frsrdg · H104JO1 · 2013-11-13 00:00:00 — Det gällde en journalist som begärt ut handlingar från rörande intern representation. Även här gällde det allmänna rutiner som fördröjde utlämnande, men det aktualiserade också en del ytterligare frågor, t.ex. vilka andra åtgärder än ett skyndsamt utlämnande som en myndighet kan vidta i anledning av en begäran om handlingsutlämnande. Av beslutet framgår därvid att man inte först får skicka runt en handling för att i största allmänhet ge mottagarna möjlighet att lämna synpunkter på vad som bör göras. Men det framgår också att en myndighet har rätt att åtgärda brister som upptäckts efter att en handling efterfrågats, liksom att gå ut med information om såväl uppdagade brister som vidtagna åtgärder, under förutsättning att det inte medför att handlingsutlämnandet fördröjs. Bägge dessa beslut tillställdes konstitutionsutskott, där en granskning av likartat slag pågick, men då med inriktning på regeringens och enskilda statsråds ansvar (ingendera omfattas av JO:s tillsyn, vilket däremot myndigheten och där anställda tjänstemän gör). anslöt sig i sitt granskningsbetänkande till min bedömning att 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 organisation inte är anpassad till de krav som följer av offentlighetsprincipen (2012/13:KU20). Beträffande kunde utskottet i sin granskning påvisa att man från departements sida lämnat ut handlingar till andra, innan de lämnades till den journalist som begärt dem. Utskottet konstaterade att departementet handlat felaktigt och ansåg inte att det kunde uteslutas att man agerat för att få ut sin version först på ett sätt som missgynnade den journalist som begärt handlingen. Som ytterst ansvarig för hanteringen kritiserades näringsministern. I tidigare sammanhang – bl.a. det ovan nämnda tsunamiärendet – har det ibland funnits en tendens att JO och KU hållit så pass långt respektavstånd till varandras tillsynsområden att vissa ansvarsfrågor hamnat mellan stolarna. Jag kan konstatera att granskningarna i detta fall till och med något överlappat varandra. Detta är enligt min mening att föredra från konstitutionell synpunkt, så länge kontrollorganen i sin direkta kritik, så som skett i detta fall, begränsar sig till sina respektive tillsynsobjekt. Jag noterar därför med tillfredsställelse att de frågor jag utrett togs väl omhand av utskottet och gjordes till föremål för en fördjupad granskning. En till synes alltmer vanlig anmälningskategori gäller polisbevakningen vid idrottsevenemang. Tre beslut i årets ämbetsberättelse handlar om händelser kring s.k. högriskmatcher (dnr 1444-2012, hockey i , 4480-2011 fotboll i och 341-2012, fotboll i , se s. 181 ff.). Den övergripande iakttagelse som kan göras är att dessa evenemang ställer krav som polisen har svårigheter att motsvara om man ska agera inom ramen för tydligt lagstöd och på ett rättssäkert sätt. Bland polisärendena i övrigt vill jag lyfta fram ett fall som ledde till allvarlig kritik mot (dnr 915-2012, se s. 101). En person misstänktes för ringa narkotikabrott (eget bruk). Han kunde inte lämna någon urin, utan bad om blodprovstagning. Polisen tog honom i stället till sjukhus där man lät sätta kateter på honom för att på det sättet framtvinga urin. En misstanke om endast ringa narkotikabrott kan dock inte rättfärdiga ett så långtgående ingrepp; det står inte i rimlig proportion till brottets straffvärde. Att jag bedömde det inträffade som allvarligt berodde också på hur saken hanterats formellt. Det gick inte att få fram vare sig något beslut eller någon beslutsfattare utan man verkar bara ha snackat om saken och så kört i väg till sjukhuset. Ingen kunde därmed hållas ansvarig för övergreppet. har också kritiserats för en otillåten fotografering av personer som var föremål för ett tvångsingripande (dnr 3445-2011 och 3446-2011, se s. 160) och i anledning av iakttagelser vid en inspektion (dnr 4307-2012, se s. 239). I ett beslut som ledde till kritik mot både polisen (i och en åklagare behandlades frågor om yngre brottsmisstänktas försvararrättigheter (dnr 3577-2011, se s. 133). Liknande fall har föranlett kritik vid ett flertal tillfällen (se t.ex. förra årets ämbetsberättelse, JO 2012/13 s. 106). 2 013 /1 4:J O1 Även en större utredning kring ett våldtäktsärende berörde både polis och åklagare. En advokat riktade mycket allvarlig kritik mot förundersökningen. I anledning av detta genomfördes en ingående granskning, som visade att advokaten gjort en mycket god insats som försvarare i målet men som inte gav fullt stöd för den allvarliga kritik han framfört (dnr 2959-2011, se s. 106). Utredningen innefattade ett flertal ovanligt svårbedömda frågor. Missgrepp hade förvisso förekommit både från polisens och förundersökningsledarens sida. I domstolarna klarlades det t.ex. att målsägandeberättelsen inte kontrollerats tillräckligt. Detta påpekas i beslutet, där en polisman även kritiseras för att opåkallat ha ställt ledande frågor som skadade utredningen. Men förundersökningen som helhet kunde med tanke på dess komplexitet inte beskrivas som bristfällig. I ett i mitt tycke principiellt viktigt ärende kritiserades en åklagare för sitt sätt att informellt kommunicera med ett vittne (dnr 3671-2011, se s. 148). Syftet var enligt åklagaren närmast att ge vittnet stöd för att avstå från vittnesmålet. Ändamål av det slaget ger dock inte en åklagare rätt att sätta sig över sådant som får anses utgöra självklara delar av det straffprocessuella regelverket. Till detta hör att en åklagare inte i omedelbar anslutning till en huvudförhandling får bruka sin auktoritet till att på tu man hand söka förmå ett av motparten åberopat och av domstolen kallat vittne att avstå från att vittna, och självfallet inte heller försöka påverka innehållet i det vittnet kan komma att säga. Frågor om senfärdig handläggning är som bekant vanliga hos JO. Ett ärende där det definitivt tog gällde en äldre kvinna som påkörts av en bil och skadats svårt (dnr 2358-2012, se s. 154). På grund av strul hos både polis och åklagare hann brottet preskriberas innan man kom till skott. Den olyckliga hanteringen avslutades med att en åklagare trots preskription väckte ett åtal, som efter påpekande från domstolen fick lov att läggas ned. De enskilda missgrepp och underlåtenheter som orsakade detta må ha varit av vardagskaraktär men resultatet för den enskilde var oacceptabelt. Jag vill understryka att detta fall inte är en engångshändelse (jfr t.ex. JO 2012/13 s. 94 och s. 98). har asylprövningsenheter i , och inspekterats under ledning av byråchefen (se dnr 724-2012, 5620-2012 och 468-2013, med hänvisningar; besluten finns inte med i ämbetsberättelsen). Vissa brister noterades men det allmänna intrycket var att verksamheten vid enheterna fungerade väl. Enheten i hade dock en jämförelsevis äldre ärendestock och problem med långa handläggningstider. Utöver inspektionerna finns det skäl att lyfta fram följande beslut från utlänningsområdet. En asylsökande familj skulle enligt lagakraftvunna utvisningsbeslut sändas till . För fadern i familjen angavs även som ett alternativ. i län hade i uppdrag att verkställa utvisningsbe- 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Myndigheten följde dock inte dessa, utan inriktade sitt arbete på att sända samtliga familjemedlemmar till . Först sedan ärendet anmälts till JO och myndighetens tjänstemän härifrån gjorts uppmärksamma på utvisningsbeslutens innehåll lades kursen om. Det inträffade är allvarligt. I ett liknande ärende (se JO 2012/13 s. 263) kritiserade jag i , som hade sänt en utvisad man till i stället för till , med mycket olyckliga konsekvenser som följd. I detta fall hann verkställigheten inte ske, men risken för att så skulle ha skett var uppenbar. (Dnr 6074-2011, se s. I en tidigare ämbetsberättelse redovisade jag ett ärende där tiggare avvisats med stöd av utlänningslagen, något det inte fanns erforderligt lagstöd för (JO 2011/12 s. 171). I årets redovisning finns ett likartat fall (dnr 4468-2011, se s. 353). Det gällde avvisning av prostituerade. Prostitution skiljer sig från tiggeri genom att lagstiftaren i aktuella förarbeten angett detta som ett i lagens mening oärligt försörjningssätt. Prostitution kan inte heller förekomma utan att brott begås och får som företeelse betraktas som i huvudsak förbjuden. Till skillnad från i tiggeriärendet ansåg jag inte att den avvisning som förekommit kunde kritiseras som felaktig. Bland utlänningsärendena i övrigt bör ett beslut som gäller svårigheterna att åldersbedöma unga asylsökande nämnas (dnr 4107-2011, se s. 361). Mi- grationsverket kritiserades för sin handläggning, som stred mot verkets egna riktlinjer. Ombudsmännen fullgör , utöver sina andra uppgifter, de uppgifter som ankommer på ett nationellt besöksorgan (national preventive mechanism, NPM) enligt det fakultativa protokollet till konvention mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (Opcat). Syftet med protokollet är att upprätta ett system för regelbundna besök som genomförs av oberoende internationella organ och nationella besöksorgan, på platser där personer hålls frihetsberövade, för att förebygga att frihetsberövade utsätts för tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Målet för JO:s verksamhet som nationellt besöksorgan är att genomföra regelbundna inspektioner och besök vid institutioner där människor hålls frihetsberövade samt att rapportera till internationella kontroll- och samarbetsorgan, allt på ett sådant sätt och i en sådan omfattning att JO bidrar till att åtaganden enligt tilläggsprotokollet till (Opcat) uppfylls. De platser som ska inspekteras inom ramen för Opcat har identifierats till att i första hand avse fängelser, häkten, polisarrester, inrättningar för psykiatrisk tvångsvård, rättspsykiatrisk vård, samt Statens institutionsstyrelses (SiS) särskilda ungdomshem och LVM-hem. 2 013 /1 4:J O1 huvudsakliga ansvaret för Opcat-verksamheten har den ombudsman som svarar för tillsynen över kriminalvården. En plan för Opcat-verksamheten fastställs halvårsvis av chefsJO. För att fullgöra JO:s uppgift som NPM biträds ombudsmännen av en särskild enhet, NPM-enheten. 4.2 Utvecklingen av Opcat-verksamheten Under JO:s andra verksamhetsår som nationellt besöksorgan har arbete ägnats åt att effektivisera inspektionsverksamheten och utveckla rapporteringen om behandlingen av frihetsberövade och den miljö som dessa vistas i. De enskilda inspektionsobjekten har bestämts bl.a. utifrån principen att Opcat-verksamheten bör avse andra platser än sådana som JO inspekterat i den traditionella tillsynsverksamheten. Vidare har platser där frihetsberövade ofta har begränsad kontakt med omvärlden och omsättningen av frihetsberövade är hög, t.ex. polisarrester och häkten, prioriterats. Verksamheten har koordinerats med de inspektioner som planerats på respektive tillsynsavdelning hos JO. I den traditionella tillsynsverksamheten har under verksamhetsåret genomförts fem inspektioner av anstalter, tre inspektioner av häkten och två inspektioner av rättspsykiatriska kliniker. Inspektionerna syftar till att inhämta information i olika avseenden som är relevant för den övergripande förebyggande verksamhet som JO bedriver inom ramen för instruktionen. Det är för JO viktigt att beakta övriga tillsynsorgans arbete. Några kriterier som JO har tagit hänsyn till vid bestämmande av vilka platser som ska inspekteras är, förutom de som nämnts ovan, hur många frihetsberövade som finns inom en viss myndighets verksamhet och om det finns många eller särskilt intressanta anmälningar som handlar om situationen för frihetsberövade på en viss plats. Det kan även vara aktuellt att ta hänsyn till uppgifter om förhållanden för frihetsberövade som rapporterats i medier eller kommit fram i kontakter med myndigheter eller det civila samhället. Inspektionsverksamheten handlar i första hand inte om att leta fel. Den präglas i stället av att vara framåtblickande, för att därigenom stärka respekten för de frihetsberövades mänskliga rättigheter. Momenten och metodiken vid genomförande av en Opcat-inspektion är desamma oavsett vilken typ av institution som berörs. Detta bidrar till kvalitet och trovärdighet i såväl utförandet som rapporteringen av verksamheten. Samtal med frihetsberövade är prioriterade och sker i intervjuform. Information som inhämtats vid en inspektion rörande bl.a. bemanning och bemötande, materiella förhållanden, möjlighet till kontakt med omvärld, information om rättigheter, tvångsåtgärder, möjligheterna till utomhusvistelse m.m. dokumenteras i ett protokoll som redovisas för respektive JO. 4.3 Inspektioner under verksamhetsåret Under verksamhetsåret har JO inom ramen för Opcat-verksamheten genomfört 35 inspektioner (varav elva på ansvarsområde 2, nio på ansvarsområde 3 och femton på ansvarsområde 4). Antalet inspektioner har ökat sedan föregående år. Totalt har tagits i anspråk för inspektionerna. Inspektionerna har huvudsakligen ägt rum , en polisarrest har inspekterats på kvälls- 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Verksamhetsåret inleddes med inspektioner av arresterna i och hos i och avslutades på där , Kriminalvårdens häkte och anstalt samt polisens arrest inspekterades samma vecka. Till skillnad från föregående år, då antalet anmälda och oanmälda inspektioner var ungefär lika, har inspektionerna detta år huvudsakligen skett efter anmälan i förväg. En erfarenhet som gjorts är att inspektioner som bygger på en avtalad tidpunkt och ett mångsidigt bakgrundsmaterial fungerar relativt bra. För att öka trovärdigheten och effektiviteten i inspektionsverksamheten bör emellertid de oanmälda inspektionerna bli fler. Sådana inspektioner ger en mer realistisk bild av inspektionsobjekten och eventuella problem och bidrar därmed till att främja en god och rättssäker behandling av de frihetsberövade. Enligt mot tortyr, CPT, är ett av de viktigaste elementen vid bl.a. fängelsebesök att de är oannonserade. Sammansättningen på besöksteamen har varierat beroende på institutionens storlek och eventuella säkerhetsklass. Några inspektioner har genomförts tillsammans med personal från berörd tillsynsavdelning. 4.4 Opcat-inspektioner av Kriminalvården På uppdrag av chefsJO Fura har NPM-enheten under verksamhetsåret inspekterat åtta av Kriminalvårdens häkten och tre anstalter. Efter inspektion av häktet (dnr 475-2013) framhöll chefsJO Fura att det är viktigt att säkerställa att information om rättigheter och skyldigheter samt regler och rutiner för häktet kommer alla intagna till del. Att intagna i häktet hävdat att så inte skett fann hon vara oroväckande. En enkel åtgärd för att säkerställa att korrekt information lämnas till de intagna skulle kunna vara att överlämna Kriminalvårdens broschyr Information till häktade. Vid inspektion av häktet (dnr 4850-2012) iakttogs hur s.k. skyddsvisitationer av kvinnliga intagna genomfördes av manlig personal i samband med promenader. Det föranledde chefsJO att uttala att lagstiftningen visserligen ger utrymme för detta men att utgångspunkten för skyddsvisitation av intagna måste vara att den ska genomföras av personal av samma kön. Hon noterade i sammanhanget att häktet uppgivit att knappt hälften av de anställda kriminalvårdarna i häktet var kvinnor. Den särskilda kvinnoavdelningen i häktet borde därför enligt chefsJO rimligtvis kunna ha en bemanning så att man säkerställer att det finns såväl kvinnliga som manliga vårdare i tjänst på avdelningen. ChefsJO ansåg att häktet bör sträva efter en rutin och lämplig bemanning för att skyddsvisitation ska kunna ske under värdiga former för alla intagna oavsett kön. Vidare fann hon skäl att särskilt utreda bältesläggningen avseende en intagen eftersom det bl.a. inte var tydligt att läkare hade undersökt den intagne i samband med att åtgärden vidtogs (dnr 1455-2013). 4.5 Opcat-inspektioner av SiS särskilda ungdomshem och LVM-hem samt den psykiatriska tvångsvården och den rättspsykiatriska vården Under verksamhetsåret inspekterades fyra LVM-hem och två särskilda ungdomshem. Två initiativärenden har inletts med anledning av iakttagelser un- 2 013 /1 4:J O1 Ett av ärendena gäller frågan om det berörda LVM- hemmet rutinmässigt utför sådan brevkontroll som avses i 35 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) utan formella beslut (dnr 2793-2013). Det andra ärendet gäller frågan om det LVM-hemmets rutiner rörande placering av intagna i vissa fall inneburit att den intagne har blivit föremål för vård i enskildhet enligt 34 § andra stycket LVM (dnr 1971-2013). Tre psykiatriska avdelningar inspekterades . Två av inspektionerna avsåg patienter som vårdas enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. Inspektionen av en rättspsykiatrisk avdelning vid föranledde JO att uttala sig bl.a. om de begränsade möjligheter som framför allt nyintagna patienter hade till utomhusvistelse. JO framhöll att utgångspunkten i psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård bör vara att en patient ges möjlighet till minst en timmes utomhusvistelse . 4.6 Opcat-inspektioner av polisens arrester och förvar Under verksamhetsåret har sammanlagt tretton polisarrester inspekterats och en inspektion av polisens särskilda transportfordon för gripna (Viktorbuss) genomförts. t.o.m. har JO inspekterat 29 polisarrester hos fjorton av landets polismyndigheter. En inspektion av i genomfördes tillsammans med personal från berörd tillsynsavdelning. Inspektionerna av polisens arrester har föranlett chefsJO Fura att inleda två initiativärenden. Ett ärende avser i vilken mån intagna i arrest ges möjlighet till utomhusvistelse. Regleringen avseende intagnas möjlighet till utomhusvistelse finns i 2 kap. 7 § häkteslagen (2010:611). Av bestämmelsen framgår att en intagen ska ges möjlighet att vistas utomhus , om det inte finns synnerliga skäl mot det. JO:s inspektioner har visat på stora skillnader i tillgången till och utformningen av rastgårdar hos polisen. Vidare har det vid inspektionerna framkommit att de flesta av de inspekterade polismyndigheterna inte har en rutin, eller en bristfällig sådan, för att informera om möjligheten till utomhusvistelse. JO har därför begärt att , efter att ha inhämtat upplysningar från polismyndigheterna, yttrar sig över hur polisen säkerställer att intagna i arrest ges möjlighet till daglig utomhusvistelse (dnr 2054-2013). Det andra initiativärendet gäller frågan om, när och hur intagna i arrest informeras om sina rättigheter och om verkställighetens innebörd, se 2 § häktesförordningen (2010:2011). ska även här, efter att ha inhämtat upplysningar från polismyndigheterna, yttra sig över hur polisen säkerställer att intagna i arrest får information om sina rättigheter och om verkställighetens innebörd i övrigt och hur detta dokumenteras (dnr 2572-2013). 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Bilaga 1 innehåller ärendestatistiken för verksamhetsåret. Bilaga 2 innehåller en förteckning över besvarade lagstiftningsremisser. Bilaga 3 innefattar redovisning av dels framställningar och överlämnande- av beslut till respektive regeringen, dels åtal, anmälningar för vidtagande av disciplinär åtgärd samt överlämnande av ärenden till annan myndighet. I bilaga 4 redovisas inspektioner och myndighetsbesök, samråd med konstitutionsutskott samt justitieombudsmännens och vissa tjänstemäns deltagande i konferenser, seminarier och utbildningsverksamhet m.m. inom . Bilaga 5 innehåller en redovisning av JO:s internationella samarbete. Instruktionen i aktuell lydelse finns intagen som bilaga 6. Arbetsordningen i aktuell lydelse finns intagen som bila- En redogörelse för personalorganisationen under verksamhetsåret finns i bilaga 8. Bilaga 9 innehåller sakregister. Bilaga 10 innehåller en engelskspråkig sammanfattning. 2 013 /1 4:J O1 Kritik mot en domare vid med anledning av att han inte tillåtit ett antal kvinnor att närvara vid offentliga delar av en omhäktningsförhandling (Dnr 5483-2011) Beslutet i korthet: En domare förbjöd ett antal kvinnor att närvara som åhörare vid en häktningsförhandling. Domaren kritiseras för att förbudet inte hade stöd i lagen. I artiklar införda i , Dagens Nyheters, tidningen och nätupplagor , med rubrikerna Kvinnor i slöja kastades ut, Slöjklädda utestängda från rättssal, Kvinnor i heltäckande slöja avvisades från rättssal och Kvinnorna kastades ut ur rättssal angavs i huvudsak följande. höll en omhäktningsförhandling mot en person som var misstänkt för förberedelse till mord. Tre kvinnor som ville närvara som åhörare vid förhandlingen nekades av rättens ordförande tillträde till förhandlingssalen på grund av att de bar niqab. Rättens ordförande, f.d. chefsrådmannen , uttalade sig i artiklarna och uppgav bl.a. följande: Jag ansvarar för ordningen i rättssalen, och anser inte att jag kan göra det om jag inte ser åhörarens ansikte, Jag har rätt, och skyldighet, att se till att ordningen upprätthålls, och jag kan utfärda föreskrifter för detta., Jag kan kontrollera ordningen i rättssalen om jag ser alla närvarande. Det är inte någon skillnad mellan parterna i målet och åhörare. Jag vill se deras ansikten. och En rättssal är ingen vanlig samlingssal. Det är möjligt att det är en kollision mellan svenska regler och andra kulturer, men det handlar som sagt om ordningen i rättssalen. Jag beslutade mot denna bakgrund att ta upp saken till utredning i ett särskilt ärende. Handlingar i ärende ÅM 2011/7130 och () ärende ANM 2011/1760-1763 begärdes in. Av dessa framgick i huvudsak följande. Efter den aktuella händelsen gjorde fyra kvinnor en anmälan till DO med anledning av det inträffade. I anmälan uppgav kvinnorna att de innan förhandlingen började blev tillsagda av en vaktmästare att domaren, med hänvisning till maskeringslagen, hade beslutat att personer med sådan utstyrsel som de bar inte fick vistas i rättssalen. De hade tillåtits att närvara vid tidigare häktningsförhandlingar i målet trots att de då bar niqab, varför de blev mycket chockade över domarens beslut. När förhandlingen ropades på fick alla andra 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 gå in i rättssalen. kom alla ut igen eftersom åklagaren hade begärt stängda dörrar. När tingsrätten ropade ut i högtalarna att förhandlingen åter var offentlig och att beslut skulle avkunnas gick de in i rättssalen tillsammans med övriga åhörare. Domaren började då vifta med handen åt dem som ett tecken på att han ville att de skulle avlägsna sig, vilket de inte gjorde. En nämndeman sa upprepade gånger till dem att maskerade personer inte fick närvara i rättssalen, och när han försökte ringa efter ordningsvakten beslutade de sig för att lämna rättssalen. De kände sig mycket kränkta av denna behandling. begärde DO att skulle yttra sig över anmälan. yttrade sig till DO . Vice riksåklagaren beslutade att inleda en förundersökning mot angående tjänstefel. beslutade att lägga ned förundersökningen med hänvisning till att det inte längre fanns anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade förövats. Ärendet remitterades till tingsrätten som anmodades att lämna upplysningar och yttra sig över f.d. chefsrådmannen åtgärd att inte tillåta de aktuella kvinnorna att närvara i rättssalen under offentliga delar av häktningsförhandlingen. Tingsrätten (lagmannen ) kom in med ett remissvar, vilket hänvisade till tingsrättens yttrande till DO . Till remissvaret fogades ett kompletterande yttrande från . I tingsrättens yttrande till DO, till vilket ett yttrande från fogats, anförde i huvudsak följande. Anmälan gäller, såvitt jag kan förstå av de beskrivna omständigheterna, en häktningsförhandling som hölls i tingsrätten kl. 9.15–10.20 med f.d. chefsrådmannen som ordförande (mål nummer B 12823-11). När det gäller de faktiska omständigheterna framgår uppfattning om dem av hans bilagda yttrande. Vidare har expeditionsvakten , som är anställd av tingsrätten, lämnat följande redogörelse för sin uppfattning av händelsen. Det skulle vara omhäktningsförhandling den här morgonen. Han gick in i rättssalen för att ta kontakt med ordföranden före förhandlingen för att efterhöra hur ordföranden ville ha det med ordningen kring förhandlingen.