· H010233 · 2013-02-22 09:40:15 — har frågat mig när regeringen avser att erkänna , hur regeringen avser att verka inom EU för ett erkännande av samt vilka initiativ jag avser att ta för att få till stånd ett utökat mandat för FN:s övervakningsstyrkor Minurso.Regeringen anser inte att de folkrättsliga förutsättningarna för att erkänna den sahariska arabiska demokratiska republiken, , som självständig stat är uppfyllda. Det finns ingen västsaharisk stat som kan sägas utöva en effektiv kontroll över vare sig huvuddelen av territoriet eller den befolkning som bor där. Därmed uppfylls inte de folkrättsligt grundade kriterier på erkännande av en stat som utrikespolitik i detta avseende vilar på.Det kan noteras att fortfarande står på FN:s lista över självstyrande områden. Inget annat EU-land har erkänt som en egen stat.År 2007 lade fram ett förslag till autonomi för . lade Polisario fram ett förslag som innefattade en folkomröstning med självständighet som ett av alternativen. Förhandlingarna mellan parterna leds av FN:s generalsekreterares personliga sändebud . Regeringen stöder fullt ut FN:s ansträngningar i syfte att finna en rättvis, varaktig och ömsesidigt acceptabel politisk lösning som ger folk självbestämmande i enlighet med de principer som har beslutats av . Rätten till självbestämmande behöver dock inte nödvändigtvis innebära självständighet. Ett erkännande av sahariska arabiska demokratiska republiken i detta skede skulle kunna underminera FN:s ansträngningar att finna en lösning i enlighet med folkrättens principer.Med detta torde första två frågor vara besvarade.Minursos mandat beslutas som bekant av , där inte är medlem och därför inte kan påverka en sådan utökning av mandatet som efterfrågar. Regeringen betonar vikten av att de mänskliga rättigheterna respekteras både i och i flyktinglägren i . Regeringen ser allvarligt på situationen i och och tar regelbundet upp frågorna.Då , som framställt interpellationen, anmält att han var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav förste vice talmannen att fick delta i överläggningen. Jag tackar utrikesministern för detta svar och vill hälsa från att han ber om ursäkt för att han inte kan vara på plats. Han blev sittande på ett tåg i som inte gick . närmar han sig sakta men säkert , men han är tyvärr ännu inte här. Jag tycker att detta svar, , innehåller ett antal brister och har därför ett antal frågor som jag skulle vilja ha svar på. Du säger att de folkrättsliga förutsättningarna för ett erkännande av inte finns och att man inte har kontroll över sitt territorium. Då vill jag påminna om att det finns ungefär 80 länder i världen som redan har erkänt som en stat, bland andra , och . är en del av Afrikanska unionen. Men självklart är det så att Polisario, som är den legitima ledningen för , inte har kontroll över hela . är ockuperat av . Men vi kan inte låta ockupationsmakterna diktera vår utrikespolitik. Jag tänker till exempel på hur ser på . Det känns som om den politik visavi åtminstone den palestinska ledningen går åt rätt håll. Den ger den palestinska ledningen ett allt större erkännande, till exempel vid omröstningen i FN ganska nyligen.Då vill jag ställa följande fråga till : Innebär regeringens hållning att som land aldrig skulle kunna erkänna som ett suveränt land så länge någon del av det som vi kallar är ockuperat av ? Detta är en viktig principiell fråga att svara på. Jag skulle också vilja veta vad menar med att ett erkännande av skulle kunna underminera FN:s ansträngningar att finna en lösning i enlighet med folkrättens principer. Innebär det att tidigare erkännanden av från till exempel , och har underminerat en vettig lösning av konflikten och ockupation i ? Eftersom du framför det som argument borde du också kunna förklara hur andra erkännanden på ett negativt sätt har spelat in. Dessutom skulle jag vilja veta vad regeringen över lag gör för att verka för en lösning av konflikten och för att ockupation ska upphöra. Jag tänker till exempel på domarna som kom i i mot 24 västsahariska människorättsaktivister. Nästan hälften av dem dömdes till livstids fängelse. Resterande fick fängelsestraff på mellan och 20 och . Detta har fördömts stort av Human Rights Watch, Amnesty, och så vidare. Men vad har du, , gjort efter dessa domar? Vad har den gjort? var talman här i och träffade representanter från regeringen. På vilket sätt protesterade då regeringen mot domarna mot dessa människorättsaktivister och mot ockupation? erkännandepolitik grundar sig på politik och på de folkrättsliga kriterier som har varit tydliga i samtliga de fall som jag har varit medveten om , och det är vid det här laget en relativ . Detta gäller även . Jag har fört ett antal debatter i denna kammare där jag har förklarat att vi icke kan erkänna som en självständig stat därför att man inte kontrollerar territoriet. Svensk erkännandepolitik utgår från - man kan säga att det är småstatens politik - att vi erkänner realiteterna. Andra länder har en annan erkännandepolitik, där man ser erkännandet mer som ett politiskt uttalande om vad man skulle vilja. Vi har en erkännandepolitik som grundar sig på världen såsom den faktiskt är. Det faktum att vi erkänner en stat betyder inte att vi anser att den regim som finns där är speciellt aptitlig. Det inträffar också, som sagt, att vi då hamnar i situationer som kan vara moraliskt lite besvärliga att hantera. Men vi utgår i alla fall från denna princip. Låt mig som ett konkret exempel bara nämna att erkände - rätt eller fel, men jag tror inte att tillhörde dem som stod i opposition mot det - att , och var ockuperade av och vägrade acceptera dem som självständiga stater. Det utgick från denna erkännandepolitik som är och har varit det . Västsaharasituationen följer naturligt av detta liksom för övrigt Palestinasituationen. Skulle ett erkännande underminera FN:s ansträngningar? Ja, det tror jag. Men framför allt skulle det försvåra för . Vi har till exempel inom Europeiska unionen en viss röst i Västsaharafrågorna. Skulle vi då avvika från det som är EU:s linje ställer vi oss utanför EU:s diskussioner i denna fråga. Om detta anses vara gynnsamt eller inte från , eller utgångspunkt är mer diskutabelt. Men det skulle få denna effekt. Det skulle självfallet också underminera FN-sändebudets möjligheter att föra de mycket svåra och komplicerade förhandlingarna framåt mot någon typ av lösning som är acceptabel för samtliga. Det är faktiskt så att när man försöker skapa fred måste man försöka åstadkomma någonting som ytterst kan accepteras av alla de olika parterna. Det måste, som jag har sagt i andra sammanhang, möta minimibehoven hos samtliga parter utan att möta maximikraven hos någon, då det i så fall är lätt att det inte accepteras av den andra sidan. Därför är det viktigt att vi respekterar det som säkerhetsrådet har sagt, att vi respekterar mandatet för FN-medlaren och att vi inte genom ensidiga åtgärder försöker att på ett eller annat sätt rycka undan grunden för honom utan ger ett så starkt stöd som möjligt för FN:s ansträngningar. Vår erkännandepolitik, som jag har formulerat den här, är starkt grundad i folkrätten och vår tro på folkrätten, och vårt stöd till FN:s insatser här är grundat på vår starka tro på FN som det främsta instrumentet för fred i besvärliga situationer som denna. Vi vill inte att denna politik ska rubbas i något hänseende. Det är som är inne på: Hur man erkänner ett land är ingenting som är ristat i sten. Det finns ingen internationell konsensus om hur man gör, utan de enskilda länderna bestämmer själva när de tycker att det finns politiska och andra förutsättningar för att ett land ska erkännas som suverän stat.Jag tycker att vår nuvarande EU-minister var inne på rätt spår när hon skrev i tidskriften att bör driva frågan om ett erkännande av Sahariska arabiska demokratiska republiken, SADR, inom EU-kretsen. Det är alltså . Hon skrev att ett sådant erkännande förmodligen skulle vara nyckeln till frihet. Jag tror precis som att ett svenskt erkännande av skulle driva på för att till slut måste häva sin ockupation. Det skulle vara en del av en mer aktiv svensk politik för frihet.Jag tycker att det är lite symtomatiskt att inte svarade på min fråga hur regeringen har agerat efter de hårda domarna mot människorättsaktivisterna. Nästan hälften av de 24 människorättsaktivisterna fick livstids fängelse. De andra fick fängelsedomar . Därför att de hade utövat det vi tycker är deras fullt legitima rätt, nämligen att kämpa för frihet i sitt land. var talman här på besök och träffade representanter för den . Jag vill då veta på vilket sätt den protesterade mot dessa domar och på vilket sätt den använde detta tillfälle för att överlag protestera mot brutala ockupation av . Det måste svara på här i kammaren.Jag tror inte alls att det är så att ett erkännande av skulle underminera FN-processen. Som jag var inne på skulle det tvärtom visa på att vi i inte accepterar den marockanska ockupationen. Jag vill också påminna om att det finns ett riksdagsbeslut om att erkänna . Jag tror att det var som en majoritet i denna kammare uppmanade den att erkänna och på EU-nivå verka för ett erkännande av . Vi fattade också beslut om att den ska verka för att FN-styrkan mandat ska utsträckas till att även gälla övervakning av situationen för de mänskliga rättigheterna i det ockuperade . Det är också en av frågorna från . Då svarar utrikesministern att vi eftersom vi inte är medlemmar av inte kan påverka frågan. Men det är väl klart att vi måste kunna påverka frågan ändå! Menar verkligen att man måste vara medlem i för att kunna driva på för ett utökat mandat för ?När jag ändå pratar om säkerhetsrådet vill jag påminna om att jag blev väldigt besviken när vår svenska regering röstade för att skulle få en plats i . Det är verkligen att belöna en brutal ockupationsmakt. Vi ska inte ge dem sådana viktiga strategiska positioner i världen. Om det skulle vara som säger att FN skulle anse att erkännandet skulle stärka FN:s ansträngningar skulle FN såklart ha bett om det. Det har de dock inte gjort - tvärtom. säger att man ska försöka komma fram med detta mellan parterna och få en kompromiss. Då vill man såklart inte att det internationella samfundet ska ställa sig ensidigt på vare sig den ena eller den andra sidan. Det säger sig självt att det skulle underminera medlingsansträngningarna. Som sagt: Hade rätt hade väl FN sagt det. FN vet väl möjligtvis något bättre än vad som ligger i FN:s intresse. Det är rätt uppenbart att det skulle underminera FN-ansträngningarna.Däremot är det självfallet en fråga om vad som är politik. Ja, det är aktivt stöd för FN-dialogen. Det är inte unikt i detta fall, utan det finns ett antal mycket besvärliga konflikter där Världssamfundet genom säkerhetsrådet har försökt att genom FN-medling få en lösning till stånd. Det är inte alltid det går speciellt enkelt, och i detta fall är det mycket svårt. Olika medlare har försökt, och det pågår samtal. Ännu har ingen lösning kommit, men man får inte ge upp och tro att det bara är genom ensidiga diktat åt det ena eller andra hållet som man kan lösa det hela. Det är fel väg. Vi tror på att hålla på svensk politik vad gäller erkännandefrågor, och vi tror på att hålla på svensk politik vad gäller stödet till FN:s försök att genom förhandlingar skapa fred.Sedan har rätt; jag svarade inte på frågan om domarna . Det var en försummelse på grund av tid. Dessa domar fälldes i en militärdomstol, och vi och andra har sagt att så bör det inte vara. Dessa rättegångar borde i stället ha ägt rum i en vanlig civil domstol, med de regler som gäller för detta. Sedan kan man alldeles uppenbart klassificera dessa personer på lite olika sätt. De anklagades för vad som även i skulle ha varit väldigt grova våldsbrott. Vi ska inte ta ställning till vare sig arten av brott eller om de är skyldiga eller oskyldiga, men vi har framfört synpunkten att rättegångarna borde ha skett i en normal civil domstol och inte i en militärdomstol. Såvitt jag förstår skedde det i militär domstol därför att det var mord som utfördes på, enligt uppgift, militära representanter. Vad gäller domarna i var de mot 24 människorättsaktivister eller frihetsaktivister från som hade varit en del av ockupationslägret . Detta ockupationsläger stormades av marockansk militär, så man kan lugnt säga att det var de som började med våldsamheterna. Det var väl på sin plats att vi fick en protest från och den , men det känns som att man får dra ur utrikesministern alla protester mot ockupation. Jag tycker att det är så märkligt - det är en uppenbar kränkning av folkrätten, mänskliga rättigheter och allt annat. Jag vill se en mer aktiv svensk politik för att häva ockupation. Det är därför ett erkännande skulle vara så viktigt.Jag tycker inte att har svarat på min fråga. På vilket sätt har , , och en stor del av de afrikanska ländernas erkännande av försvårat FN-processen för att få ett stopp på ockupation? har ännu inte svarat på det, men du har ju ett inlägg kvar.Jag vill också understryka att detta är ett beslut som är fattat av riksdag , då en majoritet av kammaren uppmanade den att erkänna , verka för detta på EU-nivå och verka för att mandat utökas till att också gälla övervakning av de mänskliga rättigheterna. Att bara viftar bort detta och säger att de som regering inte tänker göra det känns som riksdagsledamot verkligen inte okej, måste jag säga. Jag börjar med den fråga jag enligt inte har svarat tillfredsställande på. Det är korrekt; jag har inte svarat på den. ska jag göra det. Hur har de andra ländernas erkännande påverkat det hela? Det finns väldigt olika uppgifter på hur många det är. Jag har sett uppgifter på allt mellan 20-30 och 80. Folk är inte riktigt klara över detta. Det är någonting man mörkar en hel del. Sedan ligger det där såvitt jag förstår i sin helhet för rätt länge sedan. är FN-förhandlingarna inne i en ny fas. Att kalla den aktiv vore kanske att föra det lite för långt, men 2007 lades ett långtgående autonomiförslag fram från sida. Nya förslag lades också fram från Polisarios sida. sade då att förhandlingarna skulle få - det kan vi kalla det - en ny start. Det skulle bli nya ansträngningar och nya förhandlingar. har mig veterligt inga erkännanden skett över huvud taget, utan då låter man situationen ligga still och man låter FN-processen få den möjlighet som förmodligen är den enda som över huvud taget finns att uppnå någon rimlig lösning.Det hela har komplicerats lite av att den socialdemokratiska partistyrelsen förlorade en votering på den socialdemokratiska partikongressen. Om vi skulle gå väg skulle vi isolera oss och självfallet förlora inflytande inom EU. Vi skulle underminera FN-processen. Vi skulle dessutom underminera principer för svensk erkännandepolitik, vilket i andra fall som kanske är riktigt viktiga skulle vara negativt också för våra möjligheter att tillvarata intressen.