frsrdg · H104JO1 · 2013-11-13 00:00:00 — Det är den domen som ska överprövas. Och som sägs i hovrättens yttrande till JO är det en självklarhet att hovrättens domare ska studera tingsrättsdomen noga inför hovrättens huvudförhandling. Eftersom tingsrättsdomen i regel innehåller redovisning av den bevisning som tagits upp av tingsrätten och tingsrättens analys av denna bevisning kommer hovrättsdomaren att inför huvudförhandlingen ha en ganska klar bild av hur tingsrätten har bedömt de frågor som är uppe till bedömning i hovrätten. I många fall kommer hovrättsdomaren också att genom läsningen av tingsrättsdomen medvetet eller omedvetet ha fått en uppfattning av hur han eller hon själv ser på dessa frågor. Det är inbyggt i systemet och medför inte att hovrättsdomaren blir jävig att handlägga målet (se Fitger m.fl., , , Zeteo, kommentaren till 4 kap. 13 § 10). I det nu aktuella fallet har gått ett steg längre i sitt studium av materialet från tingsrätten. Han har studerat en utskrift av ett målsägandeförhör som hållits under förundersökningen och – som han själv uppgett – troligen också en videoupptagning av detta förhör. Hovrätten har i sitt yttrande till JO gett uttryck för den uppfattningen att det naturligaste sättet att förbereda sig hade varit att nöja sig med att studera domen i förväg och inte ta del av det fullständiga förhöret men att den frågan närmast torde vara att uppfatta som domaretisk snarare än rättslig. För egen del finner jag att det är svårt att kritisera för att han studerat detta bevismaterial i förväg. Skillnaden mellan den genomgång som gjorde och det studium av tingsrättsdomen som är ett rutinmässigt led i en hovrättsdomares förberedelsearbete får anses vara en gradskillnad snarare än en artskillnad. Det får förutsättas att en yrkesdomare som tagit del av material på detta sätt ändå förmår att i enlighet med 30 kap. 2 § grunda sitt ställningstagande vid en kommande huvudförhandling endast på vad som förekommit vid förhandlingen. Men gick ytterligare ett steg längre i sina förberedelser. Han skrev en text som har formen av ett utkast till hovrättens kommande domskäl. Texten utgjorde en analys av målsägandeförhöret och viss annan utredning och ledde fram till slutsatsen att bevisen räckte för fällande dom. har själv uppgett att han också skrev en motsvarande text som ledde fram till den motsatta slutsatsen, dvs. att tingsrättens friande dom skulle fastställas. Det är den fällande texten som kom att expedieras och det är den som B.H. framför allt vänder sig mot. I sin anmälan hävdar han att med ett så tydligt resonerande och ställningstagande, särskilt i fråga om värdering- 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 en av bevisningen som domen ger uttryck för, kan det svårligen finnas utrymme för att ha en annan ståndpunkt än den han återger i domen. Objektiviteten vid den efterföljande huvudförhandlingen kan enligt B.H. med fog sättas i fråga. Jag har full förståelse för att B.H., i sin egenskap av försvarare för den tilltalade, reagerar mot att hovrätten expedierar en handling som kan tolkas som att hovrätten redan före huvudförhandlingen hade bestämt sig för att hans klient var skyldig. Men även om , som jag strax kommer in på, ska kritiseras för sin medverkan till att handlingen expedierades, anser jag inte att det går att kritisera honom för att han skrivit det aktuella utkastet. En domare måste ha en betydande frihet att själv bestämma hur han eller hon vill förbereda sig för en huvudförhandling. Det är som jag har redovisat självklart att en hovrättsdomare ska förbereda sig genom att gå igenom tingsrättens dom och det kan också förekomma att förberedelsearbetet omfattar annat bevismaterial. Vid denna genomgång får domaren en uppfattning om de frågor som hovrätten kommer att få bedöma. Om domaren vill förbereda sig ytterligare genom att fästa tankegångar på pränt, har jag svårt att se att det är klandervärt. Och den slutsatsen förändras inte för att de nedskrivna tankegångarna ges formen av domskäl i den ena eller andra riktningen. Så långt finns det alltså inte anledning till kritik mot . Men sedan gjorde han ett stort misstag. Ett utkast av detta slag får under inga omständigheter hanteras så att det kan riskera att påverka övriga ledamöter inför huvudförhandlingen (jfr JO 1965 s. 43) eller annars komma på avvägar. Det misstag gjorde var att han sparade ett utkast till fällande domskäl i hovrättens målhanteringssystem, vilket ledde till besvärliga konsekvenser. förtjänar därför kritik, inte för att han skrivit det dokument som saken gäller utan för sin efterföljande hantering av dokumentet. Det aktuella utkastet till dom fogades, efter vissa justeringar, till det tryck som före huvudförhandlingen delades ut till de ledamöter som skulle delta i avgörandet. Trots att detta uppmärksammades av lagmannen på avdelningen vidtogs inte några åtgärder och utkastet expedierades senare även felaktigt till bl.a. tingsrätten och den offentliga försvararen. Det är allvarligt att ett i det närmaste fullständigt utkast till fällande dom delas ut till rättens ledamöter inför en huvudförhandling eftersom man inte kan bortse från risken att ledamöterna (tre juristdomare och två nämndemän) medvetet eller omedvetet låter sig påverkas av bedömningen i skuldfrågan. Vidare borde de juristdomare som var indelade för förhandlingen ha agerat när de fick trycket även om de hade anledning att anta att huvudförhandlingen skulle ställas in. Hovrättens underlåtenhet att agera möjliggjorde i sin tur den felaktiga expedieringen. Hovrätten förtjänar alltså kritik för sin hantering av utkastet till dom. har det hos JO förekommit klagomål av liknande slag när det gäller de allmänna domstolarna (JO:s dnr 4857-2011 och 5426-2011). 2 013 /1 4:J O1 Problemen sammanhänger med hur domstolarna har använt verksamhetsstödet och jag sänder därför ett exemplar av detta beslut till för kännedom. Vad som i övrigt har framkommit ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Kritik mot i ett initiativärende angående utformningen av en underrättelse till en misstänkt vid en begäran om en offentlig försvarare (Dnr 1809-2012) Beslutet i korthet: Under en förundersökning anmälde åklagaren till tingsrätten att en misstänkt hade begärt att få en offentlig försvarare. Tingsrätten underrättade den misstänkte skriftligen om att den preliminära bedömningen var att någon offentlig försvarare inte behövdes samt gav honom tid att anmäla om han ville ha en försvarare och ange skälen för det. I underrättelsen skrev tingsrätten att den inte avsåg att meddela något särskilt beslut i försvararfrågan om den misstänkte inte hörde av sig. Tingsrätten kritiseras för utformningen av underrättelsen. Jag genomförde den 15–en inspektion vid . I samband därmed granskades bl.a. brottmålsakter. I fråga om handläggningen av mål B 2437-10 noterades följande. Målet initierades genom att en åklagare gav in en framställan om förordnande av en offentlig försvarare och uppgav att en för hot mot tjänsteman misstänkt person begärde att en viss advokat skulle förordnas. skickade tingsrätten en underrättelse till den misstänkte i vilken bl.a. angavs att tingsrätten vid en preliminär bedömning inte funnit skäl att förordna en offentlig försvarare. Den misstänkte förelades , för det fall att begäran kvarstod, att senast en viss dag skriftligen eller muntligen anmäla detta till tingsrätten och ange skälen för begäran. Vidare angavs att om någon begäran inte kom in inom den angivna tiden skulle tingsrätten inte meddela något särskilt beslut i frågan. Sedan den misstänkte anmält att begäran kvarstod och angett skäl för detta, beslutade tingsrätten att förordna en offentlig försvarare. Från tingsrätten inhämtades att underrättelsen används i andra mål där en misstänkt under förundersökningen begär att få en offentlig försvarare. Jag beslutade att ta upp utformningen av den aktuella underrättelsen till utredning i ett särskilt ärende. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Handlingar i tingsrättens mål tillfördes JO:s akt. Därefter anmodades tingsrätten att lämna upplysningar om vilka rättsliga överväganden som gjorts inför utformningen av underrättelsen. Av upplysningarna skulle bl.a. framgå tingsrättens ståndpunkt vad gäller frågan om en begäran om att få en offentlig försvarare under förundersökningen ska avgöras genom ett formligt beslut. Domstolen skulle vidare redovisa sin bedömning av vad som kommit fram. Tingsrätten, genom lagmannen , kom in med följande yttrande. Tingsrättens underrättelse till misstänkta som önskar försvarare bygger på den mall för underrättelse som finns i domstolarnas målhanteringssystem . I den står det så här: Tingsrätten har vid en preliminär bedömning funnit att Ni inte behöver någon offentlig försvarare. – Om Ni fortfarande vill ha en offentlig försvarare bör Ni skriva eller ringa till tingsrätten och anmäla detta. Ni bör då ange skälen för Ert önskemål. Vi har kompletterat med följande text: har offentlig försvarare. Om Ni och anmäla detta senast (datum framåt). Inkommer inte någon sådan begäran från Er inom angiven tid, kommer tingsrätten inte att meddela något särskilt beslut i denna fråga. Vi har gjort tillägget för att vi efter ska kunna skriva av målet om den här begäran är det enda som finns i målet och vi fortfarande gör bedömningen att någon offentlig försvarare inte ska förordnas. I dessa fall skrivs ett beslut om att begäran avslås samt beslut om målets avskrivning. Upplysningen om att tingsrätten inte kommer att fatta något särskilt beslut i frågan är alltså felaktig i denna typ av situationer. I målet B 2437-10 fanns bara begäran om offentlig försvarare och sedan den nämnda blanketten skickats hörde den misstänkte av sig per telefon. Det ledde till att framställningen om försvarare bifölls. Om däremot åtal redan är väckt och vi fortfarande gör bedömningen att försvarare inte ska förordnas fattar vi inget särskilt beslut i frågan, eftersom vi då ser det som att den tilltalade inte kvarstår vid sin begäran om offentlig försvarare. Detta gäller under förutsättning att den tilltalade inte svarar på tingsrättens föreläggande. Om däremot en begäran kommer in fattar vi naturligtvis ett formellt beslut i frågan. Vid en förfrågan till några andra domstolar har jag fått uppfattningen att de gör på samma sätt som vi, dock med utgångspunkt från . Den här blanketten skickas naturligtvis inte ut i de fall vi genast gör bedömningen att den misstänkte har rätt till försvarare – då förordnas en sådan. Den som begär offentlig försvarare ska naturligtvis få ett formligt beslut i den frågan. I de fall vi skickar ut den här blanketten och inte får något svar gör vi dock bedömningen att den misstänkte inte kvarstår vid sin begäran och då behövs inte heller något formellt beslut i frågan. Såvitt jag kan bedöma är detta ett vanligt sätt bland domstolarna att hantera den här frågan. 2 013 /1 4:J O1 Vårt eget tillägg till blanketten är dock inte korrekt i den situationen att denna begäran är det enda som finns i målet. Vi kommer därför att ändra texten i denna skrivelse så att den stämmer med de verkliga förhållandena. I ett beslut anförde JO följande. Enligt 21 kap. 3 § , RB, får en misstänkt person anlita en försvarare som biträde. Denna rätt är ovillkorlig och gäller vid alla brott, både vid huvudförhandlingen och under förundersökningen. Försvararen kan antingen utses av den misstänkte själv (privat försvarare) eller förordnas av rätten (offentlig försvarare). Om den misstänkte är anhållen eller häktad, eller om misstanken avser ett brott för vilket inte är stadgat lindrigare straff än fängelse , ska en offentlig försvarare förordnas på begäran av den misstänkte (21 kap. 3 a § RB). En offentlig försvarare ska härutöver förordnas om den misstänkte är i behov av en försvarare med hänsyn till utredningen om brottet, om det är tveksamt vilken påföljd som ska väljas eller om det i övrigt föreligger särskilda skäl med hänsyn till den misstänktes personliga förhållanden eller till vad målet rör. För en misstänkt person som inte har fyllt har domstolen enligt 24 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare i vissa fall också en skyldighet att utse en offentlig försvarare. Av 21 kap. 4 § RB framgår att en offentlig försvarare förordnas av rätten. Frågan om offentlig försvarare ska tas upp till prövning av rätten om det görs en framställning härom eller om rätten av andra skäl finner anledning till det. Den misstänkte kan när som helst hos rätten begära att få en offentlig försvarare. Enligt 23 kap. 5 § RB åligger det förundersökningsledaren att göra en anmälan hos rätten, om en offentlig försvarare ska utses för den misstänkte. En framställning från den misstänkte till förundersökningsledaren om en offentlig försvarare ska vidarebefordras till rätten (se JO 1964, s. 97). Tingsrättens underrättelse till den misstänkte bygger på en mall som tingsrätten har tagit fram, vilken i sin tur bygger på en mall från målhanteringssystemet . I tingsrättens mall och underrättelse anges bl.a. att tingsrätten vid en preliminär bedömning har funnit att den misstänkte inte har behov av någon offentlig försvarare och att om den misstänkte fortfarande vill ha en offentlig försvarare ska han eller hon skriva eller ringa till tingsrätten och anmäla detta senast en viss dag. Vidare anges att om någon sådan begäran inte kommer in inom en angiven tid, kommer tingsrätten inte att meddela något särskilt beslut i frågan. Enligt min mening är en sådan underrättelse ändamålsenlig i de fall då en misstänkt person under förundersökningen har angett till polis eller åklagare att han eller hon önskar en offentlig försvarare under huvudförhandlingen. Det kan i dessa fall vara godtagbart att endast underrätta den misstänkte om tingsrättens preliminära bedömning, som då i första hand torde grunda sig på 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 det påstådda brottets karaktär. Underrättelsen syftar i dessa fall till att ge den misstänkte möjlighet att ange om han eller hon fortfarande, även efter det att åtal har väckts, vidhåller sin önskan och utveckla skälen för sin begäran. Ett svar på en sådan underrättelse blir därmed ett led i den bedömning av försvararbehovet som rätten enligt 21 kap. 4 § andra stycket RB har att göra självmant (jfr uttalanden i JO 1988/89, s. 30). I det nu aktuella brottmålet kom emellertid åklagaren in med en begäran om att en offentlig försvarare skulle förordnas för den misstänkte under förundersökningen. En sådan begäran kan t.ex. vara föranledd av att den misstänkte inte vill medverka i förhör utan biträde av försvarare eller på andra sätt behöver hjälp med att ta till vara sin rätt under förundersökningen. Det är i dessa fall angeläget att rätten fattar ett skyndsamt beslut (se Fitger m.fl., , , Zeteo, kommentaren till 23 kap. 5 §). Ett sådant snabbt besked i frågan underlättar för den misstänkte att förbereda sitt försvar och möjliggör för honom eller henne att, vid ett avslag från tingsrättens sida, överklaga beslutet och få det överprövat i en högre instans innan förundersökningen avslutas. Delar av den nämnda tingsrättsmallen kan även här vara användbara i vissa fall, främst då det står klart att förutsättningar för ett förordnande saknas med anledning av ett befintligt underlag. Detta förutsätter emellertid att domstolen, om den misstänkte inte efter en viss angiven tid avhörs, meddelar ett formligt avslagsbeslut. och den underrättelse som tingsrätten skickade ut till den misstänkte ger emellertid intryck av att något beslut inte över huvud taget, dvs. varken ett beslut om förordnande av en offentlig försvarare eller ett avslagsbeslut, skulle fattas om den misstänkte inte hörde av sig. Det kan med hänsyn till bestämmelsen i 21 kap. 4 § RB emellertid inte åligga den misstänkte att, efter en sådan anmälan till rätten av förundersökningsledaren, vidhålla sin begäran för att få ett formligt beslut från rättens sida. Både förundersökningsledaren och den misstänkte har ett berättigat intresse av att möjligt få ett besked i frågan. Underrättelsen var därför, som tingsrätten också medger i sitt remissvar, missvisande i denna situation. 2 013 /1 4:J O1 Kritik mot Hovrätten för med anledning av att en part nekades att ge in ljudfiler via e-post; kritik även för utformningen av en skrivelse till parten (Dnr 446-2012) Beslutet i korthet: En person skickade e-postmeddelanden till hovrätten med bifogade ljudfiler. Hovrätten svarade honom att domstolen inte hade möjlighet att ta emot ljudfilerna med hänsyn till reglerna i personuppgiftslagen samt tekniska och säkerhetsmässiga förhållanden på hovrätten. För detta svar får hovrätten kritik. framförde klagomål bl.a. mot Hovrätten för med anledning av att hovrätten i ett mål angående resning vägrat att ta emot av honom åberopad bevisning i form av ljudfiler inskickade via e-post. Till anmälan bifogade N.S. en skrivelse från hovrätten (aktbilaga 33 i hovrättens mål Ö 4495-11) av vilken framgick att hovrätten inte ansåg att man hade möjlighet att ta emot ljudfiler bifogade till e-post med hänsyn till reglerna i personuppgiftslagen samt tekniska och säkerhetsmässiga förhållanden på hovrätten. Han rekommenderades att i stället skicka in ljudfilerna på en cd- eller dvd-skiva. Handlingar i hovrättens mål Ö 4495-11 begärdes in och granskades. Muntliga upplysningar inhämtades från hovrättsrådet som bl.a. uppgav följande. Hovrätten har intagit ståndpunkten att ljudfiler via e-post inte tas emot. Skälen till detta är främst säkerhetsmässiga eftersom det finns risk för virussmitta. Eventuella ljudupptagningar mottas således endast via cd- och dvd-skivor. Detta gäller även t.ex. ljudupptagningar som åberopas av åklagare. Hänvisningen till reglerna i personuppgiftslagen avser de fall då även andra personer än den som skickat in ljudfilen förekommer på densamma. Den skrivelse som skickades till N.S. är framtagen av en tidigare beredningschef, och domstolssekreterarna har rekommenderats att använda sig av skrivelsen. Det är således inte enbart i det aktuella målet som skrivelsen har använts. Ärendet remitterades till hovrätten som uppmanades att lämna upplysningar om handläggningen av N.S:s begäran om att få åberopa viss bevisning samt redovisa sin bedömning av det som kommit fram. Hovrätten (dåvarande hovrättspresidenten ) anförde i ett yttrande följande. stadfäste genom dom en överenskommelse mellan N.S. AB av innehåll att N.S. skulle till energibolaget en viss dag till ett angivet bankgirokonto betala i ett för allt. Vardera parten skulle svara för sina rättegångskostnader. Samtliga mellanhavanden var slutligt reglerade genom överenskommelsen. om resning genom e- postmeddelande till hovrätten. Han förelades av hovrätten den 24 novem- 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 ber att komplettera sin ansökan med en egenhändigt undertecknad ansökan, uppgift om vilken dom ansökan avsåg (domstol och målnummer), skälen för ansökan och de förhållanden som ansökan grundades på samt uppgift om de bevis som han ville åberopa och vad som skulle styrkas med varje bevis. gav in ett flertal e-postmeddelanden, bl.a. hovrättens aktbilaga 31 med en ljudfil bifogad () och aktbilaga 32 med två bifogade ljudfiler (samt ). En av hovrättens sekreterare skrev till N.S. (aktbilaga 33) följande. Hovrätten har mottagit två skrivelser via e-post med bifogade ljudfiler från Er. Hovrätten har inte möjlighet att ta emot ljudfiler bifogade till e-post med hänsyn till reglerna i Personuppgiftslagen (PUL) samt tekniska och säkerhetsmässiga förhållanden på hovrätten. Ni rekommenderas därför att skicka ljudfilerna på cd eller dvd till hovrätten. I beslut avvisade hovrätten N.S:s ansökan om resning. Hovrätten uttalade att visst ytterligare material hade kommit in men att N.S. trots dessa kompletteringar inte hade följt hovrättens föreläggande att avhjälpa bristerna. När det gäller frågan att ta emot bl.a. ljudfiler över e-post vill jag först framhålla att hovrätten inte har lagt fast några rutiner om detta. Såvitt jag kunnat utröna har det nog inte heller förekommit i andra mål att sådant material sänts in, utöver just i det aktuella fallet. Det är alltså inte fråga om någon vanlig skrivelsemall som använts i ärendet. Däremot har vi kunnat spåra upphovet till formuleringarna, nämligen i minnesanteckningar från ett informellt möte med åklagare och advokater inom domkretsen . Mötet, som återkommer , kallas Forum för hovrättsaktörer. Frågor av gemensamt intresse avhandlas, hovrätten informerar om nyheter m.m. och besvarar frågor från deltagarna. I minnesanteckningarna står att en advokat påpekade att det i allt fler mål kan vara aktuellt att skicka in filmsnuttar, inspelade samtal m.m. som bevisning. Advokaten undrade om det var möjligt att skicka denna typ av material som bifogad fil till ett e-brev. Som svar på frågan har antecknats precis det svar som sekreteraren har återgivit i aktbilaga 33. När det gäller min bedömning av det inträffade ser jag det som så att domstolarna inte kan vägra att ta emot handlingar som kommer in via e- post, oavsett om det sker från en enskild eller en myndighet. Bestämmelserna om myndigheternas skyldigheter i dessa avseenden finns i 33 kap. 3 § , 10 § förvaltningslagen, 44 § förvaltningsprocesslagen och 44 § ärendelagen. Av förarbetena framgår att reglerna är tillämpliga på elektronisk miljö. Enligt finns det begränsningar i e-postsystemet som innebär att filer som är större än inte kan skickas eller tas emot. Så stora filer torde dock vara sällsynta. Det ska också sägas att handlingar som kommer in till domstolen i ett format som domstolen inte kan hantera knappast anses vara inkomna, exempelvis om det skulle krävas ett program som domstolen inte använder för att uppfatta meddelandet. För att handlingen ska anses inkommen ska den nämligen vara tillgänglig i sådan form att meddelandet kan läsas, avlyssnas eller uppfattas på annat sätt. De filer som är aktuella i detta ärende är dock av ganska begränsad storlek och inget talar för att de skulle ha krävt något speciellt program för att kunna uppfattas. Vidare ska nämnas att hovrätten har kontaktat angående de säkerhetsmässiga aspekterna på att ta emot okända filer. Därvid har sagts att om ett e-postmeddelande med bifogad ljudfil har kommit igenom brandväggar och viruskontroller så bör det vara riskfritt att öppna. Säkerhetsmässiga skäl för att inte ta emot en ingiven fil föreligger alltså inte. 2 013 /1 4:J O1 Jag vill också nämna att arbetar på att ta fram rekommendationer för Domstolarnas e-posthantering, och där torde även sådana frågor som är aktuella i detta ärende komma att behandlas. Sammanfattningsvis borde hovrätten, såvitt jag kan bedöma, utan vidare ha tagit emot N.S:s ljudfiler. Jag beklagar att han utsattes för olägenheter i detta avseende. vill jag dock säga att hovrätten inte uttryckligen har vägrat att ta emot filerna. Han har i stället rekommenderats att skicka in dem på annat sätt. Hovrättens personal har underrättats om det inträffade och det står nu klart för alla att inkomna handlingar, såväl elektroniska som andra, ska tas emot om det inte föreligger alldeles speciella skäl, som i sådana fall måste övervägas särskilt. Åtgärder har alltså vidtagits för att ett upprepande inte ska ske. I ett beslut anförde JO följande. Av utredningen framgår att N.S. inom ramen för handläggningen av ett resningsärende skickade två e-postmeddelanden till Hovrätten för . Till e-postmeddelandena hade han fogat ljudfiler. Hovrätten skickade då en skrivelse till N.S. av vilken framgick att hovrätten inte ansåg att man hade möjlighet att ta emot ljudfiler bifogade till e-post med hänsyn till reglerna i personuppgiftslagen samt tekniska och säkerhetsmässiga förhållanden på hovrätten. Enligt 33 kap. 3 § första stycket , RB, anses en handling ha kommit in till rätten den dag då handlingen eller en avi om betald postförsändelse som innehåller handlingen anlänt till rätten eller kommit en behörig tjänsteman till handa.