· H110146 · 2013-12-13 13:49:03 — har frågat mig vad regeringen avser att göra för att arbetslösa i fas 3 inte ska förhindras att delta i utbildning som leder till jobb. har även frågat mig om jag anser att dessa lappkast när det gäller besked till både långtidsarbetslösa och utbildningsleverantörer bidrar till att stärka förtroendet för Arbetsförmedlingen.Det besked jag har gett och fortsatt ger är att Arbetsförmedlingen har överskridit anslaget och att regeringen därför har tillfört mer pengar för att pågående program och insatser inte ska behöva avbrytas. Arbetsförmedlingen har också fått i uppdrag av regeringen att vidta åtgärder för att ha en god styrning, kontroll och uppföljning av de anslagsvillkor som gäller.I budgetpropositionen föreslår regeringen att möjligheten till program blir permanent, och Arbetsförmedlingen tillförs nya pengar för ändamålet. Jag tycker att det är viktigt att undvika att enskilda arbetssökande kommer i kläm. Det är också därför som regeringen har vidtagit åtgärder. Tack, ministern, för svaret!Vi ser nu vissa tecken på ljusning på arbetsmarknaden. Trots det fortsätter fas 3 att växa. Under regeringen har antalet personer som har varit arbetslösa nästan tredubblats, från 24 000 till ungefär 70 000 personer. Regeringens viktigaste åtgärd för de långtidsarbetslösa är fas 3.Fas 3 är slutstationen i regeringens jobb- och utvecklingsgaranti. Det är den jobb- och utvecklingsgaranti som dess värre ofta inte leder till vare sig jobb eller utveckling för dem som deltar. Fas 1 och 2 i denna jobb- och utvecklingsgaranti har år dragits med problem med för låg aktivitet. Också i årets budgetproposition konstaterar regeringen att arbetslösa inte får del av insatserna i fas 1 och 2 och att många därför ramlar ut i fas 3.Fru talman! I fas 3 ska man vara sysselsatt hos en anordnare. Man ska alltså inte aktivt rustas för att ta jobben, utan man ska vara sysselsatt. Det är lite grann tanken av en slutstation.Efter att gjorde ett tillkännagivande till regeringen tvingades regeringen att backa. är det möjligt för ett fåtal personer att i fas 3 få tillgång till exempelvis utbildning. Regeringen gjorde tydligen bedömningen att det är få personer som behöver en utbildning som kan leda till arbete eftersom man har anslagit för lite pengar. Det har visat sig att regeringen har gjort en felaktig bedömning. tog pengarna abrupt slut. Då drog Arbetsförmedlingen i nödbromsen. Det blev stopp för dem som hade planerat att påbörja en utbildning. Det blev stopp för de utbildningsanordnare som hade planerat att bedriva utbildningar.Precis som ministern säger sköt regeringen till extra pengar. Vi hade en interpellationsdebatt om detta. Det var bra att regeringen tillsköt pengar. Men , , drog Arbetsförmedlingen i nödbromsen igen. var pengarna slut igen! fick återigen långtidsarbetslösa beskedet att den utbildning de skulle gå på kunde de inte påbörja . Då har Arbetsförmedlingen pengar igen. Utbildningsanordnare som har bokat lärare och lokaler får känna av samma nödbroms. De får bedriva utbildningen först , inte under årets kvarvarande månader.Ska vi ha det så här, , i arbetsmarknadspolitiken? Rycka fram och tillbaka, dra i nödbromsen hit och dit - som långtidsarbetslösa kommer i kläm. Vad är problemet? Kan inte regeringen klara av att styra Arbetsförmedlingen? Eller har regeringen haft fel från början om fas 3? Tack, , för interpellationen!Målet med regeringens politik är att bryta utanförskapet och att människor ska ha ett arbete att gå till. Vi vet att det är betydligt fler än 2006 som just har ett jobb, och har den lägsta långtidsarbetslösheten i EU.Det finns fortfarande många människor som kämpar med att komma in eller återetablera sig efter krisen. Det finns också människor som var långtidssjukskrivna som rustas och matchas för att komma tillbaka. Flera av dessa personer finns just i sysselsättningsfasen.Det besked som jag gav i tidigare interpellationsdebatter, och fortsätter att ge henne, är att vi har tillmötesgått den hemställan som Arbetsförmedlingen kom in med och behandlat den skyndsamt. Det är det jag har att utgå från när jag fattar beslut.Vi måste komma ihåg att personer som står långt från arbetsmarknaden har olika behov. Det är män och kvinnor, ibland tjejer och killar, som har olika bakgrund. Det finns en homogenitet vad gäller tid, att de har varit arbetslösa länge, men de har olika förutsättningar och det är ofta olika saker som har samverkat till att de har blivit långtidsarbetslösa. En del har inte haft ett jobb på sju, åtta, , ibland längre. En del har låg utbildning, andra har hög utbildning, andra har nedsatt arbetsförmåga och många har problem med ohälsa.När man lyssnar på Socialdemokraterna i debatten kan man tro att just en arbetsmarknadsutbildning skulle vara lösningen på allt. Det kan vara en del, men det är viktigt att jobba aktivt på flera fronter. Det handlar om att rusta med praktik och träning, att vara aktiv och finnas hos en anordnare. Det handlar också om att motivera människor att läsa till bristyrken i de fall det är möjligt. Det är därför vi har ökat antalet platser på yrkesutbildningar som arbetsmarknaden efterfrågar.Det bör också vara möjligt att omskola sig längre fram i livet. Det finns därför studiemotiverande kurser, och CSN-systemet har förändrats så att det går att plugga längre upp i åldrarna. Det är klart att det behövs fler jobb, och det behövs fler arbetsgivare som har möjlighet att anställa.De frågorna är grunden. Under innevarande år fick Arbetsförmedlingen ett tilldelat anslag för utbildningsinsatser. Arbetsförmedlingen sade att man skulle överskrida anslaget. Det är den hemställan som jag och regeringen har att gå på.Ibland hör jag från att vi styr Arbetsförmedlingen för mycket, och ibland får jag höra i kammaren att vi styr för lite eller för dåligt. För mig är det naturligtvis viktigt att Arbetsförmedlingen tar ansvar för de resurser man har och fördelar dem på det sätt man anser är rimligt. Jag kan bara behandla och utgå från det som Arbetsförmedlingen hemställer om. Det är en grundläggande skillnad oss emellan. De människor som är långtidsarbetslösa i fas 3 kan ses som en annan sorts människor som har sig själva att skylla för sin arbetslöshet och som på något vis behöver förändra sig för att komma i arbete. Eller de kan ses som människor som du och jag som har haft oturen att drabbas av dubbelsmällen arbetslöshet och regeringens arbetsmarknadspolitik och därför har hamnat i fas 3.Förtroendet för Arbetsförmedlingen är i botten, och förtroendet har sjunkit . Det är naturligtvis ingen lätt sak att vända på den utvecklingen, men jag tror att arbetsmarknadsministern håller med mig i min åsikt om den typen av besked som har kommit , där man gasar och bromsar, gasar och bromsar. Det handlar om utbildningar för människor i långtidsarbetslöshet. Det är fråga om människor som just har motiverats att gå en bristyrkesutbildning, där bedömningen har gjorts att den personen kan få en väsentligt förbättrad chans till arbete om han eller hon går utbildningen. Den arbetslöse är motiverad och är redo att starta, har tagit nya tag, och så får den arbetslöse veta att utbildningen inte blir av därför att pengarna är slut på kontot.Sedan är det situationen för utbildningsanordnarna. Det handlar om alla de olika aktörer som Arbetsförmedlingen är beroende av att ha goda relationer med för att kunna samarbeta. Det gäller både kompletterande aktörer och utbildningsanordnare. Där brister det också i samarbetet och förtroendet. De lovar att bedriva en utbildning som Arbetsförmedlingen efterfrågar, för att motivera och utbilda personer som står långt från arbetsmarknaden, och sedan får de veta att utbildningen inte kan bli av förrän . Det är klart att det påverkar förtroendet negativt för Arbetsförmedlingen.Fru talman! Ministern började med att säga att regeringens ambition är att bryta utanförskapet och att alla ska ha ett arbete att gå till. Det är en bra ambition. Många delar ambitionen. Regeringens problem är att där man har bedrivit en politik, där man har sagt att detta är målet med politiken, har arbetslösheten ökat och utanförskapet fördjupats. Det är resultatet av regeringens politik.Jag kritiserar inte regeringens ambition, men jag kritiserar resultatet av regeringens politik. Resultatet är bedrövligt dåligt. Det är sant att fler människor arbetar . Det beror på att det finns många fler människor i . Det har aldrig varit så många i vårt land, och det är en positiv utveckling att växer. Det vore märkligt om det inte också skulle leda till att fler arbetade.Den intressanta frågan är att andelen som arbetar inte ökar och att arbetslösheten, framför allt långtidsarbetslösheten, ökar.Fru talman! Arbetsmarknadsministern sade här ungefär så här: Jag har att utgå från Arbetsförmedlingens hemställan när jag beslutar om regeringens politik. Då skulle jag föreslå ett byte: Börja utgå från verkligheten i stället! Hur ser det ut i ? Det är 200 000 färre i utanförskap. Antalet långtidssjukskrivna har minskat kraftigt. Färre går i förtidspension. Människor som gömdes och glömdes finns nu i arbetskraften. Men många av dem har det svårt. Många har gått utbildningar och har haft jobb, men många har haft svårt att etablera sig på arbetsmarknaden. Därför är det så viktigt att rusta och matcha människor, därför är det så viktigt med rehabiliteringsinsatser och därför är det så viktigt att man får vara aktiv och inte glöms bort där hemma. Målet är att fortsätta att sänka trösklar för människor så att de faktiskt kommer i arbete.Ja, jobben har vuxit till rätt kraftigt . Det var ändå så att befolkningen ökade också då vi förlorade en mängd jobb under 90-talskrisen. Jobben ökar inte med automatik. Befolkningsökning är en viktig faktor. När befolkningen ökar ska också jobben växa till, men det räcker inte. Vi måste ha en politik som tydligt är inriktad på att underlätta för företagen att växa och anställa i olika typer av branscher så att både människor med låg och människor med hög utbildning har en chans till egen försörjning. Nej, regeringen styr inte sin politik efter en hemställan, men den hemställan låg till grund för det vi behandlade för att, som jag sade då, människor inte skulle komma i kläm. Det är olyckligt med den situation som har uppstått på och med nästa år permanentas insatserna för personer som finns i sysselsättningsfasen. Det är viktigt, men jag tror att det också är viktigt att motivera människor att själva ta ansvar och investera i sin egen utbildning där det är möjligt. Det är inte skillnad på folk och folk. Jag tror att väldigt många har kraft och ork att göra det och vill det. Då är det viktigt att motivera dem. Andra behöver andra typer av insatser därför att man står olika långt från att kunna ta ett arbete. Många är väldigt nära, och vissa känner att de har lite längre väg att gå. Då ska alla få det stöd som just de behöver.När det gäller sysselsättningsfasen vet jag att de fyra oppositionspartierna ville stoppa den, men man hade inte något gemensamt alternativ. I Socialdemokraternas budget ser jag ingen mirakelkur mot långtidsarbetslösheten. Jag ser väldigt mycket av det som vi kallar särskilt anställningsstöd, ett stöd som riktar sig till både offentliga och privata arbetsgivare och där vi stöttar av lönekostnaden. Vi sänker trösklarna att komma in, och då måste fler arbetsgivare öppna dörren.Det är mitt mål att vi genom Arbetsförmedlingen ska jobba ännu mer med att både offentliga och privata arbetsgivare ska öppna dörren så att personer som har varit borta länge från arbetsmarknaden ska få ett jobb att gå till. Lyssna på arbetsmarknadsministern - det låter som att situationen är väldigt god i landet. Arbetsmarknadsministern är uppenbarligen nöjd och tycker att det går bra med utanförskapet och att det går bra på arbetsmarknaden. Men det finns, säger hon, också behov av att rusta och matcha människor. Det är precis där som utvecklingen går åt helt fel håll.Allt fler bedömare kommer till slutsatsen att den svenska arbetsmarknaden fungerar allt sämre. Det gäller just matchningen. Det betyder att både människor med låg utbildning och människor med hög utbildning har svårt att komma på rätt plats på arbetsmarknaden. Det finns förskräckande bedömningar av hur stor andel av människor på arbetsmarknaden som är på fel jobb i förhållande till sin kompetensnivå. Det beror på att arbetsmarknaden fungerar allt sämre och att Arbetsförmedlingen inte lyckas med sitt uppdrag. Jag menar att det huvudsakligen beror på regeringens politik.Arbetsmarknadsministern betonar att det gäller att motivera människor att själva ta tag i sin situation. Det är svårt att säga emot, men det är inte det som är det stora problemet. Det stora problemet på svensk arbetsmarknad är väl inte att människor inte är motiverade att tag i sin situation. Det stora problemet på svensk arbetsmarknad är att regeringen inte är motiverad att ta itu med problemen. Jag tror att människor kan behöva rustas, matchas och få hjälp med att komma in på arbetsmarknaden. För att fler ska ha ett jobb att gå till krävs att jobben växer till och att man har en politik som gör att jobben växer till. Det är därför som vi antingen investerar i tillväxt och förutsättningar för jobb så att fler företag startar, växer och anställer. Eller så gör vi som Socialdemokraterna föreslår och höjer kostnaden för att anställa och lägger högre kostnader på företag, och det påverkar i realiteten jobbpolitiken. Det påverkar i realiteten hur många som kommer att ha ett jobb att gå till, för det handlar inte om en politik för jobb utan om att jobben slås ut.Vi måste både rusta och uppmuntra, motivera, hjälpa och stötta med rehabilitering och olika typer av insatser, för människor är olika. Det är inte en homogen grupp människor som har varit arbetslösa . Det enda som är gemensamt är att de har varit arbetslösa . Det gäller att göra rätt insatser och sänka trösklar. Därför har vi ökat platserna till bristyrkesutbildningar, och därför är det viktigt att det finns en möjlighet att gå en arbetsmarknadsutbildning. Men det måste vara en större träffsäkerhet.