frsrdg · H104JO1 · 2013-11-13 00:00:00 — Förvaltningsrätten i konstaterade i ett beslut att nämnden inte inom föreskriven tid hade ansökt om vård och att de omedelbara omhändertagandena hade upphört. Rätten upphävde nämndens beslut av om omhändertagande då några nya omständigheter som kunde ligga till grund för ett omhändertagande inte hade visats. framförde klagomål mot i för brister i handläggningen av ärendena rörande vård av barnen enligt LVU. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Journalanteckningar avseende barnen inhämtades från individ- och familjeomsorgen. Därefter remitterades ansökan till . Nämnden, arbetsutskottet, anförde i remissvaret i huvudsak följande. Till följd av en miss i handläggningen i form av felräkning upphörde det omedelbara omhändertagandet att gälla 20120323. och hans ombud närvarade vid nämndens möte 20120326 då fråga om ansökan enligt 4 § LVU förhandlades. Huruvida de kände till omständigheterna vid det tillfället är oklart men det nämndes inte. Nämnden fattade beslut om att gå vidare med ansökan men blev förvaltningen kontaktad av E.H:s ombud som informerade om rådande situation. Ingen inom vår förvaltning hade ännu uppmärksammat detta. och E.H:s uppfattning om att barnen skulle vara olagligt frihetsberövade stämmer på den punkten då det faktiskt inte fanns något lagligt stöd för deras vistelse i familjehemmet. Vi har dock ingen information om att de velat eller gjort något försök till att hämta hem barnen den 24-25/3. meddelades via E.H:s ombud att de kunde hämta barnen från familjehemmet men efter samrådande med en jurist efter samtalet beslutade vi att på nytt ansöka om ett omhändertagande då skälen till omhändertagandet stod kvar samt att oron över flickornas hemsituation inte minskat som utredningen bedrivits. Skälet till att det första omhändertagandet föll var inte för att det inte fanns tillräckliga skäl och därmed inte var ett beslut om upphörande utan ett upphörande till följd av att handläggningen inte gjorts på ett korrekt vis. Ombudet informerades om vår intention och hämtningen uppsköts därmed. Våra argument i detta var att barnens vistelse, som minst ytterligare , skulle vara mindre traumatiskt än att hämtas av föräldrarna för att sedan återvända. Förvaltningsrätten godtog dock inte vår ansökan och barnen hämtades därefter. yttrade sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. Insatser inom för barn och ungdomar ska göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen (2001:453). Barn och ungdomar kan under vissa förutsättningar beredas vård utan samtycke med stöd av LVU. Sådan vård kan beslutas på grund av brister i ett barns hemmiljö (2 § LVU) eller den unges eget beteende (3 § LVU). Beslut om vård med stöd av LVU meddelas av förvaltningsrätten efter ansökan av socialnämnden (4 § LVU). får med stöd av 6 § LVU besluta att den som är ska omhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. Ett beslut om omhändertagande ska, 2 013 /1 4:J O1 enligt 7 § LVU, underställas förvaltningsrätten inom från den dag då beslutet fattades. Av 8 § LVU framgår att om förvaltningsrätten fastställer ett beslut om omhändertagande, ska socialnämnden från den dag då omhändertagandet verkställdes ansöka hos förvaltningsrätten om att den unge ska beredas vård med stöd av lagen. Om en ansökan om vård inte har gjorts inom den tid som anges i 8 § och inte heller förlängning av tiden har begärts upphör ett omhändertagande (9 § LVU). Bestämmelsen syftar till att stärka rättssäkerheten i förfarandet och den ställer ett absolut krav på nämnden att iaktta tidsfristen (prop. 1979/80:1 Del A s. 592). Nämnden skulle ha gett in en ansökan om vård enligt LVU . Av remissvaret framgår att anledningen till att ansökan om vård gjordes för sent var en felräkning . Även om detta förefaller bero på ett enstaka misstag är det inträffade allvarligt. När ett omhändertagande har upphört i enlighet med bestämmelsen i 9 § LVU, dvs. på grund av att ansökan om vård inte har underställts förvaltningsrätten inom tidsfristen, har socialnämnden i och för sig möjlighet att fatta ett nytt beslut om omhändertagande. Detta förutsätter dock att det har kommit fram nya omständigheter som kan läggas till grund för bedömningen, vilket inte ansågs vara fallet i det här aktuella ärendet. I stället för att fatta ett nytt beslut om omhändertagande hade nämnden, i samband med att ansökan om vård lämnades in till förvaltningsrätten, kunnat göra en framställning till domstolen om att barnen skulle omhändertas. Det hade då ankommit på domstolen att ta ställning till om det förelåg förutsättningar för ett omhändertagande av barnen. Ett sådant handlingssätt hade svarat bättre mot lagstiftarens intentioner att ett beslut som socialnämnden fattar om omhändertagande endast, till följd av beslutets provisoriska karaktär, ska kunna gälla . i övrigt anfört föranleder inte något uttalande från min sida. Jag skickar en kopia av detta beslut till som är ordinarie tillsynsmyndighet för och som också handlägger en anmälan från E.H. (dnr 39219/2012). Med den kritik som innefattas i det ovan anförda avslutas ärendet. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Fråga om socialnämndens roll i ett ärende om verkställande av domstols beslut om umgängesstöd (Dnr 3946-2011) Beslutet i korthet: Tingsrätten hade med stöd av 6 kap. 15 c § beslutat om umgänge mellan dotter och far i närvaro av en person utsedd av stadsdelsnämnden (umgängesstöd). På grund av att fadern var dömd för misshandel av barnets mor valde nämnden att inte utse någon person att utföra uppdraget. JO konstaterar att nämnden haft en rent verkställande roll och att nämnden agerat i uppenbar strid med bestämmelsen om umgängesstöd i . I beslutet framhålls att det är av grundläggande betydelse att det som en domstol har bestämt följs av de myndigheter som ska verkställa beslutet. Nämnden får allvarlig kritik för att tingsrättens beslut inte verkställts. I en anmälan till JO framförde . klagomål mot i . Klagomålen rörde att nämnden vägrat att verkställa ett beslut från domstol om umgänge mellan . och hans dotter ., född . Skälet till nämndens vägran var att . dömts för misshandel av sin f.d. hustru (barnets mor). Till anmälan var fogat vissa handlingar, bl.a. ett protokoll från daterat . I protokollet var intaget ett interimistiskt beslut enligt vilket A. skulle ha rätt till umgänge med . i förvaltningens barnrum i närvaro av en person utsedd av stadsdelsnämnden (umgängesstöd). Vidare framgick att nämnden hade yttrat sig angående förutsättningarna för umgänge med umgängesstöd. Inledningsvis inhämtades skriftliga upplysningar från stadsdelsförvaltningen. Vidare inhämtades förvaltningens utredning i fråga om vårdnad, boende och umgänge samt förvaltningens yttranden till tingsrätten i fråga om umgängesstöd. Därefter anmodades nämnden att inkomma med utredning och yttrande över vad som anförts i anmälan. Nämndens sociala delegation beslutade att som sitt yttrande översända en skrivelse upprättad av biträdande enhetschefen . Av skrivelsen framgick bl.a. följande. Familjerätten vid fick 2011- 03-16 begäran om yttrande gällande umgängesstöd FB 6 Kap.15 § av Sö- dertörns Tingsrätt. skall i dessa inte göra någon bedömning av lämpligheten av umgänge utan, enligt den nya lagstiftningen FB 6 Kap 15 c § 2 st, endast yttra sig om de praktiska förutsättningarna som finns för genomförandet av umgänget t.ex. tid, plats och personalresurser. Hä- gersten uppgav i yttrande till Tingsrätten de generella förutsättningar som förvaltningen har gällande umgängesstöd. Utifrån att det av handlingarna framgick att våld förekommit, informerades Tingsrätten också om, att i ärenden där det före- 2 013 /1 4:J O1 kommit våld eller hot om våld har förvaltningen inga möjligheter att tillsätta umgängesstöd. Detta utifrån svårigheter att rekrytera någon som åtar sig ett sådant uppdrag och utifrån förvaltningens ansvar för uppdragstagares säkerhet. Tingsrätten fattade trots förvaltningens yttrande beslut om umgänge på . Biträdande enhetschef var då, i kontakt med Tingsrätten och framförde att förvaltningen inte hade möjlighet att verkställa ett sådant beslut med ovan angivna skäl. Tingrätten uppgav i samtal per telefon att de ej kom att ändra beslutet utan hänvisade till att kontakta parternas ombud och informera dem om att verkställighet ej var möjlig. Tingsrätten menade att parterna ånyo fick vända sig till Tingsrätten om de eller någon av dem var missnöjda med beskedet. meddelades faderns ombud om detta. Fadern vände sig då till Tingsrätten och menade att förvaltningen vägrade verkställighet. Tingsrätten inhämtade åter yttrande från förvaltningen vilken svarade . I detta yttrande tydliggjordes att förvaltningen inte vägrade verkställighet men att det som tidigare påtalats inte fanns möjlighet att verkställa ett sådant beslut. Vidare tydliggjordes det att då det gäller ärenden/mål där det förekommit våld eller hot om våld är det inte möjligt att hitta umgängesstödjare som åtar sig ett sådant uppdrag samt benämnde också att förvaltningen har ansvar för uppdragstagarens säkerhet. Tilläggas skall att familjerätten också fått i uppdrag av Tingsrätten att genomföra vårdnad-, boende- och umgängesutredning enligt FB 6:20 vilken avslutades och där utredare kom fram till bedömningen att avvakta med umgänge mellan far och dotter. I föreslagna reviderade riktlinjer Vårdnad, boende, umgänge och namn, vilka är ute på remiss, framgår att; En generell förutsättning är även att umgängesstöd inte är vare sig lämpligt eller möjligt att verkställa när det förekommit våld, hot om våld eller övergrepp mot barnet eller någon annan familjemedlem. De nya reviderade riktlinjerna är framarbetade av juridiska avdelning tillsammans med stad. Handläggningen vid är således i linje med de nya föreslagna riktlinjerna. Mot bakgrund av uppgifterna i nämndens yttrande begärde JO att socialförvaltningen i skulle inkomma med synpunkter rörande de principiella frågorna om skyldighet att verkställa en domstols beslut om umgängesstöd och hur bör arbeta för att ett förordnande om umgängesstöd ska kunna verkställas. , avdelningen för stadsövergripande sociala frågor, kom in med ett yttrande upprättat av tf. avdelningschefen och utredaren . Av yttrandet framgick följande. JO har begärt ett yttrande från förvaltningen angående de principiella frågorna om skyldighet att verkställa domstols beslut om umgängesstöd och hur bör arbeta för att ett förordnande om umgängesstöd ska kunna verkställas. Lagstiftaren har uttryckt att det är barnets intresse av umgänge med en förälder som ska styra domstolens behovsbedömning. Den nya bestämmelsen innebär en skyldighet för socialnämnden att verkställa domstolens beslut och avses tydliggöra ansvarsfördelningen mellan domstol och socialnämnd. Umgängesstöd ska begränsas till situationer när det ur barnets synvinkel är befogat. Om behovet av umgängesstöd är ett behov som en 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 förälder har ska det även fortsättningsvis prövas enligt socialtjänstlagen efter en sedvanlig utredning. Situationer där behovet av stöd förväntas kvarstå ska inte ingå. Domstolens beslut ska inte överprövas av . En utgångspunkt för de föreslagna riktlinjerna är att säkerställa att staden följer de grundläggande principerna i och säkerställer att barnets bästa är styrande i all handläggning och alla beslut. När får ett yttrande från domstolen med en fråga om umgängesstöd kan erbjudas förutsätter detta att barnets behov av stöd i umgänget på något sätt är känt för . Att enbart yttra sig om själva resurstillgången är knappast ändamålsenligt. Att vara ett stöd vid umgänge är ett kvalificerat uppdrag som kräver specialkompetens och dessa personer rekryteras vanligtvis för varje särskilt uppdrag och barn. Stadsdelsförvaltningarna har svårigheter med att rekrytera kontaktpersoner till alla typer av uppdrag och har inte något förråd av kontaktpersoner. Trots att vid besvarandet av ett yttrande om umgängesstöd inte har att yttra sig om lämpligheten kräver ett svar på en sådan fråga en viss kännedom om barnet och föräldern. En person som utses av stadsdelsförvaltningen måste vara kvalificerad för att kunna vara ett stöd för det specifika barnet och dess förälder. Att inte i någon mån bedöma lämpligheten hos den person som ska utses samt tidsåtgång, lokalfrågan och säkerheten för uppdragstagaren vore oansvarigt. Det framkommer av förarbetena att umgängesstöd alltid ska utgå från barnets behov och rätt till umgänge, inte förälderns rätt och behov av sitt barn. Det framkommer även att umgängesstöd inte ska användas i situationer när det kan förekomma övergrepp eller hot om bortförande. Detta har staden i riktlinjerna tolkat genom ett principiellt ställningstagande att när vi har kännedom exempelvis genom en tidigare utredning enligt 11 kap l, 2 §§ SoL om att barnet har levt med våld kan det anses utgöra hinder för verkställighet. Det är ofrånkomligt att bedömningen av vad som är barnets bästa kan skilja sig åt. När familjerätten på tingsrättens begäran har gjort en utredning av hur umgänget bäst kan utformas utifrån barnets bästa bör det inte uppstå några större svårigheter. Däremot har det visat sig att domstolarna ofta beslutar om umgängesstöd i interimistiska situationer då barnet inte är tidigare känt hos socialnämnden vilket inte lagstiftaren har förutsett. Det har därför uppstått ett behov av att tydliggöra gränser gentemot domstolen. ska rätta sig efter domstolens beslut och verkställa det. är resurserna inte oändliga och vid uppenbara tveksamheter om beslutet är för barnets bästa måste göra en egen bedömning. I dessa fall krävs att vänder sig till domstolen för en diskussion om möjligheten att verkställa beslut. De föreslagna riktlinjerna avser att förtydliga mandat och underlätta en likartad handläggning över hela staden. L. kommenterade förvaltningens yttrande. Tingsrättens dom i tvistemålet rörande vårdnad och umgänge inhämtades. I ett beslut anförde JO följande. Nämnden har inte verkställt tingsrättens interimistiska beslut att A. skulle ha umgänge med . med umgängesstöd. Som skäl för detta har nämnden hänvisat till det stadsgemensamma ställningstagandet att inte tillhandahålla umgängesstöd när det förekommit hot eller våld mot barnet eller någon annan 2 013 /1 4:J O1 Vidare har nämnden åberopat praktiska besvär med att hitta någon som kan fullgöra uppdraget att medverka vid umgänget. Jag vill till en början uppehålla mig något vid den rättsliga regleringen av umgängesstöd samt domstolens respektive socialnämndens roller vid handläggning av och beslut i sådana frågor. Bestämmelsen om umgängesstöd finns i 6 kap. 15 c § och har följande lydelse. När rätten beslutar om umgänge med en förälder som barnet inte bor tillsammans med, får rätten, om barnet har behov av det, besluta att en person som utses av socialnämnden ska medverka vid umgänget (umgängesstöd). Ett beslut om umgängesstöd ska gälla för . Innan ett beslut om umgängesstöd meddelas ska rätten inhämta yttrande från socialnämnden. ska efter rättens beslut om umgängesstöd utse en viss person att medverka vid umgänget. ska följa upp hur umgänget fungerar och verka för att stödet inte består längre än nödvändigt. En viktig utgångspunkt är att bestämmelsen innebär att domstolens beslut om umgängesstöd är en del av beslutet om umgänge. När domstolen har förordnat om umgängesstöd är det därför nödvändigt att en av socialnämnden utsedd person medverkar för att umgänge mellan barnet och föräldern ska komma till stånd. Det är domstolen som bestämmer om umgänge ska ske med umgängesstöd. Barnets bästa ska vara avgörande vid domstolens prövning. I det yttrande som rätten ska inhämta från socialnämnden ska nämnden ange om det tänkta umgänget är praktiskt genomförbart, men inte sin inställning i fråga om lämpligheten av umgänget. Domstolen är inte bunden av det som nämnden anför (se prop. 2009/10:192 s. 30). När domstolen har förordnat om umgängesstöd är socialnämnden skyldig att utse en person att medverka vid umgänget. I förarbetena beskrivs nämndens befattning med saken som en ren verkställighetsåtgärd i enlighet med vad domstolen har bestämt (se a. prop. s. 14). Genom regleringen i har lagstiftaren således skapat en tydlig ansvarsfördelning: Domstolen beslutar om umgänge med umgängesstöd och socialnämnden verkställer domstolens beslut. Bestämmelsen gäller oavsett om det är fråga om ett interimistiskt eller ett slutligt avgörande i umgängesfrågan. Nämndens handläggning i det aktuella fallet Uppgifter om hot eller våld ska naturligtvis ges tillräcklig uppmärksamhet i frågor som rör barn. Om ett barn riskerar att utsättas för skadliga åtgärder från en förälder är umgängesstöd inte något alternativ. Det har emellertid varit en fråga för tingsrätten ensam att pröva om umgänge med umgängesstöd varit förenligt med A:s bästa. Tingsrätten har kommit fram till att så var fallet. Det har inte funnits något utrymme för nämnden att i sin verkställande roll låta sin 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 egen uppfattning om lämpligheten av rättens beslut styra frågan om en person skulle utses för att medverka vid umgänget. Nämnden skulle i stället ha respekterat tingsrättens beslut och utsett en sådan person. Det är alltså en skyldighet för nämnden att verkställa domstolens beslut om umgängesstöd, dvs. utse en viss person att fungera som sådant stöd. Av detta följer att nämnden måste organisera sin verksamhet så att nödvändiga resurser kan tillhandahållas oavsett skälet till att rätten funnit att umgängesstöd är nödvändigt. Bestämmelsen om umgängesstöd trädde i kraft . Jag kan i och för sig ha förståelse för att det inledningsvis kan ha varit svårt att rekrytera personer till sådana uppdrag. Vid tiden för nu aktuellt umgänge borde dock eventuella sådana problem ha varit lösta. Nämnden har pekat på sitt ansvar för säkerheten för de personer som åtagit sig att medverka vid umgänget. Ett umgängestillfälle ska naturligtvis inte äga rum om det finns grund för att anta att umgänget skulle vara förenat med risker för den personens säkerhet. I det här fallet har nämnden emellertid inte lagt fram någon omständighet som tyder på att . skulle uppträda våldsamt eller olämpligt mot den som hade uppdraget. Enbart den omständigheten att . var dömd för misshandel mot sin tidigare hustru utgör givetvis inte ett skäl för nämnden att inte verkställa domstolens beslut om umgängesstöd. Jag tvingas konstatera att det som nämnden anfört i denna del är svårbegripligt och ger intryck av att nämnden inte insett innebörden av det uppdrag som nämnden har när det gäller att verkställa ett beslut eller en dom. Det finns skäl att se allvarligt på nämndens agerande att inte ens försöka verkställa tingsrättens förordnande. Det är av grundläggande betydelse att det som domstol har bestämt följs av de myndigheter som ska verkställa beslutet. I det här fallet har nämnden i uppenbar strid med vad som följer av regleringen i valt att inte verkställa tingsrättens beslut. En beklaglig följd av detta är att A:s bästa inte har tillgodosetts. Nämnden förtjänar allvarlig kritik för att den inte verkställt tingsrättens beslut. Mot bakgrund av de uttalanden som jag gjort ovan kan det finnas anledning för berörda instanser att se över de riktlinjer om umgängesstöd som nämnden beaktat vid sitt ställningstagande i det här fallet. Den fråga som behandlats i ärendet kan vara av visst allmänt intresse när det gäller arbete. Jag sänder därför en kopia av detta beslut till för kännedom. 2 013 /1 4:J O1 Fråga om socialnämndens uppgift när riktigheten av en bekräftelse av ett faderskap ifrågasätts (Dnr 3510-2011) Beslutet i korthet: Sedan faderskapet till ett barn fastställts genom bekräftelse framförde en annan man (J.) till i att det var han som var far till barnet. Nämnden inledde en faderskapsutredning. Under utredningen blev det klarlagt att J. var barnets far. När socialnämnden ställs inför frågan om en faderskapsbekräftelse eventuellt är oriktig, har socialnämnden inte någon självständig rätt att besluta om eller hos rätten ansöka om förordnande om en blodundersökning eller annan undersökning. Skulle det efter det att faderskapet blivit fastställt komma till nämndens kännedom att en man som inte har varit föremål för en sådan undersökning har haft samlag med modern , kan nämnden verka för att de berörda frivilligt genomgår en rättsgenetisk undersökning. Nämndens uppgift i ett sådant fall är emellertid endast rådgivande/stödjande. I beslutet riktas ingen kritik mot att nämnden aktivt verkade för att fastställa faderskapet till ett barn. Däremot anför JO bl.a. att nämnden under sitt arbete med faderskapsfrågan synes ha utgått från att nämnden hade andra och längre gående befogenheter än de som nämnden har när riktigheten av en faderskapsbekräftelse ifrågasätts. Nämnden borde därför inte ha inlett någon utredning utan borde ha stannat vid att ge råd och stöd till de berörda. Nämnden kan inte undgå kritik för sitt sätt att hantera saken. A. födde dottern . . T. bekräftade faderskapet . godkände A. och i (delegationsbeslut) T:s bekräftelse. framförde J. till i att det var han som var far till barnet. Nämnden beslutade , , att inleda en utredning rörande faderskapet. Nämnden erhöll under arbetet med utredningen bistånd av i . Under nämndens utredning blev det klarlagt att det var J. som var far till barnet. På talan av L., som företräddes av en god man, förklarade i en dom att T:s bekräftelse av faderskapet saknade verkan mot T. godkände nämnden J:s bekräftelse av faderskapet. A. klagade till JO på familjerättsenheterna vid arbete- och välfärdsförvaltningen i och socialförvaltningen i . 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Hon anförde att hon inte blivit bemött på ett korrekt sätt. A. anförde bl.a. följande. har jag nu förstått, att ärendet eventuellt inte kört enligt gällande lagstiftning, och att det sannolikt är därför som jag blir så märkligt bemött: 5.Den presumtive fadern har aktualiserat ärendet 6.Man får inte från myndighetshåll, vad jag förstår, tvinga en mor till provtagning (inte ens med vaga hot, utgår jag från). JO inhämtade arbete- och välfärdsförvaltningens akt i det ärende som inleddes med anledning av J:s uppgift om att det var han som var far till L. Vidare inhämtade en tjänsteman vid JO:s expedition upplysningar per telefon från familjerättsenheten i . JO remitterade därefter anmälan till i för yttrande. I remissen angavs att nämndens yttrande skulle avse det som A. hade angett i punkterna 1 och 2 i anmälan (de punkterna återges ovan). I sitt remissvar anförde nämnden i huvudsak följande. Ärendet aktualiserades från annan enskild (presumtiva fadern) och fattades beslut att inleda faderskapsföräldraskaps- utredning, med hänvisning till Arbete och välfärdsnämndens skyldighet att försöka utreda faderskapet till ett barn, om barnet har sin hemvist i , 2 kap l § (FB). Den presumtive fadern kontaktade familjerätten och berättade att han gjort ett eget DNA-test (via nätet) på sig och L. när han träffat henne tillsammans med modern, testet visade att han var biologisk fader till L. Dessa uppgifter var tillräckliga för att nämnden skulle inleda en faderskapsutredning. När utredaren kontaktade modern uppgav även hon att det fanns en möjlighet att den presumtive fadern skulle kunna vara den biologiske fadern. Utredaren har inte uppfattat att modern inte velat medverka till provtagning, men hon har varit svår att nå, både via telefon och brevledes, vilket innebar att utredningen fördröjdes. Utredaren såg det som nödvändigt att informera modern (enligt riktlinjer) om barnets rätt att veta sitt ursprung samt om nämndens skyldighet att utreda och fastställa ett korrekt faderskap.