· H010209 · 2013-02-01 09:20:19 — har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att dagens regelverk i sjukförsäkringen ska förändras och bli mer humant.Begränsningen av hur länge en sjukskrivning ska kunna pågå är en viktig del av regeringens sjukförsäkringsreform. var det inte ovanligt med sjukskrivningar som pågick i fem till och även betydligt längre än så. Det har visat sig vara mycket svårt att komma tillbaka till arbetslivet efter långa och passiva sjukskrivningar. Under Socialdemokraternas regeringstid gömdes dessa långa sjukfall ofta i förtidspensioner - som mest 57 000 fall som hade pågått under toppåret 2004.I dag startas färre sjukfall än tidigare, och de avslutas inom en kortare tidsrymd. Fler människor kommer tillbaka till arbete. Det är inte längre stora grupper som lämnar arbetsmarknaden via förtidspensionering.Tidsgränserna gäller inte vid allvarliga sjukdomar, och kan - efter individuell prövning - besluta att sjukpenning ska lämnas utöver tidsgränsen om det skulle vara oskäligt att inte göra så.Jag är inte beredd att kommentera några enskilda fall. Däremot följer regeringen via hur praxis utvecklas när det gäller undantagen från tidsgränserna. Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Dagens regelverk i sjukförsäkringen har diskuterats och debatterats . Vi har kritiserat den just på grund av de dogmatiska tidsgränser som gör att man bara får vara sjuk . Sedan utförsäkras man oavsett om man har blivit frisk eller inte. Det finns regler som gör att man kan få undantag och därmed förlängd sjukpenning.Nu visar det sig att reglerna ändå inte ger sjuka personer rätt till sjukpenning. Jag vet att statsrådet inte kan diskutera enskilda personer och enskilda fall. Men jag kommer att lyfta upp ett fall. Ett exempel bland många andra återfanns i en artikel i som redovisade att en man som är brevbärare till yrket och som har Parkinson - en progressiv neurologisk sjukdom - hade blivit utförsäkrad , före beräknad pension. Enligt dagens regelverk skulle han prövas mot hela arbetsmarknaden via en arbetslivsintroduktion på Arbetsförmedlingen.Enligt uppgifter från egen utredning är det ytterst få personer som omfattas av möjligheten till undantag trots att många fler har en svår sjukdom och att det därmed borde vara oskäligt att inte ge sjukpenning. Därav min fråga till statsrådet: han beredd att vidta några åtgärder för att dagens regelverk för sjukförsäkringen ska förändras och bli mer humant?I svaret från statsrådet kan man läsa att tidsgränser inte gäller vid allvarliga sjukdomar. Jo, det gör de visst! En progressiv neurologisk sjukdom är en allvarlig sjukdom. Cancer är också en allvarlig sjukdom, men man kan bli utförsäkrad ändå om det uppfattas som att man har en viss arbetsförmåga.De långa sjukskrivningarna ökar igen. Den största delen rör kvinnor som har blivit utförsäkrade men som återvänder till sjukförsäkringen. Då kan man fundera på om reglerna är rätt. Var det rätt att utförsäkra personer som uppenbarligen är så sjuka att de inte kan komma tillbaka till jobb?Om man har blivit utförsäkrad och ett nytt sjukdomstillstånd uppstår, till exempel på grund av en olycka, innebär dagens regelverk att man har en karenstid . Låt oss säga att man har blivit utförsäkrad på grund av att man har en neurologisk sjukdom och är med om en bilolycka och skadas allvarligt i ryggen. Då har man inte möjlighet att få sjukpenning på grund av dagens regelverk. Är det verkligen rimligt att vi har ett sådant fyrkantigt system?Vi kan se att den andel som har blivit nybeviljad sjuk- och aktivitetsersättning har ökat med för kvinnor och för män. Det finns någonting i dagens regelsystem som gör att människor även får sjukersättning.Min fråga till statsrådet är: Är statsrådet verkligen nöjd med dagens situation och dagens regelverk? Det är klart att människor får förtidspension och sjukersättning - det är självklart! Vi har ett regelverk för att man ska få sjukersättning om man permanent inte kan arbeta över huvud taget. I varje civiliserat samhälle av vårt slag är man också mån om att inte fler människor än absolut nödvändigt ställs permanent bredvid arbetsmarknaden. Det var precis det som var problemet, och det var precis det som ni själva också identifierade som ett problem.Sedan förstår jag att man kan diskutera om vi har exakt rätt nivå. Om man ska vara allvarlig är det en rätt svår fråga att besvara. Vad är lagom många förtidspensionärer i ett land? Det är ingen enkel fråga att besvara. Jag tror att alla kan vara överens om att vi ska ha så få som möjligt givet att så många som möjligt ska få en chans att pröva sig på arbetsmarknaden igen. Alla är också överens om att när det inte går måste denna möjlighet alltid finnas.Den som kan ha svar på denna fråga har också svar på den rätt svåra frågan om exakt vem som ska mötas av en förväntan att försöka försörja sig själv och vem som ska mötas av en förväntan som innebär att vi försörjer dig för resten av ditt yrkesverksamma liv. Detta är inga enkla frågor; det är jag den förste att medge. Men det är direkt oseriöst att på denna svåra frågas grund säga att det är dogmatiska tidsgränser eller antyda att problemen inte har funnits tidigare.I dag har vi, förstås, en rättslig normering som gör att beslut efter hand prövas i högre rättsliga instanser. Vi får domar som avgör var gränserna går någonstans. Det är inget onaturligt i svensk förvaltningsrätt. Så måste det fungera. Vi har en lagstiftning i botten för vad som gäller som jag tycker är klar och tydlig. På detta kommer sedan förvaltningsdomar som meddelar mer exakt hur beslut ska fattas.Detta har jag försökt säga i den här kammaren ganska , och ibland får jag en känsla av att man inte förstår därför att man inte vill förstå: Tidsgränserna prövar inte sjukdom. Tidsgränser prövar förmågan att arbeta. Det är en viktig sak. Det har aldrig varit så att vi har haft en sjukförsäkring som ger sjukpenning på grund av själva sjukdomen. Man får sjukpenning på grund av en oförmåga att arbeta orsakad av sjukdomen. Det är ingen oväsentlig detalj i sammanhanget. Om man kan arbeta trots sjukdom ska naturligtvis denna arbetsförmåga tas till vara.Ibland är det ganska svåra saker, för ibland handlar det om att byta arbete, att byta arbetsgivare och att bryta upp från en bransch som man en gång hade tänkt arbeta i och göra någonting helt annat. Jag är den förste att inse att detta inte är enkla situationer. Men det vore fullkomligt oacceptabelt att av detta dra slutsatsen: Låt oss strunta i att en person kan arbeta och införa en försäkring som gör att man är evigt sjukskriven på grund av att man inte kan ha sitt nuvarande arbete! Ingen har heller på allvar föreslagit detta.Ungefär 20 procent av alla som når den bortre gränsen av 914 dagars sjukskrivning förblir sjukskrivna på grund av några av de flera olika undantag från tidsgränsen som gäller. Det är viktigt att detta finns. Den stora förtjänst som har inträffat är att de allra flesta kommer tillbaka inom tidsgränserna. De är tillbaka - . Vi har mycket färre långa sjukfall, som tidigare övergick i förtidspensionering. Det är den stora förtjänsten, och den beror på att vi har fasta tidsgränser där vi prövar arbetsförmågan. Om man river upp dem säger man också att man vill tillbaka till ett läge med mycket långa sjukskrivningar och antagligen väldigt många fler förtidspensionerade. Vi diskuterar nu de regler som gör att människor blir utförsäkrade trots att de uppenbarligen är för sjuka för att arbeta. När människor kommer till Arbetsförmedlingen säger man: Tyvärr, vi kan inte hjälpa dig här eftersom du är så svårt sjuk att du inte kan ta något jobb.Det finns som sagt undantag. Undantaget är att det är oskäligt att inte ge sjukpenning. Jag kan upplysa statsrådet om att det enligt var 88 personer som omfattades av detta.Man kan diskutera om man ska lyfta upp enskilda fall eller inte. Men jag återkommer till den här personen - den 64-årige brevbäraren som har drabbats av en neurologisk sjukdom som heter Parkinson. För dem som inte känner till Parkinson kan jag berätta att sjukdomen innebär att man skakar ganska rejält, speciellt om man blir stressad. Jobbet som brevbärare innebär bland att man ska finställa post och ställa in den i en kam. Ni kan föreställa er hur svårt det är att utföra det arbetet om man skakar med handen.Dagens regelverk säger att den här mannen, och han går i pension, ska prövas mot normalt förekommande jobb på hela arbetsmarknaden. Man kan fundera på om det är oskäligt att inte ge sjukpenning i det här fallet. En progressiv sjukdom innebär oftast att man inte blir bättre. Man kan ligga på samma nivå, men man blir inte bättre och kanske inte sämre heller.Det finns fler fall. Jag skulle kunna lyfta upp så många fler. , nästan , blir jag kontaktad, antingen på telefon eller via mejl, av människor som beskriver sin svåra situation när de har blivit utförsäkrade och får gå till kommunens socialkontor för att få försörjningsstöd eftersom de är för sjuka för att klara av att arbeta.Därför har jag lyft upp frågan om dagens regelverk. Jag undrar om statsrådet och regeringen är beredda att vidta åtgärder för att dagens regelverk i sjukförsäkringen ska förändras och bli mer humant.Herr talman! Jag uppfattar tyvärr att svaret från statsrådet är nej. Vad är det som ligger bakom detta, förutom att statsrådet tydligen är nöjd med dagens situation?Låt oss titta på den del av sjukförsäkringen som kallas för rehabiliteringskedjan och som vi också diskuterar här rätt ofta. Det finns ingenting i rehabiliteringskedjan som säger att man ska få rehabilitering. Det finns tidsgränser, men det står ingenting om rätten till rehabilitering. Kan inte statsrådet berätta varför han är så nöjd med den här så kallade reformen? Jag tycker att jag tydligt har förklarat varför det är viktigt att ha en reform av det slag som vi har genomfört och varför det gamla var helt oacceptabelt och helt ohållbart.Jag har lite svårt att förstå varför interpellanten förefaller vara så nöjd med den situation som rådde före reformen. Det vore hederligare om interpellanten hade sagt: Vi vill tillbaka till massiva sjukskrivningar och väldigt många förtidspensionärer. Det tycker vi var ett bättre system.Det är helt enkelt oseriöst att låtsas att det inte fanns avvägningsproblem tidigare.Låt mig nämna några sakfrågor om det kan intressera. Arbetslivsintroduktionen är till för att människor efter en mycket lång sjukskrivning ska få möjlighet att pröva om det finns något sätt som vi kan hjälpa dem att komma närmare arbetsmarknaden igen. Den fungerar bra i många stycken.Flera undersökningar visar att många människor upplever sig väl bemötta och väl behandlade och att de har fått god hjälp. Det är ingenting konstigt med att drygt hälften sedan kommer tillbaka till sjukförsäkringen. Många människor är fortsatt sjuka, kan inte arbeta och ska komma tillbaka till sjukförsäkringen. Det är helt i enlighet med själva idén bakom detta. Det viktiga är att många tvärtom kommer närmare arbetsmarknaden och får en chans att utbilda sig och få arbete. Det kan vara skyddade arbeten eller arbeten på den öppna arbetsmarknaden. Det är människor som tidigare över huvud taget inte fick någon chans. Jag tycker att det är en stor framgång. Jag har sagt detta : Det är ingen enkel resa, men alternativet vore att inte ha en resa över huvud taget.Det vore ärligare om interpellanten sade: Vi vill att människor ska förbli i sjukskrivning.Jag förstår att det finns en oändlig lockelse att prata om enskilda fall, för då slipper man prata om principer. Jag ska inte moralisera över uppgiften för den här kammaren, men jag tror att uppgiften för den här kammaren i grund och botten måste vara att diskutera hur vi skapar regelverk som är rimliga, rättvisa och som fungerar. Vill interpellanten prata enskilda fall som vållar rubriker i tidningen får hon göra det med tidningen, inte med mig.Vad är i grund och botten humant i socialpolitiken? Jag tror att det är humant att vi har regelverk som garanterar att människor som inte kan arbeta alls alltid behandlas generöst och korrekt och att vi har ett gemensamt ansvar för människor som inte kan försörja sig själva. Ska vi lyckas med den uppgiften finns det inget annat alternativ än att alla vi som kan arbeta, helt eller delvis i det jobb vi hade tänkt oss eller i något annat jobb, gör vårt yttersta för att arbeta och försörja oss själva. Inget välfärdssamhälle kan fungera om väldigt många människor med arbetsförmåga låter bli att arbeta och förväntar sig att alla andra ska försörja dem i stället. Statsrådet försöker på något sätt antyda att socialdemokrater gillar att människor är sjukskrivna och går i förtidspension. Inget kunde vara mer felaktigt. Däremot anser vi att människor som är sjuka ska ha rätt till sjukpenning. Vi menar också att de som har nedsatt arbetsförmåga också ska ha rätt till sjukersättning, precis som reglerna föreskriver.När Socialdemokraterna satt i regeringsställning - det är ju det här statsrådet och den här regeringen som har styrt nu - minskade faktiskt sjukskrivningarna mycket radikalt utan att man förändrade regelverket på det sätt som har skett . Det genomfördes kontroller, och man satte upp tydliga tidsgränser som skulle ge rätt stöd. Jag har absolut ingenting emot tidsgränser som ger människor rätt till rehabilitering, avstämningsmöten, sjukvård och så vidare och ger dem möjlighet att pröva andra typer av jobb. Men om människan är så sjuk att hon kan arbeta tycker jag att det är felaktigt med tidsgränser som bara säger: har du varit sjuk. åker du ut ur systemet.Vi kommer inte så mycket längre i den här debatten, men jag kommer att fortsätta att lyfta upp personer som påverkas. Man kan diskutera principer och politik, men det ska sedan omsättas i reell verklighet för människor. Om vi inte ser de människor som drabbas av politiken är vi blinda, och därmed har vi inte förmågan att driva viktig politik som ska göra gott för människor. Det är alldeles riktigt att antalet sjukfall föll inte helt oväsentligt , det vill säga av det socialdemokratiska regeringsinnehavet. Det berodde uteslutande på att förtidspensioneringarna ökade i samma omfattning. Jag måste säga att det var ett genidrag. Man minskade sjukskrivningarna i genom att förtidspensionera bort alla långa sjukfall. Jag kan inte förstå hur man tycka att det var en lösning på något problem över huvud taget. Det enda ni lyckades med var att göra de människorna fattigare eftersom de fick lägre ersättning. Jag kan inte begripa hur man kan tycka att det var ett bra recept på någonting alls. Jag skulle tvärtom ha varit skamsen över en politik som i stället för att göra människor långvarigt sjuka gjorde att människor permanent hamnade utanför arbetsmarknaden. Det vore klädsamt om interpellanten sade: Det är detta som är vår politik, och det är det vi kommer att gå till val på nästa gång. Fler människor ska få förtidspension så vi slipper se människor i sjukskrivning och hjälpa dem tillbaka till arbetsmarknaden.Den valdebatten tar jag med stor entusiasm.Sedan vill jag bara påminna interpellanten om att det inte var sjukdom som gav rätt till sjukpenning under Socialdemokraternas regeringstid. Så har det nämligen aldrig varit i svensk välfärdspolitik. Sjukdom ger rätt till sjukpenning om den orsakar oförmåga att arbeta. Sjukdom i sig har aldrig gjort det. En sådan försäkring har vi inte i , och vi har aldrig haft det. Såvitt jag kan bedöma har ni aldrig någonsin föreslagit en sådan försäkring heller.Vi har mycket bredd och omfattning på rehabiliteringen. Vi har medicinsk rehabilitering och arbetsplatsrehabilitering. Det har aldrig funnits någon lagstadgad rätt till rehabilitering, men den ges väldigt omfattande till människor för att hjälpa dem tillbaka till arbetsmarknaden.