frsrdg · H104JO1 · 2013-11-13 00:00:00 — I ett remissvar anförde följande. har i tidigare anmälan (– – –) uppgett att ersättning för läkarutlåtande om hälsotillstånd uteblivit i tre fall utan att han fått meddelande om varför samt att fakturor som skickats in har försvunnit. kunde inte yttra sig över detta eftersom J.H. inte lämnat tillräckliga uppgifter för att ärendena resp. fakturorna skulle kunna identifieras. har kompletterat anmälan med uppgifter om tre individer, vilka tidigare anmälan tog sikte på. har fått fram följande. Ärende 1 (personen född dag 07) Ett läkarutlåtande om hälsotillstånd utfärdades . Det kom in till . Dessa uppgifter finns dokumenterade i ärendets journal . Personlig handläggare observerade dock inte att J.H. på utlåtandet hade begärt arvode och fyllt i behövliga uppgifter för detta. kontaktade Kundcenter för partner och undrar över den uteblivna ersättningen. har Kundcenter för partner informerat J.H. att ersättning endast betalas ut om särskilt har begärt utlåtandet. ringer på nytt och begär ersättning eftersom han menar att det alltid är som begär läkarutlåtandet i annat fall önskar han få ett skriftligt avslagsbeslut med motivering och besvärshänvisning. Personlig handläggare informerades om dessa kontakter. skickade handläggaren ett brev till J.H. med information om att hade nya rutiner för ersättning och att ersättningen skulle begäras på blankett Begäran om ersättning särskilt läkarutlåtande. kom en faktura från J.H. Personlig handläggare skickade ett nytt brev till J.H. om att fakturan var utställd på ett för högt belopp () och att endast betalar i ersättning för läkarutlåtande. Fakturan innehöll dessutom uppgifter om begäran av arvode för två andra personer där utlåtande hade utfärdats. uppmanades i brevet att skicka nya fakturor för respektive person. kom en faktura på (förfallodatum ). Fakturan attesterades och betalades . Ärende 2 (personen född dag 21) Två läkarutlåtanden om hälsotillstånd har utfärdats för denna person, det första . Det kom in . Dessa uppgifter är dokumenterade i ärendets journal . 2 013 /1 4:J O1 lig handläggare observerade dock inte att J.H. begärde ersättning och att samtliga uppgifter för detta var ifyllda. Det andra läkarutlåtandet utfärdades och kom in . Dessa uppgifter är dokumenterade i ärendets journal . Personlig handläggare observerade inte heller i detta fall att det fanns ett anspråk. I journalen finns inga uppgifter om att arvode har betalats ut för dessa läkarutlåtanden. Därför kontaktas personlig handläggare , som bekräftar att det inte finns någon journalförd uppgift. Vid kontakt med Ekonomienheten bekräftar de däremot att en faktura för läkarutlåtande finns, daterad . Fakturan betalades på . Någon ersättning för utlåtandet daterat har inte betalats ut. Personlig handläggare har upprättat ett utbetalningsunderlag som skickas vidare internt för utbetalning till J.H. Ärende 3 (personen född dag 14) Ett läkarutlåtande om hälsotillstånd utfärdades . Det kom in . Dessa uppgifter är dokumenterade i ärendets journal . Även i detta fall har personlig handläggare förbisett J.H:s begäran om arvode. hade fyllt i nödvändiga uppgifter. Kundcenter för partner och undrade över sin ersättning. Han begärde återigen ersättning alternativt ett skriftligt avslagsbeslut med motivering och besvärshänvisning. Personlig handläggare ringde J.H. med anledning av kontakten. ombads skicka in en faktura till fakturascanning i så att en utbetalning skulle kunna göras. Efter kontakt med personlig handläggare framkommer att hon via e-post meddelat J.H. att hon sökt efter en eventuell betald faktura men att det inte fanns någon sådan. ombads därför skicka in en ny faktura till Fakturaskanning för och ange Kst 0126 (kostnadsställe) på den. Den nya fakturan kom in . Den avser arvode för läkarutlåtande. Beloppet på attesterades. Fakturan lämnades vidare internt för utbetalning. Den bristfälliga hanteringen som J.H. har gett uttryck för bekräftas genom vad som framkommit i utredningen. I samtliga fall har personlig handläggare inte observerat begäran om arvode. har fyllt i de uppgifter som behövs för att ta ställning i ersättningsfrågan. Handläggarna borde tagit ställning till begärt arvode, dvs. om ersättning skulle betalas ut eller om man skulle ha fattat beslut om avslag och skickat beslutsbrev med omprövningshänvisning till J.H. I sin kontakt med Kundcenter för partner har J.H. fått felaktig information om att ersättning endast kan betalas ut i de fall särskilt har begärt ett läkarutlåtande. I två av ärendena har J.H. ombetts skicka in faktura, trots att ersättningen för läkarutlåtanden om hälsotillstånd inte ska hanteras på ett sådant sätt. ombads vid ett av tillfällena att komma in med särskild blankett Begäran om ersättning för särskilt läkarutlåtande. Den är avsedd för ersättning som begärs för ett fördjupat läkarutlåtande. hade dessa fall hanterats genom faktura. Informationen var därför felaktig. Av förordningen (1975:1157) om ersättning för vissa läkarutlåtanden m.m. följer att ersättning för läkarutlåtande kan betalas till privatläkare. betalar inga kostnader för utlåtanden från landstings- 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 anknutna läkare, oavsett om utlåtandet begärs på initiativ av den enskilde för att bifogas en ansökan. De allra flesta läkare är landstingsanställda, eller är privatläkare som har vårdavtal med eller ingår i vårdvalssystem där ersättningen för utfärdande av läkarutlåtanden bekostas av . Endast ett fåtal läkare står utanför detta system (de ersätts i stället av ). inte har fått den begärda ersättningen för läkarutlåtandena beror troligtvis på att berörda handläggare inte har observerat att J.H. är privatläkare och att de inte fullt ut känt till att ersättning för ett läkarutlåtande i ett sådant fall ska betalas ut av . Det fanns också brister i handläggningsrutinerna vid den här tidpunkten. Sammantaget beklagar det inträffade. I förra yttrande har information lämnats om vilka insatser som gjorts för att komma till rätta med de kunskapsbrister som finns och hur den form av ersättningsanspråk som det här är fråga om ska hanteras. Som ytterligare åtgärd kommer Kundcenter för partner att informeras. gavs tillfälle att kommentera remissvaret. I ett beslut anförde stf JO Ragnemalm följande. Utredningen visar att J.H. på ett korrekt sätt har begärt ersättning för de fyra läkarutlåtandena, avseende tre olika patienter, som är aktuella i ärendet och att har förbisett hans begäran i samtliga dessa fall. har vid upprepade tillfällen vänt sig till och efterlyst ersättning alternativt ett avslagsbeslut. Myndigheten har trots det inte uppmärksammat sina misstag utan i stället, , lämnat J.H. olika slag av felaktig information om regelsystemet och om vilka åtgärder han skulle vidta för att få sin ersättning. Hanteringen av J.H:s ärenden visar prov på såväl slarv som kunskapsbrister hos personal. Det är självfallet inte acceptabelt. Jag utgår från att de åtgärder som nämns i remissvaren nu har vidtagits. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda. 2 013 /1 4:J O1 Miljö- och hälsoskydd samt djurskydd underrättade part om ett beslut, som var verkställbart från beslutets dag, genom delgivning med stämningsman. kritiseras för att inte ha skickat underrättelsen i ett vanligt brev (Dnr 2744-2011) framförde i en anmälan klagomål mot i , i och Förvaltningsrätten i . Han uppgav i huvudsak följande. Han ägde några katter, några rashönor, en tupp, tre ankor och en påfågel. Efter att ha misshandlats i hemmet av en rånare lades han in på sjukhus. Hans granne erbjöd sig att se efter djuren. Medan han var inlagd beslutade att omhänderta hans djur. Ett par poliser underrättade honom om detta på sjukhuset. Han överklagade beslutet med sjukhuspersonalens hjälp och begärde inhibition. Länsrätten biföll inhibitionsyrkandet och ändrade senare beslut. Polisen hade emellertid redan sålt hans djur. När han kom hem från sjukhuset påträffade han ett par av katterna döda. Polismännen hade missat dessa när de hämtade djuren. De djur som sålts hade han inte återfått. Handlingar från och förvaltningsrätten begärdes in och granskades. Av utredningen framgick följande. anmälde polisen till att V.S. var inlagd på sjukhus. beslutade enligt 32 § 2 djurskyddslagen (1988:534) att omhänderta samtliga katter som fanns hos V.S. och lämnade över ärendet till polisen för omedelbar verkställighet. beslutade att även omhänderta samtliga fåglar som fanns hos V.S. fick genom besluten tillfälle att yttra sig över vad som skulle ske med djuren. beslutade enligt 34 § djurskyddslagen att samtliga omhändertagna katter och fåglar genom polisens försorg skulle säljas eller på annat sätt överlåtas eller, om det inte var möjligt , avlivas. I beslutet skrev att det gällde även om det överklagades. förordnade att V.S. skulle delges beslutet genom stämningsman. Beslutet skickades till polisen för delgivning och verkställighet. I den gemensamma begäran antecknades att V.S. var inskriven på i . Polisen sålde djuren . beslutet och begärde s.k. inhibition. förordnade förvaltningsrätten att beslut tills vidare 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 inte skulle gälla. I dom beslutade förvaltningsrätten att upphäva beslut av samt förordnade att de omhändertagna djuren skulle överlämnas till V.S. De nya djurägarna förklarade sedermera på förfrågan av polisen att de inte var intresserade av att återlämna de överlåtna djuren. Muntliga upplysningar inhämtades från länsveterinären . Ärendet remitterades därefter till som anmodades att utreda och yttra sig över vilka överväganden som gjordes beträffande sättet för underrättelse till V.S. om innehållet i beslutet . , genom länsöverdirektören , framförde följande. Inför beslutet om vad som ska ske med de omhändertagna djuren underrättade V.S. Underrättelsen expedierades från . Underrättelsen delgavs V.S. beslutet från med stämningsman. Detta för att ånyo säkerställa att V.S. personligen fick ta del av beslutet på snabbaste och säkraste sätt. delgavs beslutet inte förrän . Vid beslut om vad som ska ske med omhändertagna djur arbetar vi utifrån en rutin som baseras på en helhetsbedömning där olika faktorer vägs samman. I bedömningen ingår bl.a. -djurägarens ansvar och ansvarstagande för djuren, -djurägarens kostnader för de omhändertagna djuren eller i fall djurägaren inte kan betala samhällets kostnader, -hur länge det är rimligt för djurens bästa att sitta på en temporär uppstallningsplats och När vi beslutar om delgivningsform gör vi det utifrån en helhetsbedömning. Det har visat sig ofta vara svårt att få beslut delgivna via sjukhuset, alltså via sjukhusets personal. Vår erfarenhet är att delgivning genom stämningsman är det avgjort bästa sättet när personer ligger på sjukhus och det är angeläget att delgivning sker snabbt och säkert. I detta fall fanns det inga indikationer som gjorde att vi övervägde att göra på ett annat sätt. Anledningen till att vi valde att delge V.S. med stämningsman var således att i görligaste mån säkerställa att V.S. personligen fick ta del av dels underrättelsen från och beslutet , eftersom han var inlagd på sjukhus och inte kunde nås i hemmet. inkom med ytterligare skrivelser samt yttrade sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. 2 013 /1 4:J O1 Av V.S:s skrivelser till JO framgår att avsikten med hans anmälan har varit att få hjälp med att få tillbaka sina djur. Jag vill därför inledningsvis nämna att JO inte kan ändra eller upphäva domstolars eller myndigheters beslut. JO tar som regel inte ställning till om ett beslut är riktigt i sak och uttalar sig inte heller om bedömningar i domar och beslut. Min granskning har därför inte gällt de domar och beslut som meddelats enligt djurskyddslagen. JO:s granskning avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet. Utredningen i detta ärende har huvudsakligen gällt handläggning av underrättelsen till V.S. om beslutet om vad som skulle ske med de omhändertagna djuren. Av utredningen framgår att V.S. delgavs beslutet , dvs. först efter att det meddelades. Av 21 § förvaltningslagen (1986:223), FL, framgår att en myndighet vid myndighetsutövning mot enskild ska underrätta parter om innehållet i slutliga beslut, om det inte är uppenbart obehövligt. I paragrafens tredje stycke föreskrivs att myndigheten bestämmer om underrättelsen ska ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. Bestämmelsen i 21 § FL anger inte när underrättelseskyldigheten ska fullgöras. Det följer emellertid av 7 § samma lag att parten ska underrättas . JO har tidigare uttalat att expediering av beslutet ska ske utan dröjsmål (JO 1996/97 s. 143). Om beslutet är verkställbart från beslutets dag, bör parterna underrättas om beslutet genast (se och , Förvaltningslagen med kommentar, 3:e uppl., s. 260). var alltså skyldig att underrätta V.S. om beslutet genast. För att kunna fastställa när beslutet skulle vinna laga kraft hade desssutom att delge V.S. valde att fullgöra dessa båda åligganden genom att skicka beslutet till polisen för delgivning med stämningsman. Det ligger i sakens natur att detta förfarande medförde risk för att V.S. blev underrättad om beslutet senare än om hade skickat det till honom på sjukhuset i ett vanligt brev. Så blev det också av allt att döma – V.S. fick inte beslutet förrän , alltså efter det att beslutet hade meddelats. har i sitt remissvar redogjort för skälen till att myndigheten valde att skicka beslutet via polisen i stället för att skicka det med posten. Det avgörande för har uppenbarligen varit att försäkra sig om ett bevis om delgivning. Skyldigheten att genast underrätta V.S. om beslutet så att han fick tid på sig att överklaga det innan det verkställdes diskuteras inte i remissvar. Jag kan förstå om gjorde den bedömningen att stämningsmannadelgivning var det säkraste sättet att få ett bevis om delgivning. Och om det hade varit fråga om ett beslut som inte fick verkställas förrän det vunnit laga kraft, skulle jag inte ha haft några invändningar mot att underrättelsen enligt 21 § FL skedde via polisens stämningsman. Men beslut av kunde verkställas fr.o.m. . Därför anser jag att gjorde fel när den underrättade V.S. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 borde ha skickat beslutet till V.S. i ett vanligt brev och förtjänar kritik för att så inte skedde. Vad som i övrigt kommit fram i ärendet ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd från min sida. Kritik mot en länsstyrelse för att den inte som tillsynsmyndighet har ingripit mot att ett av undanröjt tillstånd har tagits i anspråk (Dnr 3267-2012) , miljödomstolen (nuvarande Mark- och miljödomstolen vid ), meddelade Loussavaara-Kiirunavaara Ak- tiebolag, , tillstånd enligt att anlägga och driva en gruva vid Gruvberget, med ett krossnings-/ sovringsverk i anslutning till bolagets befintliga malmförädlingsanläggningar i bryta och bearbeta högst malm leda bort det grundvatten och ytvatten som läcker in i gruvan och utföra anläggningar för detta, allt inom kommun. Miljödomstolen förordnade att tillståndet fick tas i anspråk utan hinder av att domen inte vunnit laga kraft, i de delar som avsåg vattenverksamhet dock under förutsättning att hos i ställde en sådan säkerhet som föreskrivs i 22 kap. 28 § första stycket . tog tillståndet i anspråk i enlighet med verkställighetsförordnandet och påbörjade verksamheten i , trots att miljödomstolens dom alltså inte hade vunnit laga kraft. undanröjde (nuvarande Mark- och ) miljödomstolens dom och avvisade ansökan. Miljödomstolens verkställighetsförordnande berördes inte i domslut. överklagade dom och fortsatte att bedriva verksamheten i i enlighet med det av miljödomstolen givna tillståndet och verkställighetsförordnandet. beslutade att inte meddela bolaget prövningstillstånd. I och med Högsta domstolens beslut vann dom laga kraft. I en anmälan, som kom in till JO , framförde T.V. klagomål mot i angående myndighetens underlåtenhet att ingripa mot den verksamhet som bedrev i efter Miljööver- 2 013 /1 4:J O1 T.V. hänvisade i sin anmälan till en artikel införd i . Av artikeln framgick följande. Professor: tog en chansning , professor i miljörätt vid , är förvånad över att inledde brytningen i innan företaget hade fått ett lagakraftvunnet miljötillstånd. – Jag förstår inte hur resonerade. Verkställighetsförordnandet försvann ju i och med dom. Det låter som att chansade på att det inte gjort det, säger . – Det låter som att man haft rådgivare som rått dem fel, säger han. , tillsynsmyndighet när det gäller gruvdrift, har stött tolkning om att verkställighetstillståndet för Gruvberget fortsatte att gälla även efter beslut. – Jag blev väldigt förvånad när jag hörde att inte tänkte ingripa mot den del av verksamheten som bedrivs utan tillstånd. Frågan är om inte JO borde titta på det. För har man fått nej så åligger det myndigheterna att ingripa, det är inga börskrivningar i utan det är skall som gäller, säger . Ärendet remitterades till som anmodades att lämna upplysningar om och yttra sig över T.V:s anmälan. anmodades vidare att redovisa sin bedömning av det som kommit fram. I sitt yttrande anförde (länsrådet och miljödirektören ) i huvudsak följande. Eftersom det av miljödomstolen meddelade verkställighetsförordnandet inte har inhiberats av och dess dom vann laga kraft först då beslutat att inte meddela prövningstillstånd för bolagets överklagande, har bolaget enligt bedömning, från miljödomstolens dom och för Högsta domstolens beslut ägt rätt att bedriva verksamhet i enlighet med meddelat tillstånd och verkställighetsförordnande. T.V. bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret. I ett beslut anförde stf JO Ragnemalm följande. Enligt , MB, gäller i ansökningsmål att en domstol får förordna att tillstånd till en verksamhet får tas i anspråk även om domen inte vunnit laga kraft (22 kap. 28 § första stycket). Om en dom med ett sådant verkställighetsförordnande överklagas får Mark- och undanröja förordnandet, innan talan mot domen i övrigt prövas (22 kap. 28 § tredje stycket). Enligt 29 § miljötillsynsförordningen (2011:13) har ansvar för tillsyn i fråga om bl.a. miljöfarlig verksamhet som omfattas av tillståndsplikt enligt bilagan till förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd, utom den tillsyn som omfattas av ansvar enligt 26 §. Utvinning, brytning och bearbetning av bl.a. malm omfattas av tillståndsplikt enligt den nämnda bilagan. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 sådan att den omfattas av ansvar enligt 26 § miljötillsynsförordningen. ska kontrollera efterlevnaden av samt föreskrifter, domar och andra beslut som har meddelats med stöd av balken och i förekommande fall vidta de åtgärder som behövs för att åstadkomma rättelse (26 kap. 1 § MB). En tillsynsmyndighet får därför meddela de förelägganden och förbud som behövs i enskilda fall för att åstadkomma att efterlevs (26 kap. 9 § MB). Om det finns misstanke om brott, är myndigheten skyldig att anmäla saken till polis- eller åklagarmyndigheten (26 kap. 2 § MB). Av utredningen i ärendet framgår att varken undanröjt eller inhiberat miljödomstolens verkställighetsförordnande innan den meddelade sin dom. har därav dragit slutsatsen att verkställighetsförordnandet var gällande även efter det att undanröjt underinstansens dom. Jag delar inte denna uppfattning. I och med att genom sin dom undanröjt tillstånd att bedriva gruvverksamheten fanns det inte längre något tillstånd som kunde tas i anspråk. Detta innebär att – efter dom – bedrivit verksamheten i utan tillstånd. Det har därmed enligt min mening ålegat att som tillsynsmyndighet ingripa mot den aktuella verksamheten. Med detta kritiska uttalande avslutas ärendet. Kritik mot en av ett överklagande (Dnr 5844-2012) framförde i en anmälan till JO klagomål mot i beträffande nämndens handläggning av ett klagomålsärende, varvid han bl.a. ifrågasatte om han fått del av samtliga diarieförda klagomål. Han ställde sig även frågande till förvaltningens svar på ett e-postmeddelande i vilket han uppgett sig vilja överklaga ett delegationsbeslut. Till anmälan bifogades utskrifter av e-postväxling mellan och stadsbyggnads- och . Vissa ytterligare e-postutskrifter, samt ovan nämnda delegationsbeslut, begärdes in och granskades. hänförde sig i ett e-postmeddelande till en handläggare vid förvaltningen till ett visst delegationsbeslut. Han förtydligade , på fråga från handläggaren, att han överklagade beslutet. Handläggaren skickade dagen därpå ett e- postmeddelande till med följande lydelse. För att ditt överklagande 2 013 /1 4:J O1 ska kunna överlämnas till måste ditt överklagande uppfylla dessa paragrafer enligt [förvaltningslagen]. Härefter citerades 22–25 §§ i nämnda lag. skickade en ny handläggare ett e-postmeddelande till där hon underrättade honom om att hon tagit del av e-postkonversationen i ärendet samt att hon då hade uppmärksammat hans överklagande, registrerat . Hon uppgav att hon avsåg att överlämna överklagandet till dagen därpå, om [hon] inte [hörde] något annat. återkom per e-post, varvid han bl.a. skrev Jag avvaktar med överklagandet tills ni besvarat mina frågor. underrättade handläggaren om att hans överklagande enligt hans önskemål inte hade behandlats och att den delen av ärendet avslutats. Muntliga uppgifter inhämtades från miljöinspektören och tf. kommundirektören . uppgav i huvudsak följande. Den tidigare handläggaren hade fattat ett beslut om att lämna överklagande utan åtgärd. insåg att detta inte var ett riktigt beslut och förberedde därför överklagandet för överlämnande till . Hon informerade även om detta per e-post. svarade då att han inte längre avsåg att överklaga. lämnade därför inte över överklagandet till . Hon hade erbjudit att få ut samtliga handlingar i klagomålsärendet och förklarat för honom på vilket sätt klagomålen diarieförts. hade emellertid inte velat ta del av handlingarna. uppgav i huvudsak följande. Ärendet i fråga hade varit omfattande och krävt en stor arbetsinsats från förvaltningens sida. De hade gjort sitt bästa för att handläggningen skulle ske lagenligt. Om överklagande borde ha överlämnats till trots att denne återkallat det, hade emellertid handläggningen brustit. beklagade detta och skulle inleda en översyn av rutinerna i detta hänseende. I ett beslut anförde JO följande. Jag har inte funnit tillräckliga skäl att begära in ett skriftligt yttrande från nämnden. Det som har framkommit av utredningen föranleder emellertid följande uttalanden från min sida. Enligt 23 § förvaltningslagen (1986:223), FL, ska ett beslut överklagas skriftligt. I skrivelsen ska klaganden ange vilket beslut som överklagas och den ändring i beslutet som han begär. Skrivelsen ges in till den myndighet som meddelat beslutet. Den ska ha kommit in dit från den dag då klaganden fick del av beslutet. I 24 § FL förskrivs att den myndighet som meddelat det överklagade beslutet ska pröva om överklagandet har kommit in i rätt tid. Har skrivelsen kommit in , ska den som huvudregel avvisas. Enligt 25 § FL ska, om skrivelsen inte avvisas, den myndighet 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 som meddelat beslutet överlämna skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som ska pröva överklagandet. Som förutsättning för att ett överklagande ska överlämnas till överinstansen anges alltså i 25 § FL endast att överklagandet inte avvisats såsom för sent inkommet. Myndigheten ska inte pröva om förutsättningarna i övrigt är uppfyllda för att överklagandet ska kunna tas upp till prövning. JO har i tidigare beslut uttalat sig om situationen där ett överklagande återkallas hos beslutsmyndigheten; den klagande vänder sig med en återkallelse – liksom med sitt överklagande – till överinstansen, och frågan om ett ärende ska avslutas till följd av återkallandet bör därmed avgöras av den instansen, och inte av beslutsmyndigheten (se JO 1992/93 s. 463 och JO 1997/98 s. 411). Det finns ytterligare en situation då ett överlämnande till överinstansen inte behöver ske, nämligen när beslutsmyndigheten själv omprövat – och ändrat – det överklagade beslutet enligt 28 § FL.