· H010389 · 2013-05-21 15:02:16 — har frågat mig vilka slutsatser jag drar av att man i utvärderingen av "- det nya matlandet" konstaterar att det råder brist på åtgärder för att nå målen om ökad kvalitet på den offentliga måltiden och vilka åtgärder jag avser att vidta för att nå högre måluppfyllelse.Översynen visar att visionen om Matlandet är väl förankrad i Livsmedelssverige. Visionen och dess mål och syfte är väl kända bland satsningens olika målgrupper och intressenter. Matlandet i sin helhet har tagits emot väl. När det gäller målen finns uppfyllda mål, sådana som är på väg att uppnås och mål som kan bli svåra att uppfylla till 2020. Jag är väl medveten om att mycket återstår att göra, men översynen visar att vi ändå är en bit på väg. Man måste också komma ihåg att Matlandet är en vision till vilken det har knutits såväl konkreta politiska mål som visionära inriktningsmål. Vad gäller den offentliga maten är det ytterst kommunernas och landstingens ansvar att tillhandahålla en bra kvalitet på måltiderna i skolan, vården och äldreomsorgen. Det hindrar inte att regeringen sätter upp visionära mål. Regeringen kan också göra mycket som stöder kommunernas och landstingens arbete, vilket vi även har gjort. En av de viktigaste åtgärderna har varit att starta ett nationellt för måltider inom offentlig sektor. Kompetenscentrumets arbete påbörjades , och enligt utvärderingsrapporten kände av kommunernas kostchefer till verksamheten.Livsmedelsverket har även fått ett uppdrag av regeringen att i samverkan med arbeta med ett projekt om näringsriktig skolmat och skolmåltidens utformning, en informations- och utbildningssatsning som genomförs under 2012-2013. Det är med anledning av att det numera är inskrivet i skollagen att maten som serveras på skolorna ska vara näringsriktig. Projektet bedrivs inom ramen för nationellt kompetenscentrum.Regeringen har även gjort ytterligare insatser på området offentlig mat genom de projektpengar från Matlandet som har kunnat sökas hos . Projekten handlar exempelvis om kunskapsutveckling, it-verktyg och ökad andel ekologiska livsmedel i de offentliga måltiderna. Sammantaget är det ett värdefullt utvecklingsarbete som många i branschen kan dra lärdomar av. Även har fått projektpengar från Matlandet för att arbeta vidare med att öka kunskapen och kompetensen kring offentlig upphandling av mat. Syftet med översynen av "- det nya matlandet" är att ge svar på i vilken utsträckning som målen som satts upp till 2020 är på väg att uppnås och vilka effekter som kan identifieras av de insatser som genomförts inom ramen för Matlandet. Resultatet av översynen ska ligga till grund för planeringen av det kommande arbetet och för eventuella justeringar avseende satsningen. Översynen ger oss ett bra underlag inför det fortsatta arbetet med att utveckla Matlandet. Nästa steg är nu att Landsbygdsdepartementet bjuder in myndigheter och organisationer som arbetar med att förverkliga visionen till dialogmöten för att diskutera resultaten och hur vi lägger upp arbetet . Jag ska börja med att säga att efter att jag har lyssnat på en ganska animerad finansminister uppskattar jag något mer rimliga samtalston i denna debatt. Två kvällar i rad har vi fått rapporter om att det brinner i delar av vårt land, där unga människor utan framtidshopp i frustration och ilska inte längre beter sig som vi förväntar oss att unga människor ska bete sig i vårt land. Och jag uppskattar, som sagt, att landsbygdsministern har en något annan ton i debatten än vad jag tidigare hörde från . När det gäller det politiska engagemanget för den offentliga maten, alltså maten i våra skolor, förskolor, äldreboenden och sjukhus, finns det landsbygdsministrar eller jordbruksministrar som även har engagerat sig. Det är i ärlighetens namn, , inget nytt i svensk politik. Det som är nytt är dock den konsultrapport som ministern själv har beställt och som på detta område, som gäller den offentliga måltiden, konstaterar att den nuvarande ministerns och regeringens insatser på detta område varken är anpassade eller dimensionerade för att ge effekt. Det borde bekymra ministern, inte minst om man kopplar ihop det med det som ministern svarar på min interpellation, att en stor del faktiskt är att se till att denna mat, den offentliga måltiden, alltså maten på våra förskolor och skolor - den mat som våra barn får - är sådant som kommuner och landsting faktiskt har ansvar för. När det gäller tidigare jordbruksministrars engagemang i den offentliga måltiden är skillnaden , som sagt, att det brinner i delar av våra förorter. Det handlar om frustrerade ungdomar som har tappat tron på och hoppet om framtiden. Över 400 000 människor går utan arbete, och flera kommuner och landsting kämpar med sin ekonomi. Vi hörde i den tidigare interpellationsdebatten att hälften av landets kommuner har underskott om man räknar bort det engångsbelopp som de har fått. I denna situation och i denna verklighet ska enskilda kommunalråd orka klara av att prioritera den offentliga måltiden - maten till våra barn och gamla och maten på våra sjukhus. Till det kan vi lägga att den här regeringen och den här ministern inte direkt har höjt mervärdena för det som är den svenska maten - vi pratar om god miljömässighet, gott djurskydd och att man kan lita på den svenska matens kvalitet. Det har inte direkt varit den här matministerns kännetecken. Då ställer vi oss också frågan hur man ute i kommuner och landsting ska orka att i den här verkligheten prioritera den offentliga måltiden som är så viktig. Jag tycker nämligen verkligen så; jag tycker att barnen på våra förskolor och skolor, de äldre och de som befinner sig på sjukhus har rätt att få mat av den bästa kvaliteten. Det får de inte i dagens . har ministern fått en rapport på sitt bord - om det nu inte räcker med att lyssna på mig - som säger att det han har beslutat inte är dimensionerat för att ge effekt. Därför kvarstår min fråga: Vad är ministern beredd att göra för att vi ska se en verklig skillnad när det gäller den offentliga måltiden? Låt mig först tacka för interpellationen, och det gör jag av många skäl. Den offentliga maten är viktig för riktigt många människor i vårt land. I de kök som ofta är knutna till de anläggningar och institutioner som finns på det här området tillagas och serveras det dagligdags i storleksordningen tre miljoner måltider. Det är alltså en otrolig mängd måltider som tillagas och serveras vid våra dagis, skolor, äldreboenden och liknande . Det är alldeles självklart att jag tycker att vi borde ägna de här måltiderna mer uppmärksamhet - mest apropå att de allra flesta av de människor som serveras måltiderna är beroende av att de serveras. Det beror i sin tur på att de oftast inte har några valmöjligheter alls, vilket alla vi andra oftast har. Vi är vuxna, kanske friska, och kan välja om vi vill tillaga vår mat själv eller gå till någon personalmatsal eller liknande och äta våra måltider. Det kan många av de människor som finns i de här typerna av offentliga inrättningar inte göra. Jag tycker att jag har nått långt i det här sammanhanget - längre än vad någon av mina företrädare har gjort. Det bevisas också av den utvärdering och delöversyn av visionen Matlandet som är gjord. Till exempel framgår det av den översyn som är gjord att mer än hälften av kommunernas kostchefer anger att de ofta eller alltid använder sig av kriterier vid sina upphandlingar. De kriterierna fanns inte tidigare, . De finns därför att jag har varit med och anslagit pengar till genom Matlandet . Jag tror att vi båda kan vara överens om att vi mer eller mindre dagligdags läser i lokaltidningar och annorstädes om kommuner och landsting som gör de upphandlingar jag tror att vi också är överens om att vi bör göra inom den offentliga sektorn - inom kommun- och landstingssektorn. Det handlar om att dela på upphandlingarna, så att man inte köper ris och potatis i samma upphandling. Då är det nämligen svårt att få lokalproducerade produkter apropå att ris inte är så där alldeles lätt att odla och få fram i vårt klimat.Jag kan också konstatera att vi numera väldigt ofta och frekvent läser om kommuner som ställer krav på den mat man inhandlar till sina kök. Så gjordes inte tidigare, utan då beställde man kort och gott mat. ställer man dock krav i ökad omfattning, och det är jag glad över. Jag påstår också att det beror på det arbete vi bedriver inom visionen Matlandet . Jag hoppas att den här utvecklingen fortsätter, och jag är ganska övertygad om att den gör det - inte minst apropå att många gör sina upphandlingar för två, tre eller kanske rent av i taget och ännu inte har haft möjlighet att ta del av det arbete som bland annat och även har gjort på området inom ramen för Matlandet . Jag betvivlar inte landsbygdsministerns engagemang i de här frågorna. Det vi kanske har lite olika bild av är hur framgångsrik landsbygdsministern har varit i att se till att det är svensk mat som genererar jobb och välfärd i det här landet, att vi ökar vår livsmedelsproduktion och att fler barn på våra förskolor och skolor, fler äldre i äldreomsorgen och fler sjuka på sjukhus faktiskt får mat av god kvalitet. Där skiljer vi oss kanske lite åt när det gäller hur framgångsrik ministern har varit. Jag betvivlar dock absolut inte ditt engagemang. Min uppfattning är att det är ett engagemang du delar med många landsbygds- och jordbruksministrar, också från tidigare regeringar. Det jag väldigt gärna skulle vilja ha svar på i den här debatten är den fråga jag har ställt. Du har själv beställt en konsultrapport för att utvärdera ditt eget arbete, och den konsultrapporten är ganska tydlig med att den politik du bedriver när det gäller den offentliga måltiden inte är dimensionerad för att få effekt och att det behövs fler åtgärder för att nå en högre måluppfyllelse. Det vore alltså väldigt bra att åtminstone få höra lite tankar och idéer om hur landsbygdsministern har tänkt ta sig an det här. Jag är själv väldigt övertygad om att det finns en del grundläggande saker som krävs för att man ska lyckas med att få till en riktigt bra offentlig måltid. Först och främst behövs det, som jag var inne på i mitt tidigare inlägg, en generell välfärdspolitik för jobb, utbildning och minskade klyftor i . Det är någonting gott och bra också för svensk matproduktion och för mat av god kvalitet på våra förskolor och skolor. Jag menar att det går att kombinera de här sakerna. Det går nämligen att bedriva en politik som understöder att kommuner och landsting faktiskt har möjlighet att upphandla det som är ekologiskt, närodlat och producerat med bra miljömässighet och goda djurskyddskrav. Gör kommuner och landsting det kan barnen i skolan få bättre mat av god kvalitet, och vi kan se till att vi skapar jobb inom svensk matproduktion. Det här bygger på att man försvarar och bygger på de mervärden just den svenska maten har, nämligen bra miljömässighet och gott djurskydd. Det bygger också på att man driver en generell välfärdspolitik för jobb och utbildning som gör att fler faktiskt har råd och möjlighet att efterfråga mat av god kvalitet. På så sätt kan man också driva utvecklingen - om man använder det offentliga kan man bygga marknader, för då får man fler som får avsättning för sina produkter. I många av de här delarna har den här ministern och den här regeringen snarare satt i en helt annan riktning. Inte minst presenterade sin rapport för någon vecka sedan, där man konstaterar att de ekonomiska klyftorna växer mest i . Bara det torde tarva till eftertanke. Som sagt: Jag betvivlar inte ditt engagemang, landsbygdsminister , men det jag väldigt gärna skulle vilja är att du ger svar på det din egen rapport har konstaterat - att det behövs fler åtgärder för att vi ska få till en bra offentlig måltid i . Översynen som är gjord ska visa oss om Matlandet är på rätt väg och hur vi ska gå vidare för att nå de mål som är uppsatta . Det är alltså framåt i tiden. Som jag nämnde i mitt huvudanförande håller vi just nu på med dialogmöten där vi bjudit in berörda myndigheter och organisationer för att diskutera resultaten och hur vi ska lägga upp arbetet . Jag är mån, det vill jag verkligen framhålla för kammaren, om att detta sker i en bred dialog med intressenterna, apropå att det i det här ämnesområdet oftast, för att inte säga alltid, är någon annan som fattar de direkta besluten, i det här fallet kommuner och landsting. Det är dem som jag kan understödja på olika sätt men inte konkret handla maten till. I översynen konstateras det att det har varit en ökning av antalet små och medelstora företag som deltar i upphandlingarna till kommuner och landsting. ökade andelen små och medelstora företag från . Vi hade velat ha en ännu högre siffra, men märk att våra mål är uppsatta till 2020. Märk också att många handlar den här typen av produkter för två tre kanske i taget, så det tar tid att få igenom olika processer i beslutsmekanismerna.Jag kan konstatera att andelen små och medelstora företag som faktiskt vinner en upphandling har ökat. Ökningen är inte stor, den är , från , men ändå. Det är alltså en ökning av företag som då Matlandet var i sin linda faktiskt har vunnit upphandlingen.Det är att konstatera utifrån den översyn som görs att när det gäller målet om ökad kvalitet är det ibland svårt att mäta. Det är svårt att hitta bra indikatorer kring vad som ska mätas. På några områden finns det så kallade nöjdhetsindex som bygger på undersökningar. Bland de fallen kan man se att inom äldreomsorgen, för att ta det som exempel, har nöjdheten ökat. Den skulle självklart kunna öka ännu mer, men märk att mätperioden är 2008-2011, alltså då projektet och visionerna om Matlandet var i sin linda. Jag vill påpeka att en del av arbetet måste bli att leta upp indikatorer på de saker som är lite svåra att mäta i annat än i faktiska tal och eller pengar för att de facto kunna mäta den här typen av saker. Jag vet att mina medarbetare funderar på hur man ska kunna få fram indikatorer.Men mitt mål är alltså klart: Vi måste öka både nöjdheten och antalet företag som deltar i de offentliga upphandlingarna. Det i sin tur kan resultera i en ökad företagsamhet i Småortssverige och på svensk landsbygd och därtill en ökad produktion av mat i vårt land, vilket också är ett av mina mål. Som jag sade betvivlar jag inte landsbygdsministerns engagemang i frågan. Det vi har olika uppfattningar om är resultatet och effekterna av landsbygdsministerns engagemang.Dialogmöten i all ära, men jag tror att landsbygdsministern skulle behöva ägna sig åt en del dialog inom regeringen och regeringspartierna. Det finns ganska många motsägelser när vi talar om mat, svensk konkurrenskraft och svenska mål för mat och matproduktion. Här säger landsbygdsminister att han satt upp mål till 2020 och att det är viktigt att ge sådana besked. För någon vecka sedan hade vi en liknande diskussion här i kammare där regeringsföreträdare hävdade att det var politisk kommunism när Socialdemokraterna tyckte att det är en viktig styrsignal att exempelvis sätta upp mål för ekologisk konsumtion och ekologisk produktion i vårt land. Det känns som att man behöver ägna sig åt dialog inom regeringen. Detsamma gäller mellan departementen, kan jag tycka. Vi kan å ena sidan lyssna på Landsbygdsdepartementet som höjer till skyarna att man ska göra en satsning på att exportera från . kommer det å andra sidan från och uppgifter om att just rödingen från fortfarande innehåller alldeles för höga halter av giftet dioxin. Det är där någonstans som det här fallerar.Vi har en matminister som har slagits för giftfisk, för farliga ämnen i läsk, mot ursprungsmärkning av fläsk, fågel och processat kött som i lasagne. Vi har 25 företag som är inblandade i en köttfuskskandal, och försöker ministern hävda att det just är svensk mat av god kvalitet som ska ges till våra barn i skolor och förskolor. Jag tycker att det ska vara så, men då måste landsbygdsministern engagera sig i de mervärden som utgör det svenska: bra djurskydd, bra miljömässighet och respekt för konsumenten. Låt mig än en gång tacka för interpellationen av skälet att de här frågorna är angelägna för riktigt många människor i alla delar av vårt land. Visionen om Matlandet bygger på fem olika fokusområden, varav ett är den mat som vi i det här sammanhanget kallar för den offentliga maten. Mitt engagemang i den delen är att entusiasmera och stödja dem som är aktörer. Så här långt har det resulterat i att understöd har gått till bland annat för att de ska kunna hjälpa kommunerna i sina upphandlingar med att sätta upp kriterier, krav på all den mat som inhandlas till köken i dagis, skolor, äldreboende och liknande, krav som inte fanns tidigare men som det är upp till entusiastiska kommun- och landstingspolitiker, om de så tycker, att använda sig av och ta stöd i. Det ser jag som min uppgift, och den uppgiften ämnar jag att arbeta vidare med.