· H010506 · 2013-09-05 13:54:04 — har frågat mig när regeringen avser att ändra lagstiftningen för att stoppa missbruket med att olika visstidsanställningar kan staplas på varandra under orimligt lång tid.Möjligheterna till tidsbegränsade anställningar är en viktig och engagerande fråga. Ingen vill att arbetstagare ska fara illa. Svensk arbetsmarknad ska präglas av ordning och reda och goda villkor. Fasta jobb ska vara grunden, och arbetsgivare som har ett längre arbetskraftsbehov bör erbjuda tillsvidareanställningar. måste arbetsgivare ha möjlighet att anpassa sin verksamhet efter nya förutsättningar, såväl bättre som sämre, bland annat genom tidsbegränsade anställningar.Regeringens arbetslinje tar sin utgångspunkt i att alla som kan och vill arbeta ska kunna göra det. Vi ser att ungdomar ofta kan ha särskilt svårt att finna sin plats i arbetslivet. Därför arbetar regeringen aktivt med att sänka trösklarna in på arbetsmarknaden och med att skapa nya möjligheter till arbete för unga. Bland annat har vi halverat kostnaderna för att anställa ungdomar. Kopplingen mellan skolan och arbetslivet har stärkts genom införande av lärlingsutbildningar. Vi går också vidare med satsningar på så kallade yrkesintroduktionsanställningar, där ungdomar kan få utbildning inom ramen för en anställning.Visstidsanställningar är ofta ett viktigt första steg in på arbetsmarknaden. Siffror från visar att finns med bland de länder som har allra störst flöden från tillfälliga till fasta jobb. Varje kvartal går ungefär 70 000 personer från en tidsbegränsad anställning till en tillsvidareanställning. I av internationell ekonomisk kris ställs den svenska arbetsmarknaden inför betydande utmaningar. Att då begränsa möjligheterna till tidsbegränsade anställningar är fel väg att gå.Min och regeringens uppfattning är att reglerna i lagen om anställningsskydd är i linje med och visstidsdirektivet. Att skärpa regelverket skulle inte automatiskt leda till fasta jobb.Det stämmer att kommissionen har gett ett så kallat motiverat yttrande avseende svensk rätts överensstämmelse med visstidsdirektivets bestämmelser. besvarade det motiverade yttrandet . Kortfattat menar vi att det samlade regelverket kring tidsbegränsade anställningar, med krav på objektiva skäl, tidsgränser, företrädesrätt till återanställning samt möjligheten att få frågorna avgjorda av domstol, skapar ett rimligt skydd. Även arbetsmarknadens parter har en viktig roll när det gäller visstidsanställningar. Det handlar dels om att motverka missbruk av regelverket ute på arbetsplatserna, dels om att genom kollektivavtal anpassa regelverket till behoven inom olika branscher. Jag vill tacka statsrådet för svaret. När man tar del av ministerns svar skulle man kunna tro att jag har föreslagit att man ska begränsa möjligheten till visstidsanställning, men så är inte fallet. Visstidsanställningar är viktiga och fyller en mycket viktig roll på vår arbetsmarknad, och de bör vara kvar. Det är väldigt många människor som börjar sitt yrkesliv med en visstidsanställning. Det är bra för arbetsgivarna att kunna ta in någon tillfälligt vid en arbetstopp eller för att fylla ett vikariat och därmed också få en chans att pröva om personen passar på arbetsplatsen. För individen är det också viktigt att kunna prova på ett arbete, att få in en fot på en arbetsplats och visa upp sin kompetens.Visstidsanställningar behövs på en väl fungerande arbetsmarknad. Vi har inte ifrågasatt visstidsanställningar. Det vi ifrågasätter, och det jag ifrågasätter, är missbruket av visstidsanställningar, och det är där konflikten ligger. Det förekommer att man staplar visstidsanställning på visstidsanställning år , och det kan man göra genom att byta mellan olika typer av visstidsanställningar. Det har väl aldrig varit avsikten att människor ska kunna gå tre, fyra, fem, sex, sju eller och rulla runt mellan visstidsanställningar bara för att arbetsgivaren utnyttjar att man kan flytta mellan olika typer av visstidsanställningar. Det är alltså missbruket som vi diskuterar, och det är där som vi är oense.Regeringen har ju svajat hit och dit när det gäller hur man ska se på missbruket av visstidsanställningar som gör att man kan rulla runt mellan olika visstidsanställningar . Det här har kritiserats av . regler så som de praktiseras strider mot EU:s visstidsdirektiv. När regeringen har bemött den kritiken har man först sagt att de inte strider mot det alls.Sedan har man sagt att jo, man måste kanske förtydliga, därefter att här uppenbarligen krävs en ändring av lagstiftningen - man har också tagit fram ett sådant förslag - för att så ändra sig igen och säga nej, det krävs ingen ändring. Regeringen har tydligen själv problem med bedömningen av huruvida regelverket strider mot visstidsdirektivet eller inte.Jag menar att det finns en stor poäng i att vi har ett regelverk som är tydligt. Det är också ett försvar för visstidsanställningar, som har en viktig plats på den svenska arbetsmarknaden, men då måste vi politiker ta ansvar och säkerställa att de inte missbrukas så att enskilda individer rullar runt i dessa anställningar. Jag vill vara tydlig med att säga att svensk rätt ska vara i överensstämmelse med . Regeringen menar att vi implementerat direktivet på ett korrekt sätt, och det har vi nu en dialog med om.Det är viktigt att i det här sammanhanget peka på något som jag alltid lyfter fram, nämligen den svenska kollektivavtalsmodellen. Vi har en mycket hög täckning inom våra kollektivavtal, , framför allt kanske i de branscher där många har visstidsanställning; det är fler kvinnor än män som har visstidsanställning. Därför ligger det ett stort ansvar på parterna att teckna kollektivavtal som är i överensstämmelse med lagen om anställningsskydd men också göra de anpassningar som behövs. Jag tror att branscherna är duktiga på att se hur de behöver anpassa sig för att få bra kollektivavtal för sina medlemmar och anställda, avtal som också passar branschernas förutsättningar.Man kan läsa TCO:s rapport på lite olika sätt, och jag delar inte uppfattningen beträffande hur pass omfattande det här problemet är. En sak som jag är överens med om är att missbruk ska beivras. Det vill jag vara tydlig med. Men det finns också behov av flexibla lösningar. När jag reser runt i möter jag många arbetsgivare, inte minst inom industrin, som säger att de har det svårt, att de inte vågar ge människor en tillsvidareanställning eftersom de vet så lite om hur konjunkturen blir, hur orderböckerna kommer att se ut eller . Därför löser man det på olika sätt, speciellt inom industrin. Ofta sker det genom bemanningslösningar där man har en pool av duktiga industriarbetare som man hyr in. Andra företag löser det i form av visstidsanställningar.Om det vore så enkelt som att en ändring av lagstiftningen skulle leda till fasta jobb vore vi i ett annat läge. Så är det inte. Det kommer inte per automatik att leda till att de visstidsanställda får en tillsvidareanställning. I stället kommer det nog att bli så som en del fack påpekat, att man helt enkelt blir av med jobbet, lasas ut. Om vi tittar på de kollektivavtal som är tecknade inom till exempel public service-sektorn ser vi att man tecknat kollektivavtal med längre tidsgränser just för att man vet att medlemmarna inte får tillsvidareanställningar utan blir utbytta mot andra.Det är därför viktigt att parterna tar sitt ansvar i den här frågan. Man ska inte tro att det finns en quick fix-lösning, att om vi ändrar lagstiftningen så får alla människor en tillsvidareanställning. Så enkelt är det inte. Till syvende och sist är det arbetsgivaren som bestämmer vilken typ av anställning man får. Jag vill understryka att i är fast anställning. när vi har ett lite jobbigt konjunkturläge ser vi en svag ökning av visstidsanställningarna, men de har i princip hållit sig på samma nivå ända sedan den tidigare socialdemokratiska regeringens tid och de regler som då fanns för visstidsanställningar. Det är alltså ungefär lika många människor som rör sig i det häradet. Målsättningen är sjysta villkor och att människor får fast förankring på arbetsmarknaden. Jag tror att ministern och jag lite grann talar förbi varandra. Vi talar inte om någon quick fix som ger alla fast anställning på arbetsmarknaden. Jag har inte föreslagit det. Vi tycker att det är bra att det finns möjligheter till visstidsanställning. Visstidsanställningar har en viktig uppgift att fylla på den svenska arbetsmarknaden. Det är inte det som det handlar om.Vad det handlar om är missbruket av visstidsanställningar. Det drabbar enskilda individer, ofta kvinnor, som rullar runt. Man utnyttjar systemet för att rulla runt och flytta människor mellan olika typer av visstidsanställningar - år . Där har jag en fråga till ministern: Det var väl inte avsikten att man skulle göra så? Eller var det avsikten? Om det inte var avsikten borde det vara rimligt att stoppa det så att det finns en gräns för hur länge man kan rulla runt. Det finns tidsgränser inom varje visstidsanställning, men det finns ingen gräns när man lägger ihop dem, vilket gör att systemet kan utnyttjas. Det förekommer, och det drabbar framför allt kvinnor.Det finns en annan sida som också främst drabbar kvinnor och vissa branscher. Vi står inför en utmaning där vi kommer att behöva nyrekrytera oerhört många till offentlig sektor, inte minst till äldreomsorgen. Vi har på tok för få ungdomar som väljer att utbilda sig för en framtid som undersköterska. Vi vet att många ungdomar gärna kommer in och jobbar, kanske , inom äldreomsorgen. De trivs med arbetsuppgifterna. De trivs med sina arbetskamrater. Men de säger: Du vet, när jag ska välja yrke, då handlar det inte bara om det, utan jag vill också ha en trygg anställning, kunna få en rimlig utveckling, ha ett hyggligt schema.Enligt är medelåldern bland de visstidsanställda , och det ser ungdomar. De ser att om de väljer det yrket är risken stor att de kommer att rulla runt med visstidsanställningar orimligt . Och de är inte dummare än att de kan räkna ut att det i så fall kommer att dröja innan de kan flytta hemifrån. Det kommer kanske att dröja mycket länge innan de vågar ta på sig ansvaret att bilda familj när de inte har en fast inkomst. I vissa yrken och branscher förekommer missbruk med visstidsanställningar på ett orimligt sätt.Den nuvarande lagstiftningen drabbar enskilda individer, men jag vill säga att den drabbar oss alla. Ungdomarna väljer nämligen bort viktiga yrken, sådana som de borde välja. Vi politiker sitter på möjligheten att säkerställa detta genom att säga att ja, det är max , eller , på visstidsanställningar. Det viktiga är inte antalet år utan att det finns en gräns för hur länge man kan rulla runt, så att man - om man utbildar sig i yrket och gör ett bra jobb - kan räkna med att sedan få en fast anställning, kunna bilda familj och ta på sig ekonomiska åtaganden.Därför vill jag fråga ministern: avsikten med lagstiftningen att man skulle kunna rulla runt genom att byta mellan olika anställningar? Om det inte var avsikten, varför är ministern då inte beredd att ändra lagstiftningen så att vi kan stävja detta missbruk? Inte under den förra alliansregeringens tid och heller inte nu har avsikten varit att människor inte ska få en fast förankring. Det vill jag vara tydlig med. Jag vill också vara tydlig med att det finns regler. De finns tidsgränser och det finns företrädesrättsregler i lagen om anställningsskydd. Det finns också möjlighet att få frågor avgjorda i domstol. Detta finns tillsammans med de regler som parterna har i sina kollektivavtal samt speciallagstiftning.En mycket viktig poäng är - där håller jag med - att om man ska vara en attraktiv arbetsgivare och kunna rekrytera 400 000 nya medarbetare till välfärdens kärna måste man erbjuda sjysta villkor. Precis som säger handlar det om tillsvidareanställning, bra schema, utveckling och god arbetsmiljö, och kanske också möjlighet att jobba heltid när man så vill. Det innebär stora utmaningar, och där måste fack och arbetsgivare ta ett ansvar. Arbetsgivarna kommer inte att få personal till dessa verksamheter om de inte erbjuder sjysta villkor.Jag är för den skull inte beredd att ändra de regler som ger möjligheter till flexibilitet. Risken finns att det slår ut jobb på arbetsmarknaden i stället för att ge fasta anställningar. Unionen och har tecknat sina kollektivavtal som de gjort, eftersom lösningen inte är så enkel som att medarbetarna, medlemmarna, efter två, tre eller får fast anställning. De åker ut. De blir utlasade. Det är arbetsgivaren som till syvende och sist bestämmer vem som blir tillsvidareanställd. Det spelar egentligen ingen roll vilken lagstiftning vi har om arbetsgivarna inte har resurser att kunna anställa, särskilt nu när det är en trasslig konjunktur. Inom exempelvis industrin är man orolig, vågar inte anställa, har stora övertidsuttag och löser det hela genom bemanningsföretag.Jag vill dock vara tydlig med att missbruket måste åtgärdas, och vi måste också få ett hum om hur det ser ut. Ifall parterna tecknar avtal som i sig missbrukar lagen om anställningsskydd är det allvarligt. Så är det inte tänkt. Där har vi gett parterna på arbetsmarknaden ett stort ansvar. Jag tror att den här frågan kommer att bli mycket viktig i jakten på arbetskraft. Man ska kunna försörja sig på sin lön och utvecklas inom yrket. Då är det självklart att huvudparten av anställningarna ska vara just fasta och trygga, alltså tillsvidareanställningar.Jag nämnde i mitt första inlägg att tillhör de länder som har de största flödena från visstidsanställningar till fasta jobb. Det tycker jag är en bra indikation på att vårt system trots allt fungerar. Man kommer in och får en fast förankring, men det kan ta ett litet tag.Till skillnad från andra länder har vi i väldigt många bra ledighetslagar, speciellt för kvinnor. Vi har graviditetsledighet, föräldraledighet och vård av barn. Men tyvärr har vi ett ojämnt uttag. Arbetsgivare som har många kvinnor anställda, till exempel inom vården, kan inte ge människor tillsvidareanställningar, för man har en bestämd budget. När de här personerna kommer tillbaka från sina långa ledigheter, som kanske kan vara uppåt , eller ännu längre om det gäller studieledighet, får man en övertalighetssituation och får starta en uppsägningsprocedur. Jag kan förstå arbetsgivarnas ibland svåra situation.I de verksamheter jag besöker tycker jag att parterna hanterar detta på ett klokt sätt. Jag har inte sett något omfattande missbruk. Men det förekommer såklart, och ska det stävjas. Att det sker ett stort flöde från visstidsanställningar till fast tjänst är bra. Därför bör vi försvara visstidsanställningarna. De behövs på den svenska arbetsmarknaden. Men det är inget skäl att tillåta missbruk av visstidsanställningar, där människor kan rulla runt på dem under orimligt lång tid.Ministern tar upp att det kan vara svårt för en arbetsgivare att anpassa verksamheten och klara av åtagandena när många anställda blir lediga. Men vi ska veta vad vi talar om. Vi talar i allmänhet om kommuner. Kommunerna är den stora boven. Det är inga små arbetsgivare. På många orter är det den största arbetsgivaren. Det är inte så att man har svårigheter att hantera personalfrågan.Ministern sätter stor tilltro till att marknaden ska lösa detta. Jakten på arbetskraft ska leda till att exempelvis de kommunala arbetsgivarna inrättar fasta tjänster och gärna också heltider, vilket jag tror att vi är överens om vore bra. Men jag betvivlar tyvärr att detta kommer att ske. Erfarenheten lär oss att om det är några som nästan aldrig vinner på marknadslösningen är det kvinnor. Kvinnor blir dragspelet på arbetsmarknaden. Vi har väldigt sällan sett exempel på att brister i välfärden skulle leda till att kvinnors ställning på arbetsmarknaden stärks. Tvärtom finns det en risk i andra änden: Om man inte får tag i kompetent och bra personal till äldreomsorgen tvingas allt fler kvinnor att själva svara för omsorgen om sina äldre och kan då inte längre jobba heltid eller ta fasta tjänster.Jag är inte alls lika säker som ministern. Mitt feministiska hjärta säger mig att det är väldigt sällan kvinnors ställning på arbetsmarknaden stärks per automatik. Det har varje gång krävts att modiga ministrar och politiker vågat ta steg framåt för att flytta fram kvinnors ställning.Här handlar det om att stävja ett missbruk. Visstidsanställningarna ska vara kvar och ska försvaras. Men missbruket ska stävjas. Även mitt feministiska hjärta klappar för de här kvinnorna. Som säger finns det också ett genusperspektiv i den här frågan. Men icke förty tror jag inte att lösningen är lagstiftning. Det är det som skiljer oss åt. Lösningen ligger på ett annat plan.Det är klart att det behöver göras väldigt mycket mer. Bland annat behöver missbruket stävjas. När TCO svarar till kommissionen om varför det inte finns några rättsfall är det lite intressant. Man kan ju pröva frågor i Arbetsdomstolen. Svaret från TCO blir att det är svårt att få någon att ställa upp. Och så kan det absolut vara. Man vill inte fronta med att man sitter i en jobbig situation. Men man måste driva fall till domstol och få klarlagt när kollektivavtal strider mot lagens intentioner eller människor missbrukas. Det problemet har man även med en tydligare tidsgräns. Facken måste våga driva frågan.Jag tror att frågan kommer att komma upp alldeles av sig själv också, speciellt inom kommuner och landsting. De har en utfästelse om att alla ska kunna få heltid. Man jobbar med den frågan, men den är jättesvår att lösa. Det är inte någon enkel quick fix. På Serafen, som jag besökte , har man lyckats ge ett tjugotal kvinnor heltidsanställningar. Det är rätt komplicerat att jobba med detta, men fler och fler tar frågan på stort allvar.Jag tror inte att lösningen är att ändra lagstiftningen. Det riskerar att slå ut jobb, och det är jag inte beredd till. Men jag tycker att frågan är väldigt intressant och viktig. Jag håller med : Att stävja missbruket måste vara en central fråga, och där måste vi använda de verktyg som finns.