frsrdg · H104JO1 · 2013-11-13 00:00:00 — En polisman som med laga stöd griper eller annars omhändertar eller avlägsnar någon får i anslutning till ingripandet kroppsvisitera denne i den utsträckning som är nödvändig bl.a. av säkerhetsskäl för att vapen eller andra farliga föremål ska kunna tas om hand, s.k. provisorisk skyddsvisitation (19 § första stycket 1 polislagen). Enligt 4 kap. 7 § utsökningsbalken får lös egendom utmätas endast om egendomen är tillgänglig vid förrättningen eller om egendomen ändå på grund av registrering, upplysningar vid förhör eller annan utredning kan identifieras och hinder inte kan antas möta mot att säkerställa utmätningen enligt 6 kap. Utmätning av lös egendom som är i tredje mans besittning kan säkerställas bl.a. genom att förbud meddelas för innehavaren att utan tillstånd lämna ut egendomen eller vidta någon annan åtgärd med den till skada för sökanden (6 kap. 7 § utsökningsbalken). Enligt 35 kap. 1 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen, OSL, gäller sekretess för uppgifter om en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden om det inte står klart att uppgifterna kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men och uppgifterna förekommer i bl.a. en utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål eller i en angelägenhet som avser användning av tvångsmedel i brottmål. Med tvångsmedel avses bl.a. kroppsvisitation och omhändertagande av farliga föremål enligt 19 § första stycket polislagen. En uppgift för vilken sekretess gäller enligt OSL får inte röjas för enskilda eller för andra myndigheter om inte annat anges i OSL eller i en lag eller förordning som OSL hänvisar till (8 kap. 1 § OSL). Enligt 10 kap. 27 § första stycket OSL, den s.k. generalklausulen, får en sekretessbelagd uppgift, med undantag som inte är aktuella i detta fall, lämnas till en myndighet om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. har i första hand vänt sig mot polisens åtgärd att i samband med ingripandet underrätta om innehavet av klockan, vilket föranledde utmätning av denna. Detta aktualiserar frågan om utbyte av information av det aktuella slaget mellan en polismyndighet och ur ett sekretessperspektiv. Uppgiften om att polisen innehade den aktuella klockan och att den hade omhändertagits från var en sådan uppgift för vilken sekretessbestämmelsen i 35 kap. 1 § första stycket OSL gäller. Det innebär att polisen som huvudregel inte hade rätt att underrätta om klockan om det inte stod klart att det kunde göras utan att led skada eller men. Syftet med underrättelsen var att skulle få tillfälle att utmäta klockan, vilket skulle ha inneburit skada eller men för Da- vid E. i lagens mening. Frågan i detta ärende är om det trots allt kan ha varit riktigt av polisen att underrätta om klockan. Enligt den s.k. generalklausulen i 10 kap. 27 § OSL hade polisen rätt att underrätta 2 013 /1 4:J O1 om det var uppenbart att intresset av att uppgiften lämnades hade företräde framför det intresse som sekretessen skulle skydda. JO har tidigare uttalat sig om situationer i vilka en polismyndighet till en kronofogdemyndighet har lämnat uppgifter som varit sekretessbelagda enligt 9 kap. 17 § i den numera upphävda sekretesslagen (1980:100) om bl.a. egendom som polismyndigheten tagit i beslag. I JO 1987/88 s. 93 och JO 1988/89 s. 45 gjorde JO uttalanden av innebörd att ett sådant uppgiftslämnande i princip inte borde ske med stöd av generalklausulen (motsvarande bestämmelse fanns då i 14 kap. 3 § sekretesslagen), eftersom det saknades direkt stöd i lag eller förordning för detta. I ett senare beslut – , dnr 3746-1997 – uttalade JO emellertid att sekretesslagen enligt sin ordalydelse inte uteslöt att en uppgift som omfattades av sekretess enligt 9 kap. 17 § sekretesslagen, efter en intresseavvägning i det enskilda fallet lämnades från en polismyndighet till en kronofogdemyndighet. Som framgår av yttrande har frågan om utlämnande av sekretessbelagda uppgifter från polisen till berörts i en statlig utredning, men någon särskild författningsreglering har inte genomförts. Att personer som har skulder i mål hos så långt som möjligt hindras från att undandra sig exekutiva åtgärder är givetvis av stor vikt, såväl för enskilda fordringsägare som för tilltron till rätts- och exekutionsväsendena. Trots de tämligen långtgående befogenheter som har kan det ofta vara svårt för myndighetens tjänstemän att själva hitta vissa typer av i och för sig utmätningsbar egendom. Detta gäller bl.a. kontanta medel och sådana värdeföremål som är lätta att undanskaffa. Av bl.a. detta skäl får det anses vara av vikt att i vissa fall kan få information från bl.a. polismyndigheterna om egendom som dessa har påträffat i sin verksamhet. Jag anser mot den angivna bakgrunden att uppgifter av det aktuella slaget, som är sekretessbelagda enligt 35 kap. 1 § första stycket OSL, bör kunna lämnas från en polismyndighet till med stöd av generalklausulen. Uppgiftslämnandet får dock inte ske rutinmässigt utan måste föregås av en sådan verklig intresseavvägning i det enskilda fallet som generalklausulen förutsätter. Vid den intresseavvägningen bör följande omständigheter beaktas. Redan den uppgiften att en person är eller har varit föremål för ett polisingripande kan vara sekretessbelagd hos polismyndigheten. Av bl.a. detta skäl bör polismyndigheten innan någon kontakt tas med ha kännedom om omständigheter som med viss styrka talar för att den aktuella personen förekommer med skulder där. Att personen själv uppger att denne har skulder hos är givetvis en sådan omständighet. En annan omständighet av betydelse kan vara en konkret misstanke om att personen livnär sig av brott. En uppgift om den förpliktelse som avses med den sökta verkställigheten i ett pågående mål hos är offentlig (34 kap. 1 § andra stycket 1 OSL). Polisen bör därför inleda kontakten med med en förutsättningslös förfrågan om huruvida den aktuella personen har skulder i pågående mål där. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 kräftas att så är fallet, kan uppgifterna om den påträffade egendomen lämnas efter en intresseavvägning. Det intresse som sekretessen är avsedd att skydda ska ställas mot det intresse som företräder. Detta innebär att rent brottsbekämpande syften inte ska tillmätas någon självständig betydelse. När det gäller den påträffade egendomen ska denna vara av ett sådant slag att typiskt sett kan antas ha svårt att hitta den. Vidare bör egendomen kunna förväntas bli föremål för utmätning. Några mera ingående överväganden i det sistnämnda avseendet bör inte krävas av polismyndigheten. Det bör emellertid vara sannolikt att värdet av egendomen inte är så lågt att en utmätning inte kan förväntas ge ett överskott som gör åtgärden försvarlig. Skuldernas storlek bör beaktas vid intresseavvägningen på så sätt att polismyndigheten bör vara mera restriktiv med att lämna ut de sekretessbelagda uppgifterna om det rör sig, totalt sett, om mindre belopp. I det aktuella fallet framkom det redan i samband med förhör att hade skulder uppgående till ett relativt stort belopp, ca , hos . En klocka är sådan egendom som tjänstemän typiskt sett har svårt att hitta och som är lätt att undanskaffa. Polisen bedömde att den omhändertagna klockan hade ett högt värde, vilket vann stöd av att själv uppgav att den var värd ca . Uppgifterna som sådana om skulder, klockans värde och kontakterna med jourhavande kronofogde är väl dokumenterade inom ramen för den aktuella förundersökningen. Det var uppenbarligen dessa omständigheter som beaktades vid intresseavvägningen. Jag anser att omständigheterna var sådana att polismyndigheten efter den intresseavvägning som gjordes hade rätt att lämna den aktuella uppgiften till . Vad som i övrigt kommit fram i ärendet föranleder inga uttalanden från min sida. 2 013 /1 4:J O1 Initiativärende: Inspektion av och , åklagarkammaren i , den 3– (Dnr 4307-2012) Inspektionen genomfördes på polishuset i . Den inleddes med ett möte vid vilket chefsåklagaren , länspolismästaren , polisintendenten , poliskommissarierna och , samt polisinspektören tillika förundersökningsledaren deltog. och redogjorde för syftet med och omfattningen av inspektionen (se vidare nedan). Därefter lämnade och närvarande tjänstemän från polismyndigheten översiktlig information om respektive verksamhet (främst handläggningen av ungdomsärenden). Därvid framkom bl.a. följande. Av de ca 4 700 ärenden som handläggs vid åklagarkammaren utgör ca 400 ungdomsärenden. Man har haft en särskild ungdomsgrupp bestående av två särskilda ungdomsåklagare och en administratör. Ungdomsåklagarna har uteslutande arbetat med brott där den misstänkte är . Ungdomsärendena och ärenden om brott mot barn, och särskilt de frister som gäller i dessa ärenden, har hög prioritet vid åklagarkammaren. Ungdomsåklagarna har haft färre rättegångar och något färre ärenden än övriga åklagare. Inget ärende ska ligga mer än utan direktiv. har varit avsatta för att bevaka och följa upp ärenden i vilka direktiv till polismyndigheten inte har getts. Den genomsnittliga genomströmningstiden för ett ärende som handläggs vid kammaren är nu och har gått ned. För hela riket är den genomsnittliga genomströmningstiden . Den genomsnittliga tiden från det att åklagaren får ett redovisat förundersökningsprotokoll till dess att åtal väcks är (att jämföra för riket). Tingsrätterna (Falu och tingsrätter) hanterar uppgiften att sätta ut ungdomsmål inom den lagstadgade fristen väl. Åklagarkammaren har regelbundna möten med polismyndigheten angående ungdomsärendena. Man har även satt samman en grupp som träffas cirka för att diskutera handläggningen av dessa ärenden. Ungdomsåklagarna har ett nära samarbete med de poliser som utreder ungdomsärenden, och en åklagare har deltagit i det s.k. lean-arbete som bedrivits av polismyndigheten avseende ungdomsärenden. Åklagarkammaren samverkar även med tingsrätterna och . Det har vid enstaka tillfällen varit ett bekymmer, såväl i ungdomsärenden som i andra ärenden, att få tag i försvarare utanför kontorstid. Åklagarkammaren har därför initierat ett samarbete med . Detta har lett till att man har tagit fram en lista över 25 advokater i som kan åta sig 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 uppdrag som offentlig försvarare utanför kontorstid, efter kontakt från åklagare. Samarbetet bygger på att tingsrätten retroaktivt förordnar den aktuella advokaten som offentlig försvarare och tillerkänner honom eller henne arvode för det arbete som har utförts före förordnandet. Genom en lagändring som trädde i kraft ska förundersökningar i ungdomsärenden som huvudregel ledas av en polisiär förundersökningsledare. Ändringen genomfördes, med stöd av övergångsbestämmelser, fullt ut först . Den har medfört att antalet åklagarledda förundersökningar i ungdomsärenden har minskat påtagligt och kommer sannolikt att medföra kortare genomströmningstider i de åklagarledda förundersökningarna. har kammaren endast en särskild ungdomsåklagare. Åklagarkammaren har emellertid en särskild mängdbrottsgrupp som arbetar med polisledda förundersökningar, såväl ungdomsärenden som ärenden med vuxna misstänkta. En nackdel med ändringen är att kvaliteten kan påverkas negativt av att förundersökningen inte leds av en åklagare. Åklagarkammaren har dock varit generös med att hjälpa till att utbilda polisen med anledning av lagändringen. Ytterst är det emellertid polismyndigheten som ansvarar för att man har rätt kompetens. Åklagarkammaren är tillgänglig för polisen även i polisledda förundersökningar. handlägger ungdomsärenden på polisområdesnivå, inte på myndighetsnivå. I polisområde arbetar elva personer i princip uteslutande med ungdomsärenden. För resterande del av polismyndighetens upptagningsområde arbetar totalt åtta personer med ungdomsärenden, varav sex personer i princip uteslutande arbetar med denna typ av ärenden. Det finns vid myndigheten totalt sex särskilda förundersökningsledare med ansvar för ungdomsärenden. De tidsfrister som lagstiftaren har satt upp för ungdomsärenden är rimliga. har arbetat för att hålla dessa tidsfrister och de frister som gäller i ärenden rörande brott mot barn. I polisens ärendehanteringssystem PUST (Polisens utredningsstöd) finns en automatisk bevakning av fristerna inlagd i de ärenden där en frist gäller. Systemet varnar om fristen överskrids och kräver att anledningen till överskridandet dokumenteras. De ärenden som inte handläggs i PUST bevakas med hjälp av särskilda excelblad. Om fristen överskrids ska förundersökningsledaren ange orsaken till detta i excelbladet. Myndigheten har ett nära samarbete med åklagarkammaren om tidsfristerna. Kammarchefen tar del av excelbladen. Detta system har tillämpats . Sammanställningar över ungdomsärendena görs en gång och skickas till . är främst intresserad av hur myndigheten håller tidsfristerna. Den tidigare nämnda lagändringen har medfört att förundersökningarna i ungdomsärenden slutförs snabbare. Överföringen av förundersökningsledningen till polisen innebär emellertid att det är polisen som ska inhämta yttranden från socialnämnden, vilket måste ske innan förundersökningen redovisas till åklagaren. Detta kan medföra att fristen överskrids. 2 013 /1 4:J O1 har sett till att ca 15 personer genomgått den långa utbildningen för polisiära förundersökningsledare. Inspektionens syfte och omfattning Syftet med inspektionen var att granska ungdomsärenden. Granskningen inriktades därvid på handläggningen av förundersökningar mot personer som inte fyllt , varvid främst tidsfrister (4 § lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, LUL), underrättelser och kallelser till vårdnadshavare och socialnämnd (5–7 §§ LUL) och försvararfrågor (24 § LUL) studerades. Även handläggningen av ärenden rörande brott begångna av den som inte fyllt granskades. I första hand studerades utredningar enligt 31 § LUL samt hur underrättelser och kallelser till vårdnadshavare och socialnämnd (33 och 34 §§ LUL) hade skötts. Inför inspektionen hade de 240 senast inkomna ungdomsärendena som hade handlagts i ärendehanteringssystemet RAR (fortsättningsvis k- ärendena), och de 141 senast inkomna ungdomsärendena som hade handlagts i ärendehanteringssystemet pust (fortsättningsvis PUST-ärendena) begärts fram. K-ärendena granskades genom att akterna gicks igenom. PUST- ärendena granskades i deras elektroniska form. Totalt studerades 193 k- ärenden och 41 PUST-ärenden. ägnades åt ärendegenomgång. sammanställdes det som hade påträffats. genomfördes en kompletterande ärendegranskning. Inspektionen avslutades med att byråcheferna muntligen gick igenom det som framkommit vid granskningen med länspolismästaren och poliskommissarien . Överskridande av tidsfristen i 4 § LUL m.m. I ett antal ärenden konstaterades det att handläggningstiden i dess helhet varit väl lång. I vissa ärenden konstaterades det att tidsfristen enligt 4 § LUL hade överskridits. Det rörde sig ofta om , men det hade förekommit att tidsfristen överskridits med upp . I ett antal ärenden hade det gått relativt från det att en person blivit skäligen misstänkt till dess att han eller hon underrättades om brottsmisstanken enligt 23 kap. 18 § första stycket (misstankedelgivning). Detta hade medfört att den totala handläggningstiden blivit lång även om tidsfristen i 4 § LUL i och för sig hade hållits. Exempel på brister av det angivna slaget påträffades i bl.a. följande ärenden. K16142-11: En anmälan om misshandel gjordes . I anmälan pekas en namngiven person ut som gärningsman. Målsäganden hördes och den misstänkte 17-åringen dagen efter, då han också delgavs misstanke om misshandel. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 K20843-11: En 16-årig flicka antecknades som skäligen misstänkt för butikstillgrepp i tre fall, sedan hon ertappats av butikspersonal. Brotten skulle ha begåtts . Den misstänkte förhördes första gången , varvid hon underrättades om misstankarna. Förundersökningen slutredovisades till åklagaren . K23335-11: tog polisen upp en anmälan om misshandel och skadegörelse. En 16-årig flicka och hennes myndiga syster antecknades som skäligen misstänkta för brotten. Ett antal utredningsåtgärder vidtogs –. Förundersökningen om misshandel lades ned . 16-åringen hördes och delgavs misstanke om skadegörelse . Förundersökningen om skadegörelse lades ned efter förhöret. K2221-12: En anmälan om misshandel gjordes . I anmälan pekades en namngiven 16-åring ut som gärningsman. Åklagaren gav direktiv i ärendet vid fyra tillfällen –april och vittnen hördes . Den misstänkte hördes och delgavs misstanken . Underrättelser och kallelser till vårdnadshavare och socialnämnd m.m. I ett antal ärenden hade underrättelser enligt 6 och 7 respektive 33 och 34 §§ LUL till vårdnadshavare respektive socialnämnd inte gjorts /genast. Ofta rörde det sig endast om några dagars fördröjning, men dröjsmål på hade förekommit. Det konstaterades att det syntes saknas en enhetlig rutin för dokumentation av underrättelserna. I vissa fall framgick det vid närmare genomgång av ärendet att underrättelse hade skett , men att noteringen om tidpunkten var felaktig. I ett antal ärenden saknades det dokumentation av att vårdnadshavare och socialnämnd kallats till förhör med den misstänkte. Det framgick emellertid ofta av förhörsprotokollet att vårdnadshavare och en tjänsteman från varit närvarande vid förhöret. I ett antal ärenden konstaterades det att den misstänkte hade hörts och underrättats om brottsmisstanke utan att offentlig försvarare förordnats för honom eller henne. Det rörde sig ofta om relativt ringa brottslighet. Vårdnadshavare hade regelmässigt varit närvarande vid förhöret. Dokumentationen av att den misstänkte underrättats om sin rätt att under förundersökningen biträdas av försvarare och möjligheten att få en offentlig försvarare förordnad för sig (12 § förundersökningskungörelsen) samt den misstänktes inställning till att låta sig höras utan försvarare närvarande, var i flera fall bristfällig. Allvarligare brister förekom i följande ärenden. K6810-12: En person, SK, kom att misstänkas för att ha haft sex med en fjortonårig flicka. SK var vid tiden för de misstänkta brotten men hade fyllt när polisanmälan gjordes. höll polisen förhör med SK. I förhörsprotokollet står antecknat att SK informerats om sin rätt att ha försvarare närvarande under förhöret, men att han sagt att det gick bra att hålla förhör utan. Under förhöret, som pågick i 35 2 013 /1 4:J O1 minuter, delgavs SK misstanke om våldtäkt mot barn alternativt sexuellt utnyttjande av barn. Under förhöret förnekade han brott men vidgick att han hade haft sex med målsäganden och att han kände till att målsäganden var . skrev åklagaren ett direktiv till polisen i vilket åklagaren påtalade att det borde förordnas en offentlig försvarare i ärendet och att den misstänkte skulle tillfrågas om vem han önskade. förordnade en offentlig försvarare för SK och slutdelgavs SK och hans offentliga försvarare förundersökningen. K23628-11: Två flickor, , var misstänkta för stöld och bedrägeri den 26–. påträffades de och följde frivilligt med till polisstationen, där de erkände gärningarna. Polisen kontaktade flickornas vårdnadshavare med anledning av att förhör skulle hållas. Vårdnadshavarna kunde inte närvara vid förhören. Polisen beslutade då att höra flickorna som annan i stället för som misstänkta. Flickorna underrättades följaktligen inte om misstankarna och underrättades inte om sin rätt att biträdas av försvarare och att få offentlig försvarare förordnad för sig. Vid förhöret med den ena flickan var personal från det HVB-hem vid vilket flickan var placerad närvarande. Vid förhöret med den andra flickan var en tjänsteman från närvarande. Mot bakgrund av den utredning mot flickorna som fanns måste de ha betraktats som skäligen misstänkta. Först senare hördes flickorna som misstänkta. Vid dessa förhör var försvarare närvarande. I ett ärende konstaterades det att åklagarens beslut i anhållandefrågan enligt 24 kap. 8 § andra stycket hade fördröjts på grund av att förhörsledaren inte lyckats komma i kontakt med jouråklagaren. En promemoria angående detta hade upprättats i det aktuella ärendet. Denna fråga har tagits upp till utredning i ett särskilt ärende (dnr 4865-2012), där avgett ett yttrande. Inspektionen hade som framgått stickprovskaraktär. Genomgången var inte tillräckligt omfattande för att kunna läggas till grund för mer generella slutsatser. Med det sagt kan jag konstatera att det som framkom inte tyder på annat än att verksamheten i huvudsak synes väl fungerande. Det är dock tydligt att myndigheten har bekymmer med tidsfristerna i ungdomsärenden, som att döma av genomgången inte sällan överskrids. Jag vill i det sammanhanget understryka att formell delgivning av brottsmisstanke inte får skjutas upp i syfte att fördröja att tidsfristen enligt 4 § LUL börjar löpa. Som framgått förekom även en del formella brister beträffande föreskrivna underrättelser och kallelser. En brottsmisstänkts försvararrättigheter är av central betydelse för rättssäkerheten men också för att en brottsutredning ska motsvara de kvalitetskrav som ställs på det rättsliga förfarandet som helhet, se JO:s beslut (dnr 3577-2011), som bifogas för kännedom. I ärendet K6810-12 (se ovan) misstänktes en pojke för att när han var ha haft sex med en fjortonårig flicka. Han hördes som misstänkt för 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 våldtäkt mot barn, alternativt sexuellt utnyttjande av barn, utan försvarare närvarande. Förhöret borde inte ha genomförts utan försvarare. Åklagarkammaren bör observera att en åklagare som förundersökningsledare har att ta ställning till försvararbehovet inför förhör med en brottsmisstänkt, se det bifogade beslutet (JO:s beslut , dnr 3577-2011). I ärendet K23628-11 (se ovan) greps två flickor, som misstänktes för stöld m.m. Uppenbarligen i syfte att slippa efterleva regler till skydd för de misstänktas rättigheter beslutade man att höra flickorna som annan i stället för som misstänkta. Ett sådant tricksande – som varken är professionellt eller rättsligt godtagbart – ska självfallet inte förekomma. Med den kritik som ligger i de synpunkter jag nu framfört avslutas inspektionsärendet. 2 013 /1 4:J O1 Kritik mot Kriminalvården, anstalten Saltvik, för handläggningen av ärenden rörande besöks- och telefontillstånd (Dnr 3379-2011) Beslutet i korthet: I beslutet behandlas frågan om giltigheten av beviljade besöks- eller telefontillstånd då en intagen flyttas från en kriminalvårdsanstalt till en annan. Beträffande sådana tillstånd till en närstående uttalas att utgångspunkten är att ett tidigare beviljat besöks- eller telefontillstånd per automatik fortsätter att gälla vid förflyttning till en anstalt i samma eller lägre säkerhetsklass. Den intagne som förflyttas ska således i den situationen inte behöva ge in förnyade ansökningar om besöks- eller telefontillstånd avseende närstående. Det finns dock inte något hinder mot att anstalten, efter en individuell bedömning, vid behov genomför en förnyad kontroll. Beträffande besöks- och telefontillstånd till andra personer än närstående uttalas att dessa upphör att gälla då en intagen förflyttas. Den intagne måste därför vid förflyttning ge in en förnyad ansökan om besöks- och/eller telefontillstånd. Be- slutet innehåller kritik mot Kriminalvården för anstalten Saltviks rutiner i fråga om överföring av besöks- och telefontillstånd avseende närstående. I en anmälan, som kom in till JO , framförde A.O. klagomål mot Kriminalvården, anstalten Saltvik. Av anmälan framgick i huvudsak följande. ankom till anstalten Saltvik . I samband med ankomsten begärde och fick han de blanketter som behövdes för att ansöka om besöks- och telefontillstånd. Han skickade s.k. samtyckesblanketter till ett antal släktingar och vänner, vilka fyllde i dessa och returnerade dem till anstalten. Trots att samtyckesblanketter inkommit, och trots att han hade gett in ansökningar om besöks- och telefontillstånd, hade anstalten för anmälan till JO fortfarande inte meddelat beslut i ärendena.