· H010175 · 2013-01-29 14:50:10 — Per har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att statsbudgeten ska främja målet om ekonomisk jämställdhet och för att skillnaderna i nettoinkomst mellan män och kvinnor ska sluta att öka.Jämställdhet är en prioriterad fråga för regeringen. Under förra mandatperioden avsattes sammanlagt för särskilda insatser, vilket var en betydande ökning jämfört med tidigare. Nuvarande mandatperiod fortsätter denna tydliga satsning med nästan 1 miljard kronor.Ett av regeringens mål med jämställdhetspolitiken är att kvinnor och män ska ha samma möjligheter och villkor i fråga om utbildning och betalt arbete. Det finns fortfarande problem att lösa innan vi har ett jämställt arbetsliv. Kvinnor jobbar deltid i större utsträckning och tar större del av det obetalda hemarbetet än män. Regeringen har sedan den tillträdde fört en politik för att stärka arbetslinjen och för att sänka trösklarna in på arbetsmarknaden. Jobbskatteavdraget och förändringarna i sjuk- och arbetslöshetsförsäkringarna bedöms, i synnerhet för kvinnor, öka arbetsutbudet, sysselsättningen och de disponibla inkomsterna. Dessa frågor är viktiga för regeringen, och vi har därför tillsatt en delegation för jämställdhet i arbetslivet. Delegationen ska bland annat lämna förslag på insatser som kan främja jämställdheten och minska lönegapet mellan kvinnor och män. Regeringens huvudsakliga strategi för att uppnå målen är jämställdhetsintegrering. Varje statsråd ansvarar för jämställdhet inom sitt område. beslutade regeringen om nya riktlinjer för arbetet. Jämställdhetsperspektivet ska vara tydligt integrerat i arbetet bland annat genom att all individbaserad statistik ska vara könsuppdelad och att förslag i propositioner och skrivelser analyseras utifrån kön. Målet med detta är att regeringen ska ha bästa möjliga förutsättningar för att jämställdhet ska genomsyra hela politiken. Tack, finansministern, för svaret! Det var kort och kärnfullt, kan man väl säga. Det var inte så mycket nyheter som jag kanske hade hoppats på.Det låter på , när han läser upp interpellationssvaret, som att allting är frid och fröjd. Regeringen har tagit den här frågan på allra största allvar. Man har gjort större satsningar än . Och alla de reformer som regeringen har genomfört har varit tydliga steg på vägen mot ett jämställt samhälle. Det skulle man kunna invaggas i att tro. Men då har man inte tagit hänsyn till det som kallas verkligheten och den statistik som vi alla kan se på.Jag bekymras över att finansministern inte med en stavelse och inte med ett ord i sitt svar antyder att han inte skulle vara nöjd med situationen. Det verkar som att han är tillfreds med den utveckling som vi ser runt omkring oss. Verkligheten, tycker jag, visar på en helt annan utveckling än den finansministern antyder i sitt interpellationssvar.TV4 gjorde ett inslag för ungefär sedan där de just rapporterade om att löneklyftorna, inkomstklyftorna, mellan kvinnor och män ökar för varje åldersgrupp i samhället. Speciellt för de yngsta, de upp till , var det en dramatisk ökning . Det var en ökning av inkomstklyftan mellan kvinnor och män. Det är en ganska häpnadsväckande och skrämmande utveckling - det skulle jag säga om jag var finansminister.Riksdagens utredningstjänst har också tittat på det här och studerat hur löner och inkomster för män och kvinnor har utvecklats . Det har varit en stadig ökning av klyftan.År 2012, , tjänade en genomsnittlig kvinna , medan en genomsnittlig man i tjänade . Det var en löneskillnad på . Så mycket mer har männen än kvinnorna. En sådan utveckling tycker jag inte att någon kan vara nöjd med. Därför bekymras jag av den nöjdhet som jag tycker strålar ur anförande i debatten.Det är intressant att pratar om jämställdhetsreformer som kostade förra mandatperioden och 1 miljard den här mandatperioden. Men sedan pratar han om jobbskatteavdraget som en jämställdhetsreform. Det är väl på många fler miljarder. Därför kan det kännas som att lite grann ifrågasätter sin egen retorik och inte riktigt tror på det han säger om att jobbskatteavdraget skulle vara den här stora jämställdhetsreformen, som han försöker lyfta fram.Det tycker jag också stämmer väl med den utveckling som vi ser omkring oss i samhället. Det har gått regeringen införde sitt första jobbskatteavdrag. Om det skulle vara en så effektiv åtgärd som finansministern står här och säger undrar jag: Varför ökar fortfarande klyftorna mellan män och kvinnor, år för år, med den sittande regeringen och ?Faktum är att de har ökat som har suttit vid makten och haft makten över den ekonomiska politiken. Om nu jobbskatteavdraget skulle vara reformen som skulle minska klyftorna undrar jag: Hur kommer det sig att de ökar?Kanske kan medarbetare ge ett tydligare svar på den frågan. Man har frågat , som är chef för fördelningsanalysenheten på , hur han ser på jobbskatteavdraget. Han säger så här: Jobbskatteavdraget gynnar ju dem som jobbar, och männen jobbar i högre grad än kvinnorna.Det kanske är en del av förklaringen till att det här inte har fungerat som någon jämställdhetsåtgärd. Det har tvärtom ökat löneklyftan mellan män och kvinnor.I och med att män har högre löner har de också fått högre jobbskatteavdrag än vad kvinnor har fått.Våren 2007 lovade och att ensamstående mammor och deltidsarbetande kvinnor skulle få det ekonomiskt bättre under den mandatperiod som har varit. Det är fortfarande en utveckling som vi med spänning väntar på.Jag skulle vilja fråga om han verkligen är nöjd med utvecklingen, som han ger sken av i sitt svar. Tycker du att det är en bra utveckling, , när det gäller de ekonomiska klyftorna mellan män och kvinnor i ? Jag vill tacka Per för den utmärkta interpellationen. Vi måste verkligen diskutera den här frågan. Det är inte så att det var frid och fröjd tidigare med jämställdheten. Vi hade redan tidigare stora problem, men har klyftan mellan män och kvinnor vuxit ytterligare. Det går alltså åt fel håll. Jämställdheten backar.Tyvärr har en del av de reformer som regeringen har infört varit kontraproduktiva. Det har försämrat utvecklingen när det gäller jämställdheten.För det första ledde jobbskatteavdraget inte till fler jobb. För det andra ledde det till att inkomstklyftan växte, både mellan rika och fattiga och mellan kvinnor och män.Vi kan se en reform som vårdnadsbidraget, som knappast kan kallas arbetslinje, som regeringen har infört och som riskerar att bli en fälla för kvinnor som sedan har svårare att komma ut på arbetsmarknaden.Vi kan se att villkoren för de offentliganställda är svåra, och många av de offentliganställda är just kvinnor. Regeringen har vältrat över kostnader på kommunerna. Många av dem som tidigare fick a-kassa och sjukförsäkring har fått söka försörjningsstöd för att de inte längre får de här ersättningarna. Och många av dem är kvinnor.När det gäller de sjukskrivna kan man se att kvinnor är överrepresenterade. Huvudsakligen handlar det om arbetsmiljörelaterad ohälsa. Många har slitit inom offentlig sektor, inom vården och inom äldreomsorgen. De har fått förslitningsskador och blivit överansträngda. Till slut kan de inte jobba längre. Då är sjukskrivning sista möjligheten. För många har det inte ens varit möjligt att vara sjukskriven.Det här är tungt för kommunerna, som ska betala ut löner till dem som är anställda inom skola, vård och omsorg. Många av dem är kvinnor som har fått sämre arbetsmiljö och tyngre arbetsbörda. Arbetsstyrkan krymper också på många håll.Det finns en fråga där man verkligen skulle kunna hjälpa kvinnor. Det är frågan om rätt till heltid. Vi har många kvinnor som är ofrivilligt deltidsarbetslösa. Det är svårt att försörja sig på en deltidslön, speciellt om man har ett låglöneyrke, vilket många kvinnor har. Rätt till heltid är någonting som regeringen inte har velat införa.Dessutom har man infört 75-dagarsregeln. kunde man stämpla upp mot en deltid, så att man fick en högre inkomst och kunde försörja sig. finns det en 75-dagarsregel som innebär att det är slut med det. Då får man försörja sig på den deltidslön som man har. Det kan vara mycket besvärligt om man till exempel bara har eller . Det är många inom handeln, inte minst, som har det på det sättet. Och det är en väldigt låg lön från början.Har man då inte en partner som kan försörja en kan man till och med tvingas gå ut i arbetslöshet för att man helt enkelt inte kan betala hyran, räkningar och mat.En annan fråga som regeringen skulle ha kunnat gå fram med, men som de har låtit bli, är barnomsorg på obekväm arbetstid. Det är väldigt många kvinnor, inte minst inom LO-yrken, som jobbar på just obekväm arbetstid som antingen tvingas sluta jobba helt eller gå ned i arbetstid eftersom arbetet inte går att kombinera med tiderna inom barnomsorgen.Detta är ytterligare en fråga som man skulle ha kunnat gå fram med. En mer individualiserad föräldraförsäkring är en annan.Det finns alltså mycket man skulle kunna göra, men det man har gjort har tyvärr fått negativt resultat för jämställdheten. Jag tycker till att börja med att man ska notera en väldigt viktig förändring som har skett i det svenska arbetslivet och kanske framför allt de , och det är att gymnasieutbildningen och högskoleutbildningen i allt större utsträckning domineras av unga kvinnor.De är inte bara fler, alltså utgör en större andel, utan de har också bättre betyg. Vi ser också att på de så kallade prestigeutbildningarna till läkare, jurist, civilingenjör och civilekonom är kvinnor i många fall, på många utbildningsorter, dominerande. De utgör en majoritet. Det är väldigt glädjande ur jämställdhetssynpunkt. Å andra sidan börjar det bli ett problem att pojkarna faller tillbaka så kraftigt som de har gjort på en del håll.Jag tycker att det blir väldigt konstigt om man inte lyfter fram den här frågan eftersom den ju är långsiktigt väldigt avgörande för bland annat inkomstutvecklingen för de här personerna.När det gäller lönerna så bestäms de av parterna. Det vet alla i denna kammare. Hur är det då med de offentliganställda i kommuner och landsting? Med tanke på den argumentation som och även andra brukar ta upp här i kammaren skulle man vänta sig de kommuner och landsting som styrs av socialdemokrater, miljöpartister och för den delen vänsterpartister skulle ha signifikant högre löner. Men så är inte fallet - eller hur, ? Hur är det i hemkommun ?Likadant är det i och i hemkommun . Jag brukar debattera denna fråga med henne. är hon inte här , så jag ska inte angripa henne, men jag noterar att vi har samma förhållanden i hennes hemkommun . Det är alltså inga signifikant bättre löner i kommuner och landsting där oppositionen styr.Oppositionens politik innebär även en njuggare inställning till RUT-avdrag. Exakt vad det innebär är kanske lite svårt att definiera här och , men RUT-avdraget har inneburit ökade försörjningsmöjligheter och sysselsättningsmöjligheter, inte minst för kvinnor och inte minst för invandrarkvinnor. Vill man minska RUT-avdraget på det ena eller andra sättet minskar man alltså även försörjningsmöjligheterna för dessa kvinnor. Det gäller i och för sig även män, men det är framför allt dessa kvinnor som ofta har väldigt svårt att etablera sig på arbetsmarknaden som skulle drabbas av ett försämrat RUT-avdrag.Likadant är det med Socialdemokraternas politik. Jag tar det, Per , för det är ju ändå så att ni tänker er att regera ihop med Socialdemokraterna, och därför får ni finna er i att vi binder ihop er här. Om man ser på de förslag om att inskränka möjligheten att driva företag med vinst som LO har lagt fram, och som även Socialdemokraterna själva har lagt fram och är angelägna om att införa när det gäller non-profit-organisationen av arbetet inom vård, skola och omsorg, uppstår frågan: Vem vill då driva dessa företag? Om det ska vara en avkastning på eller någon procent eller två högre kan man lika gärna sätta in pengarna på banken och slippa ta någon risk.Det blir alltså i praktiken en nedläggning av de här företagen. De kommer inte att finnas, och därmed försvinner en väldig mängd arbetstillfällen för kvinnor i det som är vård- och välfärdssektorn. Det handlar om ungefär, lågt räknat, 130 000 och högt räknat 170 000 kvinnor i huvudsak. Det finns en tydlig jämställdhetsinriktning från regeringen. Vi står för en jämställdhetspolitik där målen är att makt och inflytande ska delas lika mellan män och kvinnor. Vi står för en jämställdhetspolitik där vi vill utjämna de ekonomiska skillnaderna mellan män och kvinnor. Vi står för en jämställdhetspolitik som vill utjämna fördelningen av hemarbetet så att alla tar lika ansvar för hemmets arbete. Vi vill offensivt arbeta för att minska och motverka, hindra och stoppa mäns våld mot kvinnor.Det finns en offensiv inriktning för att förbättra jämställdheten i jämställdhetspolitiken. Insatserna är också mycket tydliga. Låt mig klargöra dem.Vi har alltså satsat nästan 650 miljoner på att motverka mäns våld mot kvinnor, en massiv satsning för att kvinnor ska känna sig trygga i sina relationer och att ett orimligt och fruktansvärt våld ska bekämpas med alla samhällets till buds stående medel.Vi har också jobbat med att utjämna de ekonomiska skillnaderna. Det finns en lång rad åtgärder på det området. Låt oss konstatera att de omfattande sänkningarna som vi har gjort av skatten för pensionärer i första hand tydligt gynnar kvinnor, eftersom det finns fler kvinnliga pensionärer.Vi har också gjort mycket tydliga insatser för de kvinnor som har en tuffare ekonomisk situation genom flerbarnstillägg, genom förstärkta bostadsbidrag, både i själva bostadsbidraget för pensionärer och i det allmänna bostadsbidraget, genom att förstärka barndelen och också genom att förstärka bostadsbidraget för studiemedel.Det handlar inte bara om att bekämpa våld och att direkt stötta kvinnor i en utsatt ekonomisk situation. Vi har också ändrat huvudlinjen i den ekonomiska politiken så att det är arbetslinjen och företagsamhet, nya och växande jobb i växande företag som är huvudlinjen, också när det gäller jämställdhetsarbetet. Det är klart att jobbskatteavdraget - det finns en lång rad utvärderingar av det som Per knappast kan bortse ifrån - har underlättat jämställdhet, detta eftersom de största skattelättnaderna, de största minskningarna av marginaleffekterna och de största minskningarna av tröskeleffekter ligger på dem med låga inkomster, och det är framför allt kvinnor som deltidsarbetar och som därmed kan öka sitt arbetsdeltagande.När man ser på statistiken är det också väldigt tydligt att arbetskraftsdeltagandet har ökat för kvinnor . Det är högre än vad det var 2006. Det var högre 2011, som vi har statistik för, än vad det var under de år som till exempel Socialdemokraterna styrde med stöd av bland annat Miljöpartiet.Är vi nöjda med detta? Vi har ambitiösa mål för jämställdhetspolitiken som brett påverkar samhällslivet och där vi på ett ambitiöst sätt vill minska skillnaderna och kvinnors underordning i förhållande till män. Det här kommer naturligtvis att vara en central del av den ekonomiska politiken och politiken i allmänhet eftersom jämställdhetsintegreringen ju handlar om att det ska vara en del av hela politiken.Det arbetet kommer naturligtvis att fortsätta i regeringens politik, tillsammans med parterna och med samhällslivet i övrigt. Det är helt enkelt så att vi kommer att fortsätta driva en offensiv jämställdhetspolitik tills vi har upphört att ha en underordning av kvinnor i förhållande till män i många delar av samhället. När man hör i talarstolen är det inte utan att man längtar tillbaka till tidigare dagar när det fanns folkpartiföreträdare som hade en aktiv jämställdhetspolitik och en ambition att komma med nya reformer för att öka jämställdheten.Några sådana reformer får vi inte höra från över huvud taget, och jag saknar det. Jag tycker att det är synd att inte är kvar i debatten och kan föra en jämställdhetstalan inom . Det skulle verkligen behövas.Tillbaka till finansministern och grundfrågan: får vi höra att finansministern är nöjd med utvecklingen. Det är ändå positivt att han inte är nöjd med den situation vi har i samhället och att han inte tycker att vi har ett jämställt samhälle.Frågan är då varför finansministern står så passiv och tittar på medan klyftorna ökar i samhället. Trots allt det som finansministern nämner i sitt anförande går det ju inte att blunda för statistiken: Skillnaderna mellan mäns och kvinnors nettoinkomster i ökar med finansminister politik. Det kan inte ens finansministern bortse ifrån.Jag ska personligen lämna över detta utdrag från med rena siffror till finansministern så att han kan studera detta efter debatten och bedöma om han tycker att det behövs nya insatser och nya åtgärder. Om något har regeringens politik faktiskt förvärrat klyftan. För de flesta bedömare som tittar på siffrorna och som ser hur statistiken utvecklas är det uppenbart att regeringens politik inte har fungerat. Den har inte lett till minskade klyftor mellan kvinnor och män. Tvärtom har skillnaderna i inkomst mellan gruppen män i och gruppen kvinnor i ökat. Frågan är då vad finansministern tänker göra. Ska han fortsätta på den inslagna vägen med samma politik som faktiskt inte har visat sig ge några tydliga effekter i form av att kvinnorna i kommer i kapp männen i löneutveckling, eller tänker han hitta nya vägar framåt? Tyvärr låter det mycket på finansministern som om han inte är intresserad av att hitta några nya vägar och nya reformer och försöka utveckla en ny politik. Det är mer av samma sak som kommer från regeringen och från finansministern. Det är spännande att finansministern lyfter fram reformer som han hävdar har minskat klyftorna och hjälpt dem som är mest ekonomiskt utsatta i samhället, när alla utvärderingar som har gjorts av regeringens politik, till exempel från , visar att det tydligt är så att det är de som har högst inkomster som har tjänat mest på regeringens reformer. De ekonomiska klyftorna i har ökat. Den tiondel av svenskarna som har lägst inkomster har halkat efter med regeringens politik och har inte fått det bättre. Regeringen behöver hitta nya politiska reformer som på allvar minskar de ekonomiska klyftorna mellan män och kvinnor i . Jag har några tips som jag gärna vill dela med mig av till finansministern, och han kanske kan låna några av dem. Det skulle jag verkligen uppmuntra till. Vi anser att man ska använda sin makt som arbetsgivare. Vi har i förslag till statsbudget avsatt resurser för att minska lönegapet mellan kvinnor och män. Det är sammanlagt som vi har avsatt för att minska löneklyftan mellan kvinnor och män i statlig tjänst. Jag tycker att man ska ge myndigheter, till exempel , i uppdrag att aktivt motverka löneklyftorna och komma fram med strategier kring hur man kan minska klyftorna mellan män och kvinnor. Vidare tycker jag att man behöver gå vidare med åtgärder för att få fler män att ta ut föräldraledighet i större utsträckning. föreslår en tredjedel av föräldraledigheten. Det skulle ge stor effekt för att öka jämställdheten i arbetslivet. Vi anser att man behöver göra jämställdhetskonsekvensbeskrivningar av alla reformer som kommer från regeringen. Det gör man inte i tillräcklig utsträckning. talar om att man jämställdhetsintegrerar. Men tittar vi på hur utomstående bedömare som Kvinnolobby ser på regeringens budget är det tydligt att de anser att regeringen fortfarande inte lever upp till sina ambitioner att jämställdhetsintegrera alla beslut. Budgetpropositionen är i stora delar helt könsblind, säger . Det vore intressant att höra kommentar till det. Vi föreslår också att det ska lagstiftas om jämställdhetsintegrering och att man ska ha ett jämställdhetsråd som knyts till eftersom det är uppenbart att man behöver hjälp med kompetensen när det gäller jämställdhetsarbetet inom regeringen. Siffrorna talar sitt tydliga språk. Inkomstklyftan mellan män och kvinnor i har vuxit med . För varje nytt jobbskatteavdrag som införs riskerar denna klyfta att växa ytterligare. Det är alltså inte lösningen på jämställdhetsproblemet. Tvärtom leder det till att problemen växer. I den bästa av världar kan kvinnor som har ofrivillig deltid, och bara därigenom har svårt att försörja sig, gå upp i arbetstid. Men det är inte alla arbetsgivare som erbjuder heltid, och det är ett av problemen. Vi kan exempelvis se det inom den offentliga sektorn och inom handeln. Just inom offentlig sektor finns det många kommuner som inte erbjuder heltid. Det har delvis att göra med kommunernas dåliga ekonomi när regeringen vältrar över kostnader på kommunerna. Men visst är det också så att politisk vilja kan ge resultat. Jag kan ta , som jag kommer från, som exempel. Där har man bestämt sig för att alla som är anställda av kommunen och som vill ha heltid ska få det, och man har nästintill lyckats med det. Det är någon enstaka kvar. Men det är en extrem förändring och förbättring. Det visar att man kan med politisk vilja. Men detta är inom det offentliga upp till kommunerna och landstingen. Inom det privata kan man inte göra någonting åt det om man inte inför en lag om rätt till heltid. Det tror jag verkligen skulle kunna höja kvinnors inkomster och öka jämställdheten. Jag vill säga en positiv sak som regeringen ändå har gjort, och det är att den har tagit mäns våld mot kvinnor på allvar och har satsat på det. Men regeringen har glömt två mycket viktiga delar. Den ena är kvinnors självförsörjning. Om man får sämre ekonomi blir man mer beroende av den man som slår en. Den andra är bostadspolitiken som har havererat. Om man inte har någonstans att bo riskerar man att tvingas stanna hos mannen. Det finns alltså mer att göra. Jag vill verkligen påpeka att ingen av mina motdebattanter här tog upp de två åtgärder som faktiskt ligger inom politikens sfär där man faktiskt kan göra någonting. Det gäller RUT-avdraget som gynnar kvinnor och särskilt invandrarkvinnor. Ingen av er nämnde det. Förslagen från arbetarrörelsen om att man ska ha en annan organisation av välfärdsföretagen som gör dem närmast olönsamma trots att de ska ta en viss risk kommer också att slå mot kvinnors arbete. Ingen av er tog upp detta. Jag tror att nämnde sänkningen av restaurangmomsen. Eftersom andelen kvinnor inom denna bransch är större än andelen män gynnar denna sänkning kvinnor mer än män. Dessa helt centrala politiska frågor - RUT-avdrag, icke vinstdrivande vårdföretag, sänkningen av restaurangmomsen - förbigår ni helt och hållet när ni talar om de åtgärder som ni föreslår. Jag tar tillbaka en sak. är för en sänkning av restaurangmomsen. Men ni i ska ändå göra upp med Socialdemokraterna om ni ska bilda regering tillsammans. Men dessa problem och frågor som diskuteras mycket inom den ekonomiska politiken går ni helt förbi. De har en avgörande inverkan på kvinnors arbete. Men, och andra, det som på lång sikt höjer kvinnors löner och förbättrar deras situation är högre produktivitet genom bättre utbildning och att kvinnor arbetar inom mer kvalificerade yrken. De utbildningssatsningar som har gjorts i och som kvinnor har tagit mer till vara än män har just denna långsiktiga effekt. Låt oss hoppas att det går fort med utbildning, produktivitet och bättre villkor för kvinnor tack vare utbildningssystemet. har en offensiv jämställdhetspolitik. Vi är ett av världens mest jämställda länder. Om man jämför oss när det gäller kvinnors plats på arbetsmarknaden, kvinnors roll i ekonomi och kvinnors roll i andra delar av samhället är , tillsammans med de andra nordiska länderna, ett föregångsland. Vi har varit bättre än många andra länder på att bryta upp gamla strukturer som har hindrat kvinnor att ta sin rättmätiga plats i samhället. Detta har på många områden förbättrats över tiden, både när det gäller politiskt deltagande och när det gäller hur arbetslivet är uppbyggt, hur vi fördelar hemarbetet och hur fördelningen av föräldraförsäkringen ser ut. Det är också självklart att det har berott på att vi har genomfört politiska förändringar tidigare och för att stärka jämställdheten.