· H010263 · 2013-03-08 09:03:08 — har ställt flera frågor till mig. Den första frågan lyder: Eftersom socialministern menar att det är viktigt att alla arbetsgivare har goda förutsättningar att kunna anställa den personal de behöver för att kunna ge en bra vård, anser han då att han gjort vad som behövs för att ge dessa möjligheter?Förutsättningarna för att kunna anställa den personal som behövs ryms inom ett område som är mycket mer omfattande än det som täcker. Rekrytering av personal är en sammansatt fråga som beror på många faktorer, och flera aktörer är ansvariga. Som socialminister vill jag förstås verka för att skapa goda förutsättningar på en övergripande nivå, men det största ansvaret för att skapa goda anställningsvillkor ligger i första hand hos arbetsgivaren.Vidare har frågat vad socialministern anser att man kan göra för att se till att den personal som vill kan erbjudas heltidsanställningar med rimliga scheman utan till exempel delade turer. Ett annat problem när det gäller att kunna rekrytera människor till välfärdsyrken är lönesättningen. Har socialministern andra lösningar på detta än att öka antalet vårdgivare?Min uppfattning är att frågor om hel- och deltid och hur önskemål om arbetstidens längd och förläggning ska kunna tillgodoses är frågor som bäst hanteras av arbetsmarknadens parter. Lagstiftaren bör inte ge sig in och lagstifta om sådant som bättre löses i förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter. Då kan man inom olika branscher göra nödvändiga avvägningar mellan arbetstagarnas behov av arbetstidsförhållanden som passar dem och verksamheternas skiftande behov.Jag vet att runt om i landet har kommuner och landsting med olika partifärger lämnat utfästelser om att erbjuda anställningar på heltid. Detta är något jag ser mycket positivt på.Lennart har också frågat om socialministern har några vetenskapliga belägg för att ett ökat antal vårdgivare ger bättre anställningsvillkor.Här vill jag hänvisa till undersökningar som gjorts inom branschen av hur anställda upplever sina anställningsförhållanden. En sådan undersökning är Jobbhälsobarometern som tas fram av företagshälsor och Svenskt Kvalitetsindex. Den visar att anställda i privat driven vård och omsorg är mer nöjda med sin arbetssituation än anställda inom kommun och landsting.Resultatet i barometern visar att på en rad väsentliga områden som har att göra med hur man trivs på jobbet syns en positiv trend bland privatanställd personal inom vård och omsorg. Områden där privatanställd personal är nöjdare än offentligt anställda är enligt barometern möjligheten att påverka hur arbetsuppgifterna ska genomföras, ledningen och styrningen, arbetsbelastningen och lönen.En undersökning som Jobbhälsobarometern räknas inte som vetenskapligt underlag men utgör en viktig källa för hur de anställda faktiskt upplever sin arbetssituation och är som sådant ett viktigt material.Jag menar att om det finns fler möjligheter för dem som söker arbete att välja arbetsgivare påverkar det anställningsvillkoren till det bättre för de anställda eftersom det blir en större konkurrens om arbetskraften. Regeringen har bland annat av det skälet arbetat aktivt under hela föregående och innevarande mandatperiod för att öka mångfalden av vårdgivare inom vård och omsorg.Den sista frågan gäller meddelarfriheten. En viktig åtgärd för att ge personal i all skattefinansierad verksamhet samma möjligheter att slå larm när de upptäcker oegentligheter är frihet att rapportera det anonymt. Kommer socialministern att arbeta för att den så kallade meddelarfriheten införs för alla?Regeringen beslutade att tillsätta en utredning som ska se över frågan om stärkt meddelarskydd för privatanställda i offentligt finansierad verksamhet och då framför allt i sådan verksamhet som avser vård, skola och omsorg. I direktiven har regeringen angett att utgångspunkten ska vara att meddelarskyddet för privatanställda i offentligt finansierad verksamhet så långt som det är möjligt ska vara detsamma som för offentligt anställda. Utredningen ska redovisa sitt uppdrag , och jag vill inte föregripa utredningens arbete.Regeringen har också alldeles beslutat att en särskild utredare ska se över skyddet för arbetstagare som slår larm om olika former av missförhållanden, oegentligheter eller brott och föreslå åtgärder som syftar till att stärka skyddet och skapa ett tydligare regelverk.Till sist har regeringen, som redovisats ovan, vidtagit ett antal åtgärder i syfte att förbättra anställningsförhållandena. Frågorna gäller dock till stora delar områden som arbetsmarknadens parter råder över där de har att komma överens genom kollektivavtal. Det yttersta ansvaret för anställningsförhållandena ligger dock alltid hos arbetsgivaren. Tack för svaret, socialministern, även om jag inte tycker att det är så värst mycket att hänga i granen!Precis som herr talman sade förut är det . Därför kan man ju tycka att den här interpellationen ligger väl i linje med det eftersom vi pratar om arbetsförhållanden som rör mycket kvinnodominerande yrken. Det är tyvärr fortfarande så att det är en stor andel kvinnor som arbetar inom välfärdsyrkena.Jag tycker att det är viktigt att konstatera att när man jämför löneskillnaden mellan män och kvinnor har kvinnor fortfarande 14 procents lägre lön än vad männen har totalt sett. Om man räknar om det till arbetsdagar innebär det i runda slängar att kvinnorna får jobba gratis den sista timmen på ett arbetspass . Så kan vi naturligtvis inte ha det.Innan vi går in på att diskutera arbetsförhållandena är det viktigt att konstatera att arbete med barn och gamla, med människor över huvud taget, är någonting mycket viktigt, en av de viktigaste saker vi kan arbeta med. Det ger också mycket tillbaka i form av värme och glädje. Detta är viktigt att slå fast så att vi inte nedvärderar yrket som sådant.Men det gäller att kunna leva på sin lön och kunna arbeta under drägliga förhållanden i dessa yrken. Anledningen till att jag skrev interpellationen var att man sett att antalet sökande till vårdutbildningarna sjunkit kraftigt. /81 sökte ca 18 000 till vårdutbildningarna. Detta kan jämföras med /10 då endast 3 041 sökte. Det finns beräkningar på hur många nyanställningar som behöver göras framöver. har i rapporten finansiering gjort bedömningen att det handlar om 150 000 anställda . I går läste jag i Kommuner och att beräkningar visar att på grund av pensionsavgångar och den kraftiga ökningen av andelen äldre i befolkningen skulle det behövas 420 000 anställda . Det motsvarar ungefär fyra av tio anställda inom den sektorn.Socialministern säger i sitt svar att "han som socialminister vill . verka för att skapa goda förutsättningar på en övergripande nivå" och att "regeringen har bland annat av det skälet arbetat aktivt under hela föregående och innevarande mandatperiod för att öka mångfalden av vårdgivare inom vård och omsorg". Det är i stort sett det enda jag kan utläsa av svaret, trots att socialministern i slutet av svaret säger: ", regeringen har som redovisats ovan vidtagit ett antal åtgärder i syfte att förbättra anställningsförhållandena." Det enda jag kan hitta är att man har ökat antalet vårdgivare. Det vore intressant att få veta vilka ytterligare åtgärder socialministern vidtagit, förutom att se till att det blivit fler privata bolag inom vården. Möjligen blir jag något förvånad när ställer frågor av ganska övergripande karaktär och förväntar sig ett detaljerat svar. Den här interpellationen är ett hopkok av frågor från olika områden, där många i huvudsak inte hör hemma på socialministerns område. Det vet mycket väl.Här finns precisa frågor, till exempel frågan om möjligheten för enskilda anställda att slå larm. glömde naturligtvis bort att säga att under den regering som han utgjorde underlag för fanns den frågan på agendan, men man klarade inte av att lägga fram några lagförslag på området. Man gjorde uppenbarligen bedömningen att man inte klarade av det, vilket är intressant, eller så ville man inte, vilket möjligen är ännu mer intressant. De brösttoner som här använder sig av tycker jag behöver tonas ned lite grann. Han sitter inte i den positionen att han kan mästra utifrån några fantastiska resultat för sin egen politiska konstellations del.Lennart bidrag på gällande förhållanden för människor som jobbar i vården är att det ska bli svårare för fler arbetsgivare att komma in, svårare för fler aktörer att vara verksamma och anställa människor på det här området, trots att, som jag redovisade, nöjdheten bland anställda som jobbar i privat verksamhet är betydligt större. rycker på axlarna inför detta; att erbjuda möjligheten för fler aktörer är väl ingenting, säger han. När jag kommer ut i verksamheten och frågar vad skillnaden är mellan att du tidigare jobbade i landsting eller kommun och jobbar hos en privat aktör är det vanligaste svaret från dessa kvinnor, för det är framför allt kvinnor som jobbar där, de korta beslutsvägarna, möjligheten att påverka i vardagen.Lennart företräder ett politiskt alternativ som skulle önska att all verksamhet genomfördes i monopolliknande former. Under visst tryck har man nu kommit fram till en situation där man nog inte kan förbjuda detta rakt av utan tvingas anpassa sig till det som människor som arbetar inom vården tycker, och det som många människor i landet tycker, nämligen att offentligt finansierad vård och omsorg ska kunna utföras av olika aktörer. Det ska kontrolleras hårt, men det är kvaliteten som avgör, inte den form som företaget eller verksamheten bedrivs i. är här ute på mycket tunn is.Lennart vet att staten inte är arbetsgivare för de människor som jobbar inom , det säger sig självt, och staten är heller inte arbetsgivare för dem som jobbar i den kommunala omsorgen. Det vet , men han använder ändå uttryckssätt som om det vore regeringen som var arbetsgivare.Varför, , lyckades ni inte åstadkomma detta skydd för medarbetarna inom privat verksamhet som finansieras med offentliga medel? Varför gjorde ni ingenting åt det vid makten? Varför vill ni motarbeta att det finns fler aktörer på vård- och omsorgsområdet? De frågorna skulle jag gärna vilja ha svar på. är det inte riktigt så att vi är emot all privat verksamhet, som socialministern låter påskina. Vi tycker att det är rimligt att se till att man inte kan plocka ut oskäliga vinster ur det som finansieras med skattepengar. Det är den diskussionen vi för, hur vi ska göra så att det inte blir på det viset.Det jag vänder mig mot är att socialministern i sitt svar lägger över ansvaret på arbetsgivare och på andra ministrar. Det enda konkreta som nämns i svaret är att man sett till att det blivit fler vårdgivare inom den sektorn och att det skulle vara lösningen på problemet med dåliga anställningsförhållanden - scheman med delade turer och förhållandevis låg lön för dem som jobbar inom vården. Det löser man inte genom att fler företag kommer in, där en del, framför allt de så kallade riskkapitalbolagen, lyfter ut en stor andel av de skattepengar som vi satsar inom dessa sektorer och för pengarna till länder där de dessutom inte behöver skatta för dem. Det är tråkigt att socialministern inte nämner den delen av det hela.Det finns undersökningar som visar att många privata arbetsgivare, framför allt de som har vinstintressen, har en lägre personaltäthet. De har fler timanställda. Visserligen finns det undersökningar, precis som socialministern säger, som visar att det också finns bolag där personalen trivs mycket bra, och det är väl jättebra att det är så, men man ska inte tro att man kan lösa problemet med att ungdomar inte söker sig till vårdyrkena bara genom att öka antalet privata vårdgivare. Då tycker jag nog att man är ute och seglar.När det gäller meddelarskyddet har den frågan lagts i en utredning med målsättningen att det ska komma till stånd. Slutdatum för när utredningsförslaget ska komma är satt till . Där är vi helt överens. Visst, vi lyckades inte genomföra det. Så är det. Jag hoppas att vi tillsammans kan se till att de människor som jobbar inom offentligt finansierad verksamhet tryggt kan tala om när något som pågår inte är bra. Det kom upp väldigt tydligt under diskussionen om Carema och de missförhållanden som uppdagades där. Det är jätteviktigt att vi tar tag i den delen.Jag tror att det i grunden handlar om resurser, om att man skjuter till pengar så att vi kan ge ordentliga och bra löner till dem som jobbar inom vården. Det handlar också om att man ska kunna anställa tillräckligt många för att ge den hjälp och det stöd som gamla i äldreomsorgen och barn i förskolan behöver.Socialministern sitter i en regering som har sänkt skatterna med mer än vad hela kostnaden är för äldreomsorgen i . Det är klart att detta någonstans påverkar möjligheterna att göra någonting vettigt och kunna ge bättre lön till dem som jobbar. Jag kan inte undgå att kliva upp i debatten när socialministern talar om det fantastiska i de korta beslutsvägarna som ett av de viktigaste skälen till att man som anställd trivs hos olika privata utförare. Till viss del kanske det kan äga sin riktighet att man tycker att man får större utrymme för att utöva sin profession och bli tillvaratagen i sitt arbete. säger det någonting om att det i grunden är en fråga om organisation. Det finns en stor utmaning för våra kommuner och landsting: att arbeta på att ha en ändamålsenlig organisation, så att arbetet kan utföras på ett bra sätt och så att de som arbetar känner sig delaktiga.Men beslutsvägen har på ett sätt blivit ett steg längre, för det har kommit in en aktör mellan kommunen och dem som utför arbetet. I praktiken kan man inte säga att beslutsvägarna har blivit kortare, utan de har egentligen blivit längre. Det har blivit flera led. Men i det dagliga arbetet kanske man kan uppleva att man har en större möjlighet att påverka. Det finns dock även kommunalt driven och landstingsdriven verksamhet där medarbetarna känner stor delaktighet. Skillnaden handlar ofta om att man har arbetat målmedvetet med en organisation som gör det möjligt att påverka det dagliga arbetet.Jag tror också att det är viktigt att man talar om och visar på värdet av det arbete som utförs. Det är ändå det som är nyckeln till att ungdomar, kanske några av de ungdomar som sitter på läktaren , vågar ta steget in för att arbeta inom vård om omsorg. Det är berikande att arbeta med människor och för människor. De sakerna är viktiga att påminna sig om.Det är inte tänkt att vi ska ha någon stor vinstdebatt , men det är klart att det någonstans finns problem när somliga företag kan plocka ut stora vinster som lönenivåerna inte ökar. Jag såg en undersökning om lärarlöner . Den visar att lärarlönerna i friskolor är lägre än i de kommunala skolorna, trots att ett av argumenten har varit att incitamenten för att höja lönerna ökar om det uppstår konkurrens med fler arbetsgivare att välja på. Det har inte blivit så. Däremot kan vi se skolor som i stället plockar ut en massa pengar som hade kunnat gå till att anställa fler lärare eller ge lärarna bättre betalt.Jag tycker i allra högsta grad att de frågeställningar och den oro som ger uttryck för i sin interpellation är värda att tas på allvar, inte bara av socialministern, utan av flera ministrar. Ni brukar ju tala om att ni utgör ett lag. Då antar jag att socialministern vill dra sitt strå till stacken för att föra in debatten i den övriga regeringen. Jag tar gärna en viktig diskussion om frågor som är otroligt betydelsefulla för vårt samhälle. Jag skulle önska att vi hade en ton av sökande efter svar på de frågor som pockar på uppmärksamhet och lösning. Till dem hör utan tvekan den långsiktiga personalförsörjningen inom den här sektorn.Min övertygelse är att villkoren för människor som jobbar inom vård- och omsorgsområdet kommer att behöva förbättras . Inte minst kommer lönerna att behöva höjas ganska rejält. Det är inte rimligt att vi har en ordning där människor som kan skruva ihop eller meka med en dator betalas väldigt mycket mer än de som tar hand om människor med behov av vård och omsorg.Jag tror att det kommer att bli en dragkamp om personalresurserna . För vår del handlar det väldigt mycket om att väcka intresse hos unga personer, så att de får pröva på, se på och diskutera den här sektorn. när jag är ute på skolor, inte minst när det gäller utbildning till vård- och omsorgssektorn, erfar jag att människor som har fått pröva på eller se denna sektor också ser den rikedom som det kan innebära att jobba där. Vi som politiker har ett ansvar, och inte minst gäller det att långsiktigt skapa goda villkor som arbetsgivare.I inledningen av mitt interpellationssvar sade jag att väldigt mycket handlar om att skapa goda förutsättningar på en övergripande nivå. Med det menar jag inte någonting i största allmänhet. Vad jag menar här är att vi har en god tillväxt, att vi lyckas kämpa ned arbetslösheten och att människor kommer i jobb. Det är sådant som långsiktigt bidrar till att vi kan finansiera den sektor som är så otroligt viktig för oss alla under livet och för många av oss under en av livet. Då handlar det om villkoren för företag och företagare. Det är jätteviktigt att företagen ges en möjlighet att "så", för det är så vi får investeringar till . Det är så människor anställs. Det är så skatteintäkterna ökar.Lennart säger att vi sänker skatter. Men låt mig då fråga: Hur mycket mindre har Socialdemokraterna sänkt skatterna med? Och hur mycket vill ni höja skatterna med under kommande mandatperiod? Svaret är att Socialdemokraterna när det gäller jobbskatteavdraget sänker skatten lika mycket som regeringen, men med ett halvårs eftersläpning. Ni skäller och är arga och upprörda. Sedan faller ni till föga, säger att det nog är rätt och föreslår inte något borttagande.Nu har ni dock idéer om att höja skatterna med i storleksordningen . , säg det och fundera på vilka konsekvenser det får för antalet anställda i ! Kommer det att bli fler eller färre? Jag tror att det kommer att bli färre.I den privata vård- och omsorgssektorn kan vissa företag göra vinster som jag kan tycka är oskäliga. Vi klämmer till det som handlar om att undandra pengar från beskattning. Det rör sig om skatteplanering. Man lever på de svenska skattebetalarnas pengar men betalar inte skatt i . Det är stötande. Det där täpps till.De som är upphandlare på kommun- och landstingsnivå måste också jobba mer med detta. Vad är det man beställer? Vad är det man vill ha? Är det så att man bara räknar kronor och ören kommer man att få ett visst resultat. Är det så att man förmår precisera vad som är kvalitet kommer man sannolikt att få ett annat resultat. Detta gäller partipolitiska företrädare från alla partier och på alla nivåer. Vi måste arbeta mer med det här. Det ska inte vara möjligt att ta hem enorma vinster när man levererar ungefär detsamma som det offentliga. Jag tycker att det låter väldigt bra när socialministern säger att vi förmodligen kommer att behöva höja lönerna rejält inom de här sektorerna . Men då måste det också betalas.Visst hade vi önskat att vi sluppit ha en borgerlig regering som gjort alla de här skattesänkningarna under . Men inser vi naturligtvis att de förutsättningar som människor lever under inte kan förändras drastiskt hur som helst.I den senaste budgeten har ni sänkt skatten för bolag, bland annat banker och liknande, som på grund av det har kunnat dela ut en massa pengar till sina aktieägare. Det handlar om en summa på , vilket är otroligt mycket pengar. Hade man tagit 8 miljarder av dem hade man kunnat anställa ungefär 20 000 personer i stället för att sänka skatten som ni har gjort. Man skulle till exempel ha kunnat anställa arbetskamrater till undersköterskorna i äldrevården eller gjort barngrupperna mindre i förskolan eller i lågstadiet. Visst är det skillnad beroende på vem det är som styr. Vi hade i vårt förslag en sänkning av bolagsskatten med 8 miljarder. Vi tycker att det är viktigt att ha en bolagsskatt som fungerar gentemot andra länder. Men ni lånade till och med till hälften av skattesänkningen. De pengarna hade kunnat göra skillnad här. De hade kunnat användas till att om inte anställa fler så till att höja lönerna, som även socialministern vill.Jag hoppas att diskussionen kommer att fortsätta. I grunden känns det som att socialministern vill men inte riktigt får. På det här området precis som på många andra finns det fler partier i regeringen. Det har sagts mycket bra om dem som arbetar inom vår välfärdssektor, som vi skulle kunna kalla det för att hitta ett samlingsnamn på det.Socialministern talade om skattesänkningar. Vi vet att det också lånas till skattesänkningar när vi talar om den statliga nivån som vissa kommuner tvingas höja skatten. Det kan i och för sig ge ett större skatteunderlag. Men det är beroende på vad som händer med skatteutjämningshistorien. Kommunerna har det inte enkelt, och kommunernas ekonomi är trång.Statsrådet talade också om kvalitet i upphandlingen. Det är sant att det är att göra det alldeles för enkelt att bara titta på pris. Man måste också titta på kvalitet. De upphandlingarna kommer att kräva sina resurser och sin tid för att det ska kunna bli bättre upphandlingar.Samtidigt borde man kunna arbeta mycket mer med ett aktivt arbetsgivarskap genom de kollektivavtal man kan ha som tillförsäkrar de anställda ett inflytande över sin arbetssituation.Jag har alltid haft uppfattningen att en klok arbetsgivare lyssnar på sina anställda för att ta del av hur man på bästa sätt kan förbättra verksamheten. För statliga tjänstemän ingår det i uppdraget att ständigt påtala behovet av förbättringar.Ett modeord som har florerat mycket handlar om lean. Det talat varmt, länge och mycket om lean. Det finns ett otal olika varianter på det. Faktum kvarstår att man i statsförvaltningen alltid har haft ett uppdrag att arbeta med att påtala behov av ständiga förbättringar och hur det skulle kunna se ut.Den kraften och energin finns hos alla anställda och även ute hos kommuner och landsting. Den behöver man hitta sätt att ta till vara. Den fråga som har väckts i interpellationen är av utomordentligt stor betydelse. Det finns inte ett enda svar som löser allt detta. Det handlar om att vi måste arbeta på många olika plan.För min del är jag övertygad om att det är bra att det finns många olika aktörer. och säger också att det nog är så, även om vi på marginalen kan ha olika uppfattningar. Det är bra när det kommer in olika aktörer.Den upplevelse som jag har när jag talar med medarbetare i företagen är att de ser detta som den största skillnaden. Det är någonting som vi som har ansvar för den offentliga sektorns utförande bör ta med oss.Hur kan vi arbeta så att varje arbetsplats som är och landstingskommunal drivs på ett sådant sätt att medarbetarna känner delaktighet, tillfredsställelse och att de har en möjlighet att påverka sin vardag med uppgiften i centrum?Jag tror inte att det bara handlar om privat och offentligt. Det handlar om det sätt på vilket man utför ledarskapet i sammanhanget.Jag konstaterar att vi har lite olika uppfattningar om skatterna. Socialdemokraterna tror att högre skatter leder till fler jobb. Jag tror kanske att för höga skatter leder till färre jobb.Vi behöver fortsätta arbetet för att ha fler företag och att fler jobb ska komma till. Det är så vi kan finansiera den välfärd som vi alla förr eller senare kommer att bli beroende av.