· H010397 · 2013-06-07 10:08:41 — har frågat mig hur jag tänker agera gentemot Sidas budgetunderlag med förslag om utfasning av biståndet till och rörande anpassningen av biståndspolitiken till politik för global utveckling, PGU. har också frågat hur jag, vid ett eventuellt besked om att fasa ut biståndet till , avser säkerställa freds- och försoningsprocessen, främjandet av demokrati och respekt för mänskliga rättigheter i samt hur jag avser att bygga de framtida relationerna med länder som kan komma att fasas ut. Jag kommer i svaret inte att föregripa den analys som sker av Sidas budgetunderlag.Låt mig inledningsvis hänvisa till svaret på interpellation om det långsiktiga utvecklingssamarbetet med . Regeringen har inte gjort några nya överväganden sedan det svaret lämnades.Frågorna som ställs föranleds av att Sida i sitt budgetunderlag till regeringen har presenterat ett scenario som omfattar en utfasning av det bilaterala biståndet till , , och Irak.Regeringen fattar beslut om med vilka samarbetsländer ska bedriva bilateralt bistånd. Sidas budgetunderlag är i sin helhet föremål för analys inom inför framtagandet av nästa års budget. Många av länder har över lag haft en positiv utveckling och god ekonomisk tillväxt som har bidragit till minskad fattigdom. De demokratiska styrelseskicken har utvecklats i en huvudsakligen positiv riktning. leds länderna på den amerikanska kontinenten av folkvalda presidenter och regeringar, med som enda undantag.På delar av kontinenten har emellertid av inbördeskrig lämnat efter sig samhällen med djupa sociala splittringar och svaga institutioner, och fattigdom är fortfarande ett stort problem. Våld och organiserad brottslighet utgör nya hot och påfrestningar. Kränkningar av mänskliga rättigheter begås fortfarande, och de demokratiska systemen är på sina håll sköra.En viktig aspekt av regeringens biståndspolitik är att den genomgående, oavsett land eller region, ska sträva efter att det svenska biståndet ska upprätthålla en hög grad av effektivitet och god kvalitet samt fylla en strategisk roll.Sveriges politik för global utveckling, PGU, innehåller den så kallade samstämmighetspolitiken för utveckling, som innebär att alla politikområden ska bidra till målet om en rättvis och hållbar global utveckling. Hinder mot utveckling inom de olika politikområdena ska identifieras och minimeras. Biståndet är ett av dessa politikområden. Genom relationer med inom handel, miljö och forskning bidrar regeringen, också vid sidan av det svenska biståndet, med ett utvecklingsperspektiv.Såväl som Sida har i och genom våra ambassader i mottagarländer en löpande dialog med ett stort antal svenska frivilligorganisationer. Dessa är engagerade i biståndet till , inte minst som biståndsaktörer. Regeringen har redan genomfört konsultationer med flera relevanta aktörer för att inför kommande beslutsprocesser få ett bredare beslutsunderlag för det svenska biståndets framtida roll i . Jag börjar med att tacka för svaret. Vi börjar närma oss den dag då regeringen måste fatta beslut inför budgeten , och vi har inte fått några signaler om att ministern och regeringen planerar att säga nej till den föreslagna utfasningen av biståndet till medelinkomstländerna , , och . Det är ett förslag som enligt Sidas generaldirektör är ett svar på de signaler regeringen gett i tidigare budgetar, nämligen att fasa ut bistånd utifrån en tanke om medelinkomstländer och volymer.Budgeten är i slutänden allianspartiernas gemensamma syn på vad biståndet ska användas till som sedan ska omvandlas till praktisk politik av myndighetens ledning. Konsekvensen av tidigare budget skulle i så fall vara utfasning av nämnda länder.Vilka konsekvenser förslaget får för människorna i dessa länder berörs inte i underlaget. Jag hoppas dock att ministern har läst de inlagor som ambassaderna har kommit med i efterhand - för de var inte tillfrågade innan.Ministern hänvisade i sitt svar till den pågående analysen. Vi som utifrån ser hur detta hanteras har dock vant oss att vid att det mesta inom biståndet beslutas och styrs av ett fåtal personer, oklart vilka. bjuder ni in några organisationer till informationsmöten, och det är bra. Känslan är dock att utfasningen av det bilaterala biståndet till nämnda länder redan är beslutad, oavsett hur mycket ministern bedyrar att det pågår en analys.Jag hoppas dock att jag har fel, för det vore mycket olyckligt om inte har en fortsatt närvaro också med bistånd i nämnda länder - inte minst utifrån den resultatagenda ministern själv är en stark förespråkare av och eftersom vi kan uppvisa goda resultat i efter många års långsiktigt arbete.Det återstår några månader tills budgeten ska fastställas, och jag hoppas att ministern tar till sig goda argument utifrån innan den är klar.Ministern säger själv att är ett omtyckt land och att det är något som är viktigt att värna också . I har vi funnits länge, och vi har varit en viktig aktör i freds- och försoningsprocesser, för arbete för demokrati och mänskliga rättigheter och inte minst för kvinnors rättigheter. I är fokus på detsamma.Att ge sig av från länder där varken fred, försoning, demokrati eller mänskliga rättigheter är säkerställda och som dessutom präglas av stor fattigdom för vissa delar av befolkningen är att under arbetet med att nå de goda resultat vi värnar ge upp på halva vägen.Fru talman! Ministern hänvisar till en tidigare debatt i kammaren om . Jag konstaterar att ministen då uttalade att det svenska engagemanget för , och är både historiskt och för framtiden, att vi har en stark politisk närvaro, att vi har bedrivit långsiktigt utvecklingssamarbete och att vi i allt större grad jobbar tillsammans med dessa länder, som också har förändrats. Det är ingen tvekan om att vi där har ett starkt engagemang, säger ministern.Det är dock svårt att se denna långsiktighet i engagemanget då vi inte får veta vad regeringen tänker ersätta det eventuellt uteblivna stödet med rent konkret. Jag hoppas att ministern kan utveckla det i nästa inlägg.Hur ska vi säkerställa att MR-försvarare kan fortsätta sitt viktiga arbete i hemländerna utan stöd utifrån? Hur ska vi kunna fortsätta driva på i fredsprocessen om vi inte har en närvaro i landet? Det räcker inte alltid med en ambassad.Bistånd är också ett smörjmedel för att få vara med och påverka. Här resonerar olika givare olika. Många länder ger ett mindre bistånd, men genom att ge det får man sitta med vid bordet, vilket ger ett inflytande. För del verkar ministern vilja att vi i stället ska vara bara i de länder där volymerna av biståndsmedel är tillräckligt stora. Självklart påverkas den politiska närvaron också om man inte längre blir inbjuden att sitta med vid samtal då man är en givare.Det är också svårt att se långsiktigheten med tanke på att ministern talade om för berörda länder att vi skulle vara kvar i just deras länder. Stort tack också till för denna viktiga debatt!Jag har varit i två gånger och i . Jag har mycket kontakt med kvinnor och fredsarbetare som jobbar med framför allt mäns våld mot kvinnor. På grund av de långa inbördeskrigen i , , och har våldet ökat i samhället. Många unga män är arbetslösa på grund av massarbetslösheten och bär vapen.När dessa samhällen ska övergå från att vara militära till att bli civila behövs ett enormt stöd, vilket har utlovat. har spelat en betydande roll i fredsprocesser och när det gäller mänskliga rättigheter. Det går inte att svika dessa länder . Det vore mycket oseriöst och ansvarslöst av att dra sig ur dessa länder när freden precis har besannats.Jag träffade ambassadören i när jag var där . Han menade att under valet gick av bistånd till demokratiarbete och till att ge kvinnor röstkort så att de kunde rösta. Det gällde framför allt mayakvinnor och andra på landsbygden som inte ens kände till sina mänskliga rättigheter. De behövde få röstkort för att kunna rösta och påverka demokratin.Vi gör ett jätteviktigt arbete i dessa länder med vårt bistånd. Varför ska vi dra oss ur nu när freden äntligen har besannats, samhällena ska utvecklas och polisen ska få utbildning om hur den ska förebygga till exempel mäns våld mot kvinnor i nära relationer? Jag vet att den svenska polisen har ett fyraårigt projekt om detta. Jag har till och med blivit kontaktad av dem som jobbar med det. De har sms:at mig och undrat hur de ska få garantier för att kunna jobba med projektet om sexuella trakasserier och mäns våld mot kvinnor.Det handlar om hela den militära mentaliteten som präglar dessa länder på grund av olika militärkupper och och omvärldens roll.Vi måste se till att vi inte ska svika utan berika freden. Det kan vi göra genom att vi har kvar biståndet. Det är väldigt viktigt för och inte minst för ryktet om att vi berikar andra länder med vår röst och med freden. Därför är det viktigt att se till att freden besannas. Låt mig ändå efter som biståndsminister verkligen välkomna den här debatten och säga att det är så roligt. Det var just här jag en gång startade som biståndsminister. Jag sade att vi måste öka det svenska biståndet för att jobba mer med säkerhetssektorsreformer, att vi kanske borde ha större möjligheter att stötta polisen och det juridiska systemet. är vi här, där jag blir anklagad från Vänstern och för att jag gör för lite i den delen och riskerar att städa bort saker som vi nu sätter stort värde på.Det är ett oerhört gott erkännande av vad inte bara civilsamhället gör utan också hur har skärpt sitt bistånd för demokrati och mänskliga rättigheter, hur vi har samverkat med insatser för fred och säkerhet för att ta tag i de grundläggande orsakerna till att människor fortfarande lever i fattigdom.Samtidigt är mitt ansvar för en omfattande budget, med minskande resurser, givet ambitionshöjningarna, att fundera över var vi kan göra bäst nytta och hur vi kan nå de fattigaste människorna.Jag vill försvara myndigheten , som , när man tittar på var det finns fattigdomsutmaningar kvar i världen, jämför medelinkomstländerna, där vi kanske i snitt för de länderna talar om som lever under fattigdomsstrecket, med de klassiska biståndsländerna i sub-Sahara-Afrika, som kanske har 60-70 procent.Då är det rätt rimligt, tycker jag, att biståndsmyndigheten , som vill rikta sig mot fattiga och förtryckta människor i fattiga länder - för den signalen har de absolut fått - i sitt budgetunderlag, givet begränsade resurser för att kunna ha folk ute i fält också, gör denna scenariobeskrivning till den och därmed också till riksdagen.Det är också därför, fru talman, som jag är så glad över att vi har en debatt här. Jag vill definitivt vända mig mot att det är ett fåtal som sitter och diskuterar det svenska biståndet och fattar beslut på oklara grunder. Vi har infört en transparensgaranti. Jag kommer till utrikesutskott varenda gång det behövs. Jag är den minister som mest besöker Sida. Jag står ständigt till förfogande för att vara med på intressentmöten och en mängd andra aktiviteter. Senast satt jag mer än med organisationer som vill berätta för mig på det svenska vad de gör i dessa delar, just för att väga: Är det för tidigt att börja fasa ut biståndet?Men jag tror också att vi måste ställa ökade krav på regeringarna i de här länderna. Våldet i samhället har tyvärr inte minskat, trots att man nu kommer ur inbördeskrig. är det så att ursprungsbefolkningar förtrycks, att minoriteter inte har rättigheter och framför allt att våldet mot kvinnor har ökat. Vi måste ställa ökade krav regeringarna själva, för vi kan inte bara sno pengar från de fattigaste människorna för att göra saker som , och behöver göra själva. Jag håller med Amineh Kakabaveh om detta.Det är därför som jag har ägnat nästan av min arbetstid i en högnivåpanel som FN har haft just åt att prata om våld i samhället, våld i hemmen och våldet mot barnen och börja förändra beteenden i hela världen, för att vi inte ska undergräva möjligheterna till utveckling.Att då tro att svenskt bilateralt bistånd i alla länder, och i alla situationer är det som ska vara lösningen på problemen tror jag begränsar sikten.Det är därför, fru talman, jag är så glad över den här debatten. Vi måste fundera över vilka andra vägar vi har. Vi har i det svenska biståndet, som jag har haft ansvaret, försökt sätta ett ökat fokus på fattigdomsbekämpning och mäta resultat för att kunna upprätthålla biståndets integritet och legitimitet. Jag tror att det är oerhört viktigt.Därför är det så viktigt, när vi vet att vi har andra, tillkommande saker vid sidan om, att vi kallar dem för rätta saker. Det är därför vi har öppnat upp för en omfattande demokratiserings- och yttrandefrihetssatsning från alliansregeringens sida. Det är därför vi nu lägger mer pengar till svenska civilsamhällesorganisationer och ytterligare stärker möjligheterna för att just jobba med freds- och försoningsprocesser.Det finns också andra kanaler än att bara jobba med det svenska bilaterala biståndet och närvaron. Men jag tycker att det är ett gott betyg till svensk utrikes- och säkerhetspolitik att civilsamhällesorganisationerna och också oppositionen vill att ska vara kvar i de här länderna eftersom vi avsiktligen spelar en mycket stor roll. Jag är mycket glad för det och glad för detta stöd. Jag sade nog inte att det är på oklara grunder, men det är väldigt oklart för oss som inte sitter i vem det är som gör vad och när saker och ting kommer . Jag kan påminna ministern om till exempel den biståndspolitiska plattformen, som har varit en segdragen process, där vi har varit mycket kritiska mot brist på transparens etcetera. Det är det jag menar.Någonstans tycker jag att det låter lite positivt. Vi är överens om att man måste jobba inom säkerhetssektorn, överens om att man måste jobba med mänskliga rättigheter etcetera. Därför är det märkligt att vi, när ministern har fått precis det hon vill, ska dra oss ur till exempel , där just det arbetet är så oerhört viktigt.Jag har precis som Amineh besökt . Jag besökte både och , och och står på min resplan för hösten.I träffade jag i huvudsak mayafolk i olika kommuner genom projekt som antingen eller Forum Syd arbetar med. En av de mayaledare som jag träffade på ett av mötena mördades för inte alls länge sedan.Den samstämmiga önskan från dem jag träffade i gällde stöd till att driva rättsprocesser mot staten och rättsligt stöd att försvara sig mot staten mot diverse anklagelser. I många fall handlar processerna om rättmätiga krav på att staten ska genomföra samråd med invånarna innan staten låter till exempel utländska bolag ta deras mark för exploatering. Det är knappast något som vi kan förvänta oss att staten kommer att bistå dem med, även om de borde. Men så det ju inte i , och har ingen plan- och bygglag av svensk modell som säkerställer samråd.När det gäller berättade en MR-advokat att av de medel som civilsamhällesorganisationerna har att röra sig med kommer från utländska givare. är staten också där motpart i målen om kränkningar av mänskliga rättigheter. Även om landet i sig är mer demokratiskt än det var tidigare är situationen mycket skör. Jag upplevde faktiskt en tillbakagång i förhållande till , när jag var där. Människor är inte lika optimistiska nu som då.Staten är självklart inte intresserad av att behöva gottgöra alla dem som har drabbats av konflikt , om de skulle bli fällda, så staten kommer knappast att bidra till de rättsliga processerna, som ju är en nyckel i försoningsprocessen. Om fler gör som riskerar försoningsprocessen i att stanna av.Jag hörde på ministern att hon menar att andra aktörer kan komma in i stället, och en del av svaret pekar också på det. Det jag skulle vilja veta lite mer konkret är vilka aktörer det är som då kan komma in. Ministern säger att stödet till de svenska organisationerna kommer att ökas, om jag förstod saken rätt. Det tycker jag är mycket positivt, för de svenska organisationerna gör ett oerhört bra arbete.Men det är också viktigt att ha kontakter med ambassaderna, så att man får den politiska närvaron också från svenska statens håll. arbetar ju organisationerna mycket nära ambassaderna och den personal som finns där: Sidahandläggare men också övrig personal på ambassaden. Jag tror att det är viktigt att man ser hela sambandet. Det är bra om vi så att säga kan ersätta det som tidigare gick via ambassaderna med organisationerna, men det är bra om ambassaderna och deras arbete får vara kvar. Vi vet att vårt bistånd används mycket för fattigdomsbekämpning. Vi vet också att det har varit inbördeskrig i länderna i . Krig söndrar och splittrar, och krig förstör folks mentalitet, samhället och allt. För att kunna säkerställa och vrida tillbaka till det civila, till freden och till demokratin behövs det ett långsiktigt arbete.Den oro som vi bär på tror jag handlar om osäkerhet. Det finns ingen logisk förklaring och inget tydligt besked om hur länge man vill och hur man vill gå vidare.Denna oro beskrivs i medierna. Men här får vi inte ett klart besked från ministern om att man vill att det ska ersättas med andra organisationer. Vilka skulle det i så fall kunna vara? Om vi ska ge bistånd men inte låta folk vara på plats måste det göras konsekvensanalyser, och arbetet måste kunna följas upp. Det man ser på plats är enormt viktigt. Om jag själv inte hade varit i och i hade jag inte kunnat inse hur viktigt det är att vara på plats och stötta det arbete som ambassaden och olika organisationer gör. Även folket i , , och gör ett gott arbete, men de behöver stöd i detta svåra arbete. Det är så många som blir mördade. Det sker terror mot arbetarledare, mot fredsmäklare och mot kvinnor. Det är mycket viktigt att följa detta arbete på plats. Jag tror att det handlar bland annat om tidsperspektiven. Hur länge ska vi vara verksamma? I hur stor utsträckning kan vi ha ett tydligt fattigdomsperspektiv och ändå säga att vi vill vara kvar trots att man har tagit sig ur den extrema fattigdomen men att det fortfarande finns kvarvarande samhällsproblem som tror sig kunna vara med och påverka genom ett bilateralt bistånd? Det innebär att vi tar på oss ett rätt stort ansvar men också att vi ger ett erkännande till de freds- och försoningsprocesser som har varit och där har varit mycket engagerat. Att jag inte kan ge ett klart besked beror på att vi har en seriös beredning inom . Jag vill inte föregå den. Vi lyssnar in, och vi försöker svara på frågor. Men jag som ansvarigt statsråd måste göra avdömningar i fråga om myndigheten förmåga att vara överallt. Alltjämt har vi en mängd utmaningar i världen. Jag tror att det är mycket viktigt att vi ger Sida arbetsro för att nu kunna bidra till att katalytiskt lyfta den sista miljarden extremt fattiga människor ur fattigdom. Därför är det rätt rimligt att Sida nu vill ha ytterligare vägledning från regeringen om var man ska lägga sina resurser. Jag gör avdömningar eftersom jag alltid kan hitta människor som väl kan argumentera för svenskt bistånd. Det tycker jag är roligt och bra. Så ska det vara. Men vi kan också vara överens om att kan och ska inte göra allt överallt. Däremot kan vi jobba med andra. kan jobba mycket med Europeiska unionen. Vi har andra möjligheter att politiskt driva och fördjupa detta arbete och få en samstämmig bild som också är europeisk kring hur vi bidrar i till exempel . Det finns en annan sak som är viktig att ta upp i kammaren, och det är att har ökat stödet till civilsamhällets organisationer och till de partinära stiftelserna. Här kan det göras ännu mycket mer när det gäller att bygga upp respekten för demokrati. Vi har bidragit till kapacitetsuppbyggnad, och vi har sett till att biståndet i dess dialogform påverkar människor. Men kom ihåg att civilsamhällets organisationer nu är starkt ifrågasatta när de kommer utifrån. Det gäller i och . Vi har också haft stora problem med att kanalisera biståndet på detta icke-statliga sätt för att bidra till att exempelvis lyfta fram ursprungsbefolkningarnas rättigheter. Här har svenskt bistånd en förmåga att katalytiskt och organisatoriskt bidra till kapacitetsuppbyggnad men även öka rättighetsperspektiven i dessa länder. Där spelar civilsamhällets organisationer en stor roll. Kan vi hitta andra kanaler? Allt detta behöver vi titta på nu för att vi ska veta vad vi ska göra långsiktigt. Allt bistånd måste beskrivas också utifrån ett långsiktigt perspektiv. Därför är jag glad för denna debatt. handlar det om en tidsfråga. Är det dags nu eller senare? Och hur mycket resurser ska vi lägga på just dessa frågor när vi fortfarande i inte minst södra har omfattande fattigdomsproblem som jag anser att myndigheten måste jobba mer med?Slutligen kan jag säga följande när det gäller plattformen och anklagelser igen om att jag inte finns tillgänglig och att det är dålig transparens när det gäller vem som gör vad och när. Plattformen skulle vara regeringens styrinstrument i just denna typ av frågeställningar och för att ge tydligare vägledning till just Sida. har intresset för denna varit så omfattande att vi har gjort ett omtag och sagt att vi låter den få bli ett ännu större och mer levande dokument. Det är därför som vi kommer att ha ett öppet förfarande. Det är också därför som vi kommer att lägga ut detta så att allmänheten och många av de organisationer som är engagerade i biståndet får möjligheter att påverka. Jag hoppas att vi kan använda kommande veckor och hösten i för detta. Men framför allt hoppas jag att det kan vara färdigt till så att vi kan fortsätta att diskutera bland annat var, hur och med vem svenskt bistånd ska verka. Det är just det långsiktiga som jag efterlyser. Det är nu som vi börjar kunna skörda frukterna av det bistånd som har pågått och som inte är avslutat. Det som jag reagerar mot är om vi lämnar detta mitt i det viktiga arbetet och slänger in handduken innan vi har kommit i mål. Jag tycker inte att vi redan ska slänga in handduken, utan jag tycker att vi först ska gå i mål. Vi vet att det till exempel i pågår en kampanj från en liten men mycket mäktig grupp människor för att få bort biståndet därför att de vill ha all kontroll själva. De vill inte ha någon som sätter fingret på mänskliga rättigheter etcetera. När till och med utrikesministern kommer hit och beter sig som han gjorde när han var här vet ministern precis vad det handlar om. För mig handlar detta om att regeringen nu har en möjlighet att ta ett politiskt beslut i frågan om denna utfasning. Ska vi gå i mål, eller ska vi tänka mer på det rent administrativa och vad som är lätt för Sida i detta fall? Det blir mindre administration för Sida om vi har stora volymer och om vi lämnar vissa länder. Men vi har också ett politiskt budskap från . Jag skulle vilja påstå att mänskliga rättigheter, demokrati och fred är våra honnörsgrenar. Här är vi på väg att gå i mål men lämnar vid målsnöret. Jag tycker att det är fel. Vi kan inte göra på det sättet. På något sätt måste vi se till att har en fortsatt närvaro. Om det sker via ambassaden, vilket vore mycket bra, eller om man uppmanar civilsamhällets organisationer att jobba mer, även om alla länder inte alltid gillar det, må så vara. Men huvudsaken är att vi är där och att vi bibehåller det goda rykte som faktiskt har och som jag tror att vi alla är måna om att vi ska fortsätta att ha. börjar folk undra: Vad sjutton är det som händer? Jag tackar för interpellationen, och jag tackar också för engagemanget. Jag tror att vi är lika. Vi blir triggade när vi märker att vi får motstånd. Just när det svenska biståndet ifrågasätts av makthavare har vi kommit en bit på väg. Då har det varit så modigt och så framgångsrikt som vi vill att det ska vara. Jag är glad över att vi fick denna debatt eftersom det ibland kommer frågeställningar om hur effektivt det svenska biståndet är, vilka resultat det leder till och vad vi ska göra - var, när och hur.