frsrdg · H104JO1 · 2013-11-13 00:00:00 — Om ingen av dessa två situationer föreligger, har myndigheten emellertid en ovillkorlig skyldighet att vidarebefordra ett överklagande till den instans som ska pröva överklagandet. Ett sådant överlämnande bör ske utan dröjsmål, normalt inom (se SOU 2010:29 s. 569 f.). Av det sagda följer att nämnden skyndsamt borde ha överlämnat överklagande, jämte handlingarna i ärendet, till när skrivelsen med överklagandet kom in till myndigheten. Nämnden ska kritiseras för sin handläggning av överklagande. Jag noterar dock att nämnden kommer att se över sina rutiner i detta avseende. Det som framkommit i övrigt ger inte tillräcklig anledning till något ytterligare uttalande från min sida. Kritik mot en djurförsöksetisk den på eget initiativ har ändrat i en ansökan i syfte att undvika att beakta vissa uppgifter som lämnats där (Dnr 6239-2011) I en anmälan, som kom in till JO , framförde K.G. klagomål mot djurförsöksetiska nämnd med anledning av handläggningen av en ansökan om etiskt godkännande av djurförsök. Han uppgav bl.a. följande. Vid nämndens möte handlades ett ärende gällande studier av läkemedelskandidater. Den sökande var J.W. på & D (). hade till övervägande del ansökningar från handlades de övriga ärendena först, varpå forskarrepresentanter lämnade mötet. Närvarande vid mötet var även T.E. ansågs inte behöva lämna mötet. Under ärendet med dnr 271-2011 uppstod en kontrovers med anledning av hur den sökande hade motiverat att försöksdjuren (kaniner) inte skulle 2 013 /1 4:J O1 Det angivna skälet för utebliven rastning var resursbrist. Där intog T.E. en svarsroll som J.S., Djurens rätt, tyckte var problematisk ur jävssynpunkt. Detta nämnde han till ordföranden. tilläts sitta kvar och kom kontinuerligt med argument till skydd för den sökande och bolagets intressen. Flera ledamöter bad att ärendet skulle bordläggas med avseende på jäv samt ogrundade och för nämnden nya argument som lämnades av T.E. Vid röstning föll förslaget, och ansökan godkändes därpå med ändringar i ansökan. I normalfall kan nämnden ändra en ansökan genom att godkänna ansökan med villkor eller göra kompletteringar i beredningsfasen. ströks helt enkelt den sökandes motivering till att inte tillåta rastning. Ärendet remitterades till djurförsöksetiska nämnd som anmodades att inkomma med en redogörelse för handläggningen och nämndens bedömning av denna. djurförsöksetiska nämnd inkom, genom vice ordföranden tillika ordföranden för nämndens avdelning 2 , med ett yttrande av vilket framgick följande. För att få använda, föda upp, förvara eller tillhandahålla försöksdjur fordras enligt 19 a § djurskyddslagen (1988:534) tillstånd av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. I 20 § första stycket 1 samma lag anges att vid verksamhet som avses i 19 a § ska det finnas föreståndare som ansvarar för verksamheten och som har godkänts av den myndighet som regeringen bestämmer. Av 13 § i föreskrifter SJVFS 2008:70 framgår bl.a. att sådan ansvarig föreståndare som avses i 20 § första stycket 1 djurskyddslagen får närvara vid nämndens sammanträden och har rätt att yttra sig. Enligt 11 § första stycket förvaltningslagen (1986:223) är den som ska handlägga ett ärende jävig om någon av de där angivna jävsgrunderna föreligger. Av 12 § samma lag framgår att den som är jävig inte får handlägga ärendet. T.E., & D (), kontaktade nämnden och uttryckte önskemål om att få närvara vid sammanträden med nämndens båda avdelningar. Nämndens ordförande, med instämmande av nämndens vice ordförande, gjorde då bedömningen att det, med beaktande av vad som anges i 13 § SJVFS 2008:70, inte fanns några hinder för T.E:s närvaro när ansökningar från forskare hos behandlas. Detta under förutsättning att rätten att yttra sig begränsas till att lämna upplysningar om sakförhållanden. För det fall föreståndaren skulle ges möjlighet att argumentera för ett godkännande av en ansökan från det egna företaget gjordes bedömningen att någon form av jävssituation uppkommer även om föreståndaren inte har rösträtt. Detta ställningstagande grundades på att hela hanteringen av en ansökan vid nämndens sammanträde är att se som en överläggning inför beslut i ärendet. De gjorda bedömningarna i jävsfrågan har senare stämts av med , som haft samma uppfattning i frågan. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Upplysningsvis kan nämnas att T.E. närvarade under hela det aktuella sammanträdet med nämndens avdelning 2. Hon närvarade även vid flera andra sammanträden med nämndens båda avdelningar. Det kan tilläggas att T.E., som angetts i anmälan till , inte formellt adjungerats att närvara vid sammanträdena. Handläggningen av den aktuella ansökan Ansökan från J.W., , i ärende 271-2011 gällde studier av åderförkalkning och kranskärlsfunktion i kanin med och utan läkemedelsbehandling. Ansökan var undertecknad av T.E. i egenskap av ansvarig föreståndare enligt 20 § djurskyddslagen. Ansökan behandlades i beredningsgrupp, som föreslog att nämnden skulle godkänna ansökan. Under punkten 7. i ansökan (Vård och förvaring) angavs bl.a. följande: Rastning av kaniner på golv är problematiskt för oss. Detta beror på att golven är hala, vi har fullt i alla rum i den enhet där kaniner hålls och att det är brist på personal som kan rasta kaniner. Vid sammanträdet gav dessa två meningar upphov till omfattande debatt, varvid bl.a. diskuterades i vilken omfattning kaniner har behov av rastning. Från djurskyddsorganisationernas representanter framfördes uppfattningen att frågan om behovet av rastning av kaniner behövde utredas ytterligare och att ansökan därför skulle bordläggas för ytterligare beredning, ett förslag som för övrigt även ordföranden instämde i. Från annat håll gjordes dock invändningen att det inte fanns anledning att bordlägga ansökan och att nämnden skulle fatta beslut i ärendet. Vid omröstning röstade en majoritet för detta förslag och ansökan blev således inte bordlagd. Majoritetens beslut blev istället att godkänna ansökan med undantag av de två angivna meningarna i ansökan, vilket konkret innebar att det under rubriken till ansökan angavs att meningarna utgår. Djurskyddsorganisationernas representanter gjorde även invändningen under sammanträdet att T.E. inte borde närvara på grund av jäv. Som angetts ovan har nämndens ordförande, vice ordförande och senare även gjort bedömningen att det inte finns några hinder mot att T.E., i egenskap av ansvarig föreståndare enligt 20 § första stycket 1. djurskyddslagen, närvarar när ansökningar från forskare hos behandlas vid nämndens sammanträden. Detta under förutsättning att rätten att yttra sig begränsas till att lämna upplysningar om sakförhållanden. Anmälaren har anfört att T.E. vid behandlingen av ansökan kontinuerligt kom med argument till skydd för den sökande och bolagets intressen. Det är dock nämndens uppfattning att T.E. vid diskussionen inte gjorde annat än att lämna upplysningar om sakförhållanden som i huvudsak bekräftade försöksledarens uppgifter om svårigheter att rasta kaniner. Enligt nämndens mening har det därför inte varit fråga om en jävssituation och nämnden anser sig således inte ha förfarit felaktigt genom att låta T.E. närvara under behandlingen av ansökan. Det kan för övrigt anmärkas att den nu aktuella situationen inte är jämförbar med den fråga om jäv som behandlades i ärende med dnr 5192-2009. I det ärendet uttalade bl.a. att en nämndledamot på grund av jäv inte bör delta i handläggningen av en ansökan för vilken han står som ansvarig föreståndare. Som framgått ovan är T.E. inte ledamot eller suppleant i nämnden. 2 013 /1 4:J O1 När nämnden fattar beslut i sak i ett ärende finns i huvudsak tre beslutsalternativ, vilka också framgår av blankett Ansökan – etisk prövning av djurförsök. Ansökan kan godkännas i sin helhet, godkännas med villkor eller avslås. Kompletterande uppgifter till ansökan kan lämnas av försöksledaren under beredningen eller läggas till så sent som vid sammanträdet efter exempelvis telefonkontakt med försöksledaren. I det aktuella ärendet var det dock inte fråga om en kompletterande uppgift utan om två meningar i ansökan som nämndens majoritet ansåg stötande. Nämnden anser att det kan ifrågasättas om det var lämpligt att godkänna ansökan med tillägget att de två meningarna utgår utan att detta tagits upp med försöksledaren vid beredningen av ansökan eller . Det kan dock möjligen diskuteras om åtgärden egentligen fyller någon funktion eftersom de i meningarna angivna förhållandena kvarstår. Nämnden vill avslutningsvis framhålla att åtgärden inte tillämpas av nämnden i andra ärenden. K.G. yttrade sig över nämndens remissvar. JO tog del av handlingarna i nämndens ärende med dnr 271-2011. I ett beslut anförde stf JO följande. Innan användning av djur i djurförsök påbörjas ska användningen enligt 21 § djurskyddslagen (1988:534) godkännas från etisk synpunkt av en djurförsöksetisk nämnd. I varje nämnd ska det ingå en ordförande och en eller flera vice ordföranden samt lekmän, forskare och representanter för personal som har hand om försöksdjur (43 § djurskyddsförordningen [1988:539]). Närmare föreskrifter om nämndens organisation och om prövningen av ärenden meddelas av (47 § djurskyddsförordningen). Enligt 20 § första stycket djurskyddslagen ska det i verksamhet som består i att använda, föda upp, förvara eller tillhandahålla försöksdjur, finnas bl.a. en av godkänd föreståndare som ansvarar för verksamheten. Enligt bestämmelsens andra stycke ska föreståndaren se till att verksamheten bedrivs enligt djurskyddslagen och enligt föreskrifter som meddelas med stöd av lagen. Av 13 § i föreskrifter SJVFS 2008:70 framgår att en sådan ansvarig föreståndare som avses i 20 § första stycket djurskyddslagen får närvara vid nämndens sammanträden och har rätt att yttra sig. Av utredningen framgår att nämnden lät T.E. närvara och yttra sig vid det aktuella sammanträdet med stöd av den nyssnämnda bestämmelsen. Denna bedömning har jag inga synpunkter på. Nämnden har bestritt uppgifterna i anmälan att T.E. vid sammanträdet tilläts argumentera för den sökande och intressen. Enligt remissvaret ska T.E. endast ha lämnat upplysningar om sakförhållanden. Jag kan konstatera att anmälaren och nämnden framfört motstridiga uppgifter om hur det aktuella sammanträdet genomfördes. Det framstår inte som meningsfullt att genom ytterligare utredning försöka bringa klarhet i hur det förhållit sig med detta. Underlaget i ärendet ger inte stöd för kritik i den här delen. I den aktuella ansökan fanns två meningar med följande lydelse: Rastning av kaniner på golv är problematiskt för oss. Detta beror på att golven är hala, vi har fullt i alla rum i den enhet där kaniner hålls och att det är brist på 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 personal som kan rasta kaniner. Enligt nämndens yttrande föranledde detta en diskussion om kaniners behov av rastning. Under diskussionen framfördes uppfattningen att ärendet borde bordläggas för ytterligare utredning angående behovet av rastning. Nämndens majoritet ansåg dock att ärendet var klart för beslut och ansökan godkändes, enligt remissvaret med undantag av de två angivna meningarna. Under rubriken till ansökan gjordes en odaterad och osignerad anteckning om att de aktuella meningarna om rastning av kaninerna utgick. Skälet för denna åtgärd var enligt remissvaret att nämndens majoritet ansåg att meningarna var stötande. Anteckningen föregicks inte av någon kontakt med försöksledaren, sökanden. Den ansökan som getts in till nämnden förutsatte att rastning inte skulle förekomma. Som nämnden angett finns det i huvudsak tre möjligheter när nämnden prövar en ansökan: godkännande, godkännande med villkor eller avslag. Nämndens majoritet ville emellertid kunna godkänna ansökan utan att behöva beakta uppgifter däri vilka uppfattades som stötande. Genom att stryka meningarna gjorde nämnden det lätt för sig. Nämnden undvek därmed att pröva (det underförstådda) yrkandet att godta att någon rastning inte skulle ske. Det ankommer givetvis inte på nämnden att på eget initiativ stryka meningar i en ansökan. Nämnden skulle i stället ha prövat ansökan i sin helhet, dvs. inklusive sökandens uppgifter om rastning. Ett godkännande hade naturligtvis kunnat villkoras med föreskrifter beträffande rastning. Det inträffade är ägnat att ge intryck av att ärendet inte har handlagts på ett sakligt och opartiskt sätt. Nämnden förtjänar kritik för handläggningen. 2 013 /1 4:J O1 Uttalanden om tillämpningen av 9 kap. 27 § andra stycket (2010:900) (Dnr 4086-2011) I ett beslut uttalade JO följande. I 9 kap. 27 § andra stycket PBL finns en upplysning om att bestämmelser om att ett mottagningsbevis ska skickas till sökanden när en fullständig ansökan har kommit in och om innehållet i ett sådant bevis finns i 8 § lagen (2009:1079) om tjänster på den inre marknaden. Lagen om tjänster på den inre marknaden innehåller enligt sin 1 § allmänna bestämmelser avseende tjänster som omfattas av och rådets direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden (tjänstedirektivet) och som syftar till att genomföra direktivet. Lagens 8 § har följande lydelse: Behörig myndighet ska sända ett mottagningsbevis till sökanden när en fullständig ansökan har kommit in. Mottagningsbeviset ska innehålla information om 1.tidsfrist som avses i 7 § och, i förekommande fall, följden av att ett beslut inte fattas inom denna tidsfrist, och 2.möjligheterna till rättslig prövning av beslut. Tjänstedirektivets regler syftar till att skapa en gemensam marknad för tjänster. Direktivet är tillämpligt på tjänster som tillhandahålls av tjänsteleverantörer som är etablerade i en medlemsstat (artikel 2.1). I direktivet ställs bl.a. vissa krav på medlemsstaterna när det gäller de tillstånd som en tjänsteleverantör kan behöva ha för tillträde till och utövande av tjänsteverksamhet. Regler om lov enligt kan påverka utövandet av tjänsteverksamhet. I lagstiftningsförarbetena har det därför ansetts att bestämmelser om bygglov samt mark- och rivningslov får anses falla inom tjänstedirektivets tillämpningsområde och att tillståndsförfarandena därmed måste uppfylla kriterierna i bl.a. tjänstedirektivets artiklar om etableringsfrihet (Ds 2008:75 s. 492). Reglerna om handläggningstid för lovärenden i 9 kap. 27 § första stycket PBL har ansetts förenliga med tjänstedirektivet (prop. 2009/10:170 s. 374). De är tillämpliga för alla lovärenden, alltså även dem som inte omfattas av tjänstedirektivet. När det gäller mottagningsbevis har lagstiftaren emellertid valt att i PBL, i stället för att skriva in en regel om mottagningsbevis, hänvisa till regeln om mottagningsbevis i lagen om tjänster på den inre marknaden. Som jag har redovisat i det föregående innehåller emellertid denna lag enbart bestämmelser om tjänster som omfattas av tjänstedirektivet. Det innebär att den lagstadgade skyldigheten att skicka mottagningsbevis bara gäller sådana 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 lovärenden som omfattas av tjänstedirektivet, alltså där den som söker lov är en tjänsteleverantör som är etablerad i en medlemsstat och som behöver lovet för tillträde till och utövande av tjänsteverksamhet. Beträffande andra lovärenden – exempelvis där den som söker lov är en villaägare som vill bygga ut sin veranda eller en tjänsteleverantör som är bosatt i ett land utanför den inre marknaden – finns inga bestämmelser i lag om skyldighet att skicka mottagningsbevis. Jag har noterat att i en vägledning på sin webbplats () angett att byggnadsnämnderna ska skicka ett mottagningsbevis i alla lovärenden. Även om, som jag redovisat, nämndernas skyldigheter att skicka mottagningsbevis formellt sett bara gäller vissa av lovärendena, är det min uppfattning att det är lämpligt att nämnderna följer Bo- verkets rekommendationer och alltså agerar som om regeln om mottagningsbevis gäller generellt. Dels är det en otymplig ordning att särbehandla vissa lovärenden, dels – och viktigare – är det till fördel för alla enskilda att få klart besked om när en ansökan bedömts som fullständig och när ett beslut således kan förväntas. Enligt min mening bör lagstiftaren överväga att ersätta hänvisningen i 9 kap. 27 § andra stycket PBL med en bestämmelse som föreskriver skyldighet för nämnderna att skicka mottagningsbevis i alla ärenden om lov och förhandsbesked. Jag har i ett annat sammanhang underrättat om det (JO:s dnr 743-2012). Kritik bl.a. mot en länsstyrelse för att den i egenskap av överinstans har överskridit sin behörighet i fråga om rättidsprövning (Dnr 5498-2011) C.F. har i en anmälan framfört klagomål mot i kommun och i . Hon har uppgett bl.a. följande. överklagade hon beslut meddelat om bygglov för vindkraftverk på i . Nämnden beslutade att avvisa överklagandet med motiveringen att det var för sent inkommet. Hon överklagade avvisningsbeslutet till som avslog överklagandet. Som fastighetsägare i området var hon drabbad av vindkraftsplanerna. Hon hade dock inte fått någon information eller möjlighet att yttra sig över de aktuella åtgärderna. Hon hade inte heller fått del av bygglovsbeslutet. Det var först , när hon såg att vindkraftverken började sättas upp på berget, som hon hade möjlighet att reagera. 2 013 /1 4:J O1 beslut i ärendet med dnr BYGG 2007/0533 begärdes in. Efter en redogörelse för innehållet i 23 och 24 §§ förvaltningslagen (1986:223), FL, angavs följande som motiv för beslutet. En underrättelse/kungörelse om ansökan om bygglov för vindkraftsverken hade varit införd i lokaltidningar, och skriftliga synpunkter på ansökan skulle ha inkommit . Vid samtal med en jurist på rättsenhet hade framkommit att eftersom C.F. ägde en fastighet inom länet och inom tidningarnas spridningsområde så ansågs hon vara hörd som sakägare enligt 8 kap. 22 § . Överklagandet hade således kommit in för sent och skulle avvisas. Ärendet remitterades till och . Myndigheterna anmodades att lämna upplysningar om vilka överväganden som skett i samband med rättidsprövningen av överklagandet av bygglov (nämndens dnr BYGG 2007/0533) respektive överprövningen av det avvisade överklagandet av bygglov (dnr 403-7500-10) och då särskilt tillämpningen av 13 kap. 3 § (1987:10), ÄPBL, samt 23 § andra stycket och 24 § förvaltningslagen. i kommun inkom med ett remissvar, beslutat , och yttrade i huvudsak följande. beviljar , § 359, bygglov för uppförande av elva vindkraftverk och transformatorbyggnader vid Kyrkberget i . Protokollet anslås på kommunens anslagstavla och anslaget tas ner från anslagstavlan . Beslutet överklagas hos av ägaren av fastigheten []. avvisar i beslut , § 393, inlämnat överklagande då överklagandet bedöms ha kommit in . Fastighetsägaren har i en anmälan hos JO framfört klagomål mot i kommun och i över handläggningen av ett vindkraftsärende och därtill hörande bygglov. JO ger i remiss tillfälle att yttra sig över inlämnat klagomål. JO har även begärt upplysningar och yttrande från i . Underrättelse/kungörelse om ansökan om bygglov för vindkraftverken har varit införd i Dalabygden, , och . Skriftliga synpunkter över ansökan skulle ha inkommit . Vid handläggningen av överklagandet kontaktades en jurist på rättsenhet som påpekade att eftersom klaganden äger en fastighet inom länet och inom tidningarnas spridningsområde så ska hon anses vara hörd som sakägare enligt 8 kap 22 § . Vid ställningstagande i § 393/10 beaktades lämnade uppgifter från rättsenhet och avvisade överklagandet. avslår i beslut inlämnat överklagande. Klaganden har som grund för sitt överklagande åberopat att hon, boendes i , inte har tillgång till anslagstavlor i eller lokala tidningar och av den anledningen inte haft en skälig möjlighet att bl.a. ta del av information kring bygglovet. anser att vad som anförts i överklagandet inte ger skäl att ändra beslut. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 vidhåller sitt ställningstagande i § 393/10 då överklagandet bedöms ha kommit in för sent och nämnden delar i övrigt bedömning i ärendet. i inkom med ett yttrande beslutat av länsrådet . Av yttrandet framgick bl.a. följande. i kommun beslutade att bevilja bygglov för 11 vindkraftverk och tillhörande transformatorbyggnader. C.F. har i ett överklagande som inkom till stadsarkitektkontoret vid kommun klagat på såväl beslutet i sig som handläggningen av ärendet. överlämnar överklagandet till med ett följebrev vari bl.a. meddelas att klagandeskriften får anses ha kommit in till kommunen i rätt tid. överklagandet till rättidsprövning och beslutar att ärendet avslutas hos . beslutar att avvisa C.F:s överklagande såsom för sent inkommet. Beslutet motiveras med att underrättelse/kungörelse om ansökan om bygglov för vindkraftverken har varit införd i ett antal olika lokala dagstidningar . Skriftliga synpunkter över ansökan skulle ha inkommit . Eftersom C.F. äger en fastighet inom länet och inom tidningarnas spridningsområde så får hon anses vara hörd som sakägare enligt 8 kap. 22 § (1987:10), ÄPBL (den äldre ). Överklagandet har således kommit in för sent och ska avvisas. I beslutet hänvisas till telefonsamtal med P.W. C.F. överklagar i rätt tid avvisningsbeslut. beslutade att avslå C.F:s överklagande. Föredragande var P.W. och beslutande var I.S. beslut motiverades, som det får förstås, på följande sätt. Eftersom alla kända sakägare (m.fl. enligt 5 kap. 25 § ÄPBL) som berörts av beslutet underättats ansökan om bygglov genom kungörelsedelgivning i lokala dagstidningar så får även C.F. anses vara underrättad. Överklagandet ska därför avslås. Av 24 § förvaltningslagen (1986:223), FL, framgår att det är uppgift att pröva om överklagandet har skett i rätt tid. Vid rättidsprövningen har att ta ställning till frågan när C.F. fick del av beslutet. Först efter delgivningen börjar ju besvärstiden att löpa. Av beslut framgår att C.F:s överklagande får anses ha kommit in i rätt tid varefter överklagandet överlämnades till . I egenskap av överprövningsinstans är bunden av rättidsbeslut. En telefonkontakt togs trots detta mellan P.W. och tjänsteman vid . Efter telefonsamtalet återsändes överklagandet till rättidsprövning. framhåller i efterhand att såväl som varit bunden av rättidsprövningen varför beslutet att återsända handlingarna till var felaktigt. Ett överklagande av ett beslut ska ges in till den myndighet som har meddelat beslutet. Det ska ha kommit in dit från den dag då klaganden fick del av beslutet (23 § andra stycket FL). 2 013 /1 4:J O1 överklagande av beslut om lov beräknas alltså från den dag då klaganden fick del av beslutet. Underrättelse om innehållet i det beslut varigenom ett ärende om lov avgörs ska sändas till sökanden. Även sådana i 8 kap. 22 § första stycket ÄPBL omnämnda personer, organisationer eller föreningar som yttrat sig i ärendet, ska underrättas om innehållet i beslutet om det inte är uppenbart obehövligt (8 kap. 27 § ÄPBL). Vilka som yttrar sig i ett ärende om lov beror ofta på vilka har berett tillfälle att yttra sig enligt de nämnda i 8 kap. 22 § angivna reglerna. De som inkommer med yttrande är alltså skyldig att underrätta om innehållet i beslutet. Däremot framgår det inte av ÄPBL hur de personer som inte är skyldig att underrätta, ska få del av ett bygglovsbeslut. Underrättelse om beslut om lov får ske genom delgivning (8 kap. 27 § andra stycket ÄPBL). Här är att märka att uttrycket fått del av inte nödvändigtvis innebär krav på delgivning enligt delgivningslagen. Även på andra sätt än genom formell delgivning kan alltså beslutet komma till klagandens kännedom. Av handlingar i det nu aktuella ärendet framgår att ansökan om bygglov publicerades i lokala dagstidningar. Det framgår däremot inte att bygglovsbeslutet kungjorts i dagstidningar. Vid beslut om bygglov eller förhandsbesked finns alltid en viss risk för att andra än de närmaste grannarna (de som hörts i ärendet) kan komma att överklaga och att beslutet därmed kan upphävas trots att gått sedan lov eller förhandsbesked beviljats. C.F. ingår inte i den krets av personer som är skyldig att underrätta enligt 8 kap. 22 § ÄPBL eftersom hon inte är en för känd sakägare.