frsrdg · H004RB1 · 2013-02-11 00:00:00 — Det som bidrog till att BNP ökade mer än förväntat var i stället att företagen ökade sina lager och att importen utvecklades svagt, vilket också kunde vara tecken på att efterfrågan hade blivit svagare. barometerindikator pekade dessutom på att förtroendet för den ekonomiska utvecklingen framöver föll på bred front och i alla branscher. Även läget på arbetsmarknaden hade försämrats och antalet varsel om uppsägningar hade ökat relativt snabbt. bedömde sammantaget att BNP skulle öka långsammare och arbetslösheten skulle bli högre än vad som hade förväntats . väntades inflationen bli lägre. I första hand berodde nedjusteringen av inflationsprognosen på lägre energipriser. Det sämre arbetsmarknadsläget tillsammans med de avtalskrav som presenterades i de centrala löneförhandlingarna talade också för måttliga löneökningar och en låg inflation . Det lägre inflationstrycket och den svagare konjunkturen motiverade en lägre reporänta jämfört med bedömningen . För att ge stöd åt svensk ekonomi så att inflationen skulle stiga mot målet på beslutade därför direktion att sänka reporäntan till . justerades prognosen för reporäntan ned (se diagram 2). Denna räntebana bedömdes bidra till att KPIF-inflationen skulle ligga och att resursutnyttjandet skulle normaliseras (se även rutan Penningpolitiska beslut och reservationer 2012). Penningpolitiska överväganden Inbromsningen i den svenska ekonomin och det sjunkande inflationstrycket medförde således att bedrev penningpolitiken i en mer expansiv riktning. sänkte därför reporäntan med totalt och reporäntebanan justerades successivt ned med sammanlagt och . direktion var enig om att penningpolitiken skulle föras i en mer expansiv riktning. Däremot rådde det delade meningar om hur expansiv penningpolitiken behövde bli och om vad som utgjorde en välavvägd penningpolitik. Två direktionsledamöter reserverade sig mot såväl räntebeslutet som ränteprognosen vid samtliga beslutstillfällen, med undantag för mötena då en av dessa ledamöter ställde sig bakom själva räntebeslutet och endast reserverade sig mot ränteprognosen (samtliga beslut och reservationer redovisas i rutan Penningpolitiska beslut och reservationer 2012). De penningpolitiska ställningstagandena bland majoriteten i direktionen utgick från de prognoser för den ekonomiska utvecklingen i omvärlden och som presenterades i de penningpolitiska rapporterna och uppföljningarna (se redogörelsen i den föregående delen av detta avsnitt). Majoriteten i direktionen menade att penningpolitiken var expansiv och välavvägd i syfte att nå inflationsmålet på inom prognosperioden. Deras bedömning var att den höga arbetslösheten i huvudsak var av strukturell karaktär och att penningpolitikens möjligheter att påverka den därmed var begränsade. Majoriteten menade dels att penningpolitiken redan var tydligt expansiv, dels att även med en mer expansiv politik skulle en mindre effektiv matchning mellan lediga platser och arbetssökande göra det svårt att uppnå en väsentligt lägre arbetslöshet (se diagram 4). Antal arbetslösa i utsatta grupper och övriga totalt inskrivna arbetslösa 50 000 100 000 150 000 200 000 250 000 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 Ej utsatta grupper Utsatta grupper Anm. Trendrensade värden för totalt antal personer inskrivna vid arbetsförmedlingen respektive antal kvarstående sökande vid månadens slut. Enligt är det fyra grupper som relativt sett har en utsatt position på arbetsmarknaden och som har svårare att få ett nytt jobb om de blir arbetslösa: utomeuropeiskt födda, personer med enbart förgymnasial utbildning, äldre i åldern och personer med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga. Källa: Arbetsförmedlingen. När det gällde riskerna förknippade med bostadspriser och hushållens skuldsättning ansåg majoriteten att de var så pass stora att de måste vägas in vid bedömningen av hur expansiv penningpolitiken skulle vara. Visserligen hade utlåningen till hushåll ökat i allt långsammare takt men majoriteten poängterade att denna utveckling hängde samman med den penningpolitik som hade förts av . Dessutom var hushållens skuldkvot (skuld som andel av disponibel inkomst) fortfarande på en hög nivå i såväl ett historiskt som ett internationellt perspektiv (se diagram 5). Enligt majoriteten fanns en risk för att en mer expansiv penningpolitik skulle bidra till fortsatt skulduppbyggnad i hushållssektorn. På samma sätt som i många andra länder skulle störningar på bostadsmarknaden som leder till kraftiga prisfall kunna innebära att hushållen väljer att spara i stället för att konsumera för att kompensera sig för att värdet på deras bostäder sjunker. Detta skulle i sin tur kunna få allvarliga följder för ekonomin i form av med svag efterfrågan, hög arbetslöshet och inflation under målet. Majoriteten menade också att andra instrument visserligen kunde vara väl så effektiva som reporäntan för att hantera problem med hög skuldsättning bland hushållen, men konstaterade att det fortfarande saknades ett svenskt ramverk för vilka instrument som skulle komma i fråga och hur de i så fall skulle användas. Hushållens skuldsättning, totala skulder som andel av disponibel inkomst 50 75 100 125 150 175 200 225 1986 1991 1996 2001 2006 2011 Källor: , och . Minoriteten ansåg att en lägre reporänta och en lägre räntebana skulle ge en bättre måluppfyllelse eftersom prognoserna för inflationen då skulle bli högre och närmare målet och prognoserna för arbetslösheten lägre och närmare en långsiktigt hållbar nivå. De gjorde också delvis andra bedömningar av den ekonomiska utvecklingen framöver, bland annat när det gäller prognoserna för tillväxten i euroområdet och utländska styrräntor, som bedömdes vara för höga. Dessutom skilde sig deras bedömning av penningpolitikens effekter på arbetslösheten från majoritetens. De ansåg att en mer expansiv penningpolitik skulle kunna pressa ned arbetslösheten, trots tecken på försämrad matchning på arbetsmarknaden och en större andel oerfarna bland de arbetslösa. Denna uppfattning motiverades med att matchningen för oerfaren arbetskraft och sysselsättningen för utsatta grupper tycks vara mer konjunkturkänslig än för andra grupper. Minoriteten menade också att risker förknippade med bostadspriser och hushållens skuldsättning inte motiverade en stramare penningpolitik än vad som följer av målsättningen att stabilisera inflationen kring inflationsmålet och arbetslösheten kring en långsiktigt hållbar nivå. Dels hade uppgången i bostadspriserna dämpats och hushållens skuldkvot stabiliserats , dels hanteras eventuella risker förknippade med hushållens skuldsättning enligt minoriteten bättre med andra medel än reporäntan, såsom bolånetak, ränteavdragsregler och riskvikter på bolån. Minoriteten framhöll att penningpolitiken endast har mycket små kortsiktiga effekter på skuldsättningen och under förutsättning att inflationen är låg och stabil inga långsiktiga effekter på skuldsättningen. En mer detaljerad genomgång av de penningpolitiska övervägandena presenteras i redogörelse för penningpolitiken 2012 som överlämnas till . Penningpolitiska beslut och reservationer 2012 Reporäntan sänktes till . Räntebanan justerades ned. Den nya räntebanan innebar att reporäntan skulle ligga kvar på till och med för att därefter gradvis höjas till . Vice riksbankscheferna reserverade sig mot beslutet att sänka reporäntan till och mot räntebanan i den penningpolitiska rapporten. De förordade båda en sänkning av reporäntan till och betydligt lägre räntebanor än den i den penningpolitiska rapporten. De hävdade att deras respektive lägre räntebana skulle ge en bättre avvägd penningpolitik med en KPIF-inflation och en snabbare minskning av arbetslösheten mot en långsiktigt hållbar nivå. De menade dessutom att prognosen för utländska styrräntor var alltför hög. ansåg även att prognoserna för tillväxten i euroområdet och resursutnyttjandet i var alltför höga. Reporäntan lämnades oförändrad på . Även räntebanan lämnades oförändrad. Vice riksbankscheferna reserverade sig mot beslutet om oförändrad reporänta och mot räntebanan i den penningpolitiska uppföljningen. De förordade båda en sänkning av reporäntan till och betydligt lägre räntebanor. De hävdade att deras respektive lägre räntebana skulle ge en bättre avvägd penningpolitik med en KPIF-inflation och en snabbare minskning av arbetslösheten mot en långsiktigt hållbar nivå. ansåg dessutom att prognoserna för utländska styrräntor och tillväxten i euroområdet var alltför höga. Reporäntan lämnades oförändrad på . Räntebanan justerades ned. Enligt den nya räntebanan skulle reporäntan ligga kvar på till tredje kvartalet 2013 för att därefter gradvis höjas till . Vice riksbankscheferna reserverade sig mot beslutet om oförändrad reporänta och mot räntebanan i den penningpolitiska rapporten. De förordade båda en sänkning av reporäntan till och betydligt lägre räntebanor än den i den penningpolitiska rapporten. De motiverade sina reservationer på samma sätt som . Reporäntan sänktes till . Räntebanan justerades ned. Enligt den nya räntebanan skulle reporäntan ligga kvar på fram till mitten av 2013 för att därefter gradvis höjas till . Vice riksbankschef reserverade sig mot den penningpolitiska uppföljningen samt beslutet om reporäntan och räntebanan. Han förordade en sänkning av reporäntan till och en betydligt lägre räntebana i linje med sina tidigare förslag . Vice riksbankschef reserverade sig mot räntebanan och förordade en betydligt lägre räntebana. och motiverade sina reservationer på samma sätt som . Reporäntan lämnades oförändrad på . Räntebanan justerades ned. Enligt den nya räntebanan var det mer sannolikt att reporäntan skulle sänkas än höjas . Jämfört med prognosen väntades reporäntan dessutom börja höjas senare och i en långsammare takt. Mot slutet av prognosperioden beräknades reporäntan uppgå till . Vice riksbankschef reserverade sig mot beslutet att hålla reporäntan oförändrad och mot räntebanan i den penningpolitiska rapporten. Hon förordade en sänkning av reporäntan till och en betydligt lägre räntebana. Vice riksbankschef reserverade sig mot den penningpolitiska rapporten samt beslutet om reporäntan och räntebanan. Han förordade en sänkning av reporäntan till och en betydligt lägre räntebana. och motiverade sina reservationer på samma sätt som , . Reporäntan sänktes till . Räntebanan justerades ned. Enligt den nya räntebanan skulle reporäntan ligga kvar på fram till slutet av 2013 för att därefter gradvis höjas till . Vice riksbankschef reserverade sig mot räntebanan i den penningpolitiska uppföljningen och förordade en betydligt lägre räntebana. Vice riksbankschef reserverade sig mot den penningpolitiska uppföljningen samt beslutet om reporäntan och räntebanan. Han förordade en sänkning av reporäntan till och en betydligt lägre räntebana. och motiverade sina reservationer på samma sätt som , juli, . Vid sidan av detta anförde att prognosen för svensk inflation i den penningpolitiska uppföljningen var för hög. Han ansåg dessutom att hans lägre räntebana inte märkbart skulle påverka eventuella risker med hushållens skuldsättning eftersom penningpolitiken normalt endast har mycket små kortsiktiga effekter på skuldsättningen och med låg och stabil inflation inga långsiktiga sådana effekter. Uppföljning penningpolitik utvärderas av finansutskott. Till denna utvärdering sammanställer en skriftlig redogörelse för penningpolitiken som publiceras efter den första penningpolitiska rapporten för året. Redogörelsen kommer att överlämnas till . Inflationen 2012 Försämringen av konjunkturutsikterna gjorde att sänkte reporäntan successivt . Eftersom hushållens räntekostnader räknas in i KPI sjönk KPI-inflationen kraftigt och större delen av 2012 (se diagram 6). I genomsnitt uppgick KPI-inflationen till , vilket kan jämföras 2011 (se tabell 1). KPI, KPIF och KPIF exklusive energi, årlig procentuell förändring -2 -1 0 1 2 3 4 5 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 KPIF exklusive energi KPIF KPI Anm. KPIF är KPI med fast bostadsränta. Källa: SCB. Skillnaden i genomsnittlig inflation mellan olika inflationsmått var endast marginell . Mätt med KPIF, det vill säga KPI med fast bostadsränta, var inflationen . KPIF exklusive energipriser steg 2012. Jämförelse mellan olika inflationsmått, årlig procentuell förändring 2010 2011 2012 KPI 1,2 3,0 0,9 KPIF 2,0 1,4 1,0 KPIF exklusive energi 1,5 1,0 1,0 Källor: SCB och . Realekonomisk utveckling ökade BNP . Denna ökning var betydligt mindre än året innan då BNP ökade (se diagram 7). Detta kan förklaras av att efterfrågan på svenska exportvaror minskade kraftigt till följd av skuldkrisen i euroområdet. Den svenska exporten ökade därför med 2012, vilket kan jämföras med en ökning på 2011. Däremot var den inhemska efterfrågan relativt god . Hushållens konsumtion ökade 2012, vilket är mindre än 2011. Uppgifterna avseende BNP, export och hushållens konsumtion baseras på prognos . BNP i , årlig procentuell förändring -6 -4 -2 0 2 4 6 8 2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 Den streckade stapeln avser prognos . På grund av revideringar av nationalräkenskaperna är BNP-tillväxten cirka en procentenhet högre än vad som framgick i årsredovisningen . Källor: SCB och . I takt med att konjunkturutsikterna försämrades avbröts den nedgång i arbetslösheten som pågått . Arbetslösheten steg dessutom något . I genomsnitt uppgick arbetslösheten till . Andelen sysselsatta i förhållande till befolkningen i arbetsför ålder var dock stabil . Uppgången i arbetslösheten förklaras i stället av att antalet personer i arbetskraften fortsätter att öka, vilket delvis beror på demografiska förhållanden i (se diagram 8). Antalet sysselsatta och personer i arbetskraften samt arbetslösheten i , tusental personer respektive procent av arbetskraften 0 2 4 6 8 10 12 4 000 4 200 4 400 4 600 4 800 5 000 5 200 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 Arbetskraft (vänster skala) Sysselsatta (vänster skala) Arbetslöshet (höger skala) Anm. Säsongsrensade data, tre månaders glidande medelvärde. Uppgifterna avser personer i åldern . Källor: SCB och . Som ett sammanfattande mått på utvecklingen av realekonomin används ofta något mått på resursutnyttjandet. Det finns dock inget entydigt sätt att mäta detta, och använder ett antal olika indikatorer för att bedöma resursutnyttjandet. Exempel på sådana mått är BNP-gapet och timgapet, som mäter BNP:s och de arbetade timmarnas procentuella avvikelser från sina respektive långsiktigt hållbara nivåer. Om respektive mått är positivt, betyder det att aktivitetsnivån i ekonomin är hög och att resursanvändningen i ekonomin är högre än normalt. Motsatsen gäller när måtten är negativa. Enligt såväl BNP-gapet som timgapet var resursutnyttjandet något lägre än normalt (se diagram 9). egen indikator på resursutnyttjandet, den så kallade RU-indikatorn, sammanfattar information från enkäter och arbetsmarknadsdata med hjälp av en statistisk metod. Även denna indikator visar att resursutnyttjandet var något lägre än normalt (se diagram 9). Samtliga tre beskrivna mått pekar således på att resursutnyttjandet var något lägre än normalt , vilket också motsvarar samlade bedömning av resursutnyttjandet i . BNP- och timgap samt RU-indikatorn, procent respektive standardavvikelse -8 -6 -4 -2 0 2 4 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 2013 2014 2015 RU-indikatorn BNP-gap Timgap Anm. BNP-gap avser BNP:s avvikelse från sin trend beräknad med en produktionsfunktion. Timgap avser skillnaden mellan det faktiska antalet arbetade timmar och bedömning av trenden för arbetade timmar. RU-indikatorn är normaliserad så att medelvärdet är 0 och standardavvikelsen är 1. De streckade linjerna avser prognos . Källor: SCB och . Statistik Enligt riksbankslagen ska löpande offentliggöra statistiska uppgifter om valuta- och kreditförhållanden. Detta innebär att ansvarar för statistik som rör betalningsbalansen, finansmarknaden, omsättningen på penning- och obligationsmarknaden samt räntor och valutor. Statistiken över såväl finansmarknaden som betalningsbalansen produceras och publiceras på uppdrag av (). ansvarar för statistikens kvalitet, innehåll och utveckling. samlar in och publicerar daglig omsättningsstatistik på ränte- och valutamarknaden från och Riksgäldens motparter. Därutöver sammanställs och publiceras räntor och valutor på webbplats. Mot bakgrund av erfarenheterna från den finansiella krisen inledde en satsning för att förstärka statistiken inom värdepappersområdet. Därför fortsatte SCB arbetet med att på uppdrag upprätta en databas med uppgifter om svenska värdepapper. Databasen ska tas i drift . Då kommer SCB också att börja publicera statistik baserad på uppgifter från denna databas. I och med detta blir det möjligt för och andra analytiker att bättre följa och analysera värdepappersfinansieringen hos såväl banker som icke-finansiella företag, och därmed utveckla analysen av stabiliteten i det finansiella systemet vidare. Nya föreskrifter som reglerar insamlingen av uppgifter till databasen trädde i kraft . Enligt resultaten av en konsekvensutredning innebär den nya rapporteringen totalt sett inte någon ökad uppgiftslämnarbörda för rapportörerna eftersom annan rapportering av statistiska uppgifter kan avskaffas. Som ett ytterligare led i arbetet med att förstärka den finansiella statistiken slutförde en utredning om att bygga upp en så kallad mikrodatabas med detaljerad information om hushållens och företagens tillgångar och skulder. Utredningen, som genomfördes i samarbete med och , föreslog att databasen byggs upp etappvis. Utredningen visade också att en mikrodatabas skulle bli ett viktigt verktyg för och vid bedömningen av till exempel risker i bankernas utlåning. föreslog utredningen om vissa frågor kring finansmarknadsstatistiken (SOU 2012:79) en ny lag som innebär att en särskild databas inrättas hos SCB för insamling och bearbetning av finansiell statistik. Innehållet i databasen föreslås vara tillgängligt för både och , vilket ger de båda myndigheterna möjlighet att ta del av de uppgifter som samlas in på uppdrag av respektive myndighet. Parallellt med den offentliga utredningen undersökte och förutsättningarna för att sinsemellan samordna finansiell statistik. Bland annat påbörjade man en kartläggning av hur insamlade uppgifter lagras hos de båda myndigheterna. fortsatte dessutom arbetet med att förbereda anpassningen av betalningsbalansstatistiken till Internationella valutafondens (IMF) sjätte manual som anger den internationella standarden för betalningsbalansstatistik. Projektet bedrivs i samarbete mellan och och harmoniseras inom EU. Den nya standarden för betalningsbalansstatistiken ska börja tillämpas i . tecknade också ett tilläggsavtal med SCB om att förbättra kvaliteten på statistiken över tjänstehandeln med utlandet. Antalet företag som rapporterar den typen av handel i SCB:s undersökning ska utökas så att fler statistiskt säkerställda variabler kan publiceras. började ett nytt system för statistik och prognoser användas i det penningpolitiska analysarbetet. Systemet, som benämns Databiblioteket i , är ett sammanhållet systemstöd för interna policyarbete. De statistiska tidsserier som används i policybedömningar lagras i en gemensam databas och hämtas ut i tabeller och diagram på ett standardiserat sätt, vilket ökar säkerheten och kvaliteten i policyarbetet samt underlättar utvärderingen av detta arbete. Databiblioteket ska även användas vid arbetet med bedömningar av den finansiella stabiliteten. För att ytterligare kvalitetssäkra underlaget för policyarbete genomförde en analys av tillförlitligheten i sin egen, återkommande företagsundersökning. Analysen visade att den konjunkturindikator som tas fram med hjälp av undersökningen haft mindre prognosfel än jämförbara prognosmetoder. Därmed utgör den ett viktigt underlag för BNP-prognoser. Ett säkert och effektivt betalningsväsende arbete präglades även av efterverkningarna av den finansiella kris som på allvar drabbade . fortsatte att delta i reformarbetet kring framtida regelverk och förbättrad tillsyn i det finansiella systemet genom egna utredningar och diskussioner i olika internationella forum. Dessutom fortsatte att följa utvecklingen och analysera effekterna av den pågående skuldkrisen i euroområdet. För att säkerställa möjligheten att värna den finansiella stabiliteten beslutade att förstärka valutareserven. RIX-verksamheten utvecklades bland annat genom att införde mer flexibla villkor för bankernas konton i systemet, utvärderade reservrutiner och beslutade om nya principer för säkerheter för krediter. Den konstnärliga utgångspunkten för utformningen av nya svenska sedlar och mynt fastställdes . har fått i uppdrag av att främja ett säkert och effektivt betalningsväsende. Uppdraget har enligt tolkning en vid innebörd och omfattar i praktiken ett ansvar för att främja stabiliteten i det finansiella systemet. Detta krisförebyggande ansvar delar med . Ansvaret för att hantera en finansiell kris, om en sådan skulle bryta ut, delas däremot av , , Riksgälden och regeringen genom . Ansvarsfördelningen mellan dessa myndigheter och deras mandat var under 20112012 föremål för utredning. Det finansiella systemet består av aktörer (exempelvis banker) och marknadsplatser där aktörerna verkar, finansiella marknader, infrastruktur som möjliggör betalningar och utbyten av värdepapper samt ett regelverk i form av lagstiftning, regleringar och andra normer. Systemets grundläggande funktioner är att förmedla betalningar, omvandla sparande till finansiering (kapitalförsörjning) och hantera risker. praktiska arbete inom ramen för uppdraget omfattar ett flertal olika deluppgifter. En deluppgift är att verka förebyggande för att minska sannolikheten för att en finansiell kris uppstår. En annan deluppgift är att ha beredskap för att kunna hantera en kris om en sådan trots allt uppstår. har också ansvaret för att ge ut sedlar och mynt. tillhandahåller dessutom ett system för betalningar i svenska kronor mellan bankerna, det så kallade RIX-systemet (se figur 1). arbete för att främja ett säkert och effektivt betalningsväsende Löpande analysera och övervaka utvecklingen såväl i det finansiella systemet som i ekonomin i övrigt samt sprida information och kunskap om resultaten av detta arbete Förebygga hot mot den finansiella stabiliteten genom att informera och varna för risker som byggs upp Ge rekommendationer om åtgärder för att minska risker i det finansiella systemet Påverka det finansiella regelverket så att det bidrar till stabilitet och effektivitet Krishantering Hantera en finansiell kris om en sådan uppstår, till exempel genom att vid behov på olika sätt tillföra likviditet till det finansiella systemet Operativa uppgifter Ge ut sedlar och mynt Tillhandahålla ett centralt betalningssystem som banker och andra aktörer kan använda för att göra stora betalningar Finansiell stabilitet har valt att definiera finansiell stabilitet som att det finansiella systemet kan upprätthålla sina grundläggande funktioner och dessutom har motståndskraft mot störningar som hotar dessa funktioner. strävar efter att förebygga hot mot den finansiella stabiliteten genom att löpande följa utvecklingen i det finansiella systemet och i ekonomin i övrigt samt genom att informera om och uppmärksamma risker som byggs upp. Målet är att förmå banker och andra aktörer på de finansiella marknaderna att förstå och åtgärda de risker som identifieras. Om en finansiell kris trots allt uppstår har olika möjligheter att hantera denna och kan vid behov snabbt tillföra pengar till det finansiella systemet. förebygger problem i det finansiella systemet En viktig del i förebyggande arbete med finansiell stabilitet är att löpande följa utvecklingen i det finansiella systemet som helhet, att informera om och uppmärksamma risker som byggs upp och vid behov rekommendera finansiella institut att vidta åtgärder.