· H010316 · 2013-03-26 13:01:58 — och har frågat mig vad jag avser att göra för att säkra tillgången på vårdplatser runt om i landet. har även frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att motverka ökad samvetsstress hos vårdpersonalen och därmed stärka patientsäkerheten. har slutligen frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att förhindra att vårdkaoset i och får nationella konsekvenser.Jag anser det vara av yttersta vikt att tillgången till vårdplatser motsvarar vad en god hälso- och sjukvård kräver. Sjukvårdshuvudmännen ska erbjuda en god hälso- och sjukvård i enlighet med hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Aktuella frågeställningar belyser den utmaning som landstingen har att brottas med för att säkra balansen mellan en adekvat tillgång till vårdplatser och ett effektivt resursutnyttjande. Regeringen bidrar på olika sätt till landstingens arbete genom att förbättra förutsättningar och tillhandahålla stöd.Christina Zedell och påpekar att det är fortsatt angeläget att värna om tillgången till en god hälso- och sjukvård. Platsbrist som leder till överbeläggningar och utlokalisering av patienter kan riskera patientsäkerheten. Jag instämmer i att en väl fungerande hälso- och sjukvård är av grundläggande betydelse för vårdpersonalens arbetssituation och vårdyrkenas attraktionskraft.Mot bland annat denna bakgrund genomför regeringen kraftfulla reformer och satsningar på hälso- och sjukvårdsområdet. Regeringen fortsätter att prioritera tillgänglighet, kvalitet, effektivitet och säkerhet. Jag vill med detta lyfta fram några exempel på områden som regeringen satsar på.Först vill jag understryka betydelsen av arbetet med att stärka patientens ställning och valfrihet. Detta arbete bidrar på flera sätt till att främja tillgängligheten till en god hälso- och sjukvård. har i delbetänkandet Patientlag (SOU 2013:2) bland annat föreslagit en ny patientlagstiftning och hur valfriheten kan stärkas ytterligare. Regeringen kommer även att fortsätta att verka för en bättre tillgänglighet genom till exempel den nationella vårdgarantin, kömiljarden och vårdval.Härnäst vill jag peka på att jämförelser av hälso- och sjukvårdens resultat fortsätter att vara en viktig drivkraft för förbättring. Regeringen stöder detta arbete i ett flertal avseenden. Ett framstående exempel är de öppna jämförelser som tas fram av Kommuner och Landsting och . Regeringen investerar även gemensamt med landstingen och SKL i utveckling av olika kvalitetsregister. Genom att synliggöra och lyfta fram såväl framgångar som brister stimulerar man det ständiga förbättringsarbetet i landstingen.Christina Zedell uppmärksammar patientsäkerhetsperspektivet. Jag vill i detta avseende lyfta fram den nya patientsäkerhetslagen (2010:659). Den nya lagen trädde i kraft med syftet att skapa en säkrare vård. Lagen åtföljs av en särskild patientsäkerhetssatsning för vilken regeringen avser att avsätta ca . Patientsäkerhetssatsningen syftar till att stärka landstingens patientsäkerhetsarbete. Landstingen får genom årliga överenskommelser med SKL möjlighet att ta del av prestationsbaserade stimulansbidrag. Inom ramen för överenskommelserna bedrivs bland annat ett arbete för att kontinuerligt mäta och rapportera överbeläggningar. Denna kartläggning kan användas som en grund för vidare förbättringsarbete.Ingela påpekar att det i och bedrivs rikssjukvård av nationell angelägenhet. Det är som beslutar om tillstånd och villkor för rikssjukvård efter ansökan från det landsting som vill erbjuda vården. har också tillsynsansvaret för hälso- och sjukvården i dess helhet. inrättas en ny tillsynsmyndighet: Inspektionen för vård och omsorg. Ett viktigt syfte med den nya myndigheten är att stärka tillsynen inom vård- och omsorgsområdet.Avslutningsvis vill jag uppmärksamma att det världen över har skett en övergång från slutna vårdformer till mer öppen vård. ligger långt fram i denna utvecklingsprocess. Det är i stort en positiv utveckling, eftersom det bidrar till en effektivisering av vården. krävs ett kontinuerligt förbättringsarbete i landstingen för att tillgodose den enskildes behov av hälso- och sjukvård. Att landstingen erbjuder ett tillräckligt antal vårdplatser är en nyckelfråga. Jag kan försäkra att jag kommer att fortsätta att verka för en svensk hälso- och sjukvård som kännetecknas av tillgänglighet, kvalitet, effektivitet och säkerhet.Då , som framställt interpellation 2012/13:316, anmält att hon var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav förste vice talmannen att i stället fick delta i överläggningen. Trots det omfattande svaret från statsrådet skulle jag vilja säga att det är mer stor oro jag ser på utvecklingen av sjukvården . Vi har i det här landet byggt upp en sjukvård utifrån principen om gemensam finansiering och vård efter behov. Vi har lyckats skapa system med högt förtroende hos medborgare, medarbetare och profession. Vi har alltid kunnat räkna med att sjukvården ska finnas där när vi behöver den och kunnat lita på dess kvalitet.Men i är det inte längre självklart. duggar larmrapporterna tätt om missförhållanden i den svenska sjukvården. Det förekommer brister i alla landsting, men det är uppenbart att det i de borgerligt styrda landstingen i och pågår ett ideologiskt systemskifte som minst sagt har fått djupt oroväckande resultat.Alla människor ska kunna känna sig trygga i att sjukvården fungerar när vi behöver den. Vård ska ges efter vars och ens behov. Vi ska inte behöva ha privata försäkringar för att garanteras vård, och sjukvården kräver stabilitet och långsiktig planering. Då behövs det också ett politiskt ansvar.Inom den borgerliga sjukvårdspolitiken har man valt en helt annan inriktning, med privatiseringar, utförsäljningar och olika vårdvalssystem, i akt och mening att effektivisera och förbättra sjukvården. Men det har kanske inte riktigt blivit så. är det tydligt att den politiken har fått alldeles för mycket oönskade konsekvenser.Det är som sagt patienterna och personalen som får betala ett högt pris, något som vi socialdemokrater aldrig kan acceptera. Om jag är rätt underrättad har kopplat fem olika dödsfall i till överbeläggning och personalbrist, vilket är mycket allvarligt. Sjukvårdspersonalen i både och har protesterat mot nedskärningar och varnat för att patientsäkerheten hotas. I har senast barnmorskorna demonstrerat mot en ohållbar arbetsbelastning som gör det svårt att ge trygg och säker vård. Det är brist på platser, barnmorskor och övergripande planering.Redan förra året slog man larm om förhållandena. har också fått anmälningar gällande både den fysiska och den psykosociala arbetsmiljön. Förlossningsvården upplevs inte längre vara säker.Det är helt oacceptabelt att kvinnor ska föda barn utan bedövning och i en skrubb. När man ringer till förlossningskliniken är det inte säkert att man får svar eftersom personalen inte hinner svara.Många får vända i dörren och skickas i väg till en annan klinik. Om jag har förstått det rätt har i antalet hänvisningar till förlossningskliniker utanför länet ökat . Det är mycket.Det ska inte vara så att vår förlossningsvård står och faller med självuppoffrande insatser från barnmorskor. Personalen gör så gott den kan och så mycket som den hinner. Många upplever sig vara helt slutkörda. Det är vad de berättar för oss.Det är undersköterskor, barnmorskor och annan personal som får betala priset för att upprätthålla en god patientsäkerhet genom att de helt enkelt inte hinner äta, inte hinner gå på toaletten och ständigt har ett dåligt samvete för att de inte räcker till. Det upplever jag inte att statsrådet gav något svar på eller någon kommentar till i sitt svar.Vi närmar oss nu sommaren. Vi vet hur sommaren kommer att kunna se ut med både platsbrist och semestertider. Frågan är om socialministern delar min oro och ifall socialministern avser att göra någonting ytterligare. Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Precis som sade är det visserligen ganska långt och ordrikt men tyvärr ganska innehållslöst, i varje fall om man försöker att lite mer konkret få svar på de frågor som jag ställt i min interpellation.Socialministern slår förvisso fast i svaret - och det är bra - att det är av yttersta vikt att tillgången på vårdplatser motsvarar vad en god hälso- och sjukvård kräver. Det är som sagt bra. Men under resten av svaret undviker socialministern att beröra den kaotiska situation som vi har sett och tvingats ta del av bland annat via mediernas rapportering . Det handlar konstanta överbeläggningar, personal som ger uttryck för vanmakt och samvetsstress och signaler om att patientsäkerheten är hotad.I stället ägnar socialministern större delen av sitt svar åt att rada upp ett antal åtgärder som den borgerliga regeringen prioriterat inom svensk hälso- och sjukvård. Det är nationell vårdgaranti, kömiljard, vårdval, öppna jämförelser och patientsäkerhetslagen. En del av detta är riktigt bra. Men det är inte riktigt det som jag efterlyste i frågorna i min interpellation.Fru talman! Det är just detta som är socialministerns problem i dagens debatt. Jag vet inte om socialministern har följt de senaste månadernas debatt och tagit reda på hur allvarligt läget är både i och i Stockholm.Själv har jag för egen del bara genom att öppna morgontidningarna kunnat ta del av krisrapporter i stort sett . Så sent som kunde vi, precis som berättade, följa rapporterna från barnmorskornas demonstration utanför här i Stockholm.Det vore väldigt märkligt om inte socialministern har uppmärksammat det. Det signalerar ändå att här krävs ganska kraftfulla insatser. Men socialministern hänvisar till sjukvårdshuvudmännens ansvar.Fru talman! Jag har själv varit landstingsråd i ett hyggligt stort landsting som omfattar den kommun vi nu befinner oss i. Jag vet hur arbetsfördelningen ser ut mellan staten och sjukvårdshuvudmännen.Jag är också väl medveten om, vilket socialministern hänvisade till i sitt svar, att staten kan använda morötter för att stimulera landstingen att gå i en riktning som regeringen anser var önskvärd.Det har skett med den tidigare regeringen. Det har skett med den nuvarande regeringen. Jag är säker på att det också kommer att ske med kommande regeringar framöver.Det är uppenbart att sjukvårdshuvudmännen har stora problem. Bristen på vårdplatser är akut, och patientsäkerheten är hotad. Så sent som kan vi se att läget är mycket oroande.I detta läge väljer socialministern ändå att passa för den besvärliga situationen och skjuta över hela ansvaret på . Problemet för socialministern är att ansvariga politiker i landstingen och regionerna både i och i inte heller tar sitt ansvar.I fattas 500 vårdplatser. Ansvarigt sjukvårdslandstingsråd flyr kritiken och skyller på andra. Barnmorskorna utanför blev nog inte så imponerade av att få del av att tycker att de borde kunna få träna på arbetstid när samhällsstressen redan pressar personalen till bristningsgränsen.Fru talman! Jag vill därför nu lite grann formulera om mina frågor till socialministern.För det första: Är det socialministerns uppfattning att det aldrig kan bli fråga om initiativ från regeringen om att säkra tillgången på vårdplatser i landet?För det andra: Vad måste hända för att socialministern ska inse att systemet med rikssjukvård påverkas när berörda sjukvårdshuvudmän drabbas av allvarliga problem? Jag vill börja med att tacka socialministern för ett väldigt ordrikt men också väldigt innehållsrikt svar.Det försöker nu förringas från interpellanterna att man specificerat ett antal viktiga reformer som man har möjlighet att göra från statens sida. Den försöker på alla sätt komma till rätta med bland annat de problem som interpellationerna handlar om - tillgång till vården och vårdplatser.Patientmaktsutredningen nämns, där det föreslås att patienterna kommer att få en stärkt ställning. De öppna jämförelserna nämns. De är helt nödvändiga för att man ska kunna analysera bland annat problemet med vårdplatsbrister, om sådana finns.Inte minst patientsäkerhetslagen har haft ett särskilt fokus på överbeläggningar och riskmoment med detta. Man har dessutom gjort väldigt viktiga förändringar, som inte den socialdemokratiska regeringen förmådde att göra, genom att skilja tillsynen av sjukvården från uppdraget som mer renodlat får att analysera sjukvårdsproblem.Allt detta kläs också i kontexten av miljardsatsningar. Förutom det som nämnts av socialministern kan jag lägga till rehabiliteringsmiljarden. Den är definitivt ett ytterligare tillskott i miljardklassen som stärker engagemanget från statens sida.Fru talman! Grundproblemet är lite grann det som berörs i svaret till interpellanterna, om än lite inlindat. Vi har en unik ordning i med tre nivåer. Där har sjukvårdshuvudmännen, 21 stycken, egen skatteuppbörd, och de har ytterst detta ansvar.Det skulle vara förmätet om staten med den gällande ordning vi har på annat sätt lägger sig i och toppstyr verksamheten. Jag tror inte att det kommunala självstyret skulle uppskatta det.Med detta sagt vill jag gå till socialministerns slutliga del i hans svar. Det är väldigt viktigt att konstatera att det har funnits en allmän utveckling mot att flytta från sjukhussängarna ut i öppenvården och även så inom specialistvården.Detta har i stor omfattning gjorts möjligt på grund av den medicinska utvecklingen. Jag kan berätta att jag har en erfarenhet av att ha jobbat inom sjukvården under många alltför långa socialdemokratiska styrelseår. Då hade vi samma problem med vårdplatsbrist och överbeläggningar.Där fick man på alldeles för hög nivå, ofta på överläkarnivå, sitta och ringa runt för att hitta vårdplatserna. Det gjorde den socialdemokratiska regeringen ingenting åt. Tyvärr gjorde många socialdemokratiskt styrda landsting ännu mindre åt det, vilket ledde till en problematik.Det har funnit en väldigt tydlig internationell utveckling mot att ändå bejaka de medicinska framstegen så att man kan flytta ut vården från sjukhusen. var det vanligt att patienter låg inneliggande för banala åkommor under . Det förorsakade dessutom mer sjuklighet.I grunden finns det en positiv utvecklingstendens. Detta styrktes bland annat i ädelreformen . Då försökte man dessutom flytta över en del av ansvaret från sjukvården till kommunerna.Det är och förblir ett problem när man har en brist på vårdplatser som inte åtgärdas. Detta leder till att personalen kommer i trångmål. I så måtto har interpellanterna en poäng. Men det är lite lustigt att vi flyttar in den generella diskussionen från sjukvårdshuvudmännen in i kammarsalen.Vid sidan av alla de stora satsningar som staten förmår att göra, som just är morötter för att stimulera landstingen, får vi höra att ingenting görs. Det är snarare interpellanternas skyldighet att säga: Varför har inte detta gjorts tidigare?I och med att alliansregeringen tog över ansvaret har det på en rad olika punkter lyfts in stora och viktiga reformer för att öka tillgängligheten bland annat i öppenvård så att vi dessutom kan minska kravet på slutenvård med inneliggande patienter.Detta är någonting som jag bedömer har varit en väldigt stor framgång i allt väsentligt. Socialministern säger att man bygger vidare på den inslagna linjen. Det tycker jag är alldeles rätt väg att gå. Det är framför allt två saker som jag skulle vilja lyfta fram när det gäller den skånska situationen. Jag kommer ju själv från Skåne.Det första är de fem dödsfallen som kopplar till brist på vårdplatser. Detta är såklart en landstingsfråga, men när det handlar om att människor dör på grund av brist på vårdplatser blir det automatiskt en riksangelägenhet, tycker jag. När det gäller 2012 befarar man att även under detta årtal kommer att finna att det har varit onödiga dödsfall. Det får bara inte ske. Det kan naturligtvis ske misstag, men man måste lära av erfarenheten och rätta till felen.Det som är felet i detta fall är nedskärningar. Man har infört anställningsstopp, vilket är förödande. Det innebär att när personal är sjuk ersätts inte de som är borta. Det blir ett enormt tomrum i verksamheten. Det är ju lika många sjuka som kommer in oavsett hur många från personalen som är borta. Det handlar även om föräldraledigheter och andra längre typer av frånvaro. Personalen ersätts inte.Detta innebär att man pressar personalen extremt hårt i samband med ledigheter, , julledighet och så vidare. Det är ändå människor vi talar om. Även människor som jobbar inom vården behöver vila , speciellt med tanke på hur pressad situationen är när de väl är på jobbet. Detta innebär en fara för patienternas liv; det säger vårdpersonalen själv. De demonstrerar mot detta, för de känner att de inte kan upprätthålla säkerheten.Vi talar alltså om fem konstaterade dödsfall . Men bakom detta finns troligtvis många vårdskador, alltså människor som har överlevt men som har fått skador i onödan. Den sammantagna situationen är allvarlig. Jag tycker att det här gör detta till en riksangelägenhet och därmed en fråga för sjukvårdsministern.Den andra fråga jag tänkte ta upp är det riksuppdrag som har. Det gäller framför allt hjärtkirurgi på barn och ungdomar, men även vuxna med medfödda hjärtfel, pacemakerinsättning på barn och ungdomar och dessutom lungtransplantationer. Detta är enormt komplicerade ingrepp med mycket stora risker. Men det är fantastiskt att möjligheten finns, för det räddar liv.Det som har hänt är att man har infört ett förändrat arbetstidsavtal för personalen på barnintensiven i . Det kan tyckas att det inte har något samband med riksuppdraget för bland annat hjärtkirurgi. Men de barn som bland annat genomgår komplicerade hjärtoperationer och hjärttransplantationer och även barn med mycket svåra infektioner vårdas sedan på barnintensiven. Om barnintensiven inte fungerar kommer alltså inte heller hjärtkirurgin att fungera.Det som hände när arbetstidsavtalet infördes - det gick ut på att personalen inte längre skulle kunna styra över sin arbetstid - var att 33 av 45 specialistsjuksköterskor sade upp sig i protest. Detta var droppen som fick bägaren att rinna över. De hade redan tidigare pressats mycket hårt. funkar det tydligen ändå med det gamla arbetstidsavtalet, men det är på grund av att sköterskorna har sagt upp sig. Annars hade det aldrig blivit någon sådan invit från ledningen. Men vi vet inte hur många av de 33 som kommer att gå tillbaka till sin anställning, så det här är ett jätteproblem. Också jag får tacka för den redovisning som socialministern har givit i de angelägna frågor som har ställts.Orsaken till att jag under debatten begär ordet är att jag lyssnar till min tidigare landstingsrådskollega . Du inledde med att säga att det var ett långt och ordrikt svar. Sedan säger du att det var innehållslöst. Jag vill säga att det är tvärtom.I jämförelse med vad som gällde finns här nu innehåll när det gäller både vårdgarantin och kömiljarden. Öppna jämförelser har utvecklats som ett viktigt instrument för att säkerställa trygghet och kvalitet i vården. Patientsäkerhetssatsningen på flera miljarder utgör en statlig stimulans för att stärka landstingen. Jag förstår därför att du lade in en liten passus i ditt anförande där du säger att en del är riktigt bra. Det måste även en socialdemokrat kunna konstatera i en interpellationsdebatt; det finns en rad saker som den nuvarande alliansregeringen och socialministern har åstadkommit som kanske borde ha gjorts tidigare, men det är bra att det är gjort nu.Jag kommer till min fundering. Den gäller den krisrapportering som du lite grann vill göra gällande. Jag undrar lite över detta. När jag träffar dina partikolleger som är landstingsråd och regionråd, till exempel i , som sitter i arbetsutskottet på SKL, eller , som är vice ordförande i . Är det på det sättet att de rekommenderar en form av statlig styrning och statligt övertagande av sjukvården?Jag har uppfattat att Socialdemokraterna i grunden är överens om det vi har i landet, nämligen att vi har självständiga hälso- och sjukvårdshuvudmän som ska ansvara för hälso- och sjukvården. Staten har en viktig uppgift, och den förstärker vi nu när vi låter få en ny myndighet som bildas i form av Inspektionen för vård och omsorg. Det är det statliga ansvarstagandet. Men att staten ska sköta driften av hälso- och sjukvården tycker jag inte har varit något traditionellt socialdemokratiskt krav.Jag vill fråga : Har ni ett nytt besked i dagens debatt, nämligen att det är statlig sjukvård som är den socialdemokratiska modellen? Jag vill bara höra hur många landstingsråd och kommunpolitiker ute i landet som i så fall är överens med dig.Vidare säger du i en kommentar att socialministern väljer att passa. Som gammalt landstingsråd känner man nästan att det är eller möjligen en man är tillbaka i. väljer att glömma och dölja. Jag skulle vilja fråga: Hur var det då du satt på ordförandestolen borta i ? Jag kan minnas en hel del krisrapporter i medierna. Och jag vet inte om du då ropade på att vi behövde ha socialminister eller socialminister som skulle gripa in och ge dig upptuktelse eller några råd. Jag tror att det redan då var så att landstingsråd ansvarar för hälso- och sjukvården utifrån den lagstiftning som vi har. Utifrån denna lagstiftning tycker jag att det är rimligt att konstatera att vi inte duckar och inte passar från alliansregeringen. Vi tar det statliga ansvaret, men vi förväntar oss också att den regionala nivån behåller sitt ansvar.I detta avseende noterar jag att det i finns planering för 500 ytterligare vårdplatser . Hälften är nu på väg. Jag ser att detta är en viktig del i att man från ett landsting ser till att skapa tillgänglighet, kvalitet, effektivitet och säkerhet och därigenom hitta en balans när det gäller tillräckligt antal vårdplatser för att klara sjukvårdskvaliteten också i detta landsting. Jag hoppas att det är utgångspunkten också för övriga landstingspolitiker runt om i landet. Inledningsvis skulle jag vilja mana alla att överväga vilka ord och uttryck som man använder när det handlar om den svenska hälso- och sjukvården.Jag skulle säga att om jag skulle välja ett land att bo i för den händelse att jag blev sjuk - allvarligt eller lättare - så är det . Nästan vad man än mäter ser vi att är bäst eller finns bland de bästa länderna när det gäller de medicinska resultaten. Vi är duktiga. Vi har ett väl fungerande system som bygger på att vi finansierar vården tillsammans och att vård ges efter behov.När jag tillträdde som minister fanns det många olika områden som fordrade åtgärder. Ett av dem handlade om tillgängligheten. Vi såg att alldeles för många människor väntade alltför länge på att få vård. Ingen kunde ens svara på hur många som väntade eller hur länge de hade väntat. Vi har bedrivit ett hårt arbete som gör att vi kan säga att ungefär hälften så många väntar som när vi tillträdde, och de väntar ungefär hälften så . Det är viktigt och bra för förtroendet för den svenska hälso- och sjukvården. hör man inte längre talas om människor som väntar på att få den vård utförd som de behöver.Vi har genomfört stora satsningar på öppna jämförelse- och kvalitetsregister. Vi genomför nu särskilda projekt när det gäller de mest sjuka äldre, som vi känner är de som riskerar att hamna på undantag.Vi förstärker på patientsäkerhetsområdet, som jag har redogjort för, och när det gäller psykiatrin. Vårdval har lett till ungefär 20 procents ökning av vårdcentraler. Vården är mer tillgänglig, och jag vågar påstå att svensk hälso- och sjukvård aldrig har varit bättre än . Saknas det problem? Nej, självklart inte. Det här är en jätteverksamhet, och kraven är otroligt starka på det här området. Därför måste vi vara på tå från politiskt håll men inte minst alla de som finns ute i sjukvårdens olika verksamheter, alla de som administrerar vård och som leder vården ute i landstingen. Precis som har sagts här har vi en arbetsfördelning oss emellan. Det är inte socialministern som bedriver vården, utan vården bedrivs ute i landstingen. Alla vet vi att man beter sig på ett visst sätt när man i opposition, på ett annat sätt när man är i regeringsställning.Ett par frågor har väckts.