frsrdg · H104JO1 · 2013-11-13 00:00:00 — JO och Justitiekanslern, , har bedömt att polisen inte utan uttryckligt lagstöd får fotografera enskild med tvång eller annars mot dennes vilja (se JO 1999/2000, s. 91, JO 2004/05, s. 98 och JO dnr 2366-2007 samt JK dnr 1002- 00). Under förutsättning att det är motiverat utifrån polisens uppgift och så länge behovs- och proportionalitetsprinciperna beaktas är det i princip tillåtet för polisen att ta bilder på människor på allmänna platser. I enlighet med vad som uttalats i flera tidigare JO-beslut får polisen dock inte utan uttryckligt lagstöd använda tvång för att avfotografera personer. Fotograferingen av och . genomfördes under ett tvångsingripande och framstår som en integrerad del av detta. Den hade därmed karaktären av en mot dem vidtagen tvångsåtgärd. Något lagstöd för fotografering av det slaget finns inte. ska därför kritiseras för denna del av ingripandet mot och . Kritik mot i för förföljandet av en motorcykelförare (Dnr 6331-2011) Beslutet i korthet: Vid en polisinsats mot en motorcykelförare, som misstänktes för bl.a. grov vårdslöshet i trafik, kom denne och hans passagerare att under ca 20 minuters tid och i mycket hög hastighet följas av flera polispatruller, däribland en polishelikopter. Insatsen avbröts efter ett försök att stoppa motorcykeln. Föraren kom dock att fortsätta i mycket hög hastighet i ytterligare varefter han körde in i en vägbom. Han avled av sina skador. Som utgångspunkt för bedömningen konstateras att polismyndigheten har haft en utarbetad metod för, och goda möjligheter att förbereda sig på, den situation som uppstod. Förutsättningarna för ett ingripande mot motorcykelföraren utan att öka risken för allvarliga skador framstod också som goda vid insatsens början. I beslutet konstateras att polisen haft en skyldighet att ingripa mot motorcykelföraren, men att det vid rådande omständigheter kan ifrågasättas om det var lämpligt att inleda ett förföljande och att detta borde ha avbrutits av polispatrullen när föraren, i stället för att stanna, ökade hastigheten ytterligare. Under det fortsatta skeendet kan det inte ha undgått motorcykelföraren att en större polisinsats var inriktad på att stoppa honom, och hans körsätt måste rimligen ha påverkats av detta. Insatsen bedöms därför i sin helhet som ett förföljande. Förföljandet borde på grund av de stora riskerna ha avbrutits senast när föraren i ett tidigt skede körde förbi en polisavspärrning, varefter det måste ha varit uppenbart att han inte frivilligt skulle stanna vid ett fortsatt 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Förföljandet bedöms ha varit oförenligt med proportionalitetsprincipen. JO:s granskning har påvisat brister vad gäller planering, kommunikation, ledning och samordning av insatsen mot motorcykelföraren. Dessa synes ha varit av avgörande betydelse för att polismyndigheten, i stället för att använda andra effektiva till buds stående medel, kom att i mycket hög hastighet och under ca 20 minuters tid förfölja honom. Enskilda polismän kritiseras inte eftersom de på grund av dessa brister i varierande grad har haft begränsade möjligheter att korrekt bedöma den situation som man ställdes inför. Ansvaret för att bristerna har förelegat – och att förföljandet kom att ske i strid med proportionalitetsprincipen – bedöms åvila myndigheten som sådan, ytterst dess ledning. i kritiseras därför. Vid en trafikinsats som genomfördes av i kom en motorcykel att efterföljas av flera polispatruller, däribland en polishelikopter. Motorcykelns förare, ., misstänktes bl.a. för grov vårdslöshet i trafik. Efter att motorcykeln i ca 30 minuters tid framförts i mycket hög hastighet, i , körde . in i en vägbom vid den för trafikunderhåll avstängda . Han avled av de skador han ådrog sig, medan hans passagerare, Ve- , klarade sig med förhållandevis lindriga skador. Med anledning av det inträffade beslutade chefsåklagaren , , riksenheten för polismål, att inleda en förundersökning rörande misstänkt tjänstefel och vållande till annans död (AM-120804-11). Förundersökningen kom att ledas av tf chefsåklagaren . beslutade åklagaren att lägga ned förundersökningen. Enligt åklagarens bedömning visade utredningen att ingen polis vållat trafikolyckan samt att ingen polis åsidosatt vad som gällt för uppgiften under förföljandet eller efterföljandet. beslutade överåklagaren , , utvecklingscentrum , i ett överprövningsärende att inte ändra beslut att lägga ned förundersökningen. Efter att förundersökningen lagts ned gjorde ., mor till ., en anmälan till JO gällande polisens agerande vid efterföljandet av motorcykeln. Hon ifrågasatte bl.a. varför polisen valde att i en massiv polisinsats och jaga . i stället för att i ett tidigt skede stoppa honom när han färdades i normal hastighet i . I sin anmälan uppgav hon avslutningsvis: Jag får acceptera att ingen enskild befattningshavare vid polisen kan hållas ansvarig för min sons död i en straffrättslig mening. Med tanke på det inträffade och det tragiska slut som denna massiva polisinsats fick så anser jag det dock vara av synnerlig vikt att JO – en gång för alla och till 2 013 /1 4:J O1 undvikande av framtida liknande tragedier – tydligt förklarar var gränserna går för den här typen av polisinsatser. Enligt min uppfattning är det uppenbart att såväl polisinsatsens intensitet som omfattning stod i missförhållande till det rättsliga syfte man ville uppnå, vilket måste anses vara oförsvarligt. Frågor om polisens tillämpning av behovs- och proportionalitetsprinciperna i vardagssituationer som denna förtjänar en principiell belysning som kan tjäna som tydlig vägledning för hur polisen ska agera i sådana här situationer. I synnerhet eftersom stämning och tonläge vid den här typen av jakter onekligen har en förmåga att skruvas upp till oproportionella nivåer för att slutligen urarta med känt och djupt tragiskt resultat. På ljudinspelningen från polisbilen hörs bland annat hur en av poliserna skämtsamt säger vi får sätta honom i räcket på – alltså en livsfarlig katt-och-råtta-lek där inte bara min son och hans flickvän (bevisligen) utsattes för livsfara utan också ett stort antal andra trafikanter. JO begärde in och tog del av handlingarna i förundersökningen, bl.a. inspelat material från en efterföljande polisbil, radiokommunikationen med länskommunikationscentralen, LKC, förhör med vittnen m.fl. och utredning om polishelikopterns färd. Av handlingarna framgick att polismyndigheten genomförde en trafikinsats i området kring i södra , med anledning av s.k. street racing med motorcyklar. I insatsen deltog ca 15 polisfordon, däribland en polishelikopter. Av videoupptagningen från två polisbilar och radiokommunikationen med LKC framgick följande om den anmälda händelsen. Vid blev en polispatrull i civil polisbil, som stod med blåljus påslaget på i norrgående körbana i höjd med , omkörd av en motorcykel som färdades i hög hastighet. Motorcykeln, som saknade såväl registreringsskylt som backspeglar, körde i riktning mot centrala . Patrullen körde efter motorcykeln och fick i Söderledstunneln visuell kontakt med den. Motorcykeln framfördes av ., med hans flickvän som passagerare. . körde, ovetande om att polispatrullen följde efter, till i där han i korsningen med gjorde en u-sväng. I korsningen med körde han i låg hastighet mot rött ljus. Härefter körde han, via Söderledstunneln, tillbaka i riktning mot den pågående trafikinsatsen. I detta skede anropade polispatrullen polishelikoptern, som mötte upp vid . Vid det södra brofästet ökade ., som fortfarande var omedveten om att han var efterföljd av polis, hastigheten till . På Ny- näsvägen i höjd med körde han ifatt en målad polisbuss, vilken han körde om i höger fil i en hastighet om . Härefter ökade han hastigheten till . Klockan var då ca 21.43. . körde efter detta förbi flera polisfordon med påslagna blåljus. Den civila polisbilen följde i hög hastighet efter motorcykeln, först utan att ge sig till känna. I höjd med slog polispatrullen på ljus- och ljudanordningen på polisbilen. . uppmärksammade dock inte polisbilen 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 förrän den i höjd med först körde upp mycket nära bakom motorcykeln för att sedan köra upp jämsides på höger sida om den. Passageraren, , uppmärksammade då . på detta, varpå han sträckte ut vänster arm och gjorde en rörelse som kan tolkas som att han pekade finger åt polisbilen. Härefter ökade han hastigheten till . Klockan var då ca 21.44. Polisbilen, som inte kunde följa med i motorcykelns hastighet, fick en sista visuell kontakt med den i samband med att . svängde av vid Handen och körde norrut via Gudöbroleden mot . Härefter rapporterade polishelikoptern, som följde motorcykelns färd, kontinuerligt dess position. I samband med att den civila polispatrullen hade den sista visuella kontakten med motorcykeln, ca , rapporterade patrullen till LKC att man hade ett efterföljande av en motorcykel och önskade biträde av fler polisbilar. När LKC efterfrågade vilken brottsmisstanke som föranlett förföljandet uppgav patrullen att det hade börjat med vårdslöshet i trafik, som senare hade övergått i grov vårdslöshet i trafik, samt rödljuskörning på . Man rapporterade också att överträdelserna skett oprovocerat och utan att föraren kände till att polis följde efter. Motorcykelns färd fortsatte via och . Vid gjordes ett försök att stoppa motorcykeln genom att två polispatruller spärrade av vägen, men . körde förbi i höger vägren. Detta försök rapporterades dock inte över radion. Han körde härefter tillbaka ut på i norrgående riktning in mot centrala . Via körde han sedan E4:an söderut mot . Från helikoptern meddelades under färden bl.a. att motorcykeln sicksackade mellan bilar och höll en mycket hög hastighet. Det meddelades också att hastigheten var så hög att inga polisfordon kunde köra ikapp eller följa motorcykeln. Polispatruller i såväl bil som helikopter uppgav på fråga från LKC att trafikintensiteten var låg. Vid trafikplats hade en polispatrull beordrats att försöka dämpa hastigheten om motorcykeln skulle svänga av där, men den körde förbi. Vid trafikplats utanför beordrades två polispatruller att försöka dämpa hastigheten genom att forma en s.k. chikan, som innebär att polisfordonen står stilla i varsin fil parallellt men olika långt fram. Motorcykeln körde dock förbi och svängde av in mot centrala . Vid gjorde . en u-sväng och körde tillbaka ut på norrut i riktning mot . I samband härmed, ca , beslutade vakthavande befäl att efterföljandet skulle avbrytas. LKC meddelade att inga polisbilar aktivt fick delta i någon jakt och att polisfordon skulle dras tillbaka från motorväg och påfarter. Helikoptern, vars besättning uppgav att de inte trodde att motorcykelföraren visste att de följde honom, gavs dock tillstånd att fortsätta. Detta skulle dock ske på ett sådant avstånd att föraren inte kände sig jagad. meddelades från helikoptern att inga polisbilar deltog i efterföljandet. önskade LKC uppgift om vilken hastighet motorcykeln framfördes i. Helikopterpatrullen uppgav att man inte kunde mäta någon hastighet, men att helikoptern flög i och att motorcykeln ändå körde ifrån den. 2 013 /1 4:J O1 Efter att motorcykeln kört in på Årstalänken mot meddelades från helikoptern att motorcykeln gått omkull. var avstängd för underhållsarbeten och motorcykeln hade i mycket hög hastighet kört in i en vägbom i anslutning till tunneln. . avled av de skador han ådrog sig. Passageraren, , klarade sig med förhållandevis lindriga skador. Av radiokommunikationen och vittnesförhör framgår att det inte fanns någon polisbil i närheten av motorcykeln vid kraschen och av den utredning om helikopterns färd som finns redovisad i förundersökningen framgår att denna befann sig söder om olycksplatsen. JO begärde att skulle yttra sig över anmälan, varvid berörda befattningshavare skulle ges tillfälle att lämna synpunkter. inhämtade ett yttrande från i , vilket bifogades styrelsens yttrande. yttrande hade beslutats av biträdande länspolismästaren . Eftersom polismännen i den polispatrull som initialt följde motorcykeln inte hade beretts tillfälle att lämna synpunkter inför myndighetens yttrande, begärde JO att polismyndigheten skulle inge ett kompletterande yttrande. Det kompletterande yttrandet beslutades av biträdande länspolismästaren . Nedan redovisas först uppgifter i polismyndighetens yttrande och kompletterande yttrande avseende vissa särskilda frågeställningar som aktualiseras av anmälan. Härefter redovisas polismyndighetens bedömning. Avslutningsvis redovisas yttrande. uppgav i sitt yttrande att det föreligger ett allvarligt problem med en viss kategori av motorcykelförare som har som sport att köra i extremt höga farter, att köra ifrån polisen samt att i vissa fall filma och lägga ut filmen på internet. Enligt yttrandet finns det olika klubbar för sådan körning och förarna samlas i grupper för att utöva s.k. street racing på vägar och gator bland vanliga trafikanter. Enligt polismyndigheten är det viktigt att kunna ingripa mot sådana förare. Myndigheten uppgav härvid: Mot bakgrund av att dessa extrema motorcykelförare är likgiltiga inför andra människors liv och hälsa då de tar mycket stora risker såväl för egen del som för medtrafikanterna är det därför viktigt att kunna ingripa och lagföra sådana extrema förare. Konsekvensen av olyckor som inträffar i hög fart är självklart mycket svåra personskador och dödsfall. Om polisen alltid blir frånåkt och ingripande aldrig kan ske blir fältet fritt för extremkörning, på bekostnad av vanliga trafikanters liv och hälsa. Eftersom det inte är möjligt för polisen att köra ifatt dessa motorcyklar har polismyndigheten utarbetat en metod som innebär att man med hjälp av helikopter kontrollerar vart de tar vägen och ger positioner till polispatruller på 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 marken som kan hinna i kapp och ingripa när föraren slutligen har stannat. Den arbetsmetod som är nödvändig vid ingripande mot extrema motorcykelförare är att med hjälp av helikopterns positionsangivelser snabbt försöka hinna fram till motorcykelföraren när han har stannat innan han avviker från platsen. För att hinna fram är det då nödvändigt att polisbilen framförs i hög fart, även då visuell kontakt med motorcykeln saknas. Om polisbilen färdas i normalfart hinner motorcykelföraren försvinna. Ar- betsmetoden är således att med hjälp av helikopterns anvisningar till slut komma i kapp föraren då denne slutligen stannar och att då ingripa. Motorcykeln följdes initialt av en civil polisbil med inspektörerna (förare) och . I omedelbar anslutning till att de börjat följa efter motorcykeln uttalades i polisbilen vi får sätta honom i räcket på . Om detta har polismyndigheten i sitt kompletterande yttrande uppgett följande. Det var som uttalade detta i början av händelseförloppet när de var på väg in mot staden. avsikt med uttalandet var bara att de skulle, om rätt tillfälle gavs, genom s.k. stängning förmå motorcykelföraren att stanna på . Vid s.k. stängning åstadkommer man, utan fysisk kontakt mellan fordonen, ett trångt avstånd mellan bilen och motorcykeln för att på så sätt få föraren att inte våga fortsätta utan i stället stanna. Detta förfaringssätt kan bara användas vid låga hastigheter och det blev aldrig aktuellt i förevarande fall. I fråga om varför . inte stoppades i ett tidigt skede när han körde genom centrala uppgav polismyndigheten: kan konstatera att motorcykeln färdades i befann sig den civila polisbilen avvaktande en bit bakom, ibland med andra trafikanter emellan, för att inte göra motorcykelföraren medveten om deras närvaro. Farten genom de centrala delarna i staden var i stort sett normal och polismännen fick uppfattningen att föraren inte visste att det var en civil polisbil som fanns i närheten. Polismännen ansåg att det var troligt att föraren skulle stanna vid vid där ett mycket stort antal motorcyklar hade samlats, men så skedde inte utan motorcykeln begav sig ut ur stadskärnan och ökade då farten betydligt, varför även polisbilen ökade farten. Anledningen till att polispatrullen inte stoppade motorcykelföraren när han stod stilla vid ett rödljus på var således att de höll för troligt att han skulle svänga in vid strax därpå. hade inte en genomsnittshastighetsmätning gjorts. Polismännen ville inte heller riskera att motorcykelföraren, i samband med ett ingripande, skulle köra i väg i hög hastighet inne i , med de olycksrisker som det skulle kunna föra med sig. Det kan nämnas att erfarenheten har visat att det är mycket vanligt att motorcykelförare, som uppvisat beteende att köra för fort, inte stannar på polismans befallning. En medveten strategi är därför att låta föraren av motorcykeln stanna själv, innan ett ingripande sker. Det är med anledning av denna arbetsmetod som något ingripande mot motorcykeln inte gjordes i det tidiga skedet på då motorcykeln stannade till vid rött ljus. 2 013 /1 4:J O1 Avseende den riskbedömning som gjordes då förföljandet påbörjades uppgav polismyndigheten i sitt kompletterande yttrande: Det var först när polismännen kom i kapp motorcykeln ute på motorvägen söderut, , i höjd med (Larsboda), som de gav sig till känna och satte på blåljus för att markera sin närvaro i syfte att få föraren att stanna frivilligt (det var inget stängningsförsök). Därmed inledde de ett förföljande i enlighet med definitionen i då gällande 2 § FAP 104-1, dvs. körning med ett polisfordon efter ett undflyende fordon med förhållandevis kort avstånd mellan fordonen i syfte att stoppa den undflyendes fortsatta färd och då den undflyende görs genom ljud- och/eller ljussignal på ett tydligt sätt uppmärksam på att han eller hon ska stanna. Riskbedömningen resulterade i att det i detta skede var möjligt att inleda ett förföljande då det inte framkallade fara eller endast ringa fara för andra personer eftersom trafikintensiteten på motorvägen var låg, sommarväglaget var bra, övriga trafikomständigheter var bra samt det var motiverat med anledning av att motorcykelföraren gjorde sig skyldig till grov vårdslöshet i trafik med fara för andra människors liv, bl.a. sin passagerares. Förföljandet pågick i endast . Därefter drog motorcykeln iväg från dem i mycket hög hastighet på motorvägen varpå avståndet ökade och förföljandet övergick till ett efterföljande. Avseende polisinsatsens omfattning uppgav polismyndigheten följande. Av befintligt material, såsom händelserapport, inspelning av radiotrafik och videofilm, i ärendet framgår att polishelikoptern (anrop 0946) var den patrull som deltog i efterföljandet av motorcykeln. Patrull 39-7570 var den civila bilpatrull som följde motorcykeln från ca och tills den tappade visuell kontakt ca . Det var endast denna patrull som deltog i förföljandet under de det pågick. Utöver dessa två patruller deltog ytterligare fyra patruller i försök att minska motorcykelns hastighet, dessa patruller har dock inte aktivt deltagit i efterföljandet och förföljandet. Patrull 37-1630 och 37-1610 befann sig vid avfart mellan och 22.01 och hade för avsikt att minska motorcykelns hastighet om denne svängde av på avfarten mot . Motorcykeln åkte dock förbi denna avfart. Patrull 38-9110 och 38-9220 bildade en s.k. chikan vid trafikplats till 22.05 för att också de försöka sänka motorcykelns hastighet. Motorcykeln körde dock förbi den s.k. chikanen på vägrenen. Av videofilmen och händelserapporten framgår också att ytterligare ca fem patruller vid olika tillfällen deltog i efterföljandet. Dessa fem patruller, varav en polismotorcykel som körde bakom patrull 39-7570 innan vakthavande befäl avbrutit efterföljandet och en civil polisbil som körde före aktuell patrull efter att vakthavande befäl avbrutit efterföljandet, deltog i syfte att bl.a. försöka stoppa motorcykeln, men avbröt efterföljandet efter relativt kort stund och föll sedan in i den normala trafikrytmen. Endast ett fåtal patruller deltog således i efterföljandet och endast en patrull deltog i förföljandet. Efter att olyckan skett tillströmmade ett stort antal polispatruller för att delta i räddningsarbetet och utredningsarbetet. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Vad gäller de riskbedömningar som vakthavande befäl gjorde under insatsen, hans beslut att avbryta denna och det därpå följande skeendet, framgår följande av polismyndighetens kompletterande yttrande. Det vakthavande befälet förstod snabbt att det rörde sig om en motorcykel som körde i extrem hastighet, vilket innebar att det inte var möjligt att ha ett efterföljande eftersom polisbilarna inte kunde hålla motorcykeln i sikte. Endast polishelikoptern kunde följa efter och se vart den tog vägen. Han minns att han tänkte redan i när han fick besked om att motorcykeln befann sig där. gjorde riskbedömningar fortlöpande insatsen pågick. Han utgick från trafiksituationen, vägen och omgivningarna, tiden (kväll), årstiden (sommar), brottets art (grov vårdslöshet i trafik), att en passagerare fanns på motorcykeln, olycksrisken osv. Han bedömde att föraren körde på det här extrema sättet oavsett trafiksituationen. Sammantaget bedömde han fortlöpande om det var försvarligt att fortsätta insatsen. Den rutin han hade som vakthavande befäl i var att alltid vara väldigt försiktig med efterföljandeinsatser och att alltid avbryta sådana. Han tillämpade behovs- och proportionalitetsprincipen. Han förstod att det inte skulle sluta på ett bra sätt eftersom hastigheten var så extrem. Han tänkte att det fanns tre alternativa slut på färden; att motorcykelns motor skulle skära, att motorcykeln skulle åka av vägen ut i terrängen eller att föraren skulle orsaka en trafikolycka med annan vägtrafikant. Han insåg att den uppkomna situationen med en extrem motorcykelförare innebar olycksrisker och att han därför behövde byta taktik till att i stället hålla borta alla polisbilar. Han beordrade därför att alla skulle bort från avfarterna. Han ville förvissa sig om att det inte fanns någon risk för att motorcykelföraren skulle se polisbilar längs med vägen. Detta var och då befann sig motorcykeln i där den vände tillbaka mot . Genom helikopterns rapportering fick han besked om att polisfordonen hade avbrutit. Han bedömde vidare att det var hans skyldighet som vakthavande befäl att ha helikoptern kvar för att få vetskap om vart motorcykeln tog vägen och om något inträffade. Helikoptern låg högt upp och långt bakom och motorcykelföraren kunde inte ha sett den, detta hade han fått besked om från personalen i helikoptern. Han tänkte att han skulle larma på sekunden så snart han fick besked från helikoptern att något inträffade. I skedet efter det att insatsen avbrutits var det upp till de enskilda polismännen att bedöma vad de skulle göra fortsättningsvis. visste inte att den civila bilen följde efter i samma riktning som motorcykeln färdades. När beskedet kom via radion att motorcykelföraren hade ramlat beordrade han fram ambulans. Han kunde konstatera att det tog innan den första radiobilen kom fram. Avseende tidpunkten då insatsen avbröts uppgav polismyndigheten: När motorcykeln åker av mot Moraberg (), ger vakthavande befäl tillåtelse till två polispatruller (38-9110 och 38-9220) att försöka dämpa motorcykelns framfart genom att forma en s.k. chikan, men motorcykeln kör förbi. Färden fortsätter mot där motorcykeln vänder och kör tillbaka ut på . När även detta försök att förmå motorcykelföraren att sakta ned farten misslyckades bestämde vakthavande befäl att avbryta efterföljandet, då var . Po- lismyndigheten anser att det var befogat att avbryta efterföljandet och att avbrytandet skedde , dvs. då motorcykelföraren precis innan hade befunnit sig i en situation då han svängde av från motorvägen och bytte riktning och således tillfälligt saktade ned far- 2 013 /1 4:J O1 ten, men trots detta inte stannade utan återigen ökade hastigheten. Situationen framstod då som omöjlig att göra något åt och insatsen avbröts. kan konstatera att efterföljandet avbröts kl. 22.06.40 och att olyckan inträffade , således . När efterföljandet avbröts befann sig motorcykeln i och olyckan inträffade när motorcykeln kom till Årstalänken i , ca längre bort.