· H010335 · 2013-06-14 09:03:14 — Världen har för mycket vapen, och freden är underfinansierad, sade FN:s generalsekreterare 2012.Det är bra att är och förblir en betydande givare av humanitärt bistånd. Men lidandet i är enormt, liksom hjälpbehovet. FN har vädjat om ytterligare rekordstora summor för att hjälpa drygt tio miljoner människor i nöd. Det är hälften av befolkning. Det handlar om att förse folk med mat, medicin och tak över huvudet. grannländer får ta emot enorma mängder flyktingar och ställs inför gigantiska utmaningar och påfrestningar.Det är bra att utrikesministern i svaret säger: "Vi står redo att göra mer och värderar ständigt vilka olika möjligheter och kanaler som står till buds." Javisst, vi måste alla fråga oss om det finns fler sätt att hjälpa dem som är i akut nöd i detta extrema läge, utöver det självklara att öka vårt bidrag till humanitärt bistånd via de gängse kanalerna: hjälporganisationerna och FN.Låt mig ge ett exempel! I besökte vi sjukhus som tar emot stora mängder skadade och sjuka syrier, vad jag förstår alla som behöver och lyckas ta sig dit. Sjukvårdspersonalen gör ett självuppoffrande och ovärderligt arbete. Naturligtvis sätter detta stor press på den turkiska sjukvården.Skulle , eller varför inte EU, kunna erbjuda konkret hjälp i form av förstärkning med personal på turkiska sjukhus i gränstrakterna? Skulle även exempelvis kunna göra sådant som att erbjuda berörda grannländer direkt praktisk hjälp med att snabbt bygga fler flyktingläger, så att fler flyktingar snabbare kan sätta sig i säkerhet genom att helt enkelt lämna ? Det frågar jag mig efter att ha besökt flyktinglägret på den syriska sidan av gränsen. levde där fler än 12 000 människor, varav majoriteten barn, under mycket svåra förhållanden. Säkert är det ännu fler . Därtill lever de i ständig livsfara, då de riskerar att beskjutas av Asadregimen.En annan fråga som jag ställer mig efter att ha besökt de här trakterna gäller så kallad cross-border access. , FN:s undergeneralsekreterare för humanitär hjälp, har uppmanat säkerhetsrådet att fatta beslut om att underlätta cross-border access, det vill säga att tillåta biståndsorganisationer att komma in i för att nå nödställda utan att först behöva ett godkännande från den syriska regeringen i . Är detta något som utrikesministern uppmärksammat och kanske rent av drivit på för att få till stånd? Jag börjar i den senaste änden. Ja, vi försöker se vilka möjligheter som finns, och det sker ett aktivt arbete på den punkten. Men jag tror att förutsättningarna för att få säkerhetsrådet att fatta beslut om detta är utomordentligt begränsade. Vi får titta på de möjligheter som finns utan säkerhetsrådet. Som väl vet finns det också en del reservationer från de internationella humanitära organisationernas sida vad gäller detta. Men det är en av de saker som vi har anledning att pröva.Vad gäller de övriga konkreta förslagen, om personal och så vidare, kan jag säga att vi nu huvudsakligen är inriktade på att ge finansiellt stöd via UNHCR och andra. gör ett mycket bra arbete, måste man säga. Det är besvärligare och mer akut i . Det är också självklart en besvärlig situation i . Men vi är öppna för ytterligare insatser. Den garanti som efterfrågade kan jag utfärda på stående fot i detta hänseende. Jag skulle vilja önska att hjälpen upphörde på grund av att kriget upphört. Men det är den enda reservationen.Vi är eniga om att vi vid sidan av det humanitära arbetet, stödet till oppositionen och den regionala hänsynen ska fokusera arbetet på att försöka få till stånd en fredskonferens. Det är en roll som ska spela i detta hänseende. Det finns en oro för att det blir kapprustning mitt i inbördeskriget. Det har vi påpekat inom Europeiska unionen, det har jag påpekat för och det har vi påpekat i . ståndpunkt i dessa frågor är, för att uttrycka saken försiktigt, väl känd av alla ledande aktörer.Faran är inte bara att detta kan underminera de kortsiktiga fredsansträngningarna. Faran är också att detta långsiktigt kan leda till ett ställföreträdarkrig i hela regionen som kan få mycket omfattande konsekvenser för framtiden. Vart exakt detta leder återstår att se. Därför finns det anledning att mana till mycket stor försiktighet och medvetenhet om de långsiktiga konsekvenserna av steg som kan tas.Amineh Kakabaveh beskrev den humanitära situationen i olika flyktingläger. Kvinnor och barn är som alltid de som drabbas hårdast i konflikterna.Det är nu 3 000 barn som är födda i flyktingläger enbart i . Man ska inte bortse från uppgifterna att ge spädbarnsvård, utbildning och ta hand om grundläggande humanitära samhällsfunktioner för dessa enorma flyktingmängder som det handlar om. Även där måste vi se vilka möjligheter vi har att ge stöd direkt finansiellt och politiskt stöd till de länder som drabbas hårdast.Jag ska slutligen säga något om en aspekt av det hela så att vi inte glömmer bort den. Det är nu en region som är tilltagande skör. har sina egna problem. De kan vi diskutera separat. Jag får hoppas att de inte går ut över det arbete som gör för att hjälpa flyktingarna och för att bidra till en fredlig lösning i Syrien.Jordanien är i en utomordentligt skör situation. I ser vi hur det de facto har spridit sig i de norra delarna av med allt vad detta innebär. har också av andra skäl en komplicerad situation som riskerar att bli än mer komplicerad.Det är en region på branten av någonting mycket värre. Vi får försöka göra allt vad vi kan både för att hjälpa människor och för att förhindra att ont blir ännu mycket värre. Det är mycket viktigt med den humanitära hjälpen för kvinnor och barn som precis har nämnts. I de tre länder och de olika flyktingläger som jag har erfarenhet av och varit i fanns det varken svenskt bistånd eller FN:s bistånd. Det enda som fanns i i var tält som människor bor i. En del av dem är FN-märkta och är vita. Det fanns ingenting mer.Det är klart att länderna försöker göra sitt bästa. Problemet är att flyktingströmmen också ökar de sociala motsättningarna. Den värsta formen mötte jag faktiskt i i . Där växer gamla konflikter på etniska och religiösa grunder. Människor vill inte ha dem där.Där finns till exempel där arabiserade de delarna. Människor sade: Vi vill inte ha fler av den sorten. Det finns redan massor av oro i regionen som man ska ta på väldigt stort allvar.Jag hoppas verkligen att den kommande fredskonferensen inte ska ge utrymme till de länder som redan har blodiga händer där det finns könsapartheid. Det handlar om att ge kvinnor möjlighet. Kvinnorna är redan obefintliga inom oppositionen och i alla lägen. Där ska kvinnornas röst bli hörd och också den minoritetsproblematik som finns i regionen.Jag betonar situationen för kvinnor och barn. Jag vet själv hur det är. Jag har varit i krig och på flykt. Jag har varit flykting. Jag talar om hur det är inte som en abstrakt analytiker utan utifrån egna upplevelser. Det förväntas att är en röst för jämställdhet och solidaritet. Tack, utrikesministern, för möjligheten att ha den här interpellationsdebatten.Det är svårt just nu att över huvud taget kunna överblicka omfattningen av det mänskliga lidandet i . måste vi tyvärr konstatera att läget kan bli långt mycket värre än det är i dag.Vi ser redan tecken på regionalisering, som jag lyft fram i min interpellation och också tidigare i den här debatten. Skulle vi få en fullskalig regionalisering av konflikten går det knappt att överblicka vilka konsekvenser det skulle bli mänskligt, humanitärt och säkerhetsmässigt i regionen. Självklart skulle det också få konsekvenser långt utanför Mellanöstern.Här är det viktigt att vi från svensk sida, från EU:s sida och förhoppningsvis också från FN:s sida är väldigt tydliga med grannländerna och andra aktörer i regionen att vi inte accepterar en regionalisering om konflikten.Det handlar om att vara oerhört tydliga mot till exempel Hizbullah och att deras agerande hitintills har varit oerhört destruktivt. Det fördjupar konflikten och försvårar en fredlig lösning.I det sammanhanget vill jag lyfta fram den fråga som har varit aktuell och figurerat i medierna. Jag har förstått att det nu har funnits en direkt förfrågan från FN om att förstärka den FN-insats som finns i med ett svenskt bidrag för att förhindra en spridning av inbördeskriget i Syrien.Vi har från sida varit tydliga från dag ett med att vi inte vill se en utländsk militär intervention inne i . Det skulle vara destruktivt. Jag tror inte att det finns en militär lösning på konflikten.Däremot är det fullt relevant att diskutera och fundera på: Skulle det vara positivt om skulle kunna bidra till att förstärka den insats som finns i ?Det skulle vara intressant att få höra från : Vad blir egentligen svar på den förfrågan som kommit från FN när det gäller deltagande i insatsen i ? Det är bra att agerar i internationella forum och att vi ger humanitärt bistånd. Men skulle kunna ta en mer offensiv roll i den svåra och känsliga processen att nå en politisk lösning för att få stopp på kriget i Syrien.Den europeiska utrikespolitiken är vår utrikespolitik, har utrikesministern sagt. Han fortsätter utrikespolitiska deklaration: "I när andra medlemsstater möter stora inhemska problem har vårt land kraft att ta ett vidare ansvar för att flytta fram de europeiska positionerna. "Det är dags att leva upp till det i detta sammanhang, menar jag. behöver träda fram och till fullo dra nytta av sina internationella nätverk som utrikesminister och tidigare statsminister, inte minst för att sätta press på nyckelspelaren , som vi har talat om tidigare.När nu EU:s utrikespolitik inte är kristallklar och enad borde det för finnas ett utrymme för en mer självständig svensk utrikespolitik likaväl som för andra större EU-länder. Inte har väl den svenska utrikespolitiken avstannat?Vi ska väl inte sitta på åskådarläktaren och titta på när de stora länderna som och dikterar villkoren? Det var väl inte det vi ville uppnå med vårt EU-medlemskap?Sverige ska inte bara vara ett EU-land i mängden. Det spelar roll vad tycker och vad vi driver för politik. när så många röster hörs för ökad beväpning från olika håll behövs det mer än någonsin starka röster för en fredspolitik.Där ska vara en riktigt klar och tydlig röst för fredspolitik. Överläggningar i Europeiska unionens ministerråd är slutna. Så måste det vara. Så är det i regeringen, och så är det också i riksdagsutskott. De som har deltagit i dessa överläggningar kan nog unisont intyga att den svenska rösten har milt sagt hörts i dessa diskussioner.Vad vi bör göra lite mer i Europeiska unionen är att fokusera på vad som kan bli de bidrag som vi kan lämna till en fredsprocess. Vi ska försöka underlätta att fredsprocessen äger rum. Om den sedan kommer i gång finns det en lång rad mycket svåra uppgifter och mycket svåra frågeställningar som kommer att finnas på bordet.Det är förhoppningsvis en vapenvila, men därefter freds-, stats-, stabilitets- och förtroendebyggande inte bara i utan förmodligen i regionen. Det är en jätteuppgift som kommer att sträcka sig under åtskilliga år men som är av central betydelse också för säkerhet om vi ser det från det humanitära men också från det egoistiska nationella perspektivet.Vi kan inte vara likgiltiga för vad som händer i det omedelbara europeiska grannskapet. Vi måste gemensamt med andra europeiska nationer börja förbereda oss för mycket besvärliga och krävande uppgifter i denna region framöver. Det kan vi bara göra gemensamt.Jag glömde bort att kommentera Hizbullah och . Jag delar det som har sagt. Risken för att vi här får ett nytt krig mitt inne i kriget med allt vad detta innebär, och agerandet från de bägge i olika avseenden, utan att likställa dem, har varit negativt.Till Golanfrågan återkommer jag i annat sammanhang. Vi konsulterar och bereder. Risken är att det kan försvåra och begränsa övriga möjligheter att agera i denna konflikt. Det är den huvudsakliga frågeställningen.