frsrdg · H104JO1 · 2013-11-13 00:00:00 — Häktet säkerhetsavdelning, där J.F. varit placerad, används också som inskrivningsavdelning. Placeringen av J.F. har skett efter samråd med huvudkontorets säkerhetsenhet. har tillbakavisat att hon skulle ha lämnat några felaktiga uppgifter till JO. Bostadsrummen vid aktuell avdelning är normalt inte utrustade med hylla, anslagstavla, stol, papperskorg och termos. J.F:s bostadsrum har tillförts stol, papperskorg och termos, dvs. sådant som inte behöver skruvas fast i väggar eller golv. Genom att J.F. varit placerad i den aktuella avdelningen har häktet kunnat ge honom möjlighet att träna och duscha . Detta bedömdes vara av stor vikt för honom då det relativt tidigt kunde förutses att hans häktningstid riskerade bli lång. Sådana möjligheter hade inte kunnat erbjudas honom om han i stället placerats på en vanlig restriktionsavdelning. På en vanlig restriktionsavdelning kan detta endast erbjudas . Förflyttning av J.F. mellan häkten sker med högsta säkerhet, vilket innebär bl.a. att endast ett fåtal personer känner till att förflyttning ska äga rum. Häktet har därför inte haft möjlighet att förbereda J.F:s bostadsrum med extra utrustning inför hans återkomst till häktet efter den första längre vistelsen där. Häktet har inget eget lager av utrustning för bostadsrummen, varför det kan ha tagit innan kompletterande utrustning kunnat anskaffas (från andra delar av häktet eller utifrån). Personalen som arbetade vid den aktuella avdelningen har ingen vetskap om avsaknaden av huvudkudde . Det framstår för övrigt som orimligt om inte J.F. kunnat få en huvudkudde . Det kan visserligen emellanåt råda brist på huvudkuddar på grund av att kuddar ofta måste slängas, men en tillfällig lösning vid sådana tillfällen är att en filt i ett örngott används som kudde. 2 013 /1 4:J O1 De intagna vid den aktuella avdelningen ges inte möjlighet att själva tvätta sina kläder. Varje gång som J.F. bett om att få sina kläder tvättade så har dock personalen ombesörjt detta. Enligt 1 kap. 17 § första stycket Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (KVFS 2011:2, FARK Häkte [Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för häkte, KVFS 2011:2, JO:s anm.]) om häkte, i nuvarande lydelse (som trädde i kraft ), ska en intagens bostadsrum vara utrustat med stol, bord, skåp eller hylla, säng, bäddutrustning, spegel, anslagstavla, mugg, väckarklocka, radio, tv samt anordning som gör att den intagne själv kan reglera inflödet av dagsljus, om inte annat följer av ett beslut om restriktioner. Av andra stycket samma paragraf framgår bl.a. följande. Utrustningen får begränsas om det är nödvändigt för att förhindra att den intagne allvarligt skadar sig själv eller annan eller gör sig skyldig till skadegörelse. För en intagen som är placerad i avskildhet får begränsningar också göras om det är nödvändigt på grund av lokalernas utformning eller om placeringen i avskildhet är tillfällig. Om placeringen i avskildhet är tillfällig ska bostadsrummet, utifrån förutsättningarna i det enskilda fallet, utrustas så att standarden för ett normalutrustat bostadsrum uppnås i den utsträckning det är lämpligt. I de allmänna råden till bestämmelsen anges följande. När en intagen är ålagd restriktioner som avser inskränkningar i rätten att följa vad som händer i omvärlden kan det följa av beslutet om restriktioner att den intagne inte får ha tillgång till radio eller tv. Begränsningar på grund av lokalernas utformning kan göras t.ex. om det saknas antennuttag för tv eller om fönstret saknar persienner. Mellan och hade 1 kap. 17 § FARK Häkte, i de delar som är av intresse, följande lydelse. En intagens bostadsrum ska vara utrustat med stol, bord, skåp, säng, bäddutrustning, spegel, anslagstavla, mugg, väckarklocka, radio, tv samt anordning som gör att den intagne själv kan reglera inflödet av dagsljus. Av andra stycket framgick följande. Första stycket gäller inte om den intagne är placerad i avskildhet. Bostadsrummet ska då, utifrån förutsättningarna i det enskilda fallet, utrustas så att standarden för ett normalutrustat bostadsrum uppnås i den utsträckning det är lämpligt. I allmänna råd till bestämmelsen anges bl.a. att även den byggnadstekniska utformningen påverkar hur rummet kan utrustas, t.ex. om rummet är försett med antennuttag för tv eller om fönstret är försett med persienner. Den tid som avskildhetsplaceringen kan förväntas bestå bör enligt allmänna råden också beaktas vid bedömningen av hur rummet bör utrustas. Före reglerades frågan om bostadsrummens utformning och utrustning i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för behandling i häkte (KVFS 2007:1). Av 2 kap. 3 § första stycket nämnda föreskrifter framgick följande. Den häktades bostadsrum ska normalt vara utrustat med stol, bord, skåp, säng, spegel, väggtavla och tv om inte annat, i det enskilda fallet, föranleds av säkerheten i häktet eller individuella förhållanden rörande den häktade. Signalanordning som möjliggör kommunikation med personalen ska finnas. Den häktade ska själv kunna reglera inflödet av dagsljus. Av allmänna råd i 2 kap. FARK Häkte framgår följande angående placering i häkte. En intagen som är häktad bör normalt placeras i det häkte som är beläget i eller nära den ort där rättsprocessen ska äga rum, om inte placering i annat häkte behövs av säkerhets- eller beläggningsskäl. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Några regler som styr var en häktad ska vara placerad finns inte i eller häkteslagen (2010:611). Av allmänna råd i FARK Häkte framgår dock vad som bör beaktas vid placering i häkte, bl.a. närhet till den ort där rättsprocessen ska äga rum samt säkerhets- och beläggningsskäl. Enligt uppfattning är det myndigheten som genom faktiskt handlande bestämmer vid vilken av flera likvärdiga häktesavdelningar en intagen ska vara placerad (jfr JO:s beslut i ärende 3009-2007 samt JO 2010/11 sid. 206). Som framgått av utredningen har J.F. varit placerad i avskildhet till följd av restriktioner . Den avdelning vid häktet där J.F. varit placerad utgör häktets säkerhetsavdelning och placeringen av honom på denna avdelning har enligt Kriminalvårdens bedömning varit motiverad av säkerhetsskäl. Kriminalvårdens regler om utrustningen i intagnas bostadsrum har som framgått av redogörelsen ovan ändrats som J.F. varit intagen i häkte. Utgångspunkten är och har varit att utrustningen i ett bostadsrum inte ska begränsas mer än vad som är säkerhetsmässigt motiverat. På vissa avskildhetsavdelningar måste dock lokalerna utformas för att på ett ändamålsenligt sätt kunna inhysa intagna som är placerade i avskildhet av olika typer av säkerhetsskäl, t.ex. intagna som är våldsamma eller påverkade av narkotika eller där det föreligger risk för rymning eller fritagning. Ut- rustningen i bostadsrummen på en sådan avdelning kan därför vara mer begränsad jämfört med andra avdelningar. De ändringar i föreskrifterna som trädde i kraft och anger på ett tydligare sätt än tidigare under vilka förutsättningar utrustningen i bostadsrummen får begränsas för en avskildhetsplacerad intagen och hur Kriminalvården ska hantera att de säkerhetsmässiga förhållandena kan skilja sig åt mellan olika avskildhetsplacerade intagna. Av reglerna följer att bostadsrummet ska tillföras utrustning så att standarden för ett normalutrustat bostadsrum uppnås i den utsträckning det är lämpligt. Detta framstår som särskilt viktigt i det fall det kan förutses att avskildhetsplaceringen kommer att bli långvarig. Utrustningen ska givetvis tillföras bostadsrummet utan att den intagne begär det. När det gäller utrustningen i det bostadsrum där J.F. vistats har enligt häktets uppgifter bostadsrummet tillförts den utrustning som saknats så när som på sådan utrustning som skulle ha behövt skruvas fast i väggar eller golv. Häktet får därmed anses ha gjort vad som krävts utifrån Kriminalvårdens regelverk. Exakt hur det kan ha tagit att tillföra utrustningen när J.F. återkom till häktet har inte varit möjligt att klarlägga i efterhand. Den kompletterande utrustning som kan tillåtas bör naturligtvis tillföras bostadsrummet så snart det är möjligt, men praktiska omständigheter kan ibland medför viss fördröjning. Enligt häktet kan det ha dröjt innan den kompletterande utrustningen tillfördes bostadsrummet på grund av att bostadsrummet inte kunde utrustas i förväg samt att det kan ha behövts för att anskaffa utrustningen. Enligt häktet förefaller det dock orimligt att det skulle ha dröjt så som innan J.F. fick en huvudkudde. Någon generell rätt för intagna att själva tvätta sina kläder finns inte. Häktet har – till skillnad från vad J.F. anfört – uppgett att personalen ombesörjt tvätt av J.F:s kläder varje gång han bett om det. Avsaknaden av allrum på avdelningen hänger samman med att det är en säkerhetsavdelning. Det kan i detta sammanhang konstateras att eftersom J.F. varit placerad i avskildhet bör avsaknaden av allrum på säkerhetsavdelningen ha saknat betydelse för honom. 2 013 /1 4:J O1 I ett beslut anförde chefsJO Fura följande. Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för de bestämmelser som, , reglerade frågan om bostadsrummens utrustning i häkte. För egen del vill jag även peka på den grundläggande bestämmelsen i 1 kap. 4 § häkteslagen (2010:611) om att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Vidare följer av 5 § i samma kapitel bl.a. att verkställigheten ska utformas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Utredningen visar att J.F. under sin vistelse i häktet var placerad i ett bostadsrum som inte varit utrustat i enlighet med Kriminalvårdens föreskrifter. Häktet har tillfört rummet viss utrustning, men det har trots detta saknats sådan inredning som man bedömt varit nödvändig att skruva fast, dvs. hylla och anslagstavla. Kriminalvårdens föreskrifter beskriver det minimum av inredning som ett bostadsrum ska vara utrustat med. Enligt min mening ska det föreligga starka skäl för att Kriminalvården ska kunna neka en intagen denna grundläggande standard. Kriminalvården har redogjort för i vilka situationer som det, enligt Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd, kan ske begränsningar i utrustningen. Även om det föreligger en sådan situation måste det ske en individuell bedömning i varje enskilt fall. Detta för att uppfylla bestämmelserna i 1 kap. 4 och 5 §§ häkteslagen. Kriminalvården har i sitt remissvar uppgett att J.F. på grund av att han varit ålagd restriktioner också varit placerad i avskildhet och att det i sin tur motiverat begränsningar i bostadsrummets utrustning (jfr 17 § andra stycket i KVFS 2011:2 som gällde fr.o.m. t.o.m. ). I de bestämmelser som reglerade förhållandena före angavs att begränsningar kunde, i det enskilda fallet, föranledas av säkerheten i häktet eller individuella förhållanden rörande den häktade. Det angavs inte närmare i vilka situationer som begränsningar kunde ske enligt den bestämmelsen, men det ligger nära till hands att anta att härmed avsetts sådana förhållanden som sedermera kom att regleras i 1 kap. 17 § andra stycket KVFS 2011:2. Jag finner därför skäl att något närmare beröra de bestämmelser som avser avskildhetsplacering i samband med häktesvistelse. Av 2 kap. 5 § häkteslagen följer att en intagen ska ges möjlighet att vistas tillsammans med andra intagna (gemensamhet). Enligt andra punkten i nämnda paragraf får en intagen placeras i avskildhet om det är nödvändigt av säkerhetsskäl att hålla den intagne avskild från andra intagna. I övrigt används inte begreppet avskildhet i häkteslagen, och det ska således inte förväxlas med sådana inskränkningar i gemensamhet som kan göras till följd av att en intagen är misstänkt för brott (jfr 6 kap. 2 § 1–2 häkteslagen). Om ett häkte gör bedömningen att det föreligger en sådan situation enligt 2 kap. 5 § 2 häkteslagen som gör att en intagen inte kan vistas i gemensamhet, ska det upprättas ett särskilt beslut om placering i avskildhet. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 har ålagts restriktioner och på grund därav inte kan vistas i gemensamhet, innebär emellertid inte att häktet måste fatta ett särskilt beslut (jfr JO:s avgörande i dnr 6433-2008). Det sagda innebär enligt min bedömning att J.F. inte har varit placerad i avskildhet i häkteslagens mening. Det har således inte varit motiverat att på grund härav frångå huvudregeln om bostadsrummets utrustning vare sig i förhållande till de bestämmelser som gällde före eller de som trädde i kraft därefter. En motsatt slutsats innebär att det skulle kunna ske inskränkningar i bostadsrummens utrustning för samtliga intagna som av åklagaren är ålagda restriktioner. Det sagda innebär således att J.F. – utan stöd i Kriminalvårdens föreskrifter – vistats i ett bostadsrum med bristande utrustning. Häktet förtjänar allvarlig kritik för detta. I fråga om huruvida det dröjt innan J.F. fick en huvudkudde står ord mot ord. Ytterligare utredning kan inte förväntas ändra på detta förhållande. Jag noterar att det av Kriminalvårdens remissvar framgår att det kan råda brist på huvudkuddar i häktet och att de intagna i stället får använda sig av filtar. Enligt min uppfattning är det inte acceptabelt. Häktet måste ha sådana rutiner så att det inte uppkommer brister i fråga om sådan grundläggande utrustning. Mot bakgrund av vad som framgår av Kriminalvårdens remissvar i övriga delar finner jag inte skäl att ytterligare kommentera J.F:s klagomål mot häktet . Jag konstaterar endast att utredningen inte ger anledning till kritik eller någon annan åtgärd. Ärendet avslutas med den kritik som framkommit i det ovan sagda. 2 013 /1 4:J O1 Uttalanden om ett häktes rutiner för postgranskning (Dnr 4918-2012) Beslutet i korthet: I anmälan har riktats klagomål mot att Kriminalvården, häktet , har som rutin att de intagna måste ange intagnings- eller bostadsrumsnummer på utgående privatpost. I beslutet konstateras att det för ett häkte är av central betydelse att man kan säkerställa att ett brev härrör från en intagen som har lämnat ett granskningsmedgivande, innan granskning sker. Därmed är det ofrånkomligen så att häktet måste ha en rutin som innebär att privatpost kan kopplas till en viss intagen. JO har inte haft någon erinran mot på vilket sätt häktet har utformat rutinerna avseende postgranskning (jfr JO:s beslut i dnr 4923-2012). I en anmälan, som kom in till JO , anförde I.S. i huvudsak följande. Enligt nya regler och riktlinjer för intagna i anstalt eller häkte, behöver en intagen inte skriva avsändare, intagningsnummer eller liknande på utgående post. Trots det har personal på häktet lämnat tillbaka ett brev som han ville skicka, med besked att han var tvungen att förse försändelsen med namn, intagningsnummer eller rumsnummer. Anmälan remitterades till Kriminalvården för yttrande. Av yttrandet skulle framgå om den i anmälan beskrivna rutinen också tillämpades beträffande försändelser till myndigheter. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, region , genom tf. regionchefen följande. Av häkteslagen (2010:611), HäL, 3 kap. 6 § framgår att försändelser mellan en intagen och hans eller hennes offentlige försvarare, en svensk myndighet eller ett internationellt organ som har av erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda ska vidarebefordras utan granskning. En sådan försändelse till en intagen ska dock inte vidarebefordras utan hållas kvar, om det finns anledning att anta att uppgiften om avsändare av försändelsen är oriktig. Bestämmelserna tar sikte på försändelser både till och från intagna. Huvudregeln är att sådana försändelser som anges i bestämmelserna ska lämnas ut till den intagne eller befordras till den angivna mottagaren utan granskning. I HäL 3 kap. 7 § anges att i andra fall än som avses i 6 § får en intagen vägras att sända eller ta emot en försändelse, om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. En försändelse som den intagne inte får sända eller ta emot får hållas kvar. I HäL 3 kap. 8 § så anges att en försändelse som hålls kvar inte får granskas utan den intagnes medgivande, om det inte är absolut nödvändigt av säkerhetsskäl. En försändelse som avses i 6 § får endast granskas i syfte att utreda vem avsändaren är. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Ur Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (KVFS 2011:2) om häkte, (FARK Häkte), framgår ur 3 kap. 15 § att en försändelse till eller från en intagen ska befordras som försändelsen kommer till häktet, om det är möjligt och försändelsen inte ska granskas eller hållas kvar. En försändelse ska alltså som huvudregel befordras. Med detta menas att inkommande försändelser ska lämnas över till den intagne och att utgående försändelser ska lämnas till Posten eller motsvarande för befordran till adressaten. Att en inkommande försändelse ska lämnas över till den intagne betyder inte att han eller hon också får inneha försändelsen. Överlämnandet kan behöva göras på särskilt anvisad plats utanför avdelningen, varefter prövning av frågorna om innehav och omhändertagande får ske. En försändelse ska dock inte befordras om den ska granskas, eller, om så kallat postgranskningsmedgivande inte har lämnats i häkte, hållas kvar. Ur FARK Häkte 3 kap. 16 § anges att bestämmelserna i 17-20 §§ endast gäller om den intagne har medgivit att försändelsen granskas eller om den granskas på grund av att det är absolut nödvändigt av säkerhetsskäl enligt 3 kap. 8 § häkteslagen (2010:611). (KVFS 2011:12) Ur de allmänna råden framgår vidare att medgivande till granskning sker normalt genom att den intagne skriver under ett så kallat postgranskningsmedgivande. Var och en ska åtnjuta respekt för sin korrespondens och skydd för undersökningar av brev och andra förtroliga försändelser dock att Kriminalvården, i vissa särskilt angivna fall, kan granska försändelser till och från intagna i häkte. Huvudregel är att försändelser ska befordras utan granskning. Även ett förfarande där en intagen uppmanas att öppna myndighetspost i närvaro av häktespersonal strider mot syftet med reglerna om skydd för myndighetspost och får därför inte användas. Skyddet för förtrolig kommunikation kan ses som en för intagna anpassad form av det skydd som gäller för varje medborgare enligt 2 kap. 6 § regeringsformen (RF). Principen är betydelsefull och finns befäst i flera internationella överenskommelser, bland annat de Europeiska fängelsereglerna och FN:s principer till skydd för frihetsberövade personer. Om det krävs för att tillgodose vissa viktiga intressen kan dock undantag göras från denna princip enligt såväl regeringsformen som de tidigare nämnda internationella överenskommelserna. Enligt 2 kap. 12 § RF får inskränkningar i grundlagsskyddade rättigheter göras för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle, men de får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett dem. Rutiner för granskning av post Kriminalvården ska ha rutiner för postbefordran som medför att skyddet för den förtroliga kommunikationen fungerar. är det av vikt att Kriminalvården får effektiva verktyg för att förebygga och beivra brott och upprätthålla ordning och säkerhet i häkten. När det gäller utgående försändelser bör det inte antecknas på försändelsen att den granskats. Underrättelse bör i stället ske genom att information lämnas till den intagne i en separat handling. I sådant fall behöver särskilt anges vilken försändelse som har granskats, eftersom det inte framgår på annat sätt. Ett tydligt och praktiskt sätt att informera den intagne är att kopiera det utgående kuvertet och stämpla på kopian, som sedan skickas tillbaka till den intagne. I vissa fall kan det för den intagne vara särskilt angeläget att mottagaren inte får en uppsprättad och återför- 2 013 /1 4:J O1 Det kan då vara lämpligt att i samråd med den intagne lägga brevet i ett nytt kuvert innan det vidarebefordras. Den intagne kan också välja att inte försegla utgående försändelser. Intagna får däremot inte uppmanas att överlämna utgående försändelser utan att de är förseglade, oavsett om det står klart att granskning kommer att ske eller inte. Redogörelse från häktet i avseende rutinerna för befordran av utgående post Av muntligt erhållen information från kriminalvårdsinspektör vid häktet i framgår bland annat att det är riktigt att intagna uppmanas skriva intagningsnummer eller bostadsrumsnummer på sin avgående privatpost, dock finns inget krav att skriva avsändare. Vad gäller myndighetsposten finns inget krav att vare sig att ange avsändare, intagningsnummer eller bostadsrumsnummer. Myndighetspost befordras utan granskning utom i de fall misstanke finns om att avsändaren är oriktig. När det gäller I.S. så har han undertecknat ett postgranskningsmedgivande och i samband därmed han har också fått en muntlig förklaring av kriminalvårdsinspektör om vad medgivandet innebär. menar vidare att ett angivande av intagningsnummer eller bostadsrumsnummer säkerställer att granskning enbart sker av försändelser som får granskas, det vill säga försändelser från intagna som lämnat postgranskningsmedgivande. I de fall stickprovskontroll görs av intagnas avgående privata post och det inte finns något sätt för häktet att identifiera vem som är avsändaren föreligger risk att intagna som inte medgett postgranskning blir föremål för otillåten granskning av sina försändelser. Härvid har Helsingborgshäktet ett krav på intagnas avgående privatpost att ange intagningsnummer eller bostadsrumsnummer. Häktet i har som rutin att intagna på gemensamhetsavdelningar själva får lägga all sin avgående post, både privatpost och myndighetspost, i särskilt anvisad postbox. Härvid anser häktet i kan förtroligheten i kommunikationen mellan intagna och myndigheter garanteras dels genom att inget krav finns att ange vare sig avsändare, intagningsnummer eller bostadsrumsnummer på avgående myndighetspost, samt att den intagne själv lägger myndighetsposten bland all annan avgående post. Vid tömning av postboxen sorteras avgående post i två högar, myndighetspost och privatpost, där myndighetsposten befordras utan vidare granskning. granskas sedan utifrån att det finns angivet intagningsnummer eller bostadsrumsnummer, i de fall detta inte finns angivet befordras inte försändelsen utan att det kan säkerställas vilken intagen som är avsändaren. Den privatpost som det finns angivet intagningsnummer eller bostadsrumsnummer på kontrolleras sedan mot avgivna postgranskningsmedgivande utifrån om posten ska befordras eller kvarhållas. Ur den privatpost som det sedan befunnits ska befordras utifrån avgivna postgranskningsmedgivande sker sedan stickprovsmässig granskning. När det gäller uppgiften om att häktet i uppmanat I.S. att skriva sitt namn, intagningsnummer eller cellnummer som avsändare för att få avsända brevet till sin mor har detta inte gått att utröna i den del som rör uppmaningen att skriva namn. Helsingborgshäktet menar att man inte har en rutin eller krav om namn utan enbart intagningsnummer eller bostadsrumsnummer, uppgift står således mot uppgift i denna del. Region finner att häktet i har fungerande rutiner vad avser myndighetspost och granskningsreglerna vad avser denna. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 När det gäller befordran av avgående privatpost har inte häktet i något krav på att avsändare skall anges, däremot skall på försändelsen den sifferkombination som är intagningsnummer eller bostadsrumsnummer anges så att försändelsen kan knytas till enskild intagen. Kriminalvården region finner att ett angivande av de siffror som utgörs av intagningsnummer eller bostadsrumsnummer inte är att jämställa med att ange avsändare. Utan tillgång till Kriminalvårdens register kan någon uttolkning av avsändare inte göras, säkerställer rutinen att privatpost från intagen som inte medgett postgranskning inte granskas. Sammantaget finner Kriminalvården region i utredningen i detta ärende inget att anmärka på häktet i . Ärendet översändes därmed till JO för slutlig handläggning och beslut. gavs möjlighet att kommentera remissvaret.