· H010270 · 2013-03-15 09:02:18 — har frågat mig om jag avser att ta något initiativ med anledning av förslag om handlingsplaner för våld i nära relationer bland äldre.Jag utgår från att syftar på en del av det förslag till nationell handlingsplan för säkerhetsfrämjande arbete för äldre personer som överlämnade till regeringen . Ett avsnitt i den föreslagna handlingsplanen handlar om våld och andra brottsliga handlingar mot äldre.Som komplement till övergripande mål för kriminalpolitiken att minska brottsligheten och öka människors trygghet föreslår att det ska införas ett mål som går ut på att alla kommuner ska ha upprättat en handlingsplan inom ramen för arbetet med våld i nära relationer. Som förslag till aktiviteter för att uppnå det föreslagna målet nämns till exempel att sprida det kunskapsstöd som har tagit fram för , att ta fram ett utbildningsmaterial samt att utarbeta informationsmaterial till pensionärs- och anhörigorganisationer. Våld i nära relationer är en högprioriterad fråga för regeringen. beslutade regeringen att tillsätta en nationell samordnare mot våld i nära relationer, länspolismästaren . I hennes uppdrag ingår även våld mot äldre kvinnor och äldre män i nära relationer. har regeringen satsat omfattande resurser bland annat för att motverka mäns våld mot kvinnor. De handlingsplaner som beslutades under föregående mandatperiod följs upp med nya insatser.Ett omfattande utvecklingsarbete har skett inom alla politikområden. I arbetet med att kvalitetsutveckla arbete med stöd och skydd till våldsutsatta kvinnor lyfts gruppen äldre kvinnor särskilt fram. Merparten av de åtgärder som föreslog 2011 har genomförts. Exempelvis har tagit fram allmänna råd för socialnämndens arbete med våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld, vilket även omfattar äldre våldsutsatta kvinnor. Av dessa framgår bland annat att socialnämnden i verksamhet som rör våldsutsatta kvinnor samt barn som bevittnat våld bör sammanställa en handlingsplan som kontinuerligt följs upp och revideras.Socialstyrelsen arbetar också med att ta fram föreskrifter för arbetet mot våld i nära relationer. Vidare kommer att presentera ett utbildningsmaterial som särskilt ska belysa den specifika problematik som våld kan innebära för kvinnor . Materialet ska spridas via länsstyrelsernas utvecklingsledare som ansvarar för det regionala kompetensstödet till kommuner och ideella föreningar inom ramen för regeringens kompetensutvecklingssatsning på området. Det är förstås viktigt att frågan om våldsutsatthet och stöd till dem som utsatts lyfts fram även inom äldreomsorgen. Ett gott exempel på detta är den utbildning som i genomförde inom äldreomsorgen med hjälp av regeringens särskilda utvecklingsmedel. I utbildningen om våld mot äldre, "Våga se, våga fråga, våga agera! ", deltog ca 540 personer bland äldreomsorgens personal i . Den utvärdering av utbildningen som genomförts visar att utbildningen varit en ögonöppnare och att personalens kunskap ökat betydligt. Deltagarna uppger att de har blivit bättre på att uppmärksamma våld och andra övergrepp som de har fått ny kunskap om rutiner när det gäller våldsutsatthet.I förra veckan beslutade om ett tillkännagivande, att regeringen ska återkomma med en samlad redovisning om vilken strategi man valt för att motverka våld mot äldre. Det avser regeringen att göra. Jag vill slutligen nämna att jag vid ett möte med lyfte fram frågan om våld mot äldre. Vid mötet deltog förutom de fem stora pensionärsorganisationerna representanter för , och Samarbetsorgan för etniska organisationer i , Sios. Jag tackar statsrådet för svaret även om jag självklart hade önskat någonting mer konkret från regeringskorridorerna.Frågan om våld mot äldre och speciellt äldre kvinnor har på olika sätt uppmärksammats . Det är en fråga som innehåller många dimensioner, allt från våld i hemmet till våld i vården och kränkande beteende till följd av tilltagande demens etcetera.Det är också en fråga som för många är väldigt svår att ta till sig. Det stämmer helt enkelt inte överens med den föreställningsvärld vi har om hur det ska vara att vara äldre, särskilt inte när det gäller våld i nära relationer.Under 2012 var våld mot äldre kvinnor Roks fokusområde. En av deras rapporter visade att det endast var 100 av de 10 426 kvinnor som sökte stöd hos kvinnojourerna som var . Det motsvarar 1 procent.Så många som 44 av 71 jourer svarade att de inte mötte några äldre kvinnor alls . Och många äldre kvinnor har givit uttryck för att de inte uppfattat att kvinnojourerna var till för dem. De säger sig i stor utsträckning tro att kvinnojourernas verksamhet i stället vänder sig till yngre kvinnor, kvinnor med barn. Ingenting kan vara mer fel. Vi vet att kvinnojourerna finns till för alla kvinnor, oavsett ålder, men informationen är ibland bristfällig.Tidigare undersökningar har visat att äldre kvinnor som utsätts för våld i första hand vänder sig till sjukvården men att tre fjärdedelar av kvinnorna inte söker någon hjälp alls.Det är inte heller ovanligt att äldre kvinnor som utsätts för hot eller våld i nära relationer också utsätts för något som skulle kunna beskrivas som en omvänd hedersproblematik som grundas på synen att man ska hålla ihop och att det som händer inom hemmets fyra väggar ska stanna där. Det finns till och med vuxna barn som undrar hur det kan vara möjligt att mamma ska svika pappa nu när han är gammal och sjuk.Det finns naturligtvis också barn som försöker hjälpa sina mödrar att ta det här svåra steget.Hur vanligt det är med våld i nära relationer bland äldre i vet vi inte riktigt. Uppskattningsvis är det mellan i den äldre befolkningen som utsätts för någon typ av övergrepp, enligt som är professor i omvårdnad vid och som forskat om just våld mot äldre.Socialstyrelsen föreslog, som sagt, att samtliga kommuner skulle upprätta en handlingsplan för våld i nära relationer bland äldre . Men som vi har uppfattat det har regeringen inte agerat i den frågan. Det framkommer inte heller i statsrådets svar , utan det talas i stället mycket om vad andra gör.Det var med anledning av det här som jag ställde frågan om statsrådet avser att ta något initiativ med anledning av förslag om handlingsplaner för våld i nära relationer bland äldre.Jag tycker också avslutningsvis att det är lite intressant att notera att statsrådet i sitt svar lyfter fram det tillkännagivande som beslutades här i kammaren , och jag får ändå bjuda på att det är glädjande att statsrådet så tydligt deklarerar att regeringen har för avsikt att följa detta beslut och verkligen återkomma till med en samlad redovisning om vilken strategi som regeringen har valt för att motverka våld mot äldre. Jag skulle vilja säga att det har skett ett fantastiskt utvecklingsarbete kring våld i nära relationer och också kommunernas arbete på området tillsammans med frivilligorganisationerna i form av kvinnojourer och mansjourer som betyder ofantligt mycket. Det här är ett område som kräver samarbete mellan det offentliga och det civila samhället, för vi vet att många av de kvinnor som är våldsutsatta inte vill söka sig till en myndighet i första hand.Här är alltså ett samarbete nödvändigt, och den miljard vi har satsat på att utveckla arbetet mot våld mot kvinnor har naturligtvis haft stor betydelse.Ändå ser vi att det finns mycket kvar att göra. tillsyn visar att våld mot äldre kvinnor sällan uppmärksammas, varken av eller av kvinnojourerna i tillräcklig utsträckning. Det är alltså ett utvecklingsområde; det vill jag säga.Det behövs kunskap om den här särskilda problematiken. Det är inte alltid lätt att diagnostisera våld och övergrepp mot äldre. Skador tolkas lätt som åldersrelaterade, att det kan vara fallskador, att arm- och benbrott beror på benskörhet. En äldre kvinna med begynnande demens kan ibland ha svårt att berätta om sitt tillstånd och vad som har hänt.Det finns alltså en rad problem kring diagnostiserandet, och jag tror att det är det som gör att vi ännu inte kommit längre. Men att regeringen inte har gjort något är inte med sanningen överensstämmande. Det vill jag verkligen framhålla. Vi har gjort en massa saker.Däremot är det så att vi använder våra myndigheter för att göra mycket av det praktiska arbetet. Så fungerar det, och så har vi byggt upp . Vi har stora myndigheter som hjälper oss med att exempelvis ta fram utbildningsmaterial, och jag tror att det utbildningsmaterial som kommer kommer att ha stor betydelse. Det blir en kunskapskälla som är användbar i varenda kommun, och då har vi utvecklingsledarna på plats. De finns i varje län, och de ska jobba mot kommunerna för att förmedla ny kunskap så att kommunerna hjälps i gång med processer. Det är ett mycket effektivt sätt att arbeta.Man kan sätta upp hur många mål som helst om att saker och ting ska ha hänt då och då, men vi kan inte ställa sådana krav på kommunerna om vi inte tillgodoser deras behov av utbildning och av att få hjälp och stöd i de processer som måste till i varenda kommun. Frågan om våld mot äldre är naturligtvis inte ny, och om ledamoten hade varit här hade vi kunnat få oss till livs en historiebeskrivning om hur frågan om våld mot äldre började lyftas upp och hur utvecklingen sedan sakta men säkert har tagit steg för steg i rätt riktning. Det handlar bland annat om arbete 2001 när hon tog initiativ till Nationellt råd för kvinnofrid och där också frågan om våld och övergrepp mot äldre kvinnor togs upp.Det är inte så att regeringen inte har gjort någonting, men just när det gäller frågan om att tydligare ta tag i frågan om handlingsplaner ute i kommunerna uppfattar vi att frågan bereds på , och den har hållit på att beredas ett tag. Vi uppfattar därför att det är hög tid att ta nästa steg.När det gäller förslaget som lämnade om att upprätta en handlingsplan måste den frågan släppas loss från . Så uppfattar vi det, och det står inte alls i motsats till att det har gjorts en hel del andra insatser.När det gäller det tillkännagivande som vi pratade om förut är det bra att statsrådet har varit så tydlig med att man ska komma tillbaka med den här strategin om att förebygga våld och övergrepp mot äldre människor.Vi kan vara överens om att det behövs mer utbildning, och de utbildningsinsatser som har gjorts är bra. Det är ju som så att av de få, får vi ändå säga, kvinnor som söker stöd söker sig många till vården. Därför är det viktigt att man i vården har utbildning så att man just uppmärksammar de här problemen och att man hittar strategier för att möta dem på rätt sätt. De utbildningsinsatser som har genomförts har vi också uppfattat har varit uppskattade, men det behövs mer av den varan.Jag tror också att det behövs bättre information om kvinnojourernas verksamhet där de behöver få hjälp med att få ut budskapet om att de inte enbart riktar sig till yngre kvinnor, kvinnor med barn och så vidare. Det är nämligen en mänsklig rättighet att kunna få leva tryggt också i nära relationer och kanske inte minst när man blir äldre. Den rättigheten blir i varje fall inte mindre när man blir äldre.Det är som sagt inte så att regeringen inte har gjort någonting, men vi uppfattar att man behöver få upp tempot i den här frågan också och också i relation till kommunerna. Jag hoppas därför att statsrådet lever upp titeln äldreminister och inte låter den här frågan gå i stå utan verkligen ligger på. Jag uppfattar att det finns en sådan ambition hos statsrådet, så jag är inte avogt inställd.Vi socialdemokrater anser att det är dags för nästa modiga steg i den här mycket, mycket svåra frågan. Jag skulle vilja säga att vi har gjort ofantligt mycket på det här området, mer än någon tidigare regering. Vi har satsat mer resurser, och vi har haft en mycket ambitiös agenda.Vi vet också att ska det bli någonting av att vi ställer krav på kommunerna att upprätta handlingsplaner och om det ska bli någonting av de handlingsplanerna, då måste man ha hjälpt kommunerna på traven.Därför är naturligtvis den nationella vägledningen som vi ber att ta fram och som ska hjälpa både personal och hälso- och sjukvårdens personal ett nödvändigt instrument för att handlingsplanerna faktiskt ska få någon verkan. Så försöker vi arbeta strukturerat för att det ska ge resultat.Det är alldeles riktigt som interpellanten uppfattar det att jag har ett personligt intresse av att se till att de här frågorna blir ordentligt genomlysta, att vi får en kunskapsgrund att stå på och att vi sedan kan utföra ett evidensbaserat arbete.Jag vill dock gärna skicka med att det är viktigt att också det civila samhällets organisationer som är så betydelsefulla i de här sammanhangen försöker marknadsföra sig också mot äldre kvinnor. Vi ser ju att det är så få äldre kvinnor som kommer till kvinnojourerna och att det inte alls motsvarar det behov som finns. Det indikerar att man kanske måste marknadsföra det här på ett tydligare sätt också från kvinnojourernas organisationer, och det hoppas jag ska ske. Så behöver det offentliga och det civila samhället fortsätta att arbeta tillsammans med de här frågorna. Det är alldeles sant att det behöver göras mycket på många håll när det gäller den här frågan. Utbildningsmaterial är på väg. Det har genomförts ett antal utbildningar.Nationell vägledning - ja, men parallellt med det behöver man ta det här med handlingsplaner gentemot kommunerna. Så uppfattar vi det.När det gäller frivilligorganisationerna är det också alldeles sant att de behöver göra mer för att marknadsföra sig själva, men de behöver också ha mer hjälp i marknadsföringen, framför allt från kommunerna och kanske också från hälso- och sjukvården. Är det så att man inte tar kontakt själv så måste man få veta att man kan ta den kontakten. Många av kvinnojourerna lever också under väldigt svåra ekonomiska omständigheter och har kanske inte muskler för att kunna marknadsföra sin egen verksamhet på det sättet som statsrådet ger uttryck för.Där behövs insatser, och det kanske också är någonting att ta med när regeringen ska återkomma med den samlade strategin över vad man ska göra för någonting.Jag uppfattar som sagt att det finns en ärlig ambition att göra mer och att vara tydligare gentemot kommunerna. Jag hoppas att den här interpellationsdebatten också har lett till att skapa uppmärksamhet kring de här frågorna som är väldigt svåra och som kanske på ett sätt, som jag försökte beskriva tidigare, är ännu svårare när vi kommer till att tala om våld i nära relationer hos just äldre. Det stämmer ju inte så väl överens med vår bild av hur det ska vara att bli äldre och att vara äldre. Tack för debatten! Jag tror också att de här frågorna förtjänar att uppmärksammas på olika sätt, bland annat i interpellationsdebatter, därför att vi behöver öka kunskapen om problemet.Min förhoppning är ju att genom det utbildningsmaterial som tas fram, informationsmaterialet, vägledningsmaterialet - vi har en rad saker på gång - ska kunskapen öka hos professionen så att man också ska kunna ta ytterligare initiativ för att samverka med de civila organisationerna. Att hälso- och sjukvårdens personal har förmågan att känna igen när det är ett våldsrelaterat brott som har begåtts när kvinnan kommer i kontakt med sjukvården är centralt och väldigt viktigt, för det är ofta där som möjligheten till en första upptäckt finns. Att man då kan tipsa om kontakter med naturligtvis, men också om kontakten med det civila samhällets organisationer är centralt.Jag kan försäkra interpellanten att det här är frågor som verkligen i allra högsta grad lever i . Det har de gjort , därav våra stora satsningar på området. Det här kommer vi att återkomma till om i form av en strategi som kommer att presenteras framöver.