frsrdg · H104JO1 · 2013-11-13 00:00:00 — Beslutet innehöll också uttalanden om att det är olämpligt att personer som transporteras enligt de olika lagarna om tvångsvård, exempelvis LVM, samtransporteras med andra klientgrupper. Ett initiativärende (dnr 4269-2012) rörde möjligheterna för intagna i häkte att ha kontakt med sina försvarsadvokater. Mot bakgrund av uppgifter i en tidningsartikel begärdes uppgifter från Kriminalvården om häktades möjligheter att få besök av och tala i telefon med sina försvarsadvokater. I beslutet framhöll jag att en offentlig försvarare inte ens bör avvisas från ett häkte utan att ha fått träffa sin klient. Jag var kritisk till att detta hade förekommit i några fall. Jag hade inte någon invändning mot att Kriminalvården låser in en advokat i ett besöksrum tillsammans med den intagne, när detta bedöms nödvändigt. Beslutet innehåller uttalanden om hur häktespersonalen bör agera när så sker. Under verksamhetsåret kom det in 359 klagomål riktade mot . Jag konstaterar med glädje att de senaste två årens trend med ett vikande antal anmälningar mot håller i sig. Anmälningarna riktade mot är fortsatt få och uppgick till 32. Under verksamhetsåret avgjordes knappt 400 socialförsäkringsärenden, varav innehöll någon form av kritik från JO:s sida. Av dessa har sju stycken bedömts vara av sådant allmänt intresse att de tagits in ämbetsberättelsen. Följande beslut vill jag lyfta fram särskilt. I ett beslut (dnr 3726-2011) behandlas frågan om tillvägagångssätt i samband med försäkringsmedicinska gruppkonsultationer. har tillämpat en arbetsmetod som innebär att handläggarna föredrar avidentifierade ärenden i grupp inför en försäkringsmedicinsk rådgivare. Förfarandet är muntligt. Om handläggaren bedömer att konsultationen har tillfört ärendet något nytt så ska han eller hon, enligt ett för ändamålet särskilt framtaget metodstöd, begära att den försäkringsmedicinska rådgivaren utfärdar ett skriftligt yttrande. I de fall det inte begärs något yttrande sker ingen dokumentation av vad som har framkommit vid konsultationen. Vid utredningen i ärendet fann jag att i nämnda metodstöd visserligen framhåller vikten av att reglerna om bl.a. dokumentation och kommunicering följs, men att så långt ifrån alltid sker i praktiken. Det uppstår därmed allvarliga förvaltningsrättsliga brister i handläggningen. I beslutet uttalas vidare att gränsdragningsproblemen och osäkerheten kring vad som ska dokumenteras medför en påtaglig risk för motsvarande brister 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 även om personal lägger sig vinn om att följa metodstödet. Mot bakgrund av detta fann jag att försäkringsmedicinska gruppkonsultationer över huvud taget inte lämpar sig för konsultationer i enskilda ärenden och att därför alltid bör använda sig av ett skriftligt förfarande när den försäkringsmedicinska rådgivaren i faktisk mening konsulteras för råd och stöd i ett enskilt ärende. I ett annat beslut (dnr 6160-2011) berörs frågan om beslutsmotiveringar. I beslutet kritiserar jag för att i vissa fall helt ha underlåtit att motivera beslut om underhållsstöd riktade mot den betalningsskyldige föräldern. Det stora flertalet av dessa beslut är s.k. maskinella beslut med i förväg fastställda rubriker och textfraser. Utredningen i ärendet visade bl.a. att de maskinella besluten saknade utrymme för fri text, det fanns inte heller något fastställt motiveringsavsnitt. Besluten saknade således helt motivering, vilket strider mot förvaltningslagens regler. I beslutet redogör jag vidare för de motiveringskrav som kan ställas på beslut i allmänhet. Jag konstaterar därvid, liksom själv har gjort, att det förekommer vissa generella brister som t.ex. att myndigheten sammanblandar vad som utgör för beslutet avgörande omständigheter med vad som är en allmän beskrivning av ärendet. Jag har för avsikt att i mitt fortsatta tillsynsarbete följa upp arbete med att förbättra sina beslutsmotiveringar. I ett beslut (dnr 5813-2012) behandlar jag frågan om möjligheter att på den försäkrades begäran återkalla eller ändra ett gynnande beslut. I beslutet konstateras att det är frivilligt för den enskilde att ansöka om och ta emot socialförsäkringsförmåner liksom det står den enskilde fritt att när som helst återkalla en ansökan. Det anses inte heller finnas skäl som talar mot möjligheten att på den försäkrades begäran upphäva ett beslut för framtiden. Det är först beträffande redan verkställda gynnande beslut som svårigheterna uppstår. Jag konstaterar att många av de beslut som fattar dels påverkar tredje man, dels får samhälleliga konsekvenser och att effekterna kan vara svåröverskådliga. I beslutet uttalar jag vidare att inte har någon skyldighet att bifalla en begäran om återkallelse av ett redan verkställt gynnande beslut men att det, så länge inget motstående intresse förbigås, inte heller finns något rättsligt hinder mot att återkalla ett sådant beslut. Med hänsyn till framför allt socialförsäkringssystemets komplexitet, det stora antal ärenden som har att hantera och vikten av att lika fall behandlas lika, fann jag att myndigheten bör ha som rutin att inte bifalla en begäran om återkallelse av ett redan verkställt gynnande beslut. I ett ärende (dnr 6471-2011) kritiserade jag för att vid upprepade tillfällen ha lämnat sekretesskänsliga uppgifter på en telefonsvarare tillhörande den försäkrades familj. I beslutet uttalas att socialförsäkringssekretessen är till för att skydda den enskildes integritet och att uppgifter som omfattas av sekretesskyddet måste hanteras varsamt så att inte obehöriga får del av dem. Utredningen i ärendet visade också att – även det vid upprepade tillfällen – hade lämnat felaktig information till den försäkrade. I ett fall berodde den felaktiga informationen på att 2 013 /1 4:J O1 hade använt ett standardiserat brev utan att anpassa innehållet till den försäkrades förhållanden. I det sammanhanget uttalade jag mig bl.a. om vikten av noggrannhet och eftertanke i samband med bruket av standardiserade mallar. Det hade även förekommit flera andra brister i ärendet, t.ex. långsam handläggning i både grund- och omprövningsärenden. Den sammantagna kritiken mot blev allvarlig. I ärende (dnr 3627-2012) behandlade stf JO Ragnemalm den förvaltningsprocessuellt intressanta frågeställningen om när ett beslut kan anses ha gått en klagande emot på sådant sätt att denne har rätt att föra talan mot beslutet. Stf JO Ragnemalm uttalade bl.a. att om en klagande, som på ett negativt sätt berörs av ett beslut som enligt 22 § förvaltningslagen angår honom, yrkar att beslutet ska upphävas eller ändras, har myndigheten normalt att utgå från att det också har gått honom emot. I ärendet ansågs inte ha anfört övertygande skäl för att frångå denna presumtion och kritiserades därför för sin tillämpning av nämnda bestämmelse. JO Axberger begärde sitt entledigande , vilket kom att innebära att ansvarsområde 4 stod utan ombudsman av verksamhetsåret. övertog jag huvudansvaret för området och vill lyfta fram ett beslut. I samband med en polisjakt i södra förolyckades en motorcykelförare. Föraren, som misstänktes för bl.a. för grov vårdslöshet i trafik, förföljdes av flera polispatruller, däribland en polishelikopter, i mycket hög hastighet . för olyckan hade förföljandet dock avbrutits. Polisjakten ägde rum i samband med en planerad trafikinsats mot s.k. street racing med motorcyklar. Den var alltså inte en reaktion på en hastigt uppkommen situation, utan polisen hade goda möjligheter att förbereda sig för just den aktuella situationen. Vid min granskning av polisjakten (dnr 6331-2011) kunde jag konstatera att polisen vid insatsens början hade en skyldighet att ingripa mot motorcykelföraren, men att det långvariga förföljandet i mycket hög hastighet var oförenligt med proportionalitetsprincipen på grund av de stora risker som detta innebar för motorcykelföraren, hans passagerare, polismännen och andra trafikanter. Jag kunde vidare konstatera att det funnits brister vad gäller planering, kommunikation, samordning och ledning av insatsen mot motorcykelföraren vilka medförde att såväl de enskilda polismännen som insatsledningen hade begränsade möjligheter att korrekt bedöma situationen. Detta framstår som avgörande för att polisen kom att förfölja motorcykelföraren på det sätt som kom att ske. För att undvika liknande tragiska olyckor visar det inträffade att det finns ett stort behov av att polisen förbättrar sitt arbetssätt vid planerade trafikinsatser. Det måste enligt min mening vara möjligt att ingripa mot trafikanter som kör i extrema hastigheter utan att risken för olyckor ökar dramatiskt. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 3.3 JO (ansvarsområde 3) Tillsynen inom ansvarsområde 3 omfattar som tidigare i huvudsak hälso- och sjukvården, utbildningsväsendet och , dvs. vård, skola och omsorg. Under verksamhetsåret registrerades drygt 1 900 klagomålsärenden, att jämföra med 1 800 närmast föregående verksamhetsår och 1 700 året innan. Av de nyregistrerade ärendena avsåg 19 egna initiativ, samma antal som närmast föregående år. avslutades 1 922 ärenden (1 726 före- gående år). Sammanlagt 179 beslut (144 föregående år) hade föregåtts av en mer fullständig utredning i form av remiss till anmäld myndighet. Sammanlagt 155 ärenden (133 föregående år) avslutades med att kritik i någon form uttalades mot anmäld myndighet och/eller tjänsteman. Ärendebalansen uppgick vid verksamhetsårets utgång till 280 ärenden (292 föregående år). Av de oavslutade ärendena var 39 ärenden, , äldre än . Samtliga avser remitterade ärenden. Detta är i och för sig en viss försämring mot föregående år, då 25 av 292 oavslutade ärenden, , var äldre än . Det kan dock i sammanhanget noteras att den genomsnittliga handläggningstiden för remitterade ärenden som resulterade i kritik uppgick , vilket är en väsentlig förbättring jämfört med föregående verksamhetsår, då motsvarande handläggningstid uppgick . Den genomsnittliga handläggningstiden avseende samtliga avgjorda ärenden uppgick , även det en påtaglig förbättring från föregående år, då den genomsnittliga handläggningstiden uppgick . Sammanfattningsvis kan jag konstatera att avdelningen, trots den ökade inströmningen av klagomål, både har avgjort fler klagomålsärenden än föregående verksamhetsår och har förmått förkorta handläggningstiderna väsentligt. Det är en glädjande utveckling, och det är min förhoppning att vi under det kommande verksamhetsåret ska kunna ytterligare förkorta handläggningstiden avseende remitterade ärenden. Jag har under verksamhetsåret handlagt 29 remisser, varav 16 från , 8 från , 2 från och 2 från . Synpunkter i sak har lämnats i endast 5 av ärendena. Betänkandet Psykiatrin och lagen – tvångsvård, straffansvar och samhällsskydd (SOU 2012:17) har involverat även övriga ombudsmän och har krävt 2 013 /1 4:J O1 en omfattande arbetsinsats av de berörda. krävs dock en icke föraktlig arbetsinsats även för att komma fram till att ett yttrande från JO inte ska lämnas eller att de remitterade förslagen inte föranleder några invändningar från JO:s sida. har jag personligen inspekterat fyra myndigheter, två socialnämnder och två psykiatriska kliniker. Byråchefen har på mitt uppdrag inspekterat en socialnämnd. Dessa inspektioner har omfattat sammanlagt . Omräknat till mandagar har omfattningen varit ungefär densamma som föregående år, detta år mot föregående år. NPM-enheten har genomfört åtta inspektioner på institutioner inom mina tillsynsområden. Fem av dessa har avsett verksamhet som bedrivs av vid s.k. LVM-hem eller ungdomshem. Tre inspektioner har avsett kliniker där det bedrivs rättspsykiatrisk vård och/eller psykiatrisk tvångsvård. Två av inspektionerna har gett mig anledning att ta initiativ till särskilda utredningar. Dessa är inte avslutade. En av de inspektioner jag personligen genomfört avsåg uppföljning av en inspektion av i kommun. Jag hade vid det tillfället konstaterat bl.a. att det förelåg allvarliga brister när det gällde nämndens handläggning av ärenden som rörde vård av barn och ungdomar samt inom familjerätten och hade i protokollet från inspektionen uttalat att nämnden behövde vidta kraftfulla åtgärder för att komma till rätta med bristerna. Efter remiss inkom socialnämnden med ett yttrande till JO där nämnden kortfattat redovisade vidtagna och planerade åtgärder. Jag fann inte anledning att ha några synpunkter på de redovisade åtgärderna, men uttalade att det skulle ske en uppföljande granskning av om det eftersträvade resultatet hade uppnåtts. Uppföljningen ägde rum . Jag kunde därvid konstatera att nämnden hade lagt ner ett mycket omfattande arbete för att komma till rätta med de brister jag tidigare påtalat, och jag noterade med stor tillfredsställelse att arbetet redan hade medfört påtagligt positiva resultat. Med ett tillsynsområde som bl.a. omfattar 290 kommuner med ca 400 socialnämnder kan det synas föga meningsfullt att genomföra fem–tio inspektioner per verksamhetsår. visar inte minst den inspektion jag redovisat ovan, som lett till tydliga förbättringar av ärendehandläggningen inom den myndigheten, att inspektionsverksamheten är värdefull. De fylliga protokoll som upprättas efter varje inspektion och som publiceras på JO:s hemsida fungerar också som en informationskälla för andra myndigheter, vilket i sig sprider kunskap om regelverket och förhållandena inom respektive tillsynsområde till en betydligt vidare krets än den inspekterade myndigheten. Mina ambitioner vad avser inspektionsverksamheten kvarstår därför, och i förening med de inspektioner som på mitt uppdrag verkställs av NPM-enheten har en utökning redan kommit till stånd. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Jag har under verksamhetsåret (respektive ) beslutat att inleda förundersökning på grund av misstanke om brott begånget av befattningshavare som står under min tillsyn. Båda fallen rör handläggning av ärenden inom . I det första ärendet har förundersökningen, efter vidtagna utredningsåtgärder, lagts ner och den fortsatta granskningen av handläggningen sker inom ramen för det ursprungliga tillsynsärendet. Den granskningen är ännu inte avslutad. I det andra ärendet pågår förundersökningen. Gruppen socialtjänstärenden kan delas in i fyra undergrupper: ärenden som på ett eller annat sätt rör barn, t.ex. frågor om tillämpningen av lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, ärenden som rör olika former av bistånd, klagomål rörande lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, samt klagomål kopplade till lagen om vård av missbrukare i vissa fall, LVM. Totalt inkom drygt 1 100 klagomål inom socialtjänstområdet under det senaste verksamhetsåret (knappt 1 080 föregående år). Den största ökningen antalsmässigt har skett i fråga om biståndsärendena, som har ökat från 370 till 410 klagomål. Procentuellt har klagomålen rörande LVM ökat mest; ökningen uppgår till men antalsmässigt är det fortfarande fråga om en mycket liten grupp med endast ett 40-tal inkomna klagomål. En marginell minskning har skett beträffande barnärendena, som dock alltjämt är den klart största gruppen med ca 560 klagomål (580 föregående år). LSS-ärendena uppgår oförändrat till ett 100-tal. Även i denna ämbetsberättelse refereras några beslut som rör hembesök från socialförvaltningens sida. Ett beslut rör ett hembesök som gjordes efter en anmälan om oro för barn i ett s.k. barnavårdsärende (dnr 4034-2011). Trots att modern i familjen motsatte sig det dokumenterade tjänstemännen förhållandena i bostaden med fotografier. Dessa användes därefter som underlag för socialnämnden och förvaltningsrätten inför beslutet att barnen i fråga skulle omhändertas för vård. I beslutet konstateras att det inte finns någon bestämmelse som ger rätt att mot den enskildes vilja dokumentera sina iakttagelser med fotografier. Jag uttalade att tjänstemännen visat en flagrant brist på respekt för den enskildes integritet och rätt att bestämma i sitt eget hem och ansåg att handläggningen förtjänade allvarlig kritik. – Två andra beslut rör hembesök inom ramen för utredningar om rätt till försörjningsstöd, frågor som refererades också i ämbetsberättelsen /2012. Socialförvaltningarna i fråga kritiserades i båda nu aktuella beslut. I det ena fallet hade förvaltningen gjort ett oanmält hembesök hos en biståndssökande utan att det förelegat en nödsituation. Vidare fann jag att förvaltningen hade rutiner för hembesök som jag inte ansåg stod i överensstämmelse med de principer som gäller för hur ska arbeta (dnr 2914-2011). I det andra fallet var hembesöket visserligen anmält och samtycke hade lämnats, men omständigheterna var sådana att det kunde ifrågasättas om den enskilde fick tillräckligt utrymme att ta ställning till önskemålet om hembesök. 2 013 /1 4:J O1 som om förvaltningen eftersträvade samma effekt som av ett oanmält hembesök, och agerandet bedömdes även i det fallet stå i strid med de principer som verksamhet bygger på (dnr 2737-2011). – I två beslut som rör frågor om rätt till ekonomiskt bistånd kritiserades socialnämnderna i fråga för att de hade interna riktlinjer och beräkningsregler som inte stod i överensstämmelse med gällande rätt (dnr 4297-2011 respektive 2515-2012). Jag vill även lyfta fram några beslut som rör socialnämndens roll och agerande i vissa familjerättsliga ärenden. Det första rör hanteringen av ett ärende om umgängesstöd, en typ av klagomål som inte är helt ovanliga. I det nu aktuella beslutet (dnr 3946-2011) hade tingsrätten beslutat att umgänge mellan en dotter och hennes far skulle ske i närvaro av en person utsedd av socialnämnden. Av vissa skäl valde nämnden att inte utse någon person att utföra uppdraget. Jag konstaterade att nämnden har en rent verkställande roll i ett sådant ärende och uttalade allvarlig kritik mot tingsrättens beslut inte hade verkställts. – Det andra beslutet avser handläggningen av ett ärende rörande ett barn som hade fötts av en s.k. surrogatmoder (dnr 5744- 2012). Det finns ingen lagstiftning avseende surrogatmoderskap i , och det aktuella ärendet väckte ett flertal frågor om hur en socialnämnd bör handlägga sådana ärenden, t.ex. hur vårdnadsfrågan ska hanteras innan ett avtal om vårdnad godkänns och hur utredningen av ett ärende inför godkännande av ett sådant avtal ska gå till i praktiken. Mot bakgrund av att beslutat att frågan om surrogatmoderskap ska utredas fann jag anledning att skicka en kopia av mitt beslut till och för kännedom. Den av begärda utredningen har numera tillsatts. Klagomålen inom detta område ligger på samma nivå som föregående år, ca 300 nyregistrerade ärenden . Av det fåtal beslut som återges i ämbetsberättelsen vill jag nämna en av två anmälningar mot Rättspsykiatriska regionkliniken i för att kliniken omhändertagit, i detta fall, en mp3-spelare som sedan överlämnats till åklagarmyndigheten. Skälet till omhändertagandet var att det hade uppstått misstankar om att en av patienterna innehade barnpornografiska bilder. Patienten dömdes sedermera för barnpornografibrott avseende bilder som fanns på mp3-spelaren. Jag konstaterade i beslutet att uppgifter om att en patient innehar sådant material omfattas av sekretess och får lämnas vidare bara med stöd av en sekretessbrytande bestämmelse. Sådana bestämmelser finns i offentlighets- och sekretesslagen. De omfattar bl.a. sexualbrott mot barn, men inte barnpornografibrott, vilket kan ses som en brist i lagstiftningen. Enligt min mening kan det dock inte ställas alltför höga krav på hälso- och sjukvårdspersonal när det gäller att bedöma vilka brottsliga gärningar – och rubriceringen av dessa – som skulle kunna bli aktuella i ett fall som detta. Mot bakgrund av vad kliniken anfört i sitt remissvar till JO riktade jag därför ingen kritik mot kliniken för att mp3-spelaren omhändertogs och överlämnades till åklagarmyndigheten (dnr 2046-2012). Samma bedömning gjordes i det andra ären- 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 det, som inte refereras i ämbetsberättelsen. Omständigheterna var där likartade, men omhändertagandet avsåg ett USB-minne (dnr 5753-2011). Klagomålen som rör utbildningsområdet uppgick till 275 ärenden, en ökning med ett 60-tal ärenden. Det har inte varit möjligt att identifiera någon enskild typ av klagomål som ökat påtagligt mer än andra. Dock kan det noteras att klagomålen avseende hantering av ärenden rörande utfärdande av lärarlegitimationer har fortsatt. I flertalet fall har dessa avskrivits med hänvisning dels till de beslut jag meddelade föregående verksamhetsår, dels till åtgärder som vidtagits av verket självt samt av regeringen och . Inget beslut redovisas därför i denna ämbetsberättelse. – Trots tidigare JO-beslut och informationsmaterial framtaget av förekommer då och då klagomål mot skolors agerande när vissa politiska partier vill få tillträde till skolan för att informera om sin verksamhet (se bl.a. JO 2012/13 s. 419; jfr JO 2010/11 s. 25). Även i denna ämbetsberättelse återges ett beslut rörande en gymnasieskola som agerat i strid med objektivitetsprincipen i 1 kap. 9 § regeringsformen. Sverigedemokratisk Ungdom (SDU) hade ansökt om att få anordna bokbord vid skolan, men rektorn avslog ansökan och motiverade inledningsvis beslutet med att skolan inte hade möjlighet att upprätthålla säkerheten kring arrangemanget. Efter att SDU ifrågasatt motiveringen åberopade rektorn även vissa praktiska, planerings- och resursmässiga, skäl som grund för att avslå ansökan. Jag fann att avslagsbeslutet hade ett i vart fall indirekt samband med de åsikter som SDU förväntades föra fram och kritiserade därför rektorn i fråga (dnr 2459-2011). 3.4 JO (ansvarsområde 4) Jag begärde att få lämna mitt uppdrag och gjorde, som JO, min sista arbetsdag med utgången av . Där slutar också min beskrivning av ämbetsåret. Arbetet vid min avdelning – som domineras av polis- och åklagarärenden, utlänningsärenden samt vissa frågor rörande och verksamhet – har främst inriktats på granskningar efter anmälning- ar från enskilda. Beslut av principiellt eller allmänt intresse redovisas i ämbetsberättelsen; några av dessa kommenteras i det följande. 2 013 /1 4:J O1 I 2009/ämbetsberättelse redogjorde jag för ett ärende som lett till allvarlig kritik mot för dess sätt att handlägga en journalists begäran att få tillgång till allmänna handlingar (JO 2009/10 s. 483). I det fallet dröjde det från det att begäran framställdes tills den besvarades. infördes lagstöd för att inte lämna ut de begärda handlingarna. Fallet var extremt – det gällde de s.k. tsunamibanden – men utredningen påvisade likväl allvarliga brister i rutiner. Jag har även därefter, i mer eller mindre betydelsefulla sammanhang, kunnat se tecken på att bristerna bestått. Andra har gjort liknande iakttagelser. Mot den bakgrunden beslöt jag att ta upp ett antal likartade anmälningar med nya klagomål mot till en relativt utförlig granskning (dnr 639-2012 m.fl., se s. 585). Resultatet visade åter att det i fanns brister i organisation, ansvarsförhållanden och rutiner, vilket bidragit till att tryckfrihetsförordningens krav på att allmänna handlingar ska utlämnas skyndsamt åsidosatts vid upprepade tillfällen. Granskningen tyder på att bristerna är av grundläggande slag. Organisationen är inte anpassad till offentlighetsprincipen, och inte heller till den genomförda förändringen av departementsorganisationen. Det ter sig därvid som om en begäran som inte leder till ett omgående utlämnande av den begärda handlingen lätt kan hamna i ett ingenmansland, där den skickas runt utan att vare sig tjänstemän eller statsråd kan hållas ansvariga för långa handläggningstider eller andra brister som inkräktar på den grundlagsstadgade insynsrätten. Jag fann det särskilt anmärkningsvärt att man från sida verkade tycka att handläggningen i de granskade ärendena varit godtagbar och tillade därför att det är särskilt viktigt att just regeringens kansli respekterar allmänhetens insynsrätt. Annars är risken stor att inte heller andra myndigheter anser sig behöva leva efter grundlagens bokstav, vilket vore ett hot mot offentlighetsprincipen. Till granskningen hörde även det ärende som redovisas på s. 601 (dnr 4506-2012).