frsrdg · H004RB1 · 2013-02-11 00:00:00 — analys visade bland annat att det är viktigt att en eller flera myndigheter ges ett tydligt mandat för makrotillsyn och att makrotillsynen utvecklas till ett eget politikområde. För att myndigheterna ska kunna bedriva makrotillsyn behöver de också effektiva och väldefinierade verktyg. Flera av dessa verktyg, såsom kontracykliska kapitalbuffertar, extra kapitalpåslag för systemviktiga banker och krav på bankernas likviditet kommer att införas i när införlivas i den svenska lagstiftningen. Därutöver finns det behov av att utforma mer riktade verktyg som med högre precision kan användas för att motverka risker i det svenska finansiella systemet. Till sådana verktyg hör exempelvis sektorsspecifika riskvikter, tak för hur höga hushållens skulder får vara i relation till deras inkomster samt amorteringskrav på lån. genomförde också en särskild studie av kontracykliska kapitalbuffertar som ett makrotillsynsverktyg. Studien fokuserade på frågeställningar som är viktiga för att buffertarna ska fungera i praktiken, såsom vid vilka typer av risker buffertarna ska användas, när de ska aktiveras och hur de ska samverka med andra makrotillsynsverktyg. I utredningen konstaterade att kontracykliska kapitalkrav är ett viktigt verktyg för att hantera systemrisker på ett effektivt sätt eftersom de ska bidra till att banksektorn som helhet har tillräckligt med kapital för att kunna utföra sina viktigaste funktioner. I goda tider, då systemriskerna normalt ökar, bör den kontracykliska kapitalbufferten aktiveras så att bankerna bygger upp tillräckligt med kapital. När de finansiella eller ekonomiska förhållandena är ogynnsamma och kapitalet minskar till följd av förluster kan det hända att bankerna vill strama åt kreditgivningen och då bör de kontracykliska kapitalbuffertarna avaktiveras så att en kreditåtstramning kan undvikas. Den myndighet som får ansvaret för makrotillsyn ska därför ha beredskap att agera när krisen ännu är avlägsen, men riskerna stadigt ökar. Övervakning av den finansiella infrastrukturen i I samband med en översyn av den svenska finansiella sektorn 2011 (FSAP) påpekade IMF att övervakningen av den finansiella infrastrukturen i behövde förstärkas. identifierade också själv behovet av att se över och förbättra sitt arbete med att övervaka systemen i den svenska infrastrukturen. Ett projekt som syftade till att tillgodose detta behov avslutades . Inom ramen för projektet införde ett nytt arbetssätt som är inriktat på att identifiera riskområden inom infrastruktursystemen. fattade också ett formellt beslut om att fyra infrastrukturföretag (), , Euroclear och OMX ska omfattas av övervakningen. De övervakade systemen ska själva utvärdera sin verksamhet i enlighet med de nya principer som har fastställts av BIS, och därefter publicera dessa utvärderingar. Därmed kommer framöver inte längre att utföra några egna årliga utvärderingar av systemen utan ska i stället bidra med synpunkter på systemens egna utvärderingsslutsatser. Systemens självutvärderingar kombineras därmed med nya riskbaserade arbetssätt för att göra övervakningsarbetet mer effektivt, vilket i sin tur gör det möjligt för att fördjupa sin analys av systemen. Resultaten av övervakningsarbete kommer att publiceras i en särskild rapport. Den första rapporten publiceras . Utöver den direkta övervakningen av svenska infrastruktursystem deltar i samarbetet med flera organisationer som övervakar utländska infrastruktursystem, vars verksamhet berör de finansiella marknaderna i . inledde ett nytt samarbete kring övervakningen av två brittiska infrastruktursystem som agerar på de svenska finansiella marknaderna. Utveckling av indikatorer för att bedöma systemrisken i fortsatte att utveckla indikatorer för att kvantifiera och bedöma stabiliteten i det finansiella systemet. En sådan indikator är ett stressindex för de finansiella marknaderna i som började användas i den löpande stabilitetsanalysen . Indexet är baserat på en metod som har utvecklats av ECB och bygger på en sammanvägning av ett antal indikatorer från den svenska aktie-, obligations-, penning- och valutamarknaden. Det utgör därmed ett komplement till den systemriskindikator som används vid bedömningen av sannolikheten att de fyra svenska storbankerna ska utsättas för problem. Som en del i det fortsatta arbetet med att förtydliga kommunikationen kring sin stabilitetsanalys utvecklade även ett nytt analysverktyg i form av ett diagram som på ett enkelt sätt åskådliggör hur den finansiella stabiliteten utvecklas. Verktyget kallas stabilitetsväv. Det började användas i samband med stabilitetsbedömningen för att ge en samlad bild av såväl utvecklingen i den reala ekonomin och på de finansiella marknaderna som situationen för bankerna och deras låntagare. Analys av hur svenska banker finansierar lån till bostadsändamål Det svenska banksystemet är stort i relation till den svenska ekonomin. har de svenska bankernas utlåning till bostadsändamål ökat snabbt. De svenska bankerna har också finansierat en stor del av denna utlåning på de finansiella marknaderna med bolånen som säkerhet. En betydande del av denna marknadsfinansiering sker i utländsk valuta. Att det finansiella systemet i är utformat på detta sätt har delvis sin grund i hur den svenska bolånemarknaden fungerar. har därför påbörjat en studie av den svenska bolånemarknaden. Studien ska publiceras och kommer att beskriva hur det i praktiken går till när ett bolån tas upp av ett hushåll och hur bankerna skapar och finansierar detta. Dessutom ska studien analysera varför bankerna har valt en viss finansieringsmodell samt förklara hur bankernas finansieringskostnader påverkar de räntor som hushållen betalar på sina bolån. Studien kommer också att diskutera hur ett antal aspekter av bolånemarknadens funktionssätt kan påverka den finansiella stabiliteten. Samordning av krisberedskapen i det centrala betalningssystemet Efter att den statliga utredningen om stärkt krisberedskap i det centrala betalningssystemet (SOU 2011:78) hade föreslagit att skulle få ett lagstadgat samordningsansvar för den operativa krisberedskapen i det centrala betalningssystemet genomförde banken en intern utredning för att klargöra de praktiska följderna av förslaget. Den interna utredningen fokuserade på vilka nya arbetsuppgifter som kommer att följa av uppdraget och vilka krav detta ställer på resurser och organisation. Bland annat kom fram till att det framtida uppdraget medför vissa organisatoriska konsekvenser för och förutsätter ett fortsatt samarbete inom finanssektorns privat-offentliga samverkansforum för krisberedskap (FSPOS). Kommunikationspolicy för finansiell stabilitet har länge strävat efter att vara öppen, tydlig och förutsägbar i sin kommunikation om den finansiella stabiliteten. formaliserade denna strävan genom att fastställa en kommunikationspolicy för finansiell stabilitet. I likhet med den policy som finns för penningpolitiska kommunikation utgör den nya kommunikationspolicyn en bilaga till övergripande kommunikationspolicy som omfattar alla verksamheter. Kommunikationspolicyn för finansiell stabilitet anger inriktning och förhållningssätt i kommunikationen om frågor som rör finansiell stabilitet. Eftersom inte har några tvingande verktyg för att förebygga finansiell stabilitet är kommunikationen av central betydelse i arbetet med att förebygga och hantera finansiella kriser. Av policyn framgår det därför att öppet och tydligt ska kommunicera sina bedömningar och analyser av det finansiella systemets stabilitet. ska också med hjälp av kommunikation påverka finansiella aktörers agerande så att riskerna i det finansiella systemet uppmärksammas och begränsas. ska även påverka myndigheter och organisationer i och i utlandet så att det finansiella regelverket och tillsynen skapar förutsättningar för ett effektivt och stabilt finansiellt system. Genom att informera om och uppmärksamma risker som byggs upp i det finansiella systemet samt förmå finansiella aktörer att åtgärda dessa kan förebygga hot mot den finansiella stabiliteten. Den nya kommunikationspolicyn understryker dessutom att kommunikationen även har en central roll när ska hantera finansiella kriser. Genom att öppet och tydligt kommunicera om problem och hur dessa bör åtgärdas ska bidra till att skapa förtroende för det finansiella systemet. Bedömning av den finansiella stabiliteten bedömde att stabiliteten i det svenska finansiella systemet var god. De svenska bankerna var finansiellt starka och deras intjäning hade ökat som kreditförlusterna var låga. Dessutom var de svenska bankerna välkapitaliserade i jämförelse med många europeiska banker, vilket medförde att de hade god tillgång till marknadsfinansiering. Utvecklingen i euroområdet bedömdes dock utgöra den största risken för den finansiella stabiliteten i . Det gällde i första hand risken att de finansiella marknaderna skulle fungera sämre och att de svenska bankerna skulle få svårt att finansiera sig. Det gick därför inte att utesluta att en negativ utveckling i omvärlden skulle kunna leda till att det svenska finansiella systemet utsätts för påfrestningar framöver. Bankerna hade god motståndskraft mot vårens marknadsoro men bedömdes behöva öka motståndskraften ytterligare Oron på de finansiella marknaderna ökade igen till följd av de statsfinansiella problemen i euroområdet. De treårslån som ECB erbjöd banker som är verksamma i euroområdet lyckades således endast tillfälligt dämpa oron. Att oron blossade upp igen berodde framför allt på osäkerheten kring det grekiska valet och spekulationer om att skulle lämna eurosamarbetet. Även problemen i den spanska banksektorn och risken att skulle tvingas omförhandla sin statsskuld bidrog till den ökade oron. Trots detta hade svenska banker tillgång till marknadsfinansiering. De kunde emittera säkerställda obligationer både i svenska kronor och i euro på kortare och längre löptider samt öka löptiden på sina icke säkerställda obligationer. Svagare banker i skuldtyngda europeiska länder var däremot fortfarande beroende av lån från ECB. bedömde att den svenska ekonomin skulle fortsätta att växa igen efter det oväntat stora BNP-fallet . Därmed skulle bankernas intjäning utvecklas väl tack vare att utlåningen till hushåll och företag skulle fortsätta att öka. Bankernas kreditförluster väntades också förbli låga, även om de bedömdes bli något högre än vad som hade förväntats (se diagram 11). Det var främst kreditförluster från utlåningen till hushåll och företag i som ökade. Även inom sjöfartssektorn i och väntades kreditförlusterna öka, liksom kreditförlusterna i de baltiska länderna. Resultat före kreditförluster och kreditförluster netto i storbankerna, summerat över fyra kvartal, miljarder kronor, priser -20 0 20 40 60 80 100 120 1991 1993 1995 1997 1999 2001 2003 2005 2007 2009 2011 2013 2015 Resultat före kreditförluster Kreditförluster De streckade linjerna avser prognoser i huvudscenario enligt rapporterna Finansiell stabilitet 2012:2 (blå linje och röd linje) och 2012:1 (gul linje). Prognosen för resultat före kreditförluster anges enligt konsensusestimat från SME Direkt. Källor: Bankernas resultatrapporter, SME Direkt och . Utvecklingen i euroområdet fortsatte att utgöra den enskilt största risken för den finansiella stabiliteten i . Det gällde framför allt risken att euroområdet skulle drabbas av en finansiell chock med en djup och utdragen recession som följd. En faktor som skulle kunna utlösa en sådan utveckling var om fler länder tvingades ansöka om finansiellt stöd. Oron på de finansiella marknaderna skulle då sannolikt öka och därmed kunna försämra tillgången till marknadsfinansiering. I ett sådant läge skulle de svenska bankerna vara sårbara eftersom de är beroende av de internationella finansiella marknaderna för sin finansiering. Denna sårbarhet hänger samman med utvecklingen av de fyra stora bankkoncernernas upplåning i utländsk valuta som blivit fyra gånger större som valutareserv, som utgör en del av skyddsnätet i det svenska finansiella systemet, endast fördubblats. En sämre utveckling i euroområdet skulle dessutom kunna försämra konjunkturen i , vilket i sin tur kan påverka de svenska bostadspriserna. bedömde att om de svenska bostadspriserna föll som det rådde betydande oro på de finansiella marknaderna skulle de svenska bankerna få svårt att finansiera sig eftersom efterfrågan på säkerställda obligationer skulle minska. Dessutom skulle det bli dyrare och svårare för bankerna att få övrig marknadsfinansiering om investerare generellt ville minska sina exponeringar mot den svenska banksektorn. En sämre konjunktur skulle också kunna medföra högre kreditförluster än i huvudscenariot. stresstest av de svenska bankernas motståndskraft mot högre kreditförluster visade dock att bankernas kärnprimärkapitalrelation, det vill säga bankernas eget kapital i relation till deras riskvägda tillgångar, skulle vara hög även vid betydligt större kreditförluster. Det var främst tack vare sina goda kapitalrelationer som bankerna kunde visa att de hade marknadens förtroende och därigenom god tillgång till marknadsfinansiering. analys visade dessutom att bankerna hade stärkt sina likviditetsbuffertar, vilket också bekräftades när testade bankernas likviditetssituation. Av testet framgick det att de svenska bankerna hade relativt god motståndskraft mot kortfristiga likviditetsstörningar i jämförelse med många europeiska banker, och att de var bättre rustade att hantera kortfristig stress på finansieringsmarknaderna än vad som var fallet inför den finansiella krisen 20082009. rekommendationer Trots att de svenska bankerna bedömdes ha god motståndskraft mot en sämre ekonomisk utveckling ansåg att motståndskraften på behövde öka. Denna bedömning grundade sig bland annat på det faktum att det svenska banksystemet är nära sammankopplat, vilket gör att problem i en bank riskerar att snabbt sprida sig i hela banksystemet. Dessutom är det svenska banksystemet stort i förhållande till den svenska ekonomin, vilket gör att de samhällsekonomiska kostnaderna riskerar att bli stora i händelse av en kris. Mot bakgrund av det svenska banksystemets struktur och den rådande riskbilden rekommenderade de svenska storbankerna att säkerställa att de uppfyller de föreslagna kapitaltäckningskraven för kärnprimärkapitalrelationer på och . Med högre krav på mer och bättre kapital stärks förtroendet för de enskilda bankerna och därmed också för systemet som helhet. Mer kapital ökar dessutom marknadernas förtroende för bankerna, vilket gör att det blir lättare för bankerna att få tillgång till marknadsfinansiering. Detta innebär i sin tur att bankerna kan förse hushåll och företag med krediter även i tider av finansiell oro. upprepade också de tidigare rekommendationerna om att bankerna bör minska sina likviditetsrisker då de fortfarande i stor utsträckning använde sig av marknadsfinansiering med kort löptid, samt minska sitt beroende av finansiering i amerikanska dollar och euro. Därmed fortsatte att uppmana de svenska bankerna att uppfylla kortfristiga likviditetsmått LCR tidigare än vad föreslagit, och gå längre än vad som krävs enligt III-överenskommelsen genom att uppfylla LCR även i amerikanska dollar och i euro. rekommenderade dessutom de svenska storbankerna att fortsätta att minska skillnaden i löptid mellan sina tillgångar och skulder och därigenom uppfylla långfristiga likviditetsmått Net Stable Funding Ratio (NSFR). vidhöll även sina tidigare rekommendationer om att tydligheten i storbankernas likviditetsrapportering borde förbättras eftersom bankernas rapporter fortfarande saknade viss information och inte var fullständigt jämförbara bankerna emellan. Bankernas motståndskraft var god även , men riskerna förknippade med utvecklingen i omvärlden var fortfarande stora dämpades oron på de finansiella marknaderna till följd av att ECB och länderna i euroområdet fattade en rad nya beslut som skulle underlätta för de skuldtyngda länderna att genomföra nödvändiga åtgärder för att ordna de statsfinansiella problemen och stärka konkurrenskraften. Tack vare detta blev det lättare för europeiska banker att finansiera sig på de finansiella marknaderna. Många banker från länder med svaga statsfinanser var dock fortfarande beroende av ECB för sin finansiering. De svenska storbankerna var fortfarande välkapitaliserade jämfört med många andra europeiska banker. Deras intjäning gynnades av att efterfrågan på krediter från både hushåll och företag var förhållandevis god till följd av den relativt starka ekonomiska utvecklingen i . Bankernas kreditförluster var dessutom små. bedömde att bankernas resultat före kreditförluster skulle öka under 20132015 trots att den svenska ekonomin och därmed hushållens och företagens efterfrågan på krediter väntades bromsa in. God intjäning och låga kreditförluster väntades också bidra till att de svenska bankerna även fortsättningsvis utan problem skulle kunna finansiera sig på de finansiella marknaderna. Trots att oron på de finansiella marknaderna hade dämpats var osäkerheten om utvecklingen i euroområdet fortfarande så stor att den bedömdes fortsätta att utgöra den största risken för den finansiella stabiliteten i . De svenska bankerna hade förvisso ökat sina likviditetsbuffertar men deras stora beroende av utländsk marknadsfinansiering gjorde att de fortfarande var sårbara för ökad marknadsoro. Om den finansiella oron skulle öka igen skulle de svenska bankerna kunna få svårt att finansiera sig på de internationella kapitalmarknaderna. och de svenska bankerna skulle också kunna påverkas om recessionen i euroområdet skulle bli djupare och mer utdragen än väntat. Vid en kraftigt försämrad situation i skulle bankernas kreditförluster på framför allt utlåningen till små och medelstora företag kunna öka. En betydligt sämre konjunktur skulle också kunna bidra till att de svenska bostadspriserna börjar falla. Eftersom de svenska hushållens skulder ligger på en historiskt sett hög nivå skulle detta i förlängningen riskera att påverka den svenska ekonomin och de svenska bankerna negativt. stresstester visade att storbankerna skulle klara högre kreditförluster om den ekonomiska situationen i och i försämrades. Stresstesterna är dock baserade på historiska samband mellan kreditförluster och makroekonomisk utveckling, vilka inte nödvändigtvis behöver gälla vid en stressad situation. Det är därför tänkbart att bankernas förluster i stresscenariot skulle kunna bli större än beräknat om scenariot blev verklighet. Dessutom kan det faktum att bankernas förluster blir större medföra att misstron mot bankerna ökar och att de därför får svårt att finansiera sig på de finansiella marknaderna trots att de klarar högre kreditförluster. Enligt stresstesterna hade bankerna också god motståndskraft mot en kortfristig stress på de finansiella marknaderna. Deras motståndskraft avtog dock på , vilket enligt bedömning är ett problem givet bankernas stora beroende av marknadsfinansiering i utländsk valuta. rekommendationer Även om de svenska bankernas motståndskraft mot en sämre utveckling i och i på kort sikt bedömdes vara god, påpekade återigen att det fanns behov av strukturella förändringar i det svenska banksystemet. Därför rekommenderade att bankerna säkerställer att de har en kärnprimärkapitalrelation på och för att kunna hantera eventuella framtida förluster och störningar på de finansiella marknaderna. ansåg också att bankerna skulle fortsätta att minska sina strukturella likviditetsrisker och närma sig miniminivån på i NSFR för att ytterligare minska sin känslighet för marknadsstörningar. Dessutom upprepade rekommendationen att den offentliga likviditetsrapporteringen behövde förbättras genom att bankerna redovisar jämförbara nyckeltal i form av delkomponenterna i LCR-måttet. Bankerna borde därutöver förtydliga sin redovisning vad gäller information om graden av intecknade tillgångar. lämnade även en rekommendation att ramverket kring referensräntan Stibor reformeras för att åtgärda brister och stärka förtroendet för denna ränta. Det handlade om att etablera ett tydligt ansvar, tydlig styrning och kontroll, bättre transparens, möjlighet till verifiering och skyldighet för bankerna att vid förfrågan genomföra transaktioner till sina angivna bud. I denna rekommendation utgick från resultaten av sin utredning som visade att det fanns ett antal brister i ramverket kring Stibor (se avsnittet Analys av referensräntan Stibor). Uppföljning Det finansiella systemet i kunde upprätthålla sina funktioner trots att de finansiella marknaderna präglades av oro över skuldkrisen i euroområdet. Oron på de finansiella marknaderna medförde att det blev svårare och dyrare för svaga banker och stater inom euroområdet att finansiera sig. ECB tvingades därför att genomföra flera åtgärder för att stödja det europeiska banksystemet. Även i andra länder utanför euroområdet vidtog centralbankerna åtgärder för att stimulera ekonomin. Åtgärderna bidrog till att dämpa oron på de finansiella marknaderna, och för många internationella banker blev det både lättare och billigare att finansiera sig. Kapitalsvaga banker i de skuldtyngda länderna var dock fortfarande beroende av ECB för sin finansiering. fortsatte att upprätthålla nära kontakter med aktörerna i det finansiella systemet men behövde inte vidta några åtgärder för att öka likviditeten i det svenska banksystemet . De svenska bankerna hade god tillgång till marknadsfinansiering och kunde dessutom finansiera sig till lägre pris än många andra europeiska banker (se diagram 12). Detta gjorde att de inte hade några problem med att förse hushåll och företag med krediter. Utlåningen till hushåll och företag fortsatte att öka , dock i lägre takt än tidigare till följd av en lägre kreditefterfrågan. Den svenska finansiella infrastrukturen fungerade också i stora drag mycket väl. Få tekniska störningar registrerades trots att transaktionsvolymerna ökade. Tydligheten i kommunikation kring finansiell stabilitet ökade ytterligare i och med att stabilitetsanalysen vidareutvecklades med hjälp av nya indikatorer såsom systemriskindikatorn och stabilitetsväven. Dessutom preciserade sina rekommendationer till svenska storbanker och ändrade upplägget för rapporten stabilitet för att ytterligare öka tydligheten kring rekommendationerna. De svenska storbankerna fortsatte att anpassa sig till de rekommendationer som lämnade och . Bankernas kärnprimärkapitalrelationer var höga och i linje med rekommendationer. förstärkte samtliga storbanker sin motståndskraft mot kortfristiga likviditetspåfrestningar genom att öka storleken på sina likviditetsbuffertar såväl sammanlagt i alla valutor som separat i euro respektive amerikanska dollar. I och med detta uppfyllde bankerna de två rekommendationerna att minska de egna kortfristiga likviditetsriskerna och att hålla tillräckligt med likviditet i de två valutorna. Storbankerna började dessutom redovisa LCR kvartalsvis i sina delårsrapporter och uppfyllde därmed också rekommendationen om detta. De banker som ingår i den så kallade Stiborpanelen var dessutom väl medvetna om problemen med referensräntan och arbetade aktivt för att se över ramverket för Stibor. deltog som observatör i detta arbete. De brister som bankerna identifierade och ämnade åtgärda låg i linje med rekommendation om detta. Däremot bedömde att det fortfarande fanns betydliga skillnader i löptid mellan tillgångar och skulder i det svenska banksystemet. Visserligen hade bankerna minskat sina strukturella likviditetsrisker något genom att öka sin långfristiga finansiering i relation till illikvida tillgångar, men denna process gick långsamt. Storbankernas offentliga rapportering hade inte heller förbättrats i den utsträckning som hade förespråkat. ansåg således att det fortfarande återstod en del förbättringsarbete för bankerna inom dessa områden. Skillnad mellan räntor på europeiska bankers obligationer och motsvarande ränteswappar, räntepunkter