· H010452 · 2013-06-11 19:38:47 — Shadiye Heydari har frågat mig vilka åtgärder jag har för avsikt att vidta för att säkerställa att de utförsäkrade kommer tillbaka i arbete.Sjukförsäkringsreformen bröt en utveckling i med ökande sjukfrånvaro och utanförskap. har antalet personer som har varit sjukskrivna minskat med cirka 42 000. Antalet personer med sjuk- eller aktivitetsersättning har minskat med närmare 180 000.Tidsgränserna för prövning av arbetsförmåga och rätt till ersättning är helt avgörande för den kraftigt minskade sjukfrånvaron. avslutas sjukskrivningar i mycket större utsträckning än tidigare med återgång i arbete, bland annat eftersom berörda aktörer mer aktivt bidrar till att tillvarata sjukskrivnas arbetsförmåga.Personer som varit sjuka länge och inte kan återfå arbetsförmågan genom någon medicinsk behandling eller rehabilitering kan i stället få sjukersättning. Men så länge det finns hopp om att det ska bli möjligt att arbeta ger vi inte upp. Utöver de insatser som bör vidtas i sjukförsäkringen är det rimligt att även Arbetsförmedlingen åtminstone med 2 ½ års mellanrum prövar om de kan göra något för personen, om det inte finns särskilda medicinska skäl. Av totalt 62 000 personer som lämnat sjukförsäkringen /10 och på grund av uppnådd maxtid har över hälften, 35 000 personer, helt och hållet lämnat sjukförsäkringen. De har påbörjat den mödosamma resan tillbaka till arbetslivet. Det finns ingen helhetsbild av vad alla dessa 35 000 personer gör , men regeringen följer löpande hur till exempel deras inkomster utvecklas. Den samlade bilden är att den bortre tidsgränsen lett till att fler arbetar mer även om det också finns exempel på personer som efter att ha lämnat sjukförsäkringen är beroende av ekonomiskt bistånd.Med de gamla reglerna hade alla dessa personer fortsatt att vara sjukskrivna med alla de risker för hälsa, välbefinnande och delaktighet i samhället som långtidssjukskrivning tyvärr ofta kan innebära. Först vill jag tacka ministern för svaret. Anledningen till att jag skrev interpellationen var ISF:s och SKL:s senaste rapporter. I finns alltför många som står långt bort från arbetsmarknaden på grund av sjukdom och skador. Vägen tillbaka till ett arbete är lång. Många kommer aldrig tillbaka till ett arbete eller egen försörjning. Det är beklagligt och inte värdigt ett välfärdssamhälle som Sverige.Inspektionen för socialförsäkringen skriver i sin rapport 2013:6 att effekterna av de ändrade sjukreglerna för dem som nått den bortre tidsgränsen i sjukförsäkringen är begränsade. ISF har granskat vad som hänt med de 41 000 heltids- eller deltidsjukskrivna som lämnade sjukförsäkringen efter att ha nått den bortre tidsgränsen i försäkringen. De flesta deltog i någon typ av aktivitet och hade aktivitetsersättning. Man kan konstatera att hade hälften av dem återvänt till försäkringen. Enbart tre av tio hade ökat sin arbetsinkomst, vilket var syftet med reformen. Enligt rapporten hade sex av tio oförändrad eller ingen inkomst alls.De utförsäkrade som fick ekonomiskt bistånd hade å andra sidan ökat från ungefär 1 000 till 3 500 personer, det vill säga mer än trefaldigats.SKL har undersökt 670 utförsäkrade i , och . Enligt rapporten rätt från dag ett har av de sjuka varit tvungna att gå till . Men rapporten visar tydligt att inte kan få de sjuka på fötter, arbeta med rehabilitering eller hjälpa dem ut på arbetsmarknaden.Herr talman! Ministern sade i sitt svar att "sjukförsäkringsreformen bröt en utveckling i med ökande sjukfrånvaro och utanförskap. har antalet personer som har varit sjukskrivna minskat med ca 42 000." Det är bra. "Antalet personer med sjuk- eller aktivitetsersättning har minskat med närmare 180 000. "Men vi ska inte glömma en sak. Det finns en annan grupp som är utförsäkrad på grund av de krångliga reglerna. Det handlar om 65 000 personer. Det är en stor grupp i vårt välfärdsland . Om dessa 65 000 människor hade fått hjälp och rehabilitering hade de inte hamnat utanför systemet och blivit utförsäkrade.Linköpings universitet har gjort en studie som omfattar kvalitativa intervjuer med sjukskrivna, arbetsgivare, handläggare på samt primärvårds- och företagsläkare. På grund av den begränsade talartiden kommer jag inte att läsa upp alla namn, men det framgår att handläggare anses ha blivit mindre tillgängliga, och de uppfattas generellt som alltmer passiva i rehabiliteringsprocessen. Handläggarna på menar att de senaste årens regeländringar har medfört en än mer administrativ handläggarroll där mer tid läggs på att hålla tidsgränser än på att arbeta med faktisk rehabilitering. Handläggarna upplever också att etiska dilemman uppstår när individuella bedömningar kommer i konflikt med tidsgränserna, vilket de upplever som stressande.Hur ser ministern på detta? Vilka åtgärder har ministern för avsikt att vidta för att säkerställa att de 65 000 personer som är utförsäkrade kommer tillbaka till arbete? Jag anmälde mig till debatten därför att Shadiye Heydari och jag sitter i samma utskott. Jag tycker att det är viktigt att den här debatten förs. Vi har genomfört en viktig och nödvändig sjukförsäkringsreform med tanke på hur tidigare socialdemokratiska regeringar totalt har misslyckats med att göra sjukförsäkringen försäkringsmässig. Den användes i mångt och mycket som en arbetsmarknadspolitisk åtgärd, framför allt i vissa regioner, och förfelade då helt sitt syfte. Resultatet av att Socialdemokraterna misslyckades och att vi hade så många sjukskrivna så förfärligt mycket längre än i jämförbara länder var att individerna inte syntes. De förpassades bort från egen försörjning och samhällsgemenskap på ett sätt som de inte förtjänade. Det var viktigt med sjukförsäkringsreformen.Det förtjänar också att lyfta fram siffrorna. Shadiye Heydari beskriver det ungefär så som jag upplever att Socialdemokraterna fortfarande envist hävdar. De individer som har lämnat sjukförsäkringen eller förtidspensionen har kommit närmare arbetsmarknaden, och det tycker Socialdemokraterna är besvärande. Det innebär att individerna har andra former av egna inkomster eller ersättningar från Arbetsförmedlingens olika program, och de kan också i viss mån, som också nämns här, utnyttja ekonomiskt bistånd. Det är naturligtvis ett viktigt stöd för individer som står närmare arbetsmarknaden men inte nödvändigtvis är sjuka och därför inte heller ska finnas i sjukförsäkringen.Ministern sade i sitt svar att det är anmärkningsvärt att det finns 220 000 långtidsarbetslösa och förtidspensionärer. Det är en jättegrupp människor som står mycket närmare arbetsmarknaden. De kan ses och rehabiliteras. Den tidigare socialdemokratiska regeringen lät förtidspensionera folk med stor entusiasm för att hålla ned arbetslöshetssiffrorna. Det var en skammens politik. Människor flyttades aktivt från ett arbete eller möjligheten att utvärderas för en arbetsförmåga och glädjen att använda den arbetsförmågan. I stället hamnade de i bidragsförsörjning.Det som är viktigt att komma ihåg är en detalj i interpellationen. Shadiye Heydari beskriver mycket riktigt den solidariskt finansierade sjukförsäkringen. Hon säger att den finansieras gemensamt genom avgifter på lönen.Socialdemokraternas förslag är inte enbart att flytta tillbaka positionerna till en sjukförsäkring som inte längre fungerar, utan det är helt enkelt fråga om att härbärgera folk som borde stå närmare arbetsmarknaden och få möjligheter till rehabilitering för att komma åter i arbete. Faktum är att man vill kraftigt höja ersättningsnivåerna till individerna; kraftigt i så måtto att den totala skattebördan, som man vill lägga på svenska folket för att betala att folk som kanske i stället för att prövas mot arbetsmarknad och arbetsförmåga ska erbjudas en passiv sjukförsäkring, uppgår till . Det är en skattechock som heter duga. Detta är att jämföra med utbildningssatsningar på 4 miljarder i den socialdemokratiska budgeten. Det är fråga om 16 miljarder i skattehöjningar.Om vi tror att mycket av samhällets välfärd, inte minst pensionärernas möjligheter att få sina pensioner uppräknade, står på basen av att fler arbetar är det destruktivt att låta människor betala skatt i den omfattning som den skattechocken innebär. Men allra mest tragiskt är det naturligtvis för de människor som tvingas ut i sjukskrivning och förtidspension när de sannolikt har möjlighet att pröva sin arbetsförmåga och finna en egen försörjning.Ekvationen går faktiskt inte alls ihop, Shadiye Heydari. För jag vet inte vilken gång i ordningen svarar jag på en socialdemokratisk interpellation där andemeningen är att det var bättre . När fler blev sjukskrivna var det bättre. När fler var sjukskrivna längre var det bättre. När fler människor efter sjukskrivning länge blev förtidspensionärer mitt i livet var det bättre.Det kan vara så att vi helt enkelt tycker olika, att ni tycker att det är bättre ju fler som är sjukskrivna och ju längre de är sjukskrivna och att vi tycker att det är bättre om det inte är så. Då vore det bättre om ni sade det, att det är så här ni vill ha det: Ändra reglerna så att fler människor är sjukskrivna längre och fler människor blir förtidspensionärer! Då kan vi ändå ha en diskussion om vilket samhälle vi vill ha.Eller också kan det vara så att dessa interpellanter på allvar tror att det är rasande lätt för människor att sjukskrivning komma tillbaka till arbetslivet, och om det inte löser sig på en gång vore det bättre om man inte hade försökt. Men då kan ni ju säga det i så fall: Det här är en baggis; det här löser vi utan problem. Det är bara regeringen som är klantig.Vi borde skapa utrymme för något slags meningsfull debatt. Här låtsas man som att regelförändringar som skapar tidsgränser och skapar aktivitet för att ta vara på människors arbetsförmåga, med de resultat vi har haft, skulle kunna genomföras utan att det var en ganska tuff resa.Också tuff, och värd att nämna, är den svåra uppgift som de människor som arbetar på har - som du nästan rycker på axlarna åt. De ska efter lag och ordning bestämma vem som kan förväntas försörja sig själv och vem som ska få budskapet att "vi tänker försörja dig för resten av ditt liv". Det är en svår uppgift. Det har alltid varit en svår uppgift - som är extra svår ju högre ambitioner man har - att inte bara förtidspensionera alla som har varit borta med tidsbegränsad sjukersättning som vi gjorde tidigare.Ännu mer respekt är de värda som kämpar med detta, som vet att jag kan ha en liten förmåga för något arbete någonstans och tycker att den är värd att ta vara på, fast jag har drabbats av någonting som jag inte har bett om, fast jag inte kan jobba i mitt gamla yrke eller ens det jag har utbildning för, men att det är värt att försöka stå på egna ben så långt det bara går. Den berättelsen berättas alldeles för sällan.Man svischar förbi dessa frågor som om de inte var värda någonting. Att tre av tio har höjt sina arbetsinkomster är inte värt någonting därför att andra inte har lyckats med det.Allra sist: I har vi försörjningsstöd, socialbidrag, av det enkla skälet att alla civiliserade samhällen måste ha ett yttersta skyddsnät för dem som inte har försäkrad inkomst. Det är extra viktigt i ett land som har kämpat för att alla som kan jobba ska jobba, ha egen inkomst och vara försäkrade om man råkar illa ut. Om man då inte har ett jobb och inte har en inkomst är detta skyddsnät extra viktigt.Att baktala det och säga att ingen borde ha försörjningsstöd, när SKL:s rapport visar att det är en försumbar ökning på grund av tidsgränserna i sjukförsäkringen, är inte att vara seriös.Däremot pekar interpellanten på ett seriöst problem som vi alltid har haft i . Det finns sjuka människor som aldrig har jobbat och aldrig haft försäkrad inkomst och därför inte kan få sjukpenning trots att de är sjuka. Det har vi alltid haft i . För dem har vi ett yttersta skyddsnät, och det ska användas, inte förtalas. Jag vill inleda med att säga att arbete ger frihet. Vårt mål är att människor ska komma ut i arbete och ha ett arbete. Jag blir förvånad när jag gång på gång får höra att det var värre och sämre under Socialdemokraternas tid. Men om det var så som ni beskriver det, varför gör ni det sämre för de försäkrade?Vi vill att människor ska få hjälp och stöd så att de kommer tillbaka till något arbete. Vi vill ha bättre rehabilitering, bättre planering, avstämningsmöten mellan arbetsgivare, , läkare, primärvården eller vem det nu är, så att han eller hon får hjälp och stöd att komma tillbaka till ett arbete. Det är det som är vårt mål, inte att folk ska hamna i någon typ av förtidspensionering eller sjukskrivning. Det är inte Socialdemokraternas mål. Det vill jag påminna er om.Ministern skriver i sitt svar:"Tidsgränserna för prövning av arbetsförmåga och rätt till ersättning är helt avgörande för den kraftigt minskade sjukfrånvaron. avslutas sjukskrivningar i mycket större utsträckning än tidigare med återgång i arbete, bland annat eftersom berörda aktörer mer aktivt bidrar till att tillvarata sjukskrivnas arbetsförmåga. "Det är bra om man kan göra det.Jag tänkte så här, ministern och Finn : Vad säger ni om cancerpatienterna? Det har hänt att man har frågat cancerpatienter: När ska du gå bort? När ska du dö? Är det okej att ställa sådana frågor till patienter som har den sjukdomen? Vi är olika människor med olika behov, och vi har olika sjukdomar, så man kan inte sätta upp en massa tidsgränser. Jag tycker att det är bra med tidsgränser, att man sätter upp ramar och tider: Så här ska vi hjälpa dig med sjukskrivningen tills du kommer tillbaka till arbete. Men vi kan inte ställa sådana frågor till människor och stressa ihjäl dem. Om människor får stöd och hjälp underlättar det självklart för många att komma tillbaka till ett arbete.Jag vill citera en person som är utförsäkrad:"Vad ska jag ta mig till? Ta livet av mig för att de ska fatta? Göra det ordentligt den här gången? Jag blir ju tvungen att slåss till priset av att jag blir ännu sjukare och mer sönderstressad. Det känns som jag bara vill dö just . Det känns som de tvingar mig till att ta livet av mig. "Jag vill ställa en fråga till både ministern och Finn : Tycker ni att det är okej att människor känner så här, i vårt vackra , i vårt välfärdssamhälle, att människor känner sig stressade och oroade, i stället för att vi hjälper dem med rehabilitering och bättre planering så att de kan komma tillbaka till ett arbete? Ni kan väl inte misstro alla dessa människor.Min sista fråga i denna del blir om ministern är nöjd med resultaten av reformen. Jag tänkte säga att jag var glad att Shadiye Heydari inte hade hemfallit till att återigen i denna kammare ta upp enskilda fall som kanske har handlagts på ett sätt som är utanför vår kontroll eftersom den diskussionen inte är fruktbar här. Jag trodde att vi skulle besparas den nesan, men vi fick den på slutet i alla fall, kanske på grund av att argumenten tryter.Låt mig då konstatera att drygt 60 000 har lämnat sjukförsäkringen men att vi har viktiga undantagsregler som gör att av de individerna fortsätter att vara sjukskrivna därför att de har en grund för att inte lämna sjukförsäkringen vid . Det är alltså en väldigt viktig grupp som vi värnar om. Där är till exempel cancer, som nämndes här, ett undantag från att behöva lämna sjukförsäkringen. Regelverket - och det är det vi måste titta på i denna kammare - fungerar alldeles utmärkt.Om jag ska ta den korta historiken var det som såg problemet med en sjukförsäkring som hade löpt amok. Han tillsatte sin tidigare socialförsäkringsminister som utredare - det vet Shadiye Heydari mycket väl - som kom fram med ett förslag där LO tyckte att den bortre gränsen skulle vara 15 månader. Vi har , som är mycket längre, plus att vi har många undantag för dem som inte ska behöva lämna sjukförsäkringen. Så är regelverket. Det är synnerligen humanitärt.Men det allra mest humanitära är att det kanske är 35 000 som är i sjukförsäkringen när de inte behöver det. De får en möjlighet att ses och prövas för den arbetsförmåga de säkert kan utveckla, och många av dem har jobb.Detta förringar Socialdemokraterna. De förringar deras möjlighet att komma tillbaka till arbetslivet, i stället för att hurra för dessa människor och stödja denna reform. Det är bra att vi är överens och att det sägs i klartext att vi inte ska tillbaka. Det är bra att vi är överens om att tidsgränser är bra och nödvändiga. Det låter inte alltid så i diskussionen.Om det är enskildheter inom ramen för reformen som ni på allvar vill diskutera är vi helt öppna för en sådan diskussion. Om det finns bättre sätt att satsa de massiva pengarna på rehabiliteringsinsatser, om vi kan nå människor ännu bättre än , om vi kan förstärka arbetsgivarnas intresse och om vi kan förbättra processerna är vi helt öppna för att diskutera det. Det finns ingen prestige i detta.Det är bra att det sägs att tidsgränser är bra, att ni inte vill riva upp dem och att ni inte vill tillbaka till det gamla. Men ni har en trollformel som gör att alla svåra frågor försvinner. Jag tror inte riktigt på den.Både politiken och kanske än tydligare handläggare tvingas ibland att göra svåra avvägningar. Man ska bedöma sådant som inte är solklart. Man ska fatta beslut som kan ifrågasättas och som kanske måste vandra vidare till domstol för att rätas ut. Det enda sättet att slippa alla dessa svåra frågor, som ju socialförsäkringen är till för att hantera, är att se till att alla som ansöker om förtidspension får det. Då slipper man de svåra frågorna.Det fanns när socialdemokrater var väldigt tydliga med att det samhället vill vi inte ha. Alla som kan arbeta ska arbeta. Bara det samhället skapar resurser för en generös välfärdspolitik för dem som inte kan arbeta. Det är lite förvånande att man ska behöva berätta detta för återkommande socialdemokratiska interpellanter.Tidsgränserna är inte i första hand viktiga därför att ett litet antal lämnar sjukförsäkringen efter sista tidsgränsen. Tidsgränserna är viktiga eftersom de har påskyndat hela processen.Den stora segern med reformen är att mycket färre människor är sjukskrivna riktigt länge, det vill säga de som löper den största risken att hamna i förtidspension därefter. Det är också färre som blir sjukskrivna, och det är bra. Men sådant kan variera. Det såg vi senast då jättemånga människor var sjuka . Sådant kan vi hantera i . Det vi inte kan hantera är när väldigt många blir sjukskrivna omotiverat länge för åkommor efter vilka de skulle kunna komma tillbaka snabbare. Det har faktiskt hänt inom ramen för saker som fortsatt är svåra.Allra sist: Vi saknar inte problem. Jag brukar understryka att det finns gott om problem kvar att ägna vår mentala energi åt. Psykisk ohälsa är den alltmer dominerande gruppen, framför allt i lång sjukskrivning. Där är våra redskap och våra erfarenheter inte alls lika goda som när det gäller somatiska sjukdomar och fysiska skador.Vi är nog bättre än i på att hjälpa människor snabbt tillbaka till jobbet vid vanliga somatiska sjukdomar. Det är jättebra. Nästa utmaning är att bli lika respektfulla mot och lika intresserade av människor med psykisk ohälsa och att hjälpa dem tillbaka till arbetslivet, som dessutom är stadd i sådan förändring att dessa åkommor kan vara extra svåra att förena med ganska många jobb . Det är riktigt stora utmaningar, och dessa delar vi med stora delar av västvärlden.Det vore fantastiskt om vi kunde ägna lite mer politisk energi åt att ta reda på vilka av våra regelverk som inte är bra nog för att möta 2000-talets stora ohälsoproblem och vad vi kan göra åt detta. Den diskussionen efterlyser jag, också i riksdag. Det är klart att vi inte vill tillbaka till gamla regler. Men om det är frid och fröjd med den reform som regeringen är så stolt över, varför är vi då tvungna att lämna ett antal utskottsinitiativ?Det finns brister i regelverket och i reformen, och det är viktigt att man åtgärdar dem. Man ska inte lägga skulden på någon annan och säga att det var sämre under Socialdemokraternas tid och att det är bättre nu.Det var inte bra då, och det är inte bra . Se till att förbättra regelverket. Se till att människor kommer tillbaka i arbete. Se till att människor får hjälp och stöd, utbildning, arbetsträning och rehabilitering så att de klarar av ett arbete. Vi ska inte utförsäkra alla dessa människor, som vi har talat om , och inte oroa och stressa dem i onödan.Fru talman! Vår välfärd bygger på att alla som kan jobba också gör det. Men för den som har oturen att bli sjuk måste det finnas en sjukförsäkring som ger både snabb rehabilitering tillbaka till arbete och ett gott ekonomiskt skydd det tar. Sjukförsäkringen ska baseras på inkomstbortfallsprincipen. Man ska inte behöva gå från hus och hem när man mist sin arbetsförmåga genom sjukdom eller skada. Genom solidarisk finansiering och riskutjämning bidrar sjukförsäkringen till ett gott ekonomiskt skydd för alla.Socialdemokraternas utgångspunkt är att alla människors förmåga till arbete ska tas till vara. Arbetsförmågan och viljan att delta i arbetslivet hos sjuka och funktionsnedsatta med nedsatt arbetsförmåga måste tillvaratas mycket bättre än nu.Min slutliga fråga till ministern är: Vilka andra åtgärder har ministern för avsikt att vidta för att säkerställa att de utförsäkrade kommer tillbaka i arbete samt att ingen blir utförsäkrad? Vi har , både i formella sammanhang i utskottet och i andra sammanhang, beskrivit hur vi ser på situationen, vilka insatser som görs och hur vi följer upp vad som händer i sjukförsäkringen. Det gäller både sådant som går väldigt bra och nya problemområden som vi ser tydligare men som vi inte såg förut. Jag är mycket öppen med att jag återkommande diskuterar dessa saker.Det är viktigt att hålla fokus nu på att det här är för helt avgörande frågor. Det äventyrar inte detaljer utan äventyrar basen för svensk välfärdspolitik om man tappar greppet om de svenska socialförsäkringarna.Jag kan känna mig lite ensam i kampen för att ge den svenska modellen ett bättre öde än att slarvas bort i lite ovarsam oppositionspolitik. Jag är helt medveten om att när ni i oppositionen samlar er, från socialdemokrater till sverigedemokrater, är ni fler. Då får ni ta ansvar för det. Vi står upp för den politik som vi har genomfört.