· H010187 · 2013-01-22 13:02:15 — har frågat mig vilka åtgärder jag kommer att vidta, dels för att ska leva upp till de krav som ställs i resolution om könsselektiva aborter, dels för att vi inte ska försvåra för andra länder att följa resolutionen.Jag vill börja med att säga att jag ser initiativ att uppmärksamma förekomsten av könsselektiva aborter på global nivå som väl motiverat och angeläget. I , och vissa andra länder i beskrivs detta som ett reellt och växande problem - det föds helt enkelt färre flickor än pojkar. Det är lätt att instämma i att detta är en skrämmande utveckling. Vi vill inte att människor ska sorteras bort på grund av kön. Det riskerar att skapa en demografisk och social obalans i befolkningen och är ett uttryck för diskriminerande strukturer som också påverkar flickors och kvinnors möjligheter och frihet i dessa samhällen.Julia Kronlids frågor handlar dock främst om situationen i och jag ska därför koncentrera mitt svar på detta.Den svenska abortlagstiftningen innebär att kvinnan själv har rätt att besluta om abort till och med den artonde graviditetsveckan och utan att hennes motiv till aborten får efterfrågas av hälso- och sjukvården.Sedan 2008 har även utländska kvinnor som inte är folkbokförda, bosatta eller asylsökande i laglig rätt till abort i . Den svenska abortlagstiftningens principer om kvinnans rätt till självbestämmande och integritet avseende motiven till aborten gäller även för dessa utländska kvinnor. Enligt den undersökning som gjorde efter lagändringen 2008 utfördes 132 aborter på utländska kvinnor . Detta antal ska ses i relation till att det totalt utfördes ca 37 000 aborter i under 2009.Julia Kronlid hänvisar till uppgifter om att kvinnor i som önskar genomföra en könsselektiv abort reser till för att genomföra ingreppet, eftersom det i bara är tillåtet med fri abort oavsett skäl fram till graviditetsvecka tolv. Jag vill i det sammanhanget uppmärksamma på att det enligt uppföljning av utländska kvinnors aborter 2009 endast var 15 kvinnor som kom från ett nordiskt land och av dessa var det endast 8 kvinnor som gjorde abort efter utgången av vecka tolv.När det gäller möjligheten till könsbestämning genom fosterdiagnostik, har det diskuterats vilket ansvar hälso- och sjukvården har att tillhandahålla information om fostrets kön. beslutade om nya föreskrifter och allmänna råd om fosterdiagnostik och preimplantatorisk genetisk diagnostik, vilka träder i kraft nu . Av de nya föreskrifterna framgår att fosterdiagnostik inte får erbjudas i syfte att göra könsbestämningar av , såvida det inte finns en känd ärftlig könsbunden sjukdom hos en genetisk förälder. Om ett kön framgår vid en undersökning får uppgiften om könet lämnas ut endast när den gravida kvinnan begär det.Det skulle naturligtvis kunna förekomma att några av de kvinnor - svenska eller utländska - som genomgår en abort i upplever sig ha skäl för detta som gör det motiverat att tala om en könsselektiv abort. Det finns dock inget som tyder på att förekomsten av könsselektiva aborter skulle vara något omfattande problem i . Den tydligaste indikationen på om det förekommer könsselektiva aborter är om det uppstår en obalans mellan könen bland nyfödda på populationsnivå som inte kan förklaras på annat sätt. Det svenska medicinska födelseregistret uppvisar ingen sådan obalans. När det gäller den Europarådsresolution som hänvisas till i interpellationen bör sägas att den har legat till grund för en rekommendation som har besvarats av ministerkommittén. Detta svar finns att ta del av på webbplats och ska ses som den samlade återkopplingen från medlemsstaternas regeringar, däribland den , på innehållet i resolutionen och rekommendationen. Jag vill börja med att tacka för det skriftliga och muntliga svar som jag nu fått av socialminister rörande könsselektiva aborter. Att en flicka eller pojke förvägras möjligheten att födas bara för att den av föräldrarna inte anses ha det rätta könet är i mina ögon en allvarlig könsdiskriminering som vi på olika sätt bör motverka. Det är därför glädjande att samtliga ledamöter i röstade ja till resolution om att motverka könsselektiva aborter och att socialministern framför att denna resolution är väl motiverad och angelägen. Det verkar dock som om socialminister inte anser den vara lika motiverad och angelägen i som på andra ställen i världen. Jag anser dock att denna diskriminering är lika allvarlig varhelst den sker.I svaret lyfter socialministern fram den svenska abortlagstiftningen. Dess värre väljer socialministern att inte bemöta att i den rapport som förelåg resolutionen från lyfts fram som ett isolerat särfall i i negativ mening just för att vi tillåter abort utan att det krävs några särskilda skäl ända fram till graviditetsvecka 18. Jag undrar om inte socialminister anser att denna kritik från borde föranleda att utformningen av svensk abortlagstiftning ses över, eller om vår socialminister fortsatt kommer att försvara att ska vara ett isolerat särfall i Europa.När det gäller möjligheten till könsbestämning genom fosterdiagnostik, svarar socialminister att enligt nya föreskrifter som ska gälla från och framåt får inte fosterdiagnostik erbjudas i syfte att göra könsbestämningar av , men om fostrets kön framgår vid en undersökning får uppgiften om könet lämnas ut om den gravida kvinnan begär det.Socialminister har även svarat på frågor om könsselektiva aborter och vilka åtgärder ministern avser att vidta för att leva upp till kraven i resolution i nättidningen och Rätt. Där framkom det med all önskvärd tydlighet i svaren att en stor del av kvinnorna också begär att få information om kön och sedan, utan att det ifrågasätts, kan göra abort ifall könet inte var det önskade om kvinnan fått denna information före utgången av graviditetsvecka 18. Detta visar att de nya föreskrifterna från är väldigt begränsade vad gäller att kunna motverka könsselektiva aborter, och jag måste erkänna att jag har svårt att se vari den stora skillnaden ligger jämfört med dagens riktlinjer. När nu riktlinjerna ändå ska ändras undrar jag varför socialminister inte har drivit igenom nationella riktlinjer som helt avråder från att informera om kön även om kvinnan så begär fram till graviditetsvecka 22 då abort är tillåtet, eller åtminstone fram till den 18:e graviditetsveckan. Är detta en åtgärd som socialministern kan tänka sig att överväga?Jag som själv väntar barn för tillfället kan mycket väl förstå att föräldrar av positiva skäl kan vara nyfikna och vilja veta könet på sitt barn. Det borde dock kunna utredas om just informationen om kön kan lämnas till föräldrarna än inom tidsramen för den fria abortgränsen. Även om de är få finns det, såvitt jag vet, redan landsting som har eller åtminstone har haft en policy om att inte berätta om kön även om föräldrarna så vill. Det borde därför inte vara omöjligt att ha en sådan policy i hela . Jag läste med intresse interpellation, och jag tackar så mycket för att den kommer upp till diskussion, och jag vill rikta ett stort tack till socialministern för ett mycket välavvägt svar på en mycket svår fråga. Könsselektiva aborter är naturligtvis ett ofog som måste motverkas. Här tycker jag att det är intressant att har tagit ett kraftfullt initiativ för att adressera denna frågeställning. Precis som socialministern nämner i sitt svar är fokus från , såsom jag läser det i deras genomgång av ärendet, att man ska titta på problemen där de verkligen finns. Där de verkligen finns handlar i stor omfattning om till exempel , , och andra länder i bortre där man har denna obalans på könsnivå av oförklarliga skäl, annat än möjligtvis misstanke om att det finns könsselektiva aborter. Socialministern redovisar mycket riktigt att av de 37 000 aborterna i kan det möjligen vara 8 där det skulle kunna finnas något motiv. Men det är inte sagt att det finns något motiv, det är bara att det sker efter vecka tolv. I detta läge nämner i sin interpellation någonting som hon kallar för abortturism. Jag räknar fram att det skulle vara i fråga om där denna risk möjligen kan finnas. Skulle detta nu vara föremål för sedvanlig turism i form av näringsverksamhet hade det knappast varit aktuellt. Jag tror det viktiga här, , är att man ser till var problemen finns och att genom att ha en sammanhållning i för att adressera problemet där det verkligen är möter problemet där magnituderna är som störst. Det är då förvånande att är ett parti som är emot Europasamverkan som just kan driva på och utveckla denna typ av frågeställningar som hon är så engagerad i och dessutom har skrivit motioner om, vilket är nog så viktigt. Men att försöka göra detta till ett svenskt problem är egentligen att göra en manöver för att ifrågasätta hela vår abortlagstiftning som både denna riksdag och tidigare riksdagar står bakom. Vi har ett mycket starkt svenskt folkligt stöd för kvinnans rätt att bestämma själv fram till vecka 18. har i så fall ett ansvar att vara tydliga i om de vill ändra hela den svenska abortlagstiftningen. Det kommer att medföra oro i stora befolkningslager i . Jag är inte säker på att är beredda att ta denna diskussion på detta sätt, utan de riktar in detta på ett problem som sannolikt är ett icke-problem i men som är ett riktigt problem utomlands och då framför allt i och bortre . Tack vare agerande i frågan har man kunnat markera en mycket större befolkning än enbart den svenska befolkningen på knappt tio miljoner, nämligen hela 450-500 miljoner invånare, som står bakom att försöka se över obalanserna på befolkningsnivå där problemen är som störst och möjligen också komma med förslag till åtgärder. Det ger riktiga påtryckningar för att lösa ett verkligt världsproblem snarare än att fokusera på en liten problematik som vi sannolikt inte har i . I en sådan här interpellationsdebatt blir jag tvungen att ställa frågan till interpellanten om är beredda att i så fall väcka frågan om hela den svenska abortlagstiftningen som har haft ett så starkt stöd såsom den har utvecklats över åren, och då talar vi om mandatperiod efter mandatperiod, och ta upp denna fråga till en reell diskussion. Det är i så fall mer hedervärt än att försöka utpeka som ett misslyckande i detta sammanhang med könsselektiva aborter. Jag tackar för interpellationen som ger oss möjlighet att diskutera detta spörsmål. Jag tackar även Finn för ett viktigt inlägg i denna diskussion.Låt mig påminna om vad det är som vi samtalar om. Vi samtalar om ett problem som i vissa av världens länder är enormt stort. Man har en sådan ordning där länder och människor i länder finner för gott att man ska abortera kvinnliga om det finns en möjlighet att fastställa att det är så. Detta är någonting som inte sker isolerat, utan det handlar om en struktur där kvinnor inte räknas på samma sätt som män. Man kanske tänker på hur den äldre generationen ska klara sin försörjning eller på möjligheterna att få arbetskraft eller arbetsinkomster längre fram. I vissa sammanhang handlar det om att man vill ha få barn och kanske bara ett barn som är det vanliga i genom en politik som är fastställd av regimen där. Då väljer man hellre pojkar än flickor i de sammanhang som man har möjlighet att välja. Detta är naturligtvis otroligt bekymmersamt och visar att man värderar pojkar och flickor, män och kvinnor på olika sätt. Det är naturligtvis en attityd som är alldeles förfärlig, inte minst när den tar sig sådana här uttryck. initiativ och resolution om dessa frågor är angelägna. Det är viktigt att man tar upp dessa frågor, att man sätter tryck på de länder och regimer där vi ser att flickfoster aborteras i stor omfattning. Det är klart att det är ett misslyckande varje gång det händer. frågar hur kan leva upp till de krav som ställs i resolution om könsselektiva aborter. Jag redogjorde i mitt svar för de nya föreskrifter som träder i kraft , alltså . I dessa föreskrifter sägs det att man inte erbjuder fosterdiagnostik i syfte att göra könsbestämningar av . Men det sägs också att om ett kön framgår vid en undersökning får uppgiften lämnas ut enbart om den gravida kvinnan begär det. Detta är i samstämmighet med svensk lagstiftning i övrigt, nämligen att sjukvården ska informera patienten, den enskilda personen, om den kunskap som man har om patientens situation. Så har vi det över lag, och det ska naturligtvis gälla även på detta område. Men det som är ett viktigt besked är att man inte gör undersökningar som enbart syftar till att fastställa kön på . Detta är en viktig markering i form av de nya föreskrifter och allmänna råd som kommer att träda i kraft . Den andra frågan rör vad vi gör för att vi inte ska försvåra för andra länder att följa resolutionen. Jag redogjorde i mitt svar för att det , som vi har den mest aktuella statistiken för, handlar om åtta kvinnor som gjorde abort efter utgången av vecka tolv. Vi vet inte nationaliteten på dessa kvinnor. Vi vet bara att det är nordiska kvinnor. Denna diskussion kom upp med stora rubriker strax , tror jag. Intrycket gavs om att danska kvinnor vällde in över landets gränser för att göra abort. Men det är helt enkelt inte korrekt. Diskussionen måste utgå från en faktagrund och inget annat. Jag ska börja med att ge lite respons på inlägget från Finn . Vi har aldrig ifrågasatt verksamhet. är någonting annat än EU. Det är EU som vi är tydligt kritiska till. Jag kan hålla med om både det som Finn och som socialminister framhåller, nämligen att problemet är mycket oroande och mycket stort i andra länder. Det har jag också framfört i utrikespolitiska debatter. Men det är inte det som vi diskuterar . handlar det mer om vad gör för att leva upp till resolutionen eftersom resolutionen riktar sig även till Sverige.När det gäller frågan från Finn om hur vi ser på svensk abortlagstiftning: Ja, vi i har varit tydliga med att vi vill sänka gränsen för fri abort från vecka 18 till vecka 12, av flera olika skäl. Det har vi också motionerat om, och vi har debatterat det i kammaren. Det är alltså ingenting vi hymlar om, och det finns möjlighet att följa det i andra sammanhang. Jag vill inte gå djupare in på detta , men just könsselektiva aborter kan vara ett skäl till att vi vill göra detta. Som tidigare nämnts i denna debatt och som jag tar upp i interpellationen är det enligt svensk abortlagstiftning möjligt för kvinnor från andra länder att komma till och få tillgång till laglig abort. Det har föranlett till exempel det som framkommit i medierna, det vill säga att danska kvinnor har sökt sig till för att genomföra könsselektiva aborter. Enligt socialministerns svar rör det sig inte om så många fall där kvinnor i har sökt sig till för att genomföra en abort. Detta må vara riktigt, men fenomenet i sig har oavsett antal ändå väckt starka reaktioner i . som arbetar på den privata ultraljudskliniken Københavner sade till efter att han fick reda på att ett par som undersökt sig där sedan hade åkt på abortresa till att det tog dem väldigt hårt. Det tog att komma över. Mina frågor är: Är socialministerns enda svar till att det inte rör sig om så många fall och att det därför inte är ett problem? Eller är det så att socialministern över huvud taget inte anser att det är ett problem att personer från andra länder kan åka till och genomföra könsselektiva aborter som inte är lagliga i deras land?Samme tror att detta fenomen kommer att öka, och man har på denna klinik till och med ändrat sina rutiner vad gäller information om kön just för att möjligheten att åka till finns. Om denna analys skulle stämma och fenomenet skulle öka, kan vi då förvänta oss en reaktion från vår socialminister? Jag önskar ett mer utförligt svar om vad vår socialminister anser om detta än att det inte är så vanligt. Kan socialministern instämma i att det är problematiskt att oavsett vilka åtgärder andra länder vidtar för att motverka könsselektiva aborter, i enlighet med resolution , kan dessa åtgärder undermineras av att möjligheten att åka till särfall finns?Som tidigare nämnts har socialministern även fått frågan om åtgärder mot könsselektiva aborter i nättidningen och Rätt. Vad gäller ministerns svar där finns det några konkreta frågor där det inte fanns någon uppgift om åtgärder från regeringen. Jag skulle vilja fråga socialministern om det har vidtagits någon åtgärd på dessa områden. En uppmaning från var att författa nationella riktlinjer för hur medicinsk personal ska arbeta för att motverka könsselektiva aborter. Avser att vidta några åtgärder på detta område? En annan fråga var att undersöka orsakerna till könsselektiva aborter. Där gavs svaret att ingen åtgärd har vidtagits från regeringens sida. Är det avsikt att någon sådan åtgärd ska vidtas eller inte? Om inte - varför? Anser inte socialministern att det är viktigt också med förebyggande arbete på detta område, innan problemet blir vanligt förekommande? Om vi först tittar på fakta i ett så här viktigt mål kan man till exempel läsa den engelska läkartidningen . Där har man rapporterat att någonstans mellan fyra och tolv miljoner flickor sannolikt har aborterats medvetet enbart i . Där har vi ett riktigt problem. Problemet ligger i den delen av världen. Om man konstaterar att detta på delar av promillenivå är teoretiskt möjligt i är det väldigt konstigt att rikta in frågeställningen på den svenska abortlagstiftningen med mindre än att man reser hela abortlagstiftningen till diskussion. Det är tydligt och välgörande att för våra medborgare lyfter fram frågan att man sannolikt vill åtgärda den svenska abortlagstiftningen i mer än denna annars viktiga fråga om könsselektiva aborter, som är förfärlig.Man kan också fundera lite grann på det socialministern sade i sitt förra inlägg, nämligen hur man vill lagreglera detta och hur komplicerat resonemanget kring förslag då kan bli i en medicinsk lagstiftning. Det handlar alltså om att man ska kunna få fram viss information och att man inom medicin inte alls behöver delge all information till patienterna - men om patienten eller den som äger provet ställer frågan kan vi enligt hur jag ser det av rättssäkerhetsskäl över huvud taget inte neka att lämna sådan information. Om nu gör ett stort nummer av att vara ett parti som förespråkar rättssäkerhet är man svaret skyldig, då man här vill gå in och göra en rättsosäker lagstiftning på hälso- och sjukvårdsområdet. Det strider mot alla tänkbara principer. är det nog så att med en stark europeisk union är det bästa sättet på vilket vi kan påverka dessa länder när det gäller det oskick med könsselektiva aborter som sannolikt sker där borta. Därför är det svagt av att inte stå upp för ett enat EU. ställer några konkreta frågor där en handlar om riktlinjer för medicinsk personal. Jag har i mitt svar redogjort för att föreskrifter och allmänna råd för vården om hur denna fråga ska hanteras trädde i kraft . Det innehåller alltså regeln om att fosterdiagnostik inte får erbjudas i syfte att göra könsbestämningar av om det inte är så att det finns en känd ärftlig, könsbunden sjukdom hos en av föräldrarna. Är det så att man ändå får fostrets kön klart för sig får man lämna ut informationen om den gravida kvinnan begär det; man hemlighåller inte informationen. Det är alltså svaret på den frågan.När det gäller frågan om förhållandet till kan jag försäkra att förhållandet till är gott. Vi har den lagstiftning vi har i efter långvarig debatt och stor diskussion om hur den ska vara. Uttalanden av enskilda danska läkare som tror att resor till kanske ska öka är inte det skarpaste av underlag för att fatta beslut om saker och ting. Här får vi följa utvecklingen. Jag har redovisat de siffror som finns, och de säger just det jag sade: Det fanns åtta kvinnor från något nordiskt land som genomgick en abort efter den tolfte veckan . Är detta omfattningen även skulle jag tro att denna diskussion inte kommer att ta ytterligare fart. Förebyggande arbete är väldigt viktigt. Den diskussion vi för nu och den resolution om könsselektiva aborter som har framlagt är viktiga. Ytterst handlar det nämligen om människosyn - är pojkar mer värda än flickor? Det tycker inte vi, utan vi tycker att varje barn som kommer till världen är en gåva. Att selektera på det här viset är inget som ligger i linje med vad vi tycker är etiskt acceptabelt. Sedan kan man med linje fråga sig: Om man sänker abortgränsen från den artonde till den tolfte veckan, skulle man då eliminera problemet? Skulle det försvinna? Nej, det skulle det sannolikt inte. Likafullt kvarstår diskussionen. Har vi, som i , fri abort där man har möjlighet till abort utan att ange skäl kan man naturligtvis inte överpröva skälen. Då hamnar i så fall i ett resonemang där man ska försöka hitta vissa indikationer för att snäva åt möjligheter.Jag tror för min del att den framgångsrika vägen för att i stort motverka aborter snarare är att undvika oönskade graviditeter. Det är där kraften ska sättas in. Det handlar om att medvetandegöra, informera och se till att ungdomar har preventivmedel lätt tillgängligt samt den kunskap som krävs för att tjejer inte ska bli oönskat gravida. Jag tror att det är vägen framåt snarare än lagstiftning, vilket jag faktiskt inte tror för något gott med sig i detta sammanhang. Tack, socialministern, för svar och inlägg i den här debatten!Vad gäller information om kön och frågan från Finn och menar vi att information såklart bör kunna lämnas, men vi tycker att information om kön inte bör lämnas förrän efter vecka 22 när abort är möjlig eller tillåten, eller åtminstone i alla fall inte före vecka 18 när det är helt fri abort utan att man ska behöva ange några skäl.På vilket sätt kan vi motverka det här fenomenet genom att sänka gränsen för fri abort? Ja, det är inte bara på grund av det här som vi vill sänka gränsen för fri abort, men en sak som förändras är att om man får reda på vilket kön det är efter vecka 12 ska man ange ett skäl, och det ska prövas i en nämnd innan man gör abort. Då är inte kön ett skäl enligt oss för att göra abort. På det viset menar vi att det är lättare att reglera det än när abort är helt fri till vecka 18.Återigen förnekar jag inte problemet i andra länder, men det är inte det vi debatterar . Socialminister anför tydligt i sitt svar att han inte ser något som tyder på att könsselektiva aborter är vanligt förekommande i . En bekräftelse på detta är att vi inte kan se några demografiska skillnader och att det därför inte är något stort problem. Jag anser att det är anmärkningsvärt om vår socialminister och partiledare för bara vill införa åtgärder mot könsselektiva aborter om det gått så långt att vi till och med får ont om kvinnor i . Jag hoppas att vi kan ha lagstiftning och restriktioner i för att förhindra och förebygga företeelser som vi anser vara djupt omoraliska, etiskt oriktiga eller skapar lidande för människor. På vilket sätt anser socialministern, vill jag fråga igen, att det är att förebygga förekomster om man ska vänta med åtgärder tills de blir vanligt förekommande? Jag hoppas att socialministern vill ta den här resolutionen på större allvar och vidta fler åtgärder än vad som framkommit i dagens debatt. Som lagstiftare tycker jag att vi ska lagstifta mot det som faktiskt är ett problem och där lagstiftning är det mest ändamålsenliga vapnet. I det här sammanhanget kan vi inte identifiera det problem som gör ett stort nummer av och som medierna har redovisat men som det uppenbarligen enligt den statistik som vi har fått oss redovisad inte finns täckning för. Vi lagstiftar när det är det mest ändamålsenliga; vi lagstiftar när vi ser ett problem, men i det här fallet ser vi inte problemet på det vis som det framställs.Jag tycker likafullt att den här diskussionen är viktig. Jag tror att det är svårt att åtgärda detta med lagstiftning. Jag leder ett parti som hade en annan uppfattning än den som vi har . Vi har gått bort från det tänkande som bygger på föreställningen att det här är ett problem som väldigt enkelt går att lagstifta bort. I stället tror jag att vägen framåt, som är mer mödosam och mer besvärlig, handlar om att undvika oönskade graviditeter.