· H010428 · 2013-06-14 09:49:37 — har frågat mig vilka initiativ jag avser att vidta för att ska stödja fredsprocessen i Turkiet.Låt mig först slå fast att står inför en historisk möjlighet att uppnå fred och försoning. Fler än 40 000 människoliv har offrats sedan PKK inledde sin väpnade kamp 1984. Åsidosättandet av grundläggande mänskliga rättigheter präglade länge hanteringen av den kurdiska frågan.I dag ser vi ett förändrat . Demokratins institutioner har stärkts, och militärens politiska makt har beskurits. Företrädare för den turkiska staten talar öppet om behovet av att stärka minoriteternas rättigheter och om att mångfald har ett värde i sig. Kurderna har vunnit rätten att använda sitt modersmål i allt fler sammanhang. Vi ser dock oroväckande tendenser till nya inskränkningar i medborgerliga fri- och rättigheter, särskilt vad gäller yttrandefriheten, och vi ska givetvis fortsätta att påtala dessa brister och uppmuntra fortsatta reformer.Vid årsskiftet togs så det första steget i den dialogprocess som pågår och som har resulterat i tillbakadragandet av stridande grupper från PKK från territorium. Jag har välkomnat det ansvarsfulla och modiga agerandet från bägge sidor och pekat på vinsterna för och för den omgivande regionen. Jag har också uppmuntrat arbetet på en ny och mer demokratisk konstitution.Vi ska dock vara tydliga med att denna försoningsprocess först och främst är en inrikespolitisk angelägenhet. Det är sannolikt den svåraste och mest komplexa utmaning som landet har stått inför.Även fortsättningsvis ska vi uttrycka vårt helhjärtade stöd för en politisk lösning på den kurdiska frågan. Det finns också skäl att lyfta fram vilken betydelse för EU-medlemskapsprocess en lösning skulle innebära. Men det tål att påpekas att den pågående processen har lanserats av, och bör avslutas av, parterna själva. Jag börjar även nu med att tacka utrikesministern för svaret. Jag lämnade in min interpellation om fredssamtalen mellan den turkiska regeringen och PKK . har onekligen en hel del hänt i . , , inleddes de fredliga protesterna i mot myndigheternas plan på att riva delar av Taksim Gezi-parken. Därefter har protesterna snabbt spridit sig över Turkiet.Jag såg att det turkiska inrikesministeriet beräknade att 235 protester hade genomförts i 67 provinser. Därefter har protesterna fortsatt, och vi ser fortfarande protester i i stort sett . Protesterna sätter fingret på flera av de centrala utmaningar som står inför. Trots att man har sett demokratiska framsteg det i , trots att det har skett positiva saker när det kommer till mänskliga rättigheter och trots att har haft en hög ekonomisk tillväxt finns det ett brett folkligt missnöje i många olika grupperingar i det turkiska samhället med den utveckling som har varit.Det är uppenbart att många i upplever att reformprocessen inte går tillräckligt snabbt. Det finns många i som uppenbarligen upplever att regering inte lever upp till de krav som medborgarna rimligen kan ställa på en regering och på ett land som betecknar sig självt som en demokrati och som vill bli en framtida medlem i EU.Svaret på de protester som vi har sett i från turkisk polis och från premiärminister visar att har en hel del kvar att göra när det kommer till demokrati och mänskliga rättigheter. Den turkiska polisen har bemött demonstranterna med ett övervåld som är oacceptabelt i en demokrati. Jag tycker att premiärminister i många av sina kommentarer har visat tydliga auktoritära tendenser i sitt ledarskap som gör åtminstone mig oroad.De senaste veckornas protester visar att utvecklingen i är komplex och allt annat än entydig. Bakgrunden till min interpellation var egentligen de fredssamtal som pågår mellan den turkiska regeringen och PKK. Det har varit oerhört positivt. Vi ser nu som ett led i fredssamtalen hur PKK har utlyst vapenvila och hur PKK nu håller på att dra tillbaka sina trupper och militära styrkor från . Det är självfallet oerhört positivt, och det finns ett stort hopp inte minst bland många av kurder om att det nu äntligen ska kunna bli ett slut på det inbördeskrig som har varat . Det finns också ett hopp om att man nu ska få ett slut på den omfattande och systematiska diskriminering som de kurdiska grupperna i har varit utsatta för.När jag lyssnar på utrikesministern här och hör svaret på min interpellation, men också när jag har sett utrikesministerns övriga svar på och kommentarer till protesterna i , måste jag säga att det som slår mig är den borgerliga regeringens passivitet inför vad som händer i landet. De fredssamtal som pågår ska självfallet ägas av parterna, , och det måste vara parterna som slutför denna process. Men det innebär inte att vi i omvärlden kan sätta oss på läktaren. Jag måste säga att jag inte håller med om att detta är en inrikespolitisk angelägenhet i . Den konflikt vi har sett där har ju fått konsekvenser långt utanför landet. Den har påverkat regionen negativt, och vi har sett att det i stort sett alla europeiska länder finns kurdiska flyktingar som har tvingats fly på grund av konflikten.Om man skulle nå en fredlig lösning och en framgång i samtalen skulle det inte bara gynna utan hela . Det skulle gynna . Därför tycker jag att det är viktigt att omvärlden nu agerar. Det gäller också , och det gäller också EU. Jag tackar för en jätteviktig och aktuell debatt, och jag tackar för svaret.Jag har ställt en skriftlig fråga till utrikesministern om de oroligheter som vi har sett . Jag är oroad över vad som händer nu i . Jag är också oroad över denna passivitet. Regeringen och utrikesministern brukar vara snabbt på plats och agera och reagera i många andra frågor i , men just i detta fall har man varit väldigt tyst trots att både och EU med flera har agerat och fördömt polisens övervåld. Detta övervåld har kostat liv, och fler än 1 500 människor är skadade, till och med synskadade - och detta i ett land som är kandidat till EU.Erdogan struntar totalt i vad som händer. Han vill ha sin egen position. Det är självfallet jätteviktigt att båda parter, det vill säga PKK och den turkiska regimen, nu helt enkelt har fått nog av det krig som har pågått . Men det beror inte endast på att är demokrat att han vill ha detta. Han vill stärka sin egen position genom en ändring i konstitutionen, och han behöver kurdernas stöd. Det är inte bara jag, utan jättemånga som jag träffade i när jag var där senast sade samma sak. Analytiker och journalister på både vänster- och högersidan säger att mål inte är fred i . På ytan är det självfallet så, för att tysta ned det hela. Men det går inte. Vi vet att det nu inte bara handlar om gas i Geziparken, utan konflikten är mycket djupare än så. finns flera tusen människor - journalister, advokater, politiker, riksdagsledamöter, borgmästare, kurder, turkar, socialister, universitetsstuderande och professorer med flera som undervisar på universiteten - som sitter i fängelse. Om man menar allvar med freden kunde man först ha frisläppt dessa människor, som kallas för terrorister. Den så kallade terrorlagen kvarstår. Den är inte borta.Under tiden reser sig folk i de flesta städer. hörde vi att många advokater har blivit gripna på plats när de vill ge rättsligt stöd till de människor som grips. Jag vill se något positivt i detta, men just nu kan jag tyvärr inte göra det med tanke på oroligheterna . Utmaning efter utmaning kommer, och fredliga demonstrationer beskjuts. Mina vänner är på plats. Många säger: Vi står här, och vi vill ha fred, demokrati och yttrandefrihet. Men polisen skjuter oss rakt i pannan med vattenkanoner, sprej och så vidare.Detta måste stoppas. Det förväntas av att vi gör något. Jag hoppas att du kommer att fördöma detta, . Åtminstone detta lilla kan man göra. Man kan fördöma detta så att inte ska tro att alla viker sig eftersom fredsprocessen pågår, även om vi måste stödja denna fredsprocess. Jag tror att det var som sade att det är en lång rad komplexa processer som pågår i . Så är det, och det är ingen nyhet. har vi kanske inte sett det lika tydligt som nu.Det som pågår är lite mer än bara en fråga om stadsplaneringen i , även om det var där det började och mycket av kontroversen handlade om detta. Det finns motsättningar i detta komplexa samhälle som genomgår en historisk moderniserings- och europeiseringsprocess, där det också finns olösta problem i historia som måste tas upp. Jag tycker att det är viktigt att försöka se det längre perspektivet i de här frågorna.Därför är diskussionen väldigt bra, för den fokuserar på en av de stora frågorna, den kanske största enstaka frågan, nämligen den kurdiska frågan. Där har fredsprocessen börjat, och den har gått lite fram och tillbaka ett tag. Mord för att förhindra den har vi också sett. Vi ser dock att de inledande stegen fungerar. Vi vet att de kontroversiellaste stegen återstår. De kommer att möta motstånd på båda sidor, och det kommer att krävas starkt politiskt ledarskap på bägge håll för att föra detta i hamn.Det är också i någon utsträckning relaterat till författningsprocessen. För det fortsatta turkiska EU-närmandet är arbetet med ny författning av alldeles avgörande betydelse. Arbetet pågår i en kommitté med företrädare för alla de politiska partierna. Det är osannolikt att man kommer att kunna bli helt eniga, men står det och väger hur man kommer att hantera detta. Kommer AKP att gå fram ensamt, eller går man fram med något eller några av de andra partierna till en ny författning?Jag hoppas att slutsatsen av det som pågår blir att man går fram med en ny författning så snabbt som möjligt i en överenskommelse med något eller några av oppositionspartierna. Så brukar vi göra i riksdag. Det kan inte vara en modell i hela världen, men det är i alla fall viktigt med en viss enighet över blockgränser och andra gränser i en författningsprocess.Vi ska heller inte bortse från den stress för hela det turkiska samhället som konflikten i innebär. Om vi var mitt uppe i djupgående inrikespolitiska kontroverser och hela stod i brand, människor vällde in över våra gränser och det rådde djupa meningsmotsättningar i vårt eget samhälle om hur vi skulle hantera konflikten i våra grannländer skulle det inte vara ett alldeles lätthanterligt läge. Även denna del tillhör traumat i det turkiska samhället i dag.Catherine sade mycket tydligt i debatt i dessa frågor i förrgår att detta bör leda till att vårt engagemang i samhälle fördjupas, för vi har ett fundamentalt intresse av hur denna process fortgår på olika sätt. Vi ska vara klara med att en del av de signaler som har kommit från EU-länder har försvagat våra möjligheter att ha inflytande över denna process i . Jag har fört många samtal med journalister och oberoende turkiska bedömare , och jag kan säga att de flesta av dem - kanske inte alla, men de flesta - är rätt övertygade om att ur det som vi ser kommer på ett eller annat sätt ett bättre . Man ska komma ihåg att det har gjorts flera tidigare försök att få till stånd fredssamtal och fredsavtal mellan den turkiska regeringen och PKK. De har alla misslyckats. finns det dock ett annat hopp. Många kurder som jag har kontakt med beskriver att detta är första gången man verkligen tror på fredsprocessen. Man har ett enormt hopp. Precis som utrikesministern beskriver har också flera steg tagits. , precis som utrikesministern beskriver, återstår dock de centrala stegen. Då är det viktigt att omvärlden inte förhåller sig passiv.I det här läget behöver , EU och världssamfundet använda både piskor och morötter för att understödja de konstruktiva krafter som finns på båda sidor för att få till stånd en överenskommelse. Jag frågade i min interpellation hur skulle kunna agera, som enskilt land eller som medlem i EU, för att understödja de konstruktiva krafterna och bidra till en fredlig lösning.Hittills har jag tyvärr inte hört några konkreta förslag från om hur man skulle kunna gå vidare för att understödja processen. Jag skulle önska att EU gör ett gemensamt tydligt uttalande till den turkiska regeringen att om man lyckas nå ett fredssamtal och ro processen i land så kommer det att öppna nya dörrar i medlemskapsförhandlingarna med EU. Då skulle man kunna öppna nya kapitel, till exempel. Det skulle kunna vara en morot att locka med.PKK är en organisation som jag som inte känner några som helst sympatier för. Det är en organisation som har begått historiska övergrepp. Men i detta läge, när man är beredd att sätta sig vid förhandlingsbordet, måste man visa att det finns ett alternativ för PKK. Det handlar om att PKK ska kunna gå in i en politisk process och omvandlas till en politisk kraft som finns med i samtalet. Då måste man flagga för att om PKK når framgång i fredssamtalen ska vi vara beredda att också titta på till exempel terroriststämplingen av den organisationen i framtiden.Nu har jag lyssnat på och läst det svar jag fått. Diskussionen handlar inte bara om utan om vilken roll vi vill att ska ha i världen. Vi är ett land som har en lång tradition och historia av att spela en central roll i freds- och försoningsprocesser. Vi har kunnat spela den rollen i många konfliktområden världen över tack vare att vi har varit militärt alliansfria, att vi har haft en hög internationell trovärdighet och att vi är ett land som till stor del saknar kolonial historia. Vi skulle kunna spela den rollen också i . Vi har en unik position i som skiljer oss från många andra EU-länder. Vi har osedvanligt goda förbindelser med . Det brukar vanligtvis berömma sig av. Här i är det sju av åtta partier som vill att det ska finnas ett medlemskapsperspektiv för i EU. Det grundar sig i att vi är ett land där många turkar men också många kurder och många kristna med bakgrund i har fått ett hem. Det ger oss en trovärdighet som många länder inte har.Jag förstår att man från turkisk sida avfärdar protesterna från . Vi vet att det i finns starka krafter, inte minst i den konservativa grupp där sitter, som ibland låter islamofobin färga ställningstagandena när det gäller . Så är det inte i , och därför har vi en annan position.Som sagt, den borgerliga regeringen berömmer ofta de goda förbindelser man har med . är det att använda dessa goda förbindelser, inte bara för att det ska hållas tal i eller för att det ska vara mysig stämning på cocktailpartyn utan för att vi ska spela politisk roll i Turkiet.Därför vill jag upprepa min fråga till : Vad kommer nu att göra, som enskilt land och som medlem i EU, för att understödja fredsprocessen i ? Jag påpekade i mitt förra inlägg vad hela fredsprocessen bygger på, förutom att och hans regering vill stärka sin position. Under min resa träffade jag både ledande politiker i den kurdiska regeringen och journalister och analytiker. Då framkom att det har ingåtts ett avtal mellan den irakiska kurdiska regeringen och den turkiska angående oljeledningarna. Om någon ledning på gränsen mellan länderna slås sönder av någon anledning ska det kosta många eller månad - jag har inte den exakta siffran. Om till exempel en oljeledning skulle slås sönder i kriget av PKK ska den turkiska staten laga den. Motsvarande regler gäller på irakisk sida. Denna överenskommelse har påskyndat processen.Processen bygger mer på ekonomi och maktrelationer än en riktig och ärlig fredsprocess. Det är det budskap jag har fått från många olika håll.Därför är det ännu viktigare att som enskilt land agerar, . Vi förväntar oss inte bara det för att vi ska agera som en stat. Det finns också mänskliga skäl. Det finns tiotusentals kurder, turkar, socialister och människor med olika religionstillhörighet i det här landet som vill att vi ska agera. Det gäller oppositionen, , men också regeringen. Därför finns det all anledning att helt enkelt påskynda den här processen men också att se till att allas röster blir hörda, inte bara fredsprocessen mellan två män, det vill säga och ledare, som faktiskt är i fängelse. Det ligger åtskilligt i det som Amineh Kakabaveh säger även om man ska säga att den här fredsprocessens inledning och hittillsvarande fas faktiskt har varit rätt beroende av två män. Det kan vi tycka vad vi vill om. Vi kan tycka vad vi vill om dessa bägge män, men det är ett faktum att så har varit fallet.Sedan måste en sådan här fredsprocess, för att vara fungerande, successivt vara allt bredare. Den kommer successivt att närma sig alltmer känsliga frågor. Understödet från andra aktörer är också viktigt. Vi ska inte bortse från den viktiga roll som styrelsen i KRG i de norra delarna av , som har ett fundamentalt intresse av samförstånd med , spelar i det här sammanhanget.Men i den mån vi kan bidra med någonting kan jag försäkra er om att vi kommer att göra detta, även om det med all sannolikhet är någonting som vi absolut icke skickar något pressmeddelande om.Hans Linde säger att vi måste kunna utnyttja vår situation. Det handlar om morötter och piska. Jag ska gärna medge att jag i frågor som dessa är lite mindre av en pisktyp och lite mer av en morotsman. Jag tror att det är där som styrka, möjligheter och kanske också möjligheter framför allt ligger. Där är engagemangsprocessen med i dess helhet av stor betydelse.Jag är oroad över att det finns krafter som utnyttjar det vi ser i som förevändning för att föra fram ståndpunkter som de av helt andra och ibland till och med relativt dunkla skäl har drivit under en relativt . Det försvagar möjligheter, och det försvagar möjligheterna att åstadkomma en fortsatt reformering av situationen inne i Turkiet.Uppgifterna man står inför är stora. Det handlar om att hantera stadsplanefrågan i , även om det är mycket vidare än så måste den självfallet också hanteras på ett eller annat sätt som är acceptabelt.Den vidare frågan handlar om politiskt förtroende och politisk öppenhet i reformprocessen, författningsprocessen, den syriska utmaningen, den kurdiska försoningsprocessen, som ju går till roten av själva det turkiska samhällets karaktär.Om jag ska lägga någonting ytterligare till detta kan jag säga att vi kanske nu har en möjlighet till en fredsprocess när det gäller också. Vi har fått en ny president på , som i och för sig har fått starta sin tid med andra synnerligen besvärliga situationer som måste hanteras. Men där kan det inom en inte alltför finnas en öppning för att klara av även detta.Det är, lindrigt uttryckt, en rätt massiv agenda som står inför. Vi har ett centralt intresse av att det fortsätter framåt på dessa olika agendor. Jag tror, och håller med om detta, att vi genom det breda stöd vi har i denna kammare för den turkiska europeiska processen har en möjlighet att utöva inflytande med den turkiska regeringen, förvisso, men också med det turkiska samhället i dess helhet. Det handlar om den mångfasetterade mångfald som inte minst har visat att har. Det är uppenbart att det politiska läget just nu i är turbulent på många olika sätt. Politisk turbulens kan skapa både nya problem och nya utmaningar, men politisk turbulens kan också innebära att den politiska kartan ritas om, att gamla konflikter löses upp och att konfliktlinjer i politiken ritas om.Vi har sett bilder från där gamla kemalister med bild på Atatürk demonstrerar sida vid sida med PKK-anhängare med bilder på Öcalan.Vi har sett hur anhängare till de tre största fotbollsklubbarna i , som i det närmaste har varit i inbördeskrig med varandra, plötsligt går sida vid sida genom . Det visar att det är någonting som händer på marken just nu i Turkiet.Det är viktigt att vi engagerar oss i de processer som pågår för att understödja de positiva krafterna.Precis som säger skulle ett fredssamtal mellan den turkiska regeringen och PKK självklart få långtgående positiva konsekvenser i , för hela befolkning. Oavsett om man är kurd eller turk skulle man gynnas av ett fredssamtal. Men det skulle få positiva politiska konsekvenser i hela regionen. Det handlar om . Jag skulle också vilja säga , som vi diskuterade. Där kan vi se att den konflikt som finns i tyvärr också spelar in i den konflikt som finns i och skapar låsningar till exempel inom oppositionen.Carl Bildt säger att han är mer av en morotsman när det kommer till utrikespolitik. Jag har ingenting emot att man lägger tonvikten där, men då skulle det vara intressant att höra från utrikesministern vilka morötter man nu vill locka med.Det är viktigt att vi inte förhåller oss passiva i det här läget utan att vi faktiskt har några morötter att vifta med till båda parterna. Det handlar om att visa dem: Ni har någonting att vinna på ett fredsavtal, inte bara inrikespolitiskt i , utan det kommer också att få vidare positiva effekter om ni väljer att kompromissa och hitta en överenskommelse. Med risk för att tycker att jag alltid säger samma sak vill jag säga att jag tror att den stora moroten är Europeiska unionen. Det kanske inte är en naturlig ståndpunkt för - vi måste skilja oss åt i något sammanhang i dagens debatt - men så är det.Glöm inte historien med dagens premiärminister ! Han sattes i fängelse för vad han hade uttalat en gång i ett superkemalistiskt auktoritärt . En anledning till att han, tror jag, blev övertygad anhängare av Europeiska unionen är att han såg det som en garant för att personer med de åsikter som han hade skulle kunna ha full frihet att verka i det politiska systemet i Turkiet.På samma sätt är det med väldigt många kurder. De ser den europeiska processen som det som garanterar eller successivt, steg för steg, säkrar en fortsatt demokratisering och reformering av . är den stora moroten, om man kan använda detta uttryck utan att banalisera debatten alltför mycket.Då är det oroväckande med dem som diskuterar om att skjuta på förhandlingsöppningar, lägga kapitel åt sidan eller stänga dörrar. Hamnar vi i en situation då vi tror att vi bara kan använda piskan i utrikespolitiken hamnar vi i en värld som kommer att bli avsevärt mindre fredlig än den som vi vill ha.