frsrdg · H004RB1 · 2013-02-11 00:00:00 — Vid tre av dessa tillfällen publiceras en utförlig penningpolitisk rapport som innehåller detaljerade prognoser för ekonomin och inflationen samt bedömningar av hur räntan kommer att utvecklas framöver. Vid de övriga tre sammanträdena publiceras en så kallad penningpolitisk uppföljning som innehåller prognoser för samma variabler som den penningpolitiska rapporten men som är mindre utförlig. Efter varje penningpolitiskt sammanträde publicerar ett pressmeddelande och håller en presskonferens. Av pressmeddelandet framgår om någon ledamot i direktion reserverat sig mot majoritetens bedömning av det ekonomiska läget och mot besluten om reporäntan och räntebanan, det vill säga utvecklingen av reporäntan . efter varje penningpolitiskt sammanträde publicerar ett penningpolitiskt protokoll med utförliga och namngivna referat av diskussionen på det penningpolitiska mötet. ska också enligt lag lämna en skriftlig redogörelse för penningpolitiken till minst . Den första redogörelsen består av en särskild rapport som sammanställs till finansutskott . Den andra redogörelsen utgörs av den tredje penningpolitiska rapporten för året. Riksbankschefen besöker också finansutskottet för att svara på frågor om penningpolitiken. deltar även en av de vice riksbankscheferna vid dessa utfrågningar enligt ett roterande schema. Verksamheten 2012 sänkte reporäntan till . Därefter lämnade reporäntan oförändrad fram till det penningpolitiska mötet då reporäntan sänktes . Vid mötet lämnades reporäntan oförändrad, och vid mötet sänktes den . uppgick alltså reporäntan till . Reporäntebanan sänktes något jämfört med tidigare bedömning, för att lämnas oförändrad då den återigen justerades ned. Därefter sänktes räntebanan igen , och . Penningpolitiken blev således betydligt mer expansiv . Sammantaget sänktes reporäntan medan reporäntebanan sänktes och . fortsatte att utveckla den penningpolitiska analysen. Bland annat genomförde en analys av hur inflationsmålet har uppfyllts . arbetade också med att fördjupa sin analys av arbetsmarknaden, mot bakgrund av bland annat de ekonomisk-politiska reformer som har genomförts . Analysen omfattade både den långsiktiga utvecklingen på arbetsmarknaden och arbetsmarknadens funktionssätt på kort sikt. Dessutom förstärkte sin beredskap i det penningpolitiska styrsystemet genom att säkerställa att det finns system, rutiner och kunskaper som gör det möjligt för banken att stå att genomföra extraordinära åtgärder med kort varsel. Beslutet om att inrätta en värdepappersportfölj i svenska kronor var en del i detta arbete. Analys av uppfyllelse av inflationsmålet i ett längre perspektiv Mot bakgrund av den pågående diskussionen kring inflationsutvecklingen och inflationsmålet i i ett mer långsiktigt perspektiv genomförde en analys av sin måluppfyllelse. Analysen visar att KPI-inflationen i genomsnitt uppgick till , vilket är under inflationsmålet på . eller mer än hälften av skillnaden mellan den genomsnittliga KPI-inflationen och inflationsmål kan förklaras av en nedåtgående trend i reporäntan och därmed i bolåneräntorna . Detta bidrog till att pressa ned KPI-inflationen eftersom hushållens räntekostnader, som är direkt kopplade till bolåneräntornas nivå, utgör en viktig komponent i KPI. KPIF-inflationen, som beräknas genom att man från KPI-inflationen rensar bort förändringar i bolåneräntorna, uppgick i genomsnitt till åren 19952011. Den nedåtgående trenden i bolåneräntornas utveckling förefaller alltså vara en mycket viktig förklaring till att KPI-inflationen avvek från . Trots att inflationen mätt med KPI påverkats av räntebeslut genom effekterna på bolåneräntorna finns det mycket som talar för att inflationsmålet bör vara formulerat i termer av just detta index. Bland annat är KPI det mest kända måttet på konsumtentprisutvecklingen bland allmänheten, vilket är avgörande för att inflationsmålet ska fungera som nominellt ankare för penningpolitiken. Professorerna gav i sin utvärdering av penningpolitik och arbete med finansiell stabilitet 20052010 stöd för uppfattning att inflationsmålet även i fortsättningen bör definieras i termer av KPI. I sitt betänkande med anledning av denna utvärdering anförde finansutskottet att man delar denna uppfattning. Även andra inflationsmått är dock användbara för att analysera och prognostisera inflationens utveckling. KPIF är ett sådant mått. I perioder då reporäntan höjs eller sänks kraftigt, så som , ger KPIF-inflationen en bättre bild av det aktuella inflationstrycket. Uppfyllelsen av inflationsmålet är av central betydelse för penningpolitiken. Därför fortsätter att utreda såväl orsaker till som eventuella realekonomiska konsekvenser av avvikelserna från inflationsmålet. Fördjupad analys av arbetsmarknaden fördjupade även sin analys av arbetsmarknaden. Läget på arbetsmarknaden har nämligen stor betydelse för utformningen av penningpolitiken. Det utgör en viktig indikator på inflationstrycket och ingår som en viktig del i bedömningen av resursutnyttjandet i ekonomin. Regeringen har genomfört stora förändringar i den ekonomiska politiken som har påverkat och kommer att påverka arbetsmarknaden. följer den aktuella utvecklingen noga för att göra en välgrundad bedömning av läget såväl på kort som på lång sikt. analys fokuserades därför på att uppdatera bedömningen av hur den långsiktigt hållbara arbetslösheten har påverkats av sådana ekonomisk-politiska reformer, till exempel jobbskatteavdraget och förändringarna i arbetslöshetsförsäkringen. Dessutom undersökte bland annat hur matchningen på arbetsmarknaden fungerar. Analysen visar att osäkerheten kring den långsiktigt hållbara arbetslösheten är betydande. En särskilt viktig osäkerhetsfaktor är hur den långsiktiga arbetslösheten påverkas av att nya grupper med svagare ställning på arbetsmarknaden träder in i arbetskraften. Med hänsyn till denna osäkerhet bedömde att den långsiktigt hållbara arbetslösheten framöver ligger inom intervallet . analys tyder också på att matchningen på den svenska arbetsmarknaden kan ha försämrats , vilket kan göra det svårare att uppnå en låg arbetslöshet i . Värdepappersportfölj i svenska kronor beslutade att utöka den penningpolitiska verktygslådan genom att anskaffa en obligationsportfölj i svenska kronor. Portföljen byggs upp gradvis och ska uppgå till ett nominellt värde av . Värdepappersportföljen byggs upp genom att en del av tillgångar i utländsk valuta omfördelas till tillgångar i kronor. Det innebär att gradvis avyttrar innehav i utländsk valuta i valutareserven till ett värde i svenska kronor som motsvarar köpen av tillåtna värdepapper i portföljen. Detta sker på ett sådant sätt så att det inte påverkar växelkursen. I och med att håller en obligationsportfölj i svenska kronor säkerställs de system, rutiner och kunskaper som behövs för att kan stå att genomföra köp av obligationer med kort varsel. Beslutet fattades med hänsyn till erfarenheterna från den finansiella krisen 20082009. Trots att sänkte reporäntan kraftigt hade dessa sänkningar mindre effekt på marknadsräntorna än normalt. Reporäntans nivå närmade sig noll men det fanns fortfarande behov av ytterligare penningpolitiska stimulanser eftersom BNP fortsatte att falla kraftigt i inledningen av 2009. , liksom många andra centralbanker, behövde därför vidta flera extraordinära åtgärder. Bland annat erbjöd lån till banker till låg och fast ränta och med långa löptider, så kallade fasträntelån. Dessa fasträntelån hade önskad effekt de underlättade kreditgivningen i samhället och förbättrade den penningpolitiska transmissionsmekanismen. Dessutom blev såväl penningmarknads- och obligationsräntor som rörliga bolåneräntor lägre och terminsräntor som avspeglar de penningpolitiska förväntningarna föll. Ett annat exempel på extraordinära åtgärder som centralbankerna kan använda för att få ned räntorna till hushåll och företag är köp av stats- eller bostadsobligationer på andrahandsmarknaden. Den typen av åtgärder bidrar till att räntorna på stats- eller bostadsobligationer sjunker. Till skillnad från många andra centralbanker genomförde under krisen inte några sådana åtgärder, även om alternativet att köpa värdepapper diskuterades. Det kan dock uppstå situationer som kräver den typen av åtgärder. Erfarenheterna från den finansiella krisen visar hur viktigt det är att har beredskap att snabbt kunna vidta lämpliga extraordinära åtgärder när behov uppstår. Ytterligare en viktig lärdom är att förändringar och nya åtgärder kräver en del förberedelser innan de kan genomföras i praktiken. Därför är det viktigt att rutiner och system finns på plats i förväg. En finansiell analys av värdepappersportfölj presenteras i avsnittet . forskning 2012 Syftet med forskning är att ta fram modeller och verktyg för de analyser som direktionen behöver för att kunna fatta sina beslut. De forskare som är anställda på arbetar också som interna rådgivare vid bankens analysarbete. Forskningen ökar därmed möjligheter att möta de utmaningar som uppstår i arbetet med att hålla inflationen låg och stabil och att värna om den finansiella stabiliteten. forskning är främst inriktad på områden som har direkt betydelse för bankens verksamhet, exempelvis penningpolitik, bankväsende och finansiella marknader. I verksamheten ingår även att utveckla analysmetoder. Resultaten av forskning publiceras i internationella vetenskapliga tidskrifter. Detta säkrar att forskningens kvalitet blir utvärderad på ett objektivt sätt enligt internationella normer. Forskningens resultat sprids också genom presentationer vid andra centralbanker och vid universitet samt på vetenskapliga konferenser. Insikterna från forskningen sammanfattas genom artiklar, bland annat i och valutapolitik. nyrekryterade forskningsverksamheten tre forskare med inriktning på finansiell stabilitetsanalys i syfte att stärka både forsknings- och policyarbetet på det området. Detta är resultatet av en särskild satsning på att utöka analysarbete inom finansiell stabilitet. Dessa nya forskare bedriver empirisk forskning om finansiella marknader. Mer specifikt handlar deras forskning om individers sparbeteende över livscykeln, kreditrisker i svenska företag samt modeller för hur systemrisker sprider sig över landsgränser. Som en ytterligare satsning på forskning om finansiell stabilitet inledde ett fördjupat samarbete med vid i . Inom ramen för detta samarbete har man startat projektet stabilitet och reglering som omfattar uppemot sju delprojekt och sysselsätter sex forskare vardera från och . Projektet planeras pågå . anordnade bland annat en konferens kring statsskulder och risker för att stater ska ställa in betalningarna. Ledande forskare inom detta förhållandevis nya forskningsfält diskuterade en rad viktiga frågeställningar. Ett centralt tema var låntagarländers incitament, eller brist därpå, att besluta om fallissemang på sina skulder, att utöka sina skulder och att genom inflation reducera skuldbördan samt inte minst incitamenten för långivare att reducera skuldbördan genom avskrivningar. Dessa incitament kan sägas vara nyckelfrågor i den aktuella skuldkrisen i euroområdet. Vidare presenterades vid konferensen resultaten av omfattande empiriska studier över hur statsskuldkriser kan spridas över landsgränser till följd av ett alltmer integrerat bankväsende. Man presenterade även förslag på empiriska mått på fallisemangsrisker. Avslutningsvis diskuterade konferensdeltagarna vilken betydelse olika strategier för krishantering har för att återupprätta de skuldsatta ländernas möjligheter att ta lån efter krisen. Penningpolitiken Den svaga utvecklingen i euroområdet fortsatte . Efterfrågan på svensk export, som hade bromsat in kraftigt , dämpades därmed ytterligare. Den svaga exporten ledde i sin tur till att tillväxtutsikterna för hela den svenska ekonomin försämrades. Totalt sett visade den inhemska efterfrågan under större delen av året ändå en relativt god motståndskraft. märktes dock en tydlig inbromsning i den svenska ekonomin till följd av den svaga utvecklingen i omvärlden. Såväl exporten som viktiga delar av den inhemska efterfrågan utvecklades svagare än väntat. bidrog låga kostnadsökningar i svenska företag till att det inhemska inflationstrycket förblev lågt. Till följd av bland annat den relativt goda utvecklingen i förstärktes dessutom kronan , vilket bidrog till att importpriserna sjönk. Skuldkrisen i försämrade utsikterna för svensk tillväxt Inför det penningpolitiska beslutet ställdes direktion inför en splittrad bild av den ekonomiska utvecklingen i omvärlden. Tillväxten i världsekonomin som helhet bedömdes bli fortsatt god , och den skulle framför allt drivas av snabbväxande ekonomier såsom de så kallade BRIC-länderna (, , och ). Tillväxten i euroområdet bedömdes bli svag, svagare än vad som väntades . Det fanns dock vissa tecken på att den oro som påverkat utvecklingen på de finansiella marknaderna till följd av statsfinansiella problem i vissa länder i euroområdet hade minskat. Exempelvis hade börskurserna stigit (se diagram 1). Börsutveckling, index = 100 40 60 80 100 120 140 160 180 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 Tillväxtekonomier (MSCI) (S&P 500) Euroområdet (EuroStoxx) (OMXS) Källor: , Reuters EcoWin, Standard & Poors och . Oron på de finansiella marknaderna minskade till följd av att () beslutade att erbjuda banker i euroområdet lån med löptid. Dessutom gjorde man vissa framsteg i hanteringen av skuldkrisen i euroområdet i och med att beslutade om den så kallade finanspakten, vars syfte var att ytterligare stärka den finanspolitiska samordningen bland . bedömde därför att den mest akuta fasen av den europeiska skuldkrisen skulle bedarra . Den svenska ekonomin hade till och med tredje kvartalet 2011 visat tecken på att stå emot den europeiska skuldkrisen förhållandevis väl. Men började tecknen på en försvagad konjunktur bli allt tydligare, och kom signaler om att en kraftig nedgång hade skett . Bland annat visade månadsstatistiken att den svenska exporten minskade. Tillväxtutsikterna för ekonomi bedömdes således ha försämrats ganska påtagligt . Arbetslösheten väntades nu också stiga något . bedömde således att det svenska resursutnyttjandet skulle vara lägre än normalt och lägre än i tidigare bedömningar, men det skulle närma sig en normal nivå . Till bilden av den svenska ekonomin hörde också att inflationstrycket var lågt. De senaste årens måttliga kostnadsutveckling i företagen och förstärkning av kronan ansågs ligga bakom den låga inflationen. Inflationen mätt med KPIF bedömdes dock stiga gradvis i takt med att konjunkturutvecklingen förbättrades och resursutnyttjandet steg. De försämrade konjunkturutsikterna och det låga inflationstrycket i den svenska ekonomin motiverade en sänkning av reporäntan till vid det penningpolitiska mötet . Dessutom beslutade direktion att sänka reporänteprognosen (se diagram 2 och rutan Penningpolitiska beslut och reservationer 2012). Reporänteutfall och reporänteprognoser , procent 0 1 2 3 4 5 2008 2009 2010 2011 2012 2013 2014 2015 Utfall PPR februari och PPU april PPR juli PPU september PPR oktober PPU december Anm. PPR betecknar penningpolitisk rapport och PPU betecknar penningpolitisk uppföljning. De streckade linjerna avser prognoser. Inför det penningpolitiska mötet konstaterades att bilden av utvecklingen i omvärlden var i stort sett oförändrad . bedömde därför att skuldkrisen i skulle hanteras gradvis men att de fortsatt svaga utsikterna för euroområdet skulle försämra förutsättningarna för den svenska exporten framöver. Utfallet , som blev tillgängligt inför det penningpolitiska mötet , visade visserligen att tillväxten hade blivit betydligt sämre än väntat. Men å andra sidan tydde bland annat barometerindikator och detaljhandelssiffror på en förbättrad utveckling i den svenska ekonomin under inledningen av 2012. Därför bedömde att utsikterna för den svenska konjunkturen var ungefär oförändrade . konstaterade att inflationen fortfarande var låg. KPIF-inflationen bedömdes förbli låg , men ett tilltagande kostnadstryck och ett normaliserat resursutnyttjande väntades bidra till att inflationen mätt med KPIF gradvis skulle närma sig . Mot bakgrund av att konjunktur- och inflationsutsikterna i stort sett var desamma som beslutade direktion dels att behålla reporäntan oförändrad på , dels att lämna prognosen för reporäntan oförändrad (se diagram 2 och rutan Penningpolitiska beslut och reservationer 2012). God svensk tillväxt trots ökad oro ökade osäkerheten i euroområdet med anledning av den statsfinansiella situationen och problemen i banksektorn. Oron på de finansiella marknaderna tilltog därför igen, vilket bland annat avspeglades i att aktiekurserna på börserna världen över sjönk (se diagram 1). var ett av de länder som fortsatte att brottas med problem i banksektorn och de offentliga finanserna. Den ökade oron för situationen i satte även fokus på situationen i , vilket bland annat ledde till att räntorna på statsobligationer i både och steg (se diagram 10 i avsnittet Ett säkert och effektivt betalningsväsende). Den förnyade oron på de finansiella marknaderna väntades leda till stramare kreditförhållanden och sämre förtroende hos hushåll och företag, och därmed svagare konsumtion och investeringar. Sammantaget blev förutsättningarna för tillväxt i euroområdet sämre jämfört med bedömning . Nationalräkenskaperna indikerade dock att tillväxten i den svenska ekonomin hade varit betydligt högre än väntat under inledningen av året. En starkare inhemsk efterfrågan tycktes ha kompenserat för svag omvärldsefterfrågan. Den svagare utvecklingen i euroområdet bedömdes ändå medföra att tillväxten på de svenska exportmarknaderna skulle dämpas framöver. Sammantaget var revideringarna i BNP-prognosen små jämfört med prognosen . Det gällde även bedömningen av resursutnyttjandet. Inför det penningpolitiska mötet konstaterade att inflationen var låg. Inflationen mätt med KPIF väntades dock stiga gradvis till , bland annat som en följd av ett ökande resursutnyttjande och en tilltagande löneökningstakt. direktion bedömde att den starka svenska utvecklingen motiverade att lämna reporäntan oförändrad på , men ansåg att den svenska tillväxten skulle bli något svagare till följd av en mer utdragen konjunkturnedgång i euroområdet. Därför gjorde direktionen bedömningen att prognosen för reporäntan behövde justeras ned (se diagram 2). En oförändrad reporänta och en reporäntebana där reporäntan var kvar på under framöver innebar en välavvägd penningpolitik och skulle bidra till att inflationen stabiliseras kring och resursutnyttjandet stabiliseras kring en normal nivå (se även rutan Penningpolitiska beslut och reservationer 2012). Försämrade tillväxtutsikter och lägre inflationstryck fortsatte utvecklingen i euroområdet att präglas av skuldkrisen och indikatorer pekade på en fortsatt svag ekonomisk utveckling i linje med prognos . Läget på de finansiella marknaderna hade dock förbättrats något. Räntorna på statsobligationer utgivna av de skuldtyngda länderna i var alltjämt höga men hade sjunkit en del i samband med att ECB hade signalerat beredskap att vidta åtgärder om problemen i dessa länder skulle förvärras (se diagram 10 i avsnittet Ett säkert och effektivt betalningsväsende). Liksom vid de tidigare penningpolitiska besluten ställdes direktion inför avvägningen mellan en vacklande ekonomi i euroområdet och dess negativa inverkan på den svenska exporten å ena sidan och en svensk ekonomi som uppvisade oväntat god motståndskraft å andra sidan. Jämfört med utsikterna talade flera faktorer för att inflationstrycket framöver skulle bli lägre. Framför allt hade kronan förstärkts kraftigt (se diagram 3). Även om hade räknat med att kronan skulle stärkas, bland annat till följd av att den ekonomiska utvecklingen i var stark i förhållande till andra länder, kom denna förstärkning betydligt snabbare än väntat. Dessutom tydde nationalräkenskaperna på att produktiviteten var betydligt högre än väntat. bedömde därför att den oväntat starka BNP-tillväxten inte skulle bidra till högre inflationstryck. Mot denna bakgrund reviderades inflationsprognos ned jämfört med bedömningen . Arbetsmarknaden hade dessutom utvecklats något bättre än väntat, men indikatorerna pekade på en försvagning framöver. prognos för arbetslösheten var därför i stort sett oförändrad jämfört med prognosen . För att inflationen och resursutnyttjandet framöver inte skulle bli alltför låga beslutade direktion att sänka reporäntan till . Även prognosen för reporäntan justerades ned för hela prognosperioden (se diagram 2). En sådan reporäntebana bedömdes bidra till att KPIF-inflationen skulle stiga till och att resursutnyttjandet normaliserades (se även rutan Penningpolitiska beslut och reservationer 2012). Konkurrensvägd nominell växelkurs, TCW, index = 100 110 120 130 140 150 160 2008 2009 2010 2011 2012 2013 2014 2015 Utfall PPR februari PPU april PPR juli PPU september PPR oktober PPU december De streckade linjerna avser prognoser. Ett högre index motsvarar en försvagad växelkurs och vice versa. Inför det penningpolitiska mötet konstaterades att ekonomin i omvärlden hade utvecklats i linje med bedömningen . På de finansiella marknaderna hade oron avtagit ytterligare något, bland annat till följd av nya åtgärder från ECB (se diagram 10 i avsnittet Ett säkert och effektivt betalningsväsende). Trots detta kvarstod en betydande osäkerhet om hur de långsiktiga problemen i euroområdet skulle lösas. Euroområdets tillväxt väntades bli fortsatt svag framöver, vilket dämpade utsikterna för den svenska exporten. När det gäller den ekonomiska utvecklingen i visade reviderade nationalräkenskaper att BNP-tillväxten var betydligt svagare än vad den tidigare, preliminära statistiken antydde. Men även efter revideringen kvarstod bilden av en relativt stark svensk tillväxt . bedömning av BNP-tillväxten framöver var emellertid i stort sett densamma som . Trots att sysselsättningen ökade steg arbetslösheten något eftersom antalet personer i arbetskraften ökade ännu mer. Dessutom fanns det tecken på att matchningen på arbetsmarknaden hade försämrats och att det därmed blivit svårare att para ihop arbetssökande med lediga jobb. Återhämtningen på arbetsmarknaden bedömdes således dröja längre än tidigare väntat. Men upprevideringen av prognos för arbetslösheten avspeglade också ett försvagat konjunkturläge. I förhållande till bedömningen väntades inflationen nu bli något lägre. Detta berodde främst på lägre energipriser. Mot bakgrund av att inflationstrycket bedömdes vara lägre och arbetslösheten högre jämfört med prognos beslutade direktion vid det penningpolitiska mötet att justera ned prognosen för reporäntan (se diagram 2). Reporäntan bedömdes behöva vara låg för att stimulera ekonomin och få en inflation i linje med målet. Däremot beslutade direktionen att lämna reporäntan oförändrad på . Eftersom penningpolitiken påverkar ekonomin med en viss fördröjning skulle en omedelbar sänkning av reporäntan troligtvis få små effekter på den låga inflationen och konjunkturen det närmaste året. Om reporäntan sänktes skulle däremot inflationen mätt med KPIF riskera att hamna över målet (se även rutan Penningpolitiska beslut och reservationer 2012). Tydlig inbromsning i svensk ekonomi Utvecklingen i omvärlden fortsatte att tynga den svenska ekonomin . Osäkerheten kring utvecklingen i euroområdet var fortsatt mycket stor men situationen på de finansiella marknaderna var i stort sett oförändrad . De negativa effekterna av den svaga utvecklingen i omvärlden på den svenska ekonomin visade sig vara större än vad tidigare hade räknat med. Enligt nationalräkenskaperna hade den svenska ekonomin visserligen vuxit snabbare än vad räknade med . Men det framgick tydligt att såväl exporten som viktiga delar av den inhemska efterfrågan, såsom hushållens konsumtion och företagens investeringar, utvecklades svagare än förväntat.