· H010352 · 2013-05-03 11:11:30 — har frågat mig om lägre ingångslöner skulle skapa fler jobb i och hur stor andel låglönejobb som skulle vara ett lämpligt mål.Lönebildningen är och bör vara parternas ansvar. Regeringen bedömer att den svenska modellen har tjänat väl. Hög sysselsättning har kunnat kombineras med en hög reallönetillväxt . Vi vill värna och tillsammans med arbetsmarknadens parter utveckla den svenska modellen. Vi ska även fortsättningsvis ha en god löneutveckling. vet vi att bland annat unga och utrikes födda har svårigheter att etablera sig. Arbetsmarknaden måste bli mer inkluderande.Regeringen har konsekvent arbetat med att skapa bredare vägar till jobb, inte minst för inträdande grupper som unga och utrikes födda. Det krävs insatser som ökar anställbarheten och minskar trösklarna in på arbetsmarknaden. Ett fokus har därför varit att bättre rusta människor genom omfattande reformer av utbildningssystemet. ska konkurrera med kunskap, inte med låga löner och dåliga arbetsvillkor. Åtgärder har också vidtagits för att minska anställningskostnaderna och för att stimulera efterfrågan i branscher som kan vara viktiga instegsbranscher för unga och utrikes födda.Arbetsmarknadens parter har också en viktig roll i arbetet med att skapa en mer inkluderande och flexibel arbetsmarknad. Regeringen för därför samtal med parterna i syfte att finna gemensamma lösningar som kan öppna upp vägar in på arbetsmarknaden. Regeringen vill stödja de så kallade yrkesintroduktionsavtalen som parterna tecknat inom en rad avtalsområden, bland annat och Teknikarbetsgivarna. Yrkesintroduktionsavtalen bedöms kunna bidra till att underlätta arbetsmarknadsinträdet och därigenom minska ungdomsarbetslösheten. Tack, finansministern, för svaret på interpellationen! Jag är dock inte helt nöjd med svaret. Jag tyckte att frågorna var ganska enkelt formulerade och hade kunnat besvaras på ett tydligt sätt. Vidhåller finansministern att lägre ingångslöner skulle skapa fler jobb i ? Finansministern hade kunnat svara ja eller nej på den frågan, alternativt att finansministern naturligtvis aldrig har hävdat något sådant. Det skulle också ha varit ett legitimt sätt att besvara frågan, alltså säga att jag misstolkat finansministern när jag ställde den.Följdfrågan var hur stor andel låglönejobb finansministern anser vara ett lämpligt mål för att sträva mot. Inte heller den frågan fick vi något svar på. Den kunde finansministern ha besvarat med att vi inte ska ha några låglönejobb alls i , att det absolut inte är målet med regeringens politik.Orsaken, fru talman, till att jag ställer dessa frågor är att jag vill reda ut var finansministern och regeringen egentligen står i de här frågorna. Det kommer nämligen motstridiga uppgifter från regeringen om det. Om man är tydlig med att man vill skapa ett samhälle med många låglönejobb kan vi ha en debatt om det; det är fair. Om man inte vill det, om man, som finansministern säger i svaret, inte vill att vi ska konkurrera med låga löner utan med kunskap, delar jag i så fall den uppfattningen, och då kan vi ha en diskussion om det.Eftersom finansministern och regeringen inte är tydliga blir det svårt att gå vidare och föra en rimlig diskussion om hur vi ska hantera de utmaningar som står inför. Jag vill exemplifiera det med att statsministern säger att har för få låglönejobb; det sade han vid en presskonferens i samband med ett internationellt möte. Om man tycker att vi har för få låglönejobb läser åtminstone jag in i det att man skulle vilja ha fler låglönejobb. Finansministern får korrigera mig ifall jag har fel.Finansministern har sagt att de kommunanställda har för höga löner. I det läser åtminstone jag in att finansministern vill att de kommunanställdas löner ska sänkas. Sedan vet vi att företrädare för och varit ute och tydligt argumenterat för att sänkta löner ska vara vägen till att hantera arbetslösheten, och då framför allt ungdomsarbetslösheten.Här svarar finansministern inte riktigt på var regeringen egentligen står i den frågan. Jag skulle verkligen vilja att finansministern ägnade en liten del av sitt svar åt att förtydliga det och förklara vad regeringen egentligen vill. Vilken är finansministerns och regeringens uppfattning om lägre löner som mål för politiken? Ja eller nej till lägre löner, eller vad väljer man? Det framgår inte av det svar jag fått. Den uppfattning som finansministern förhoppningsvis delger oss får konsekvenser för hur man ska utvärdera regeringens politik och även för hur man ska se på de förslag som finansministern och regeringen lagt fram när det gäller att hantera arbetslösheten.Det finns ett talesätt, fru talman, som lyder: Det dunkelt sagda är det dunkelt tänkta. Det kan naturligtvis vara ett svar, att finansministern och regeringen egentligen inte tänkt någonting alls beträffande hur löner påverkar arbetslösheten. Det är förstås också ett svar. Än så länge tyder det mesta på det senare, att finansministern nog inte har någon uppfattning i frågan. Med tanke på att både finansministern och statsministern har uttalat sig i den här frågan skulle det vara bra om vi fick ett svar på den. Man kan även säga att det var ett dunkelt frågande från sida.Både under nuvarande regering och under tidigare socialdemokratiska regeringar har man, , från regeringarnas sida infört olika typer av lönesubventioner, sänkta arbetsgivaravgifter, det vill säga man har gjort skillnad mellan lönekostnaden för företagen, eller för den offentliga sektorn, och lönen. Man har alltså sänkt lönekostnaden som lönen varit ungefär avtalsmässig. Motivet för det har för alla regeringar varit att sänkta lönekostnader ska ge fler jobb.När man nu lyssnar till får man intrycket att om vi sänker lönekostnaden påverkar det inte antalet jobb, alltså möjligheter för dem som fått lönesubvention eller sänkt lönekostnad att få jobb. Därför vill jag fråga : Har lönesubventioner, sänkta arbetsgivaravgifter, det vill säga sänkta lönekostnader - inte sänkta löner utan sänkta lönekostnader - ingen påverkan på antalet jobb? Hela argumentationen i inlägg är att man ska glömma bort att en del av lönekostnaden kan påverkas, och har påverkats, av staten.Om man ställer lönen och lönekostnaden bredvid varandra och de är lika kommer personen att behålla sin anställning. Men om lönekostnaden går över produktiviteten, det bidrag som den anställde ger, förlorar vederbörande sitt jobb. Det går inte att ha anställda som inte kan bära sina egna kostnader. Det man då försöker göra är att få produktivitet och kostnader att hamna på samma nivå. Genom högre utbildning höjer man kompetensen och produktiviteten, genom statliga subventioner och sänkta arbetsgivaravgifter sänker man kostnaderna. Det är de två vägar som finns, och de har provats av olika regeringar i under många år.Regeringen vidtar många åtgärder för utbildning och kompetenshöjning. Den här regeringen har till skillnad från tidigare regeringar varit starkt inriktad på ökade möjligheter till yrkesintroduktion och praktik och på att göra gymnasiet lättare att klara av från början ända till slutet genom att ha en delvis mer praktisk inriktning.Sedan vill jag ta upp någonting som förefaller avsky, även om jag har svårt att riktigt tro på det. Om man har lönedifferentiering tror jag att de flesta människor tycker att det är helt okej att en person som är har högre lön än en person som är för ungefär samma arbetsuppgifter, eftersom 40-åringen har en lång erfarenhet, möjligen har tillgodogjort sig vidareutbildning och så vidare och sannolikt har ett större ansvar. Min andra fråga till är: Ska inte mer utbildning, längre erfarenhet och större ansvar synas i plånboken också? Är det förbjudet i Socialdemokraternas ? Nej, det är det inte. Det vore fel att beteckna som en hycklare, men det ger ett hycklande intryck när han tar bort allt som kallas ansvar, utbildning och erfarenhet från lönebildningen. Jag tror att det håller på att växa fram en ny konsensus i kring arbetsmarknaden. Vi utgår gemensamt från att parterna bör sätta upp villkoren på arbetsmarknaden. Kollektivavtal och förhandlingar mellan parterna bör vara huvudmodellen. Vi lämnar 70-talets idé om att lagreglera, och vi lämnar 80-talets idé om att avreglera. I stället får vi en utveckling på arbetsmarknaden där man med hjälp av parterna förhandlar fram flexibla och bra lösningar.Jag tror på denna partsbaserade modell, som har varit effektiv. Den har skapat en större stabilitet än vad vi ser på andra arbetsmarknader. Den strejk vi upplevt under den här avtalsrörelsen var över på knappt . Modellen har också visat sig vara väldigt flexibel. Att ersätta kollektivavtal med lagstiftning gör med stor sannolikhet att man får mycket mer rigida och krångliga modeller som inte kan ta hänsyn till att ekonomin ser olika ut i olika delar och sektorer.Vår utgångspunkt är naturligtvis att är en höglöneekonomi. är kanske en av de mest utrerade höglöneekonomierna i världen. I den statistik vi tog fram inför den här debatten, där vi jämförde med , och , länder som tillhör de absolut mest kunskapsorienterade, sticker ut; av arbetskraften jobbar med ledningsarbete eller arbete som kräver teoretisk specialkompetens eller en kortare högskoleutbildning.Sverige är alltså en höglöneekonomi, och vi har om något haft en tendens mot att den utvecklingen förstärkts. Det är naturligtvis någonting som vi uppmuntrar. Vi skulle inte satsa alla dessa pengar på forskning, utbildning, sänkning av bolagsskatten, borttagning av förmögenhetsskatten, lärlingssystem och allt vad det är om vi inte trodde att en högkunskapsekonomi är konkurrensmöjligheten för ett utvecklat land som i en alltmer globaliserad ekonomi.Vad kan vi då göra åt de bekymmer vi har? Vi har en hög ungdomsarbetslöshet. Det är där sticker ut, men det är ett bekymmer som vi delar med ett stort antal europeiska länder. Vi har där haft som utgångspunkt att sätta den svenska modellen i arbete. Det handlar inte om att göra ett val mellan höglöneekonomi eller låglöneekonomi, utan det handlar om att hitta ett nytt sätt för kompetensförsörjning i under ordnade former - med handledare som ser till att det finns ett utbildningsinnehåll, med grundprincipen att man har lön under arbete men inte lön under utbildning, med avtal där fack och arbetsgivare gemensamt kommer överens lokalt om hur detta ska fungera, med lokala ambassadörer från fack och arbetsgivare som jobbar för att vi ska få ut unga människor på arbetsplatserna, med en sänkt arbetsgivaravgift och med lön som uppgår till av kollektivavtalslönen. Detta innebär att vi när systemet är på plats får en kraftig sänkning av lönekostnaden under första och andra året och en väg in i yrkeslivet.När man tittar på ekonomier med många låglönejobb ska man komma ihåg att det är några som sticker ut genom att de egentligen inte är låglöneekonomier, till exempel , och . Det som förvrider statistiken där är att de har väldigt många lärlingar i sin ekonomi. Då ser det ut som att de har många låglönejobb. Men det är en helt annan sak om man har en yrkesutbildning i form av att man är på en arbetsplats och sedan naturligtvis får en bra lön.Det vi ska göra i är att uppmuntra alla jobb. Alla jobb behövs, och det är bra om människor arbetar. Men grundutgångspunkten ska vara att det är parterna som sätter lönerna. I har vi inte planekonomi där vi sätter upp mål för den ena eller andra sektorn, utan parterna ska sätta lönerna. Det vi ska göra för att underlätta för unga att komma in är att på ett mer strukturerat och öppet sätt tillsammans med parterna hitta vägar för yrkesintroduktion som ger en enklare väg in i arbetslivet. försöker blanda bort korten. Det jag frågat finansministern om är regeringens uppfattning om låglönejobben och om vi ska konkurrera med låga löner. Sedan kan jag bara upplysa om att lönegapet mellan unga och medelålders är rekordstort . är även ungdomsarbetslösheten rekordstor. Det är fakta.Men vi återgår till interpellationen, fru talman. Vi har massarbetslöshet i landet. Över 400 000 människor är arbetslösa med regeringens politik. Efter att regeringen under snart två mandatperioder misslyckats med jobbpolitiken har långtidsarbetslösheten tredubblats, och ungdomsarbetslösheten är uppe på . Det är ett fruktansvärt fiasko för regeringens arbetsmarknadspolitik och jobbpolitik. Då finns det anledning att börja ställa frågor. Det finns också anledning, tycker jag, för finansministern och statsministern att svara på frågorna.Som jag sade i mitt förra anförande är det lite tveksamt var regeringen egentligen står i de här frågorna. Å ena sidan har man sagt att man vill ha fler låglönejobb. Å andra sidan säger finansministern nu - och jag tolkar det positivt, fru talman - att vi inte ska ha fler låglönejobb, att man tror på den svenska modellen och att det finns en konsensus om detta. Jag tolkar finansministern på det sättet. Och det stämmer rätt bra överens med det som statsministern har sagt vid ett annat tillfälle. Det kommer motstridiga uppgifter. Statsministern har på samma sätt som finansministern sagt att lönekostnaderna inte är rätt medicin för att lösa ungdomsarbetslösheten. "Jag tror helt enkelt inte på den här idén med att sänka löner. I så fall så borde vi redan ha sett detta eftersom vi kraftigt har sänkt kostnaderna" - för ungdomar - säger statsministern. Där dömer han inte bara ut hela låglönepolitiken utan även sin egen politik som ett medel för att klara av ungdomsarbetslösheten.Komplikationen med att regeringen har dubbla uppfattningar i frågan är att det blir svårt att föra en rimlig och vettig debatt. Men konstaterar vi att finansministern har satt ned foten efter att tidigare ha varit väldigt tveksam om vad han ska tycka. Han talar om konsensus och den svenska modellen. Vi ska inte konkurrera med låga löner, säger han.Men då uppstår nästa komplikation. har år kritiserat regeringen för det som jag kritiserar regeringen för: att man inte är tydlig om vad man egentligen tycker. skriver i sin rapport : "Vi har kritiserat regeringen för att den inte på ett tillfredsställande sätt förklarat att jobbskatteavdraget och sänkningen av arbetslöshetsersättningen främst påverkar sysselsättningen genom att hålla tillbaka lönerna." Regeringens eget expertorgan skriver att regeringens politik går ut på att sänka lönerna. Finansministern säger han att han inte alls vill det. Då har vi, fru talman, en finansminister som för en politik som han egentligen inte tror på. Och är det inte så konstigt om politiken misslyckas. Det är ganska givet.Man kan dessutom läsa vad finansministern själv skrev i vårpropositionen 2011: Reformen inom arbetslöshetsförsäkringen och jobbskatteavdraget har syftat till att förbättra lönebildningen. Då uppstår den intressanta frågan: Hur ska jag tolka detta?Menar finansministern att jobbskatteavdraget och arbetslöshetsförsäkringen förbättrar lönebildningen så till vida att det dämpar lönerna, som säger, eller är det kanske precis tvärtom, att finansministern menar att det på något sätt ökar lönerna? Det skulle jag vilja ha svar på. Till att börja med kanske jag ska göra en snygghetskorrigering av inlägg när han säger att ungdomsarbetslösheten är 25 procent.Man kan titta på andelen ungdomar som har arbete eller heltidsstuderar. Det vill säga: Man försöker att fånga upp hur många som är i den socialt mer prekära situationen att de varken arbetar eller heltidsstuderar. Då kommer man till att det är och inte dessa 25 procent.Ska man ha ett mått på ungdomsarbetslösheten som fångar det sociala problemet med de ungdomarna är det knappt hälften av den siffra som sade. Det är viktigt ur allmän redlighetssynpunkt att man klargör detta.Det är lite fascinerande med . Han tror på något sätt att vi är dummare än han själv. behöver det inte alltid vara så. Vad antyder är att lönekostnaderna inte skulle spela någon roll. Han vill inte diskutera det och säger att det inte ligger inom interpellationens ram.Om man säger att lönesubventioner, sänkta arbetsgivaravgifter, spelar en roll för hur många som får jobb och erbjuds jobb har det allmänna löneläget också samma effekt. Det är skräck att någon skulle kunna visa för honom att det allmänna löneläget spelar en roll för antalet anställda i ekonomin.Sedan har Socialdemokraterna ett väldigt stort problem. De vill fördubbla arbetsgivaravgiften för unga och tror att det skulle förbättra sysselsättningen. Det skulle naturligtvis drastiskt försämra den. Jag kan inte hålla mig från att också jag gå in i debatten. Det blir märkligt när två borgerliga debattörer står och dribblar bort korten och försöker att få det att framstå som att det inte är ett problem med den höga ungdomsarbetslösheten. De försöker att få det att framstå som att de vill ha kompetens, höga löner och så vidare när de i själva verket gör precis tvärtom.Jag tänkte svara , men gjorde det på ett alldeles utmärkt sätt. Det är ganska typiskt att går upp i debatten, ställer en massa frågor och försöker siffertricksa.Vi har en statistik som räknas på samma sätt genom i alla länder. försöker att tricksa bort det genom att förklara att det är på det ena eller andra sättet, och så vidare. Det går inte svenska folket på.Vi har en massarbetslöshet i det här landet. Vi har över 420 000 människor som går utan jobb. Massarbetslösheten har ökat som vi har haft den borgerliga regeringen. Långtidsarbetslösheten har bitit sig fast. Vi har en ungdomsarbetslöshet på 25 procent.Regeringens åtgärd har varit: Vi sänker skatten. Det är det enda svar som regeringen har: Vi sänker bolagsskatten. Vi sänker skatten för alla som har några ungdomar anställda. Vi sänker skatten med jobbskatteavdrag, och så vidare.Det visar sig sedan att regeringens verktyg inte fungerar. Då står den plötsligt handfallen. Då vet den inte vad den ska göra mer. Då får man väl sänka skatten till noll, eftersom det inte har fungerat.Eftersom det inte fungerat med att sänka skatterna, ta bort arbetsgivaravgiften eller halvera den, menar jag att man måste ta till något annat grepp.Sedan dribblar bort korten rätt ofta numera. Jag vet inte om han har blivit trött som finansminister eller vad det kan vara. Det är inte bara som försöker siffertricksa, utan även gör det.Det gör han bland annat genom att han kallar till presskonferens och ska kommentera Socialdemokraternas vårmotion. Han påstår då att vi stöder de arbetsgivare som anställer en ung arbetslös med 10 000 kronor.Jag vet inte om han medveten säger fel eller om det är omedvetet. Stödet till dem som anställer en arbetslös ungdom är för Socialdemokraternas del . Det är en helt annan siffra än den framställer det som.Jag gillar inte om vi inte kör med öppna kort. borde hålla sig för god för att siffertricksa på det här sättet. Är det så att han sade fel den dagen vi presenterade vår budgetmotion vore det på sin plats att han nu rättar till det här . Det kan finnas skäl att vi lägger fast hur sakförhållandena ser ut. Reallönerna i har stigit och även under krisåren och det mer än vad de har gjort i nästan alla andra europeiska länder.Man kan jämföra och , där vi har haft över 10 procents reallöneökning och haft 1 procents fallande reallöner . När svenskarna har fått högre lön har tyskarna fått lägre lön.Det är naturligtvis ett uttryck för att den svenska modellen och den ekonomiska politiken i har fungerat väl. Det är det vi också ser när vi tittar på sysselsättningsgrad. Där ligger vi nu i topp med endast över oss. Vårt arbetskraftsdeltagande är bland de högsta. Det har ökat i nästan alla åldergrupper utom bland ungdomarna.Vi har bland de bästa tillväxtsiffrorna, en långtidsarbetslöshet som är bland de lägsta, och vi har minskat de ekonomiska orättvisorna. Vi har en konsumtionsökning som är en bland de starkaste och offentliga finanser som är bland de absolut starkaste.Den svenska modellen fungerar alltså väldigt väl. De länder som möjligtvis kan konkurrera med , som , , , och , är länder som påminner mycket om oss.Det är länder som bygger på en reformerad välfärdsstat där man håller på att förstärka dynamiken i ekonomin genom att förbättra entreprenörsklimatet och håller fast vid en ansvarsfull ekonomisk politik. Det är utgångspunkten.Vår politik är i grund och botten en höglönepolitik. Många de reformer vi gör handlar om att öka produktiviteten i ekonomin. Det handlar om att förbättra utbildningssystemet. Det handlar om att avreglera tidigare stela sektorer. Det handlar om att öppna oss för mer av handel med omvärlden. Det handlar om förbättra villkoren för entreprenörer och innovatörer och därigenom ha en ekonomi som klarar av att bära fler jobb med höga löner.Vi har en hög ungdomsarbetslöshet. När det gäller vuxna ligger arbetslösheten i snäppet över den i . Den är ungefär i linje med den. Den är komma något i och komma något i Tyskland.Vad ska vi då göra åt ungdomsarbetslösheten? Vår uppfattning är att den bästa metoden är att hitta en välstrukturerad modell där partnerna tar ansvar. Jag noterar att anser att vi ska ha ett blocköverskridande stöd för en ny form av yrkesintroduktion i där vi hittar parter som är beredda att ute på arbetsplatserna argumentera för att vi ska ta in fler unga människor.Det betyder lägre lönekostnader. Det betyder att vi kommer ned i en kostnadsnivå på mot vad den är genom minskade arbetsgivaravgifter, ett tydligt handledarstöd och en tydlig introduktion. Då kommer att se ut mer som , och ett antal andra länder och på det sättet förhoppningsvis också fungera bättre när det gäller ungdomsarbetsgivarna.Det är klart att det är besvärligt ur det socialdemokratiska perspektivet. Man tänker sig att höja skatten med för 500 000 ungdomar. Sedan tänker man kompensera det med ett antal tusen stödplatser. Det är klart att om man höjer skatterna med 15 miljarder och sedan lägger tillbaka 400 miljoner blir det hundratusentals förlorare och några tusen som kanske kan kompenseras för detta.Det är inte ett bra sätt att få till stånd en bättre arbetsmarknad för unga människor, utan det är bättre att vi arbetar tillsammans med parterna för att hitta en väg att bygga en svensk arbetsmarknad som mer påminner om den vi ser i de nordeuropeiska länderna som , och . Det är en väl fungerande partsbaserad arbetsmarknad som inte utmärks av sänkta löner eller låglönejobb utan av bra och ordnade förhållanden på arbetsmarknaden. Om vi börjar där finansministern slutade konstaterade jag redan i det tidigare inlägget att inte ens statsministern tror på den politiken. Jag tror helt enkelt inte på den idén, säger statsministern, och syftar på de sänkta arbetsgivaravgifterna för ungdomar.Jag tycker ändå att jag har fått svar på ett antal frågor. Jag ställde en enkel fråga till finansministern om hur man skulle tolka detta att syftet med reformerna inom arbetslöshetsförsäkringen och jobbskatteavdraget är att förbättra lönebildningen. Som svar på frågan säger finansministern att reallönerna har stigit, att den ekonomiska politiken fungerar väl, att den svenska modellen har fungerat väl och att vår politik är en höglönepolitik. Det måste innebära - det kan orimligtvis tolkas på något annat sätt, fru talman - att när man läser den proposition som finansministern själv har skrivit, vårpropositionen 2011, om att reformerna inom arbetslöshetsförsäkringen och jobbskatteavdraget har syftat till att förbättra lönebildningen menade finansministern att det skulle höja löneläget.Det finns en fråga som jag måste ställa till finansministern. I och för sig kan vi konstatera att denna politik inte har fungerat eftersom vi har en extremt hög arbetslöshet i , även jämfört med jämförbara länder. Men hur ställer sig finansministern till sitt eget expertorgan - Finanspolitiska rådets - synpunkter? Rådet säger: "Vi har kritiserat regeringen för att den inte på ett tillfredsställande sätt har förklarat att jobbskatteavdraget och sänkningen av arbetslöshetsersättningen främst påverkar sysselsättningen genom att hålla tillbaka lönerna. "har kritiserat finansministern för att han inte har förklarat detta. går finansministern ett steg längre.