frsrdg · H104JO1 · 2013-11-13 00:00:00 — Under alla omständigheter menar jag att det inte hade varit rimligt att i enlighet med J:s begäran undersöka samtliga noveller och fotografier på den aktuella hemsidan. Det hade inneburit ett mycket omfattande arbete och framförallt kan jag inte se att utredningen skulle kunna ha tillförts något av värde. Vad gäller den begärda undersökningen av målsägandens mobiltelefoner och dator kan jag konstatera att åklagaren hade beslutat att föremålen skulle undersökas men att målsägandena inte överlämnade dem (med undantag för en mobiltelefon). I det läget uppstod frågan om åklagaren skulle besluta om tvångsåtgärder, dvs. beslag och husrannsakan. Åklagaren gjorde den bedömningen att det inte var förenligt med proportionalitetsprincipen att vidta tvångsåtgärder mot en målsägande för att vinna utredning om målsägandens personliga förhållanden i ett våldtäktsmål. Åklagarens resonemang i detta avseende utvecklas närmare i beslutet av att inte bevilja åtgärden och även i svarsskrivelsen till hovrätten . Åklagaren ställdes inför en svår bedömningsfråga där motstående intressen stod mot varandra, dvs. objektivitetsprincipen och proportionalitetsprincipen. Därtill kommer givetvis att åklagaren måste göra en prognos om hur troligt det är att tvångsåtgärden kommer att leda till att utredningen tillförs något av värde. 2 013 /1 4:J O1 mening har åklagaren gjort en riktig bedömning i detta fall och det kan också noteras att hovrätten, som prövat frågan efter att J. begärt rättens prövning enligt 23 kap. 19 § , avslagit hans begäran. Frågan om inte A. borde ha blivit kraftigt nedkyld om hon hade blivit utsatt för det hon angav sig ha fått utstå synes inte ha aktualiserats förrän i hovrätten. förhandlingen där pågick begärde att åklagaren skulle låta utreda huruvida A drabbats av hypotermi – sänkt kroppstemperatur – eftersom hon legat naken utomhus . Åklagaren avslog begäran med följande motivering. Temperaturkänsligheten hos individer är olika och därmed reagerar kroppen på olika sätt vid sänkning av temperaturen. Unga friska individer kan klara av kyla bättre än barn och gamla. Fysisk kondition och underhudsfettets tjocklek har härvidlag betydelse. (Uppgiften är hämtad från .) Det går inte att fastställa den exakta temperaturen på platsen. Mot bakgrund härav torde ett entydigt utlåtande inte kunna lämnas. Som framgått åberopade . härefter ett yttrande av överläkaren , som är expert på hypotermi. Denne hördes även på J:s begäran i hovrätten, varvid han enligt hovrättens dom uppgav följande. Vid värmeförlust gör människokroppen viljemässiga försök att äta och dricka för att få upp kroppstemperaturen. Det är en försvarsmekanism att tillföra kalorier när kroppstemperaturen sjunker. Om detta inte räcker stänger kroppen av cirkulationen i händer och fötter, vilket leder till att dessa blir kalla och blåbleka samt att finmotoriken påverkas. När kroppstemperaturen har sjunkit till strax börjar kroppen att huttra. Detta symptom är maximalt för att sedan avta, varvid temperaturen sjunker snabbare. Om kroppstemperaturen sjunker till får man svårt att känna var fötterna sätts ner och går bredspårigt. Man huttrar kraftigt och kan inte tala rent, utan talar i stackato. Man blir också ordentligt kissnödig. Symptomen går inte att styra viljemässigt. En person som tvättas med kallt vatten kyls ner ytterligare när vattnet dunstar och tar med sig värme från kroppen. – Vid sin bedömning hade bl.a. utgått från att A. legat naken på marken mellan och 22.45, att vädret varit klart med sol och att medeltemperaturen varit . Med det underlag han i övrigt hade haft var det rimligt att tro att A. cirka 15–efter avtvättning i kallt vatten skulle ha varit blåblek om händer, fötter och läppar, samt att hon skulle ha huttrat kraftigt, ha varit trög i rörelser, haft försämrad koordination, haft bredspårig gång och haft svårt att prata. Det bör ha tagit åtminstone efter avtvättningen innan hennes kroppstemperatur var normal. Det var inte sannolikt att A. skulle ha kunnat springa eftersom hon borde ha haft svårt att kontrollera sina rörelser. – Han kunde inte uttala sig om vilken påverkan ett trauma eller skräck har vid nedkylning. Hans kliniska erfarenhet av personer som upplever ett trauma var att detta normalt inte kan slå ut nedkylningsprocessen. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 har i denna del uppgett följande. Den aktuella dagen var en mycket varm sensommardag med dagstemperatur . Det var soligt . Gräsmattan, som var platsen där den brottsliga gärningen ägde rum, var solbelyst . Det har därför inte funnits anledning för mig att fundera i banor att målsäganden A. blivit nedkyld när hon legat naken i solen från mitt till ca . Solen har gått ner ca . Målsäganden A. har alltså varit utsatt för solens strålningsvärme under . Under förhandlingen i hovrätten har advokat informerat mig att han kontaktat en specialist i hypotermi [] och att hans uppfattning var att målsäganden A. måste ha varit kraftigt nedkyld. informerade mig också om att han hade för avsikt att införskaffa utredning om detta, om inte åklagaren gjorde det. Avgörande för om en person blir kraftigt nedkyld är dels temperaturen och dels exponeringstiden för kylan. Eftersom det inte fanns uppgifter om temperatur på plats (närmaste mätstation är belägen ) och det inte heller fanns uppgifter om lufttemperaturen i solen anser jag att det inte går att dra några säkra slutsatser om målsäganden A. drabbats av hypotermi. Det har inte funnits ett sådant underlag att några säkra slutsatser kunde dras. Jag har därför inte beslutat att åklagaren skulle införskaffa utredning om målsäganden drabbats av hypotermi. Jag visste att advokat redan vidtagit åtgärder för att införskaffa utredningen. Advokat har inte heller begärt att hovrätten skulle förordna sakkunnig i frågan. Enligt min uppfattning har dragit slutsatser som han inte haft grund för. [] Temperatur och exponeringstid är avgörande faktorer om en person drabbas av hypotermi. Han har i sin beräkning utgått från att hon exponerats för en temperatur från till under 11–. Jag anser att dessa förutsättningar är felaktiga. Till följd av solens strålningsvärme kan man inte alls fastställa temperaturen. Ingen mätning på plats har ägt rum. Lufttemperaturen i solen kan ha varit så hög att hennes kroppstemperatur inte alls påverkats. Från omkring har hon varit exponerad för viss kyla. Jag anser att det inte är visat i målet att målsäganden A. drabbats av hypotermi. Man kan inte dra någon annan slutsats än att hon måste ha frusit. Vittnet B. som hon ringt till för att påkalla hjälp har inte heller berättat att hon haft svårt att tala. En nedkyld person talar i stackato. Sammanfattningsvis, i denna del, anser jag att jag inte åsidosatt min objektivitet. Advokat har påbörjat ett införskaffande av utredning om hypotermi. Han har kontaktat en expert på området. Han har för avsikt att ta in denna utredning. Att jag inte övertar och fullföljer hans utredning kan inte innebära att jag åsidosätter min objektivitet. anförde i sin bedömning: Enligt min mening hade [] åklagaren fog för uppfattningen att en utredning om hypotermi var av mer begränsat värde. Det är en annan sak att hovrätten sedan gjorde en annan bedömning. Mot denna bakgrund och då det stod klart att frågan skulle bli belyst genom försvararens försorg kan jag inte se att åklagaren brustit i sin objektivitetsplikt genom att avstå från att förordna om komplettering av förundersökningen i detta avseende när denna begäran framställdes under huvudförhandlingen i hovrätten. 2 013 /1 4:J O1 Kriminalinspektören , som deltog vid brottsplatsundersökningarna tillsammans med en hundförare och ytterligare tre polismän, hördes i hovrätten, varvid han enligt hovrättens dom uppgav följande. Den bakgrundsinformation de hade fått var endast att en våldtäkt skulle ha ägt rum utomhus på fastigheten. Hundföraren sökte först biologiska spår med hunden. Hunden gick runt samtliga byggnader på fastigheten och markerade därvid på två platser på gräsmattan. Dessa platser undersöktes endast visuellt. De kunde inte se några spår av kroppsvätskor såsom avföring eller kräk på tomten. De hade ingen information om att en solstol skulle ha använts. Hunden fick emellertid söka på två solstolar, men reagerade inte på dessa. undersökte de grinden till fastigheten och konstaterade att det inte fanns några skador på den. De tittade på lastpallar som stod på förrådshusets norra del. Det såg ut som om pallarna hade stått där ett bra tag utan att flyttas. Han tror att den övre lastpallen satt löst och gick att lyfta. De såg inte några sådana märken i gräset som borde ha funnits om lastpallar hade kastats där. Han deltog även vid undersökningen av J:s bil. De fann inte några skador på bilen. De visste att A. skulle ha suttit naken på förarsätet, men inte att hon skulle ha haft avföring på sig. Han minns inte om de lyste med UV-lampa i bilen, men det borde de ha gjort. De kände inte någon lukt av avföring, och såg inte några tecken på att bilen rengjorts. har huvudsakligen anfört att relevanta uppgifter finns med i utredningen och att denna inte bedrivits ensidigt. När det gäller sökningen med hund fanns de ställen där hunden markerat angivna på flygfotografier i utredningsmaterialet; någon brist i utredningen förelåg inte, enligt . har anfört att hon omgående beslutade om en teknisk undersökning på den aktuella fastigheten. Undersökningen utfördes av tekniker i närvaro av utredningsmän. Det bör noteras att var inte målsäganden hörd, varför det har varit svårt för teknikern att veta vad han skulle leta efter och hur han skall dokumentera undersökningen. Framför allt avsaknaden av spår bör ha varit svårt för honom att observera och dokumentera. Det finns t.ex. inget noterat om bilspår, fast vi vet att J:s bil har körts över gräsmattan och en polisbil kommit till platsen. Det finns inget antecknat om märken eller frånvaron av märken efter en solstol på gräsmattan, trots att vi vet att parterna initialt legat i en solstol. Sängkläder har inte tagits i beslag. Överkast, dynor och kudde har däremot tagits i beslag. Efter att målsäganden hörts och jag tagit del av det tekniska protokollet har jag beslutat om förnyad husrannsakan. Lastpallarna, dörren på förrådsbyggnaden samt grinden skulle kontrolleras. Det fanns inga skador på dörren. J. har uppgivit att målsäganden kört på grinden så att det knakade i virket. Några skador på grinden eller bilen fanns inte. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 På teknikerns protokoll från sid 186 finns antecknat På lastpallarna, som vid undersökningstillfället var fastfrusna med varandra, fanns inga skador som tyder på att någon pall har blivit påkörd av något fordon. Lastpallarna nämns överhuvudtaget inte alls i protokollet från brottsplatsundersökningen . Jag anser att det är anmärkningsvärt att teknikern [] lämnat nya uppgifter vid förhandlingen i hovrätten. Har han lyft på lastpallarna och funnit dem lösa? Varför är det inte dokumenterat i undersökningsprotokollet från ? Det skall också påpekas att det inte är fråga om två hela lastpallar, som är hopsatta. Det är fråga om del av lastpall, vilket framgår av fotografiet. En hel lastpall väger . Med hänsyn till uppgiften om lastpallarnas utseende och vikt, är det möjligt att lyfta och kasta iväg dem även i hopsatt skick. Hunden är tränad på att söka efter biologiska spår från människa såsom blod, sperma och likdelar. Drutten är inte tränad att söka efter spår som uppkastningar och avföring. Hundens roll är att hjälpa/påvisa för teknisk personal var någonstans det kan finnas material av intresse att undersöka. Att hunden inte markerat vid pumpen saknar bevisvärde med hänvisning till ovanstående. Det kan inte begäras att det i protokollet skall antecknas på vilka ställen hunden inte markerade. Jag har beslutat att J:s bil skulle tas i beslag och att sätet skulle sändas till SKL för undersökning. Först vid förhandlingen i hovrätten har det kommit till min kännedom att teknikern [] har undersökt bilen. Men något protokoll har inte upprättats. Enbart fotografier har tagits. (Sid 224–227 förundersökningsprotokollet, avd. teknisk undersökning). Vid förhandlingen i hovrätten har han uppgivit att det inte fanns några skador utvändigt på bilen. Med hänsyn till ovanstående föreligger det brister i dokumentationen av de tekniska utredningarna. anförde i huvudsak: Åklagaren ansvarar i egenskap av förundersökningsledare ytterst för att förundersökningen bedrivs i enlighet med det regelverk som bl.a. följer av 23 kap. och förundersökningskungörelsen (1947:948). När det gäller den kritik som J. framför beträffande brottsplatsundersökningen tar den i allt väsentligt sikte på utredningstekniska åtgärder som åklagaren svårligen själv kan kontrollera utan måste i det avseendet förlita sig på kriminaltekniker och andra experter. I likhet med åklagaren kan jag konstatera att det finns vissa brister i utredningen, framförallt bristande dokumentation, och att dessa framkommit vid förhör i hovrätten med en kriminaltekniker. Detta är givetvis olyckligt men är inget som åklagaren i detta fall kan lastas för. anförde att hon kunde dela uppfattningen att målsägandens kläder borde tagits i beslag, men att A. enligt sin berättelse varit naken under övergreppen och att denna utredningsbrist därför var av marginell betydelse. hänvisade till vad anfört. 2 013 /1 4:J O1 konstaterade att kläderna enligt målsäganden hade kastats eller tvättats redan då förundersökningen inleddes och att något beslut om beslag i alla händelser inte hade fattats av åklagaren. Polisens samtal med målsäganden utanför brottsutredningen Beträffande den av hovrätten påtalade bristen att samtal mellan polismannen , som arbetade med personskydd, och A. inte dokumenterats hänvisade till , som anförde att Hiljegren inte haft till uppgift att hålla förhör med A. utan att dennes uppgift var att hjälpa henne bearbeta sin rädsla för J. Hon hade sanktionerat denna kontakt, men även beslutat att inom ramen för utredningen skulle höras om detta vilket var dokumenterat i förhör. Det framgår av utredningen att målsäganden till en början uppfattades som en genuint och fruktansvärt rädd person varför det beslutades att koppla in psykolog och en person på personskyddsenheten vid myndigheten, . Dessa åtgärder vidtogs för att ge målsäganden den hjälp och det stöd som hon behövde. Enligt utredaren fick inte reda på vad som framkom i utredningen. Utredarna fick inte heller kunskap om vilka skyddsåtgärder som vidtogs avseende målsäganden. Det framgår av kriminalkommissarien yttrande att uppdrag inte heller var att beröra sådant som hade bäring på själva brottsutredningen utan att istället ombesörja målsägandens trygghet och ge henne stöd. Av tingsrättens dom framgår att uppgivit att han träffat målsäganden 15–20 gånger. Han uppgav också att han upplevde henne som traumatisk och mycket rädd samt att hon kände en rädsla för att polisen inte skulle kunna säkra hennes egen och hennes barns och familjs trygghet. Förhöret med spelades upp vid förhandlingen i hovrätten. konstaterar att det vid de initiala samtalen med målsäganden har framkommit att hon känt sig hotad. Den personskyddsenhet som finns inom myndigheten har kopplats in. Syftet med det har varit att dels ge henne rättmätigt skydd, dels försöka förmå henne att förhöras av polisen. gör bedömningen att samtalen inte har haft någon direkt koppling till förundersökningen och utredningen av brottet utan tagit sikte på att ge målsäganden stöd och skydd. Med anledning härav finns inte någon dokumentation i förundersökningen om vad som har förevarit vid dessa samtal. konstaterar att ärendet i denna del är korrekt hanterat. Kriminalkommissarien , som ledde förhören med A., hördes i hovrätten om de kontakter polisen haft med A., varvid han enligt hovrättens dom uppgav följande. Från det att utredningen inleddes och framåt pågick en process för att försöka att få A. lugn så att hon kunde medverka i utredningen. De vägde varje åtgärd på guldvåg. De vidtog därför inte några andra tvångsmedelsåtgärder mot A. än att hämta in journalanteckningar från . De frågade om hon ville lämna ifrån sig mobiltelefoner och dator men hon ville inte det. – Han hade tidigare haft kontakt med . Denne fick i uppdrag att lugna A. för att förmå henne att delta i förhör, men skulle inte utreda något om brottet. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Beträffande förekomsten av ledande frågor i polisförhören uppgav förhörsledaren enligt hovrättens redovisning av förhöret med honom bl.a. följande. Vid ett förhör märkte han att A. reagerade kraftigt när han frågade henne vad som var det sista J. gjorde innan han tog av handfängslet. A hulkade och han förstod att hon inte kunde formulera det som hänt. Han frågade då om J. hade smetat avföring över hennes rygg. har förklarat sig på följande sätt: har jag ställt ledande frågor vid dessa förhör. Generellt sett är s.k. öppna frågor att föredra men i vissa fall går det inte att undvika s.k. ledande frågor. Vid två förhörstillfällen avstannade förhören när målsäganden kom fram till en viss punkt i sin berättelse. Vid nästa förhörstillfälle hade jag två val, antingen låta den delen av händelsen som hon inte hade förmått sig att berätta om, falla, eller genom att fråga henne genom att själv säga det jag trodde hon menade. Jag valde det senare och målsäganden berättade, om än med svårighet, om situationen när gärningsmannen stoppade in ett eller ett par fingrar i hennes mun. Jag kan inte se att jag i denna långa förhörsprocess på något sätt vilselett eller provocerat fram målsägandens berättelse angående detta, det var inte heller avsikten. Jag inser att bevisvärdet är lägre än om jag lyckats få målsäganden att berätta detta spontant. Min bedömning då var att denna händelse endast var en detalj i en väldigt lång händelsekedja. fann förhörsmetoden godtagbar: Det framgår [] att det ställts vissa ledande frågor. Frågorna synes ha varit ett sätt att få fram vad målsäganden menade och uppfattas av som berättigade i den särskilda situationen. hade i denna del från inhämtat att hon tagit upp att det förekommit ledande frågor under utredningen vid sin plädering i hovrätten, varvid hon enligt myndighetens yttrande anfört: Ledande frågor har ställts i polisförhöret. [– – –] [Det är] helt klart att kommissarie har ställt ledande frågor när det gäller den sista händelsen, när avföring kommer på tal. Där lämnar inte målsäganden några egna uppgifter. Men vi ska komma ihåg att målsäganden hade väldigt stora svårigheter att berätta om denna sista händelse. Hon kunde inte. Kommissarie tog därför ett medvetet beslut att ställa ledande frågor. Informationen får också värderas därefter. tillbakavisade uppfattningen att man i utredningen inte skulle ha velat stöta sig med målsäganden eller vidta åtgärder som kunde uppfattas som kränkande: Som ett exempel på åtgärder som jag har vidtagit mot målsäganden och som har upplevts som kränkande av henne och som är exempel på åklagarens objektivitet är följande. Efter tingsrättens dom har det kommit till min kännedom att det på målsäganden A:s arbetsplats florerade rykten att målsäganden felaktigt skulle ha beskyllt J. för gärningen. På grund av detta har jag låtit genomföra förhör med ett stort antal av målsägandens arbetskamrater inklusive hennes chef. Målsäganden har tagit mycket illa vid sig av dessa utredningsåtgärder. 2 013 /1 4:J O1 kommenterade det som anförts från myndigheternas sida och vidhöll den kritik som framförts i anmälan. Han framhöll bl.a. att A. förnekat att hon haft ett intresse för dominanssex, varför det var av betydelse för hennes trovärdighet att utreda detta. Det borde vidare ha utretts vad Darkside var för slags hemsida, varvid A. skulle ha kunnat konfronteras med uppgifter om detta. Försvarets egna kontroller hade visat att det fanns noveller på Darkside som innehöll detaljer som närmast var identiska med den beskrivning som A. lämnat i utredningen. Den jämförelseanalys av noveller som försvaret begärt hade inte behövt göras manuellt utan det hade kunnat ske med hjälp av ett dataprogram och var inte fråga om någon ofantlig arbetsinsats. vände sig vidare mot uppfattning att det inte kunnat begäras att det i protokollet skulle ha antecknats på vilka ställen den hund som användes för avsökning inte markerat. Detta var felaktigt; hunden hade sökt efter kroppsvätskor. Att den inte markerat på de platser där A. påstått att hon fått avföring på sig, tvättats ren från detta och kräkts var då av intresse. Det skulle ha redovisats, liksom att hunden sökt på den aktuella solstolen utan att markera. utvecklade också på vilket sätt ledande frågor ställts under polisförhören. Slutsatsen var att förhörsledaren på denna punkt tillfört målet en ren gissning. En sammanfattande enkel bedömning är faktiskt att knappast någon av de uppgifter som målsäganden lämnat har kontrollerats. I stället har målsägandens uppgifter såsom de lämnats under förundersökningen och i tingsrätten noggrant kontrollerats av försvaret som har vidtagit mycket omfattande egna utrednings- och kontrollåtgärder. Vilket lett till att J. frikänts i hovrätten. Särskilt allvarligt är det förhållandet att det redovisats direkt felaktiga uppgifter i förundersökningen samt att den tekniska utredningen inte redovisats på ett sådant sätt att läsaren får en uppfattning om omfattningen av de utredningsåtgärder som genomförts. [– – –] Domstolarnas synpunkter på brottsutredningen Enligt tingsrättens dom var det en brist i utredningen att A:s dator och mobiltelefon inte undersökts, trots att J. begärt detta. Det hade dock enligt tingsrätten inte framgått att den information som kunde ha funnits där skulle ha haft någon omedelbar och avgörande betydelse för tingsrättens bedömning. På annat ställe tog tingsrätten däremot upp det förhållandet att A:s telefon inte hade kunnat undersökas som en uppgift som påverkade hennes trovärdighet negativt. Även att A:s dator inte undersökts togs upp, varvid tingsrätten dock uppmärksammade att A. hade företett vissa bilder som hon haft i datorn (se ovan). Tingsrätten noterade att den bilstol som A. uppgett att hon suttit i undersökts utan att några spår av blod, sperma eller avföring hittats. Med hänvisning till att den hade tagits i beslag först tonade tingsrätten ned 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 betydelsen av detta. Innebörden var att eventuella spår kunde ha tagits bort eller försvunnit på annat sätt som förflutit. Enligt hovrätten framstod det som en brist i utredningen att någon närmare uppgift om det område som avsökts med polishund inte dokumenterats. Avsaknaden av dokumentation av undersökningen i denna del måste falla tillbaka på åklagaren, eftersom dokumenterad avsaknad av spår – där sådana kanske borde finnas – är en omständighet som i någon mån skulle tala till J:s fördel. Under rubriken i utredningen noterade hovrätten följande. Enligt hovrättens bedömning föreligger det vissa brister i utredningen. Till dessa hör att A:s kläder inte tillvaratagits och undersökts. Detsamma gäller A:s telefon och dator. När det gäller utredning av allvarliga brott är det, även om tvångsåtgärder som i detta fall kan uppfattas som ingripande och kanske kränkande, viktigt att målsägandens uppgifter så långt som möjligt kan kontrolleras. Det finns vidare anledning till viss försiktighet vid bedömning av A:s uppgifter i vissa avseenden också med hänsyn till hur polisförhören gått till. Således har vissa moment som rört avföring och kräkning inte först nämnts av A., utan förts in i förhöret av förhörsledaren. Det kan i detta sammanhang noteras att det inte föreligger någon skriftlig dokumentation av vad som förekommit vid de samtal som ägt rum mellan A. och innan A. över huvud taget kunde förmås att ställa upp vid polisförhör. Tingsrättens resonemang om bilstolen godtogs inte av hovrätten, som med stöd av material som försvaret åberopat fann att stolen undersökts så noggrant att det var osannolikt att eventuella spår skulle ha tvättats bort eller försvunnit på annat sätt.