frsrdg · H104JO1 · 2013-11-13 00:00:00 — Som exempel på den långsamma handläggningen angav A.O. att han hade gett in en ansökan om telefontillstånd till sin kusin och att han hade uppmanat anstalten att besvara hans ansökan. Anmälan remitterades till Kriminalvården för yttrande. I sitt svar anförde myndigheten (region ), genom dåvarande regionchefen , följande. har i anmälan till JO kritiserat anstalten Saltviks handläggning i besöks- och telefonärenden och har anfört att handläggningstiden varit för lång. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Kriminalvården har utrett ärendet genom kontroller i det klientadministrativa systemet (KLAS-A) och genom samtal med tjänstemän på anstaltens tillståndsenhet. Följande har framkommit. har vid ankomsten till anstalten Saltvik lämnat in 20 ansökningar om att ringa och/eller ta emot besök av anhöriga, vänner och andra personer. har han lämnat in ytterligare en ansökan, liksom , och . Av dessa 24 ansökningar har 4 besvarats , 4 har besvarats , 13 stycken och 1 . Resterande två ansökningar (som inlämnats respektive ) har inte besvarats innan A.O. förflyttades till anstalten . Ärendena har avskrivits efter förflyttningen. På tillståndsenheten kan man inte finna någon förklaring till varför det dröjt med beslut i de två ärendena, särskilt som de övriga ärendena avgjorts snabbt. Handläggningstiderna på tillståndsenheten har alltsedan uppstarten av anstalten Saltvik i de allra flesta fall varit korta och har följts av regionkontoret. Handläggningstiden i de två aktuella ärendena är alltså inte signifikativa för handläggningen i stort. Kriminalvården beklagar att A.O. har fått vänta så länge i dessa två ärenden, och konstaterar att hans ärenden i övrigt har handlagts snabbt eller mycket snabbt. Den regionala kontrollen fortgår alltjämt. yttrade sig över remissvaret. Han gjorde gällande att det som Kriminalvården anfört i yttrandet, med tanke på tidsåtgången för postbefordran, inte var praktiskt genomförbart. Kriminalvården, region , anmodades att inkomma med yttrande över vad A.O. I sitt förnyade remissyttrande anförde regionen, genom regionchefen, följande. Kriminalvården har i yttrande till JO bemött A.O:s kritik gällande anstalten Saltviks handläggningstider i besöks- och telefonärenden. har nu anfört att Kriminalvårdens yttrande är en fabrikation och att tidsåtgången för postens befordran av ansökningshandlingar innebär att vad Kriminalvården har anfört inte är praktiskt genomförbart. Av 7 kap 26 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för fängelse (FARK Fängelse) framgår följande. Den som en intagen vill ta emot besök av eller kommunicera elektroniskt med ska tillfrågas om han eller hon samtycker till att kontakten ska äga rum. Den intagne ansvarar för att samtycke inhämtas på en blankett som fastställs av Kriminalvården. Detta gäller inte om den som kontakten ska äga rum med är brottsoffer till den intagne och kriminalvården inhämtar samtycke. När samtyckesblanketten inkommer till Kriminalvården startar Kriminalvårdens handläggning och ett ärende öppnas. Handläggningstiden omfattar alltså tiden från det att samtyckesblanketten inkommer till anstalten till dess att beslut fattas i ärendet. Tiden för en vän eller anhörigs eventuella ifyllande och återsändande av samtyckesblanketten utgör inte Kriminalvårdens handläggningstid av ärendet. Den intagnes utskick av samtyckesblanketter ligger normalt utanför Kriminalvårdens kontroll och det går inte att anmoda de privatpersoner som den intagne kontaktar att återsända blanketten inom eller återsända blanketten överhuvudtaget. De handläggningstider som Kriminalvården redovisat i yttrandet är alltså riktiga. 2 013 /1 4:J O1 Utdrag ur Kriminalvårdens klientadministrativa system, , infordrades och granskades. kommenterade det förnyade remissyttrandet. Han anförde att han inte hade lämnat in 20 ansökningar i samband med ankomsten till anstalten och att han inte heller hade gett in några ansökningar den 15 och . Han vidhöll att detta inte var möjligt med hänsyn till tidsåtgången för postbefordran av samtyckesblanketterna. Muntliga upplysningar inhämtades från samordnaren vid anstalten Saltvik. Av upplysningarna framgick följande. har anfört angående att han inte lämnade in några ansökningar om besöks- eller telefontillstånd till anstalten Saltvik den 14, 15 eller är korrekt. Vid ankomsten till anstalten Saltvik begärde dock A.O. att få godkända besöks- och telefontillstånd överförda till anstalten. Begäran gavs in vid ankomsten , men registrerades inte i Kriminalvårdens klientadministrativa system, , förrän . Om en intagen begär överföring av besöks- och telefontillstånd, som beviljats av den förra anstalten, lägger tillståndsenheten vid anstalten Saltvik upp ett nytt ärende för varje tidigare meddelat tillstånd och fattar ett nytt beslut i respektive ärende. Eftersom det erforderliga underlaget, t.ex. samtyckesblankett, då redan finns att tillgå kan handläggningen gå snabbt och beslut kan ofta fattas eller , allt beroende på arbetsbelastning. Med anledning av A.O:s begäran om överföring av besöks- och telefontillstånd lade anstalten Saltvik upp nya ärenden . Be- slut i ärendena fattades i enlighet med vad som framgår av . I ett beslut anförde chefsJO Fura följande. Ett tillstånd till besök eller elektronisk kommunikation för en annan än en närstående upphör att gälla om den intagne omplaceras till en annan anstalt. Detsamma gäller ett sådant tillstånd för en närstående, om den intagne omplaceras till en anstalt i högre säkerhetsklass. Detta framgår av 7 kap. 30 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för fängelse (KVFS 2011:1), som trädde i kraft och som var tillämpliga vid tiden för de i anmälan aktuella händelserna. Att ett tillstånd till besök eller elektronisk kommunikation fortsätter att gälla efter en omplacering hindrar inte den mottagande anstalten att vid behov genomföra en ny kontroll och eventuellt återkalla tillståndet, om det finns grund för det. Behov av att göra en ny kontroll kan finnas t.ex. om det har gått sedan föregående kontroll eller om det finns anledning att anta att den närståendes personliga förhållanden har förändrats i något avseende som påverkar prövningen av tillståndet. Detta framgår av de allmänna råden till ovannämnda föreskrift. ändrades föreskriften, huvudsakligen i redaktionellt hänseende, och de allmänna råden utgick (se KVFS 2011:11). De principer som framgick av de tidigare gällande allmänna råden torde dock i praktiken fortfarande vara tillämpliga. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Vid dåvarande chefsjustitieombudsmannen inspektion av bl.a. anstalten Saltvik den 14–framkom följande angående överföring av godkända tillstånd. Om en intagen vill få ett telefontillstånd som godkänts i annan anstalt överfört får denne fylla i en särskild ansökningsblankett. Denna lämnas till tillståndsenheten, som registrerar ansökan i . Dessa ärenden och ärenden rörande nya telefontillstånd behandlas därefter i den turordning som ansökningarna kommit in. Handläggningstiden i ärenden rörande överföring av godkända tillstånd uppgår till 3–. Efter att ha gjort en förnyad kontroll i misstanke- och belastningsregistren beträffande den tilltänkta kontaktpersonen omprövar tillståndsenheten det tidigare beslutet och meddelar ett nytt beslut. Vid bifall läggs det godkända telefonnumret därefter in i INTIK. På mitt uppdrag inspekterades anstalten Saltvik den 3–. I fråga om överföring av telefontillstånd för intagna som omplacerats till anstalten Saltvik från en annan anstalt uppgavs från Kriminalvårdens sida bl.a. att intagna som har beviljats telefontillstånd i den tidigare anstalten prioriteras. I övrigt lämnades uppgifter i den aktuella frågan som i allt väsentligt överensstämmer med det som Kriminalvården tidigare uppgivit i ärendet. Utgångspunkten är att ett tidigare beviljat besöks- eller telefontillstånd avseende en närstående per automatik fortsätter att gälla vid förflyttning till en anstalt i samma eller lägre säkerhetsklass. Den intagne som förflyttas ska således inte behöva ge in förnyade ansökningar om besöks- eller telefontillstånd avseende närstående. Som framgår av de allmänna råden till 7 kap. 30 § KVFS 2011:1 föreligger det naturligtvis inte något hinder mot att den mottagande anstalten, vid behov, genomför en förnyad kontroll. Enligt min uppfattning måste det i så fall röra sig om en individuell bedömning av behovet av förnyad utredning och inte en generell, slentrianmässig, förnyad kontroll för att kunna bedöma om tillståndet ska bestå eller återkallas. Om det vid en förnyad kontroll inte framkommer något som hindrar att tillståndet består ska anstalten som jag ser det inte heller initiera ett nytt ärende i förvaltningslagens (1986:223) mening eller meddela ett förnyat, gynnande, beslut. Detta behöver endast ske om det finns anledning att återkalla det tidigare beviljade tillståndet. Under förutsättning att det – efter en individuell bedömning – inte fanns behov att vidta förnyade kontroller eller att återkalla något tillstånd borde, i enlighet med vad jag anfört ovan, A.O:s gällande besöks- och telefontillstånd avseende närstående ha överförts till anstalten Saltvik. Anstalten borde beträffande dessa tillstånd inte ha initierat nya ärenden eller fattat nya, gynnande beslut. Därefter skulle de till telefontillstånden knutna telefonnumren skyndsamt ha lagts in i det s.k. INTIK-systemet. Mot bakgrund av utredningen i här aktuellt ärende, och de uppgifter som lämnats i samband med framför allt inspektionen av anstalten 2012, synes inte anstalten ha gjort någon individuell bedömning av om det funnits behov av att vidta förnyade kontroller, utan snarare gjort detta till ett standardförfarande. 2 013 /1 4:J O1 helhet torde inte vara förenlig med intentionen bakom föreskriften i 7 kap. 30 § KVFS 2011:1 med tillhörande allmänna råd. beviljade besöks- och telefontillstånd till andra personer än närstående upphör att gälla då en intagen förflyttas. Den intagne måste därför vid förflyttning ge in en förnyad ansökan om besöks- och/eller telefontillstånd. Om tillståndet rör en person som tidigare lämnat sitt samtycke till kontakt är sådan ansökan möjlig att handlägga förhållandevis snabbt. När det gäller A.O:s ansökningar beträffande andra än närstående har handläggningstiden, med undantag för ärendet som rörde telefontillstånd till kusinen , enligt min uppfattning varit rimlig. Jag översänder en kopia av detta beslut till för kännedom. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan anförda. Kritik mot Kriminalvårdens transporttjänst för transport av en person som var omhändertagen enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, LVM. Kritik mot Kriminalvården, häktena och för bristande dokumentation. (Dnr 6137-2011) Beslutet i korthet: En person som var omhändertagen enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, LVM, transporterades av Kriminalvårdens transporttjänst från ett behandlingshem i till Förvaltningsrätten i och tillbaka. Transporten tog i anspråk och medförde fyra övernattningar i häkte för den omhändertagna personen. Kriminalvården kritiseras för det sätt på vilket transporten planerades och genomfördes. Kriminalvården kritiseras även för bristande dokumentation i samband med den omhändertagna personens vistelse i häkte. Beslutet innehåller vidare uttalanden om att det är olämpligt att personer som transporteras enligt de olika lagarna om tvångsvård, exempelvis LVM, samtransporteras med andra klientgrupper. I en anmälan som kom in till JO klagade . på Kriminalvårdens behandling av henne i samband med att hon transporterades från Ekebylunds behandlingshem till Förvaltningsrätten i och tillbaka. Av anmälan och av en till anmälan bifogad skrift från institutionschefen , Ekebylunds behandlingshem, framgick i huvudsak följande. togs in på i på grund av ett omhändertagande enligt 13 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, LVM. hölls en förhandling i Förvaltningsrätten i med anledning av omhändertagandet. kl. 9.00 hämtades A-L.H. på behandlingshemmet för transport till förhandlingen. Hon återkom till behandlingshemmet . 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 häktet , i häktet och i häktet . Hon kände sig kriminell eftersom hon transporterades tillsammans med kriminella personer med handbojor. Hon fick inte något att dricka, fick inte uträtta sina behov eller röka. I häktet ringde hon för endast 20 av de som hon fick, men hon inte fick tillbaka resterande som hon hade lämnat till en vårdare. I häktet blev hon tillsagd att dra ned sina underbyxor. begärde även ersättning för de fyra dygnen i häkte. Från Kriminalvården begärdes all dokumentation gällande A-L.H:s vistelse i de ovan angivna häktena och transporterna av henne . Kriminalvården översände transportunderlag och sammandrag ur kriminalvårdens klientadministrativa system () avseende A-L.H. – utskrivet – och meddelade att det inte fanns någon annan information i . Av transportunderlaget framgår i huvudsak följande. skulle hämtas från behandlingshemmet kl. 8.55 och lämnas i häktet . Hon skulle hämtas från häktet kl. 8.20 och lämnas i häktet . skulle hon hämtas för att köras till Förvaltningsrätten i och efter förhandlingens slut lämnas i häktet . hämtas från häktet och lämnas i häktet . Hon skulle hämtas från häktet kl. 9.06 och lämnas på behandlingshemmet . I KLAS-utdraget finns två anteckningar från häktet , daterade , varav en avser inskrivning av A-L.H. Efter remiss anförde Kriminalvården, genom generaldirektörens ställföreträdare enhetschefen , följande. har i en anmälan till JO framfört klagomål mot Kriminalvårdens transporttjänst (TPT) med anledning av att hon fick tillbringa i sträck på olika häkten och att hon blev transporterad tillsammans med kriminella med handbojor och till olika fängelser. Vidare har A-L.H. klagat på att när hon var på häktet ringde hon för endast 20 av de som hon fick, men att hon inte fick tillbaka resterande som hon hade kvar och som hon hade lämnat till häktespersonal. har vidare klagat på att hon på häktet fick dra ner sina underbyxor. Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från TPT, region och region . Av utredningen har följande kommit fram. 2 013 /1 4:J O1 Vid i ärendet aktuell tid var A-L.H. föremål för tvångsvård enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, LVM. Hon var placerad på behandlingshemmet , . blev kallad av Förvaltningsrätten i att personligen inställa sig vid en muntlig förhandling . Transporten av A-L.H. från behandlingshemmet till och tillbaka utfördes av TPT. TPT utför 40 000–45 000 inrikesresor . De transporter som TPT utför ska genomföras så säkert och kostnadseffektivt som möjligt. Verksamheten är uppbyggd på så sätt att TPT:s bilar utgår från sina hemdestinationer och möts på olika ställen i landet, där de byter klienter med varandra. Det är vanligt att en klient måste åka med flera bilar för att nå sin slutdestination. I vissa fall kan endast en del av resan utföras och resan måste fortsätta nästkommande dag. Det kan exempelvis inträffa att när en klient transporterats till mötesplatsen att det inte finns någon bil som kan ta emot klienten och köra honom eller henne i riktning mot hans eller hennes slutdestination. Av kostnadseffektivitetsskäl får olika klienter samåka under en och samma transport. När en längre resa ska utföras för en klient som är placerad på ett behandlingshem kan klienten övernatta på behandlingshem eller, om det inte är möjligt, på häkte eller polisarrest. För att TPT ska kunna köra en klient till ett behandlingshem för övernattning krävs till att börja med att det finns en av beställaren ordnad nattplats för klienten på behandlingshemmet och att transporten till behandlingshemmet är möjlig att utföra tidsmässigt. Vid i ärendet aktuell tid krävdes därutöver att klienten inte samåkte med andra klienter belagda med fängsel. Enligt , i dess version vid den aktuella tiden, kunde användning av handfängsel utan koppling till personal endast ske inom skalskyddade områden. TPT:s bilar fick därför inte stanna på ett verksamhetsställe utan skalskydd, som t.ex. behandlingshem, om i bilen fanns med en klient belagd med fängsel. Ett sådant uppehåll kan numera göras om sammankoppling av handfängslet sker till midjefängsel. Om dessa förutsättningar inte är uppfyllda återstår alternativet att nyttja häkten och polisarrester. TPT hämtade A-L.H. från behandlingshemmet för att påbörja hennes resa till . Någon möjlighet att genomföra hela transporten eller dagen innan förhandlingen fanns inte. Det var därför nödvändigt att påbörja resan innan förhandlingen. Bilen som A-L.H. åkte med skulle till häktet och där fanns inte någon mötande bil som skulle åt det håll som hon skulle. Det fanns inte heller något LVM-hem i närheten. åkte från häktet till häktet , dit hon skulle enligt beställningen. Den muntliga förhandlingen som hölls pågick till . Det var då för sent att påbörja en returtransport eftersom alla andra bilar redan hade haft möte och bytt klienter. kom till häktet och då var det inte möjligt för personalen att inom arbetstidsreglerna köra tur och retur till behandlingshemmet . transporterad från häktet till behandlingshemmet. I det aktuella fallet fanns det ingen möjlighet att köra A-L.H. till något behandlingshem på grund av att det fanns andra klienter med i bilen som var belagda med fängsel och då det tidsmässigt inte hade varit möjligt. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 skrevs in vid häktet . Vid inskrivningen upprättades en avvisiteringsrapport. Av den rapporten framgår inte att A-L.H. skulle ha haft med sig några kontanta medel, vilket annars skulle ha noterats. ansökte om att beviljas häktesbidrag om . Sökt häktesbidrag beviljades och utbetalades till A- L.H. i övrigt framfört i sin anmälan till JO avseende sin vistelse på häktet finns det ingen dokumentation om. Efter det att A-L.H. fått beviljat häktesbidrag har hon själv ansvarat och disponerat över det. skulle ha köpt ett telefonkort till INTIK- systemet framgår inte av de handlingar som finns . Någon dokumentation som stödjer att A-L.H. skulle ha överlämnat pengar till kriminalvårdspersonal finns inte. Häktet tar in 9 000–10 000 personer i häktet. endast tillbringat på häktet för har personalen inte kunnat erinra sig om de faktiska omständigheterna kring hennes vistelse på häktet. Av vad A-L.H. uppgett i sin anmälan till JO får antas att häktet vid hennes ankomst dit bedömt att en ytlig kroppsbesiktning av henne var påkallad för att säkerställa att bl.a. vapen och narkotika inte förs med in på häktet. Häktets rutiner beträffande hur ytliga kroppsbesiktningar ska genomföras är desamma allt sedan i ärendet aktuell tid. Den ytliga kroppsbesiktningen utförs i ett avskilt utrymme där endast den som ska tas in i häkte och kriminalvårdspersonal närvarar. Kroppsvisitation och kroppsbesiktning av kvinnor utförs endast av kvinnlig personal. Innan den ytliga kroppsbesiktningen genomförs informeras personen som ska genomgå denna om varför den görs och hur den kommer att gå till. Den ytliga kroppsbesiktningen genomförs på sådant sätt att den som ska genomgå denna ombeds att ta av sig sina klädesplagg så att dessa kan genomsökas var för sig. När klädesplagg på överkroppen är genomsökta erbjuds personen att återigen sätta på sig dessa innan klädesplaggen på underkroppen genomsöks. För att så långt som möjligt kunna säkerställa att inget otillåtet föremål medförs ombeds personen att även dra ner sina underkläder, utan att dessa tas av, för att sedan dra upp dessa igen. Följande lagbestämmelser var gällande vid den tid som är aktuell i detta ärende. Av 1 § lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. framgår att den som är häktad på grund av misstanke om brott eller av någon annan anledning inte får underkastas mera omfattande inskränkningar i sin frihet än som ändamålet med häktningen samt ordning och säkerhet kräver. Den häktade skall behandlas så att skadliga följder av frihetsberövandet motverkas. I den utsträckning det är lämpligt, skall åtgärder vidtas för att ge den häktade det personliga stöd och annan hjälp som han eller hon behöver. Sådana åtgärder får dock vidtas endast om den häktade samtycker till detta. I 2 § nämnd lag anges följande. Om det inte är uppenbart onödigt, skall den häktade senast vid ankomsten till förvaringslokalen kroppsvisiteras för eftersökande av föremål som han eller hon enligt vad som följer av denna lag inte får inneha. I övrigt får den häktade kroppsvisiteras för eftersökande av sådana föremål när 2 013 /1 4:J O1 1.det finns anledning att anta att ett sådant föremål skall anträffas på den häktade, 2.det sker stickprovsvis eller också i anslutning till en större undersökning som av säkerhetsskäl görs av utrymmen inom förvaringslokalen och den häktade har eller har haft särskild anknytning till det utrymme som berörs av undersökningen, 3.den häktade skall ta emot eller har haft obevakat besök, eller 4.den häktade efter vistelse utanför förvaringslokalen återvänder dit. Vad som har sagts i andra stycket hindrar inte att det i annat fall görs sådan ytlig kroppsvisitation som bedöms nödvändig av säkerhetsskäl och som endast avser eftersökande av vapen eller annat farligt föremål. I den mån det anses påkallat får, enligt 2 a § samma lag, även kroppsbesiktning företas i de fall som avses i 2 § första och andra styckena. Av 2 b § nämnd lag framgår bl.a. följande. Kroppsvisitation eller kroppsbesiktning får inte göras mer ingående än vad ändamålet med åtgärden kräver. All den hänsyn som omständigheterna medger skall iakttas. Om möjligt skall ett vittne närvara. En häktad får hållas avskild från andra häktade, om det är nödvändigt för att verkställa ett beslut om kroppsbesiktning. Kroppsvisitation eller kroppsbesiktning av en kvinna får inte verkställas eller bevittnas av annan än en kvinna, en läkare eller en legitimerad sjuksköterska. Följande åtgärder får emellertid verkställas och bevittnas av en man, nämligen, 1.kroppsvisitation som avses i 2 § tredje stycket, och 2.kroppsvisitation som sker med metalldetektor eller liknande teknisk anordning. I 25 § samma lag framgår att när någon i annat fall än som avses i 1 och 23 §§ tas in i kriminalvårdsanstalt eller häkte för annat ändamål än verkställighet av påföljd för brott eller tas i förvar i polisarrest, skall denna lag, med särskilt beaktande av anledningen till intagningen och dennas varaktighet, gälla i tillämpliga delar, om inte annat föreskrivs i lag eller annan författning. Enligt 2 § första stycket e) i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om transportverksamhet m.m. (KVFS 2006:11), transportföreskrifterna, vilka är gällande, ska transporttjänsten på uppdrag planera och utföra bl.a. inrikes transporter som ankommer på Kriminalvården när en polismyndighet har beslutat om handräckning. Enligt 7 § i transportföreskrifterna ska transporttjänsten hos polismyndigheten hämta in sådana uppgifter om den som skall transporteras som kan vara av betydelse för genomförandet av transporten. Av 13 § första stycket i transportföreskrifterna framgår bl.a. att uppehåll för måltider, övernattningar eller andra avbrott i transporten med transporterade personer som omhändertagits enligt LVM får, om uppehåll inte kan förläggas till lokaler eller institutioner som är förknippade med det aktuella omhändertagandet, endast göras i häkten eller polisarrester. I de allmänna råden till 13 § i transportföreskrifterna anges följande. I transporttjänstens uppdrag att utföra transporter grundade på polismyndigheters beslut om handräckning enligt de i 13 § angivna lagarna ligger att vidmakthålla frihetsberövandet. Det är därför nödvändigt att det finns möjlighet att tillfälligt placera en sådan omhändertagen i häkte eller polisarrest. Emellertid är sådana omhändertagna personer i vissa fall frihetsberövade p.g.a. vårdbehov av olika slag och den omständigheten måste beaktas i samband med transportplaneringen bl.a. vad gäller lämplig plats för uppehåll under transporten.