frsrdg · H104JO1 · 2013-11-13 00:00:00 — För att utredning om rätt till hyreskostnad ska kunna slutföras och för att undvika felaktiga utbetalningar av försörjningsstöd behövs ett samtycke från klienten att handläggaren får kontakta hyresvärden (den som bor i lägenheten) för att kontrollera att hyran inte betalas ut som försörjningsstöd till hyresvärden. Hembesök görs för att kontrollera kontraktets riktighet. H.S. yttrade sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. Enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL, har den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt rätt till bistånd av försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. Den enskilde ska genom biståndet tillförsäkras en skälig 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Biståndet ska utformas så att det stärker hans eller hennes möjligheter att leva ett självständigt liv. Av 4 kap. 3 § första stycket SoL följer bl.a. att försörjningsstöd ska lämnas för skäliga kostnader för boende, hushållsel m.m. Utgångspunkten vid bedömningen av vad som är skälig kostnad för boende ska vara vad en låginkomsttagare på orten kan kosta på sig. Om boendekostnaden är oskäligt hög kan socialnämnden ställa krav på att den sökande byter bostad. En förutsättning för krav på byte eller reduktion av bistånd är att det finns faktiska möjligheter för den sökande att få en bostad som uppfyller skäliga krav samt att det inte uppstår oskäliga sociala konsekvenser (se bl.a. prop. 1996/97:124 s. 83). I detta sammanhang kan hänvisas även till allmänna råd om ekonomiskt bistånd SOSFS 2003:5. Där anges bl.a. att socialnämnden vid bedömningen av vad som är skälig boendekostnad bör utgå från den enskildes faktiska kostnad och behov av boende. Vidare uttalas bl.a. att socialnämnden vid beräkningen av den faktiska boendekostnaden för en inneboende bör beakta vad bostadsinnehavaren och den inneboende avtalat, om kostnaden är skälig. De som lever i en hushållsgemenskap med bostadsinnehavaren bör inte räknas som inneboende. I detta fall har H.S. fått avslag på sin ansökan om försörjningsstöd avseende hyra som inneboende. Av remissvaret framgår att nämnden därvid tillämpat en riktlinje som anger att personer som är inneboende beviljas hyresdel endast i de fall kontraktsinnehavaren tvingats byta till större lägenhet/fått högre boendekostnad med anledning av detta. Enligt remissvaret har det även gjorts en individuell prövning av H.S:s ärende, men nämnden har anfört att det borde ha gjorts mer för att därigenom möjliggöra en fullständig individuell prövning. H.S. har haft möjlighet att överklaga biståndsbeslutet. Jag finner därför inte skäl att uttala mig om beslutet som sådant. När det gäller den generella riktlinje som nämnden har tillämpat vill jag dock framhålla följande. Till följd av SoL:s karaktär av målinriktad ramlag torde en socialnämnd kunna göra vissa preciseringar och utfyllnader beträffande lagens tillämpning inom kommunen. Nämnden är dock underkastad vissa begränsningar i sin rätt att ge direktiv av detta slag. Nämnden kan således besluta endast i frågor som inte regleras i socialtjänstlagen eller annan författning. Sådana beslut ska naturligtvis stå i god överensstämmelse med lagens innehåll, föreskrifter och rättspraxis. Av socialtjänstlagen med dess förarbeten, kompletterade av allmänna råd, måste anses framgå att det för boendekostnader ska göras en rent individuell prövning av varje ärende för sig, varvid utgångspunkten ska vara att den faktiska bostadskostnaden normalt ska täckas. De riktlinjer som H.S:s ärende prövades mot har mot den bakgrunden inte varit förenliga med gällande rätt. Av remissvaret framgår att riktlinjerna setts över. De föreslagna nya riktlinjer som bifogats remissvaret synes väl anpassade till gällande rätt och jag utgår från att dessa numera har införts. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan anförda. 2 013 /1 4:J O1 Fråga om en befattningshavare vid en socialförvaltning i en skrivelse till ena partens ombud i en vårdnadstvist borde ha uttalat sig om lämpligheten av ett barns umgänge med sin far (Dnr 6120-2011) Beslutet i korthet: En advokat bad en tjänsteman vid socialförvaltningen att svara på om hon bedömde att ett barns umgänge med sin far var förenligt med barnets bästa. I ett svar till advokaten anförde tjänstemannen bl.a. att det (under rådande förhållanden) ej finns förutsättningar för umgänge. Advokaten gav därefter in skrivelsen till hovrätten i ett mål om vårdnad, boende och umgänge avseende barnet. har lagreglerade uppgifter när det gäller att lämna upplysningar till en domstol i mål och ärenden om vårdnad, boende och umgänge. Det är viktigt att stor försiktighet iakttas vid uppgiftslämnande som sker vid sidan av de bestämmelserna. Genom sitt agerande gav tjänstemannen fadern skäl att ifrågasätta socialförvaltningens objektivitet. Hon borde därför inte ha upprättat den aktuella skrivelsen. I en anmälan till JO framförde klagomål mot biträdande sektionschefen vid socialförvaltningen i för handläggningen av en s.k. barnavårdsutredning rörande hans dotter I., född . I en särskild skrivelse till JO utvecklade advokaten klagomål. anförde bl.a. att , i ett brev till moderns ombud advokaten , under en pågående vårdnadstvist avseende I., tagit ställning i tvisten och yttrat sig i frågan om umgänge mellan och I. Av brev till framgick bl.a. följande. Undertecknads bedömning huruvida det finns förutsättningar för umgänge Undertecknad bedömer utifrån vad som framkommit i samtal med konsultationspersonerna att det (under rådande förutsättningar) ej finns förutsättning för umgänge. Detta baserat på att man inte kan bortse från de skador ett umgänge bedöms innebära för I. känslomässigt, nu och framöver. i uppmanades att inkomma med utredning och yttrande med anledning av vad som anförts rörande skrivelsen till ombudet. , arbetsutskottet, lämnade som sitt remissvar en skrivelse som hade upprättats av . I skrivelsen anfördes bl.a. följande. i beslutade att inleda utredning enligt 11 kap 1 och 2 §§ SoL efter att man mottagit en 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 anmälan som gjort gällande oro för I. Under utredningens gång kom det in ytterligare en anmälan. Under utredningen kom det fram olika uppgifter som på olika sätt gjorde gällande att I. inte mådde bra och måendet kunde sättas i relation till när I. träffat sin pappa vid umgänge. För ställningstagande om hur man skulle se på detta konsulterade undertecknad sakkunniga. Syftet med konsultationerna var att erhålla information om hur man skulle förstå I:s beteende, henne mående och om det fanns anledning till oro kopplat till hennes hälsa och utveckling. Utredaren var även intresserad av att få kunskap om hur man på bästa sätt skulle kunna tillgodose I. hennes eventuella behov. Vid de tre konsultationstillfällena gav de [sakkunniga] undertecknad samstämmiga uppgifter, nämligen att det fanns all anledning att känna stor oro för I., att rådande umgängessituation inte var tillräckligt trygg och att flickan for illa av situationen. De sakkunniga bedömde att flickans mående skulle ses som en trolig konsekvens av att hon kände av spänningen mellan sina föräldrar och att hon inte fått tillräcklig hjälp att känna trygghet och begriplighet i överlämningssituationer. Sakkunniga menade också att det fanns anledning att befara att rådande omständigheter skulle kunna innebära skador för I., på såväl kort som lång sikt om inte situationen förändrades. De sakkunniga sa bland annat att I. behövde känna att föräldrarna gav ömsesidig acceptans gentemot den andre och att de stöttade henne vid överlämnandet. I:s reaktion var adekvat utifrån de påfrestningar rådande situation innebar för henne. Undertecknad har, enligt min egen uppfattning klart och tydligt i utredningen redogjort för att utredningen inte kunde påvisa brister hos varken mamman eller pappan som kunnat stå som förklaringsmodell till varför I. uppvisade sina symptom. Syftet har heller inte varit att utröna vem av föräldrarna som bäst kunde tillgodose hennes behov eller ta ställning i den frågan då detta är en fråga som hör hemma i vårdnadsutredning och inte i den pågående barnavårdsutredningen. Enligt min uppfattning är detta mycket tydligt redovisat och avgränsat i den utredning som sammanställdes . Utredningen har enligt undertecknads uppfattning lyft fram I:s situation och levererat olika förklaringsmodeller på hur man kan se på situationen och vilka eventuella åtgärder som kan vara möjliga. Angående skrivelse daterad var bakgrunden till denna att moderns juridiska ombud advokat begärde att undertecknad skulle svara på hennes fråga huruvida jag bedömde att umgänget, utifrån de rådande omständigheterna var förenligt med flickans bästa. Utifrån den information som jag tagit del av under utredningen och efter konsultationen med de sakkunniga redogjorde jag för min inställning i frågan. Undertecknad är väl förtrogen med att jag inte har mandat att villkora eller styra domstolens beslut, dock bedömde jag att ett svar på fråga inrymdes i det uppdrag som socialnämnden har i och med skyldigheten att utreda, nämligen att belysa barns behov, sätta barnet i fokus och ibland även träda in till skydd för barnet. yttrade sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. 2 013 /1 4:J O1 har i sin anmälan gjort gällande att handläggningen av utredningen rörande hans dotter I. varit bristfällig i flera avseenden. Jag har begränsat min utredning till att omfatta den skrivelse skickade till advokat . Av utredningen framgår att i beslutade att inleda utredning enligt 11 kap. 1–2 §§ socialtjänstlagen (2001:453), SoL, rörande I. ansvarade för utredningen som avslutades . Den skrivelse daterad som skickade till advokat föranleddes av att advokaten begärde att skulle svara på om hon bedömde att I:s umgänge med fadern, utifrån de rådande omständigheterna, var förenligt med I:s bästa. Moderns ombud gav därefter in skrivelsen till hovrätten i ett mål om vårdnad, boende och umgänge avseende I. Innan rätten avgör ett mål eller ärende om vårdnad, boende eller umgänge ska socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar. tillgång till upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning är nämnden skyldig att lämna rätten sådana upplysningar. Om det behövs ytterligare utredning får rätten uppdra åt socialnämnd eller något annat organ att utse någon att verkställa den (6 kap. 19 § ). I mål eller ärenden om vårdnad, boende eller umgänge får rätten, om det behövs, besluta om vårdnad, boende eller umgänge för tiden till dess att frågan har avgjorts genom en dom eller ett beslut som vunnit laga kraft eller föräldrarna har träffat ett avtal om frågan och avtalet har godkänts av socialnämnden. Rätten kan inhämta upplysningar från socialnämnden i frågan. lämnar upplysningar ska den, om det är lämpligt, höra föräldrarna och barnet (6 kap. 20 § ). Upprättandet av aktuell skrivelse föregicks inte av någon begäran från rättens sida. skickade inte heller skrivelsen till domstolen utan till den ena förälderns ombud. Det finns i och för sig inte något formellt hinder mot att på begäran av en förälder lämnar skriftlig information rörande ett barn. En annan sak är att vilka uppgifter som får lämnas ut kan vara begränsade av den sekretess som gäller för uppgifterna inom . Det är vidare viktigt att den som avger ett eventuellt utlåtande endast uttalar sig om omständigheter som han eller hon har tillräcklig kännedom om. Ett utlåtande ska som regel endast redovisa faktiska förhållanden och inte innehålla några värderingar eller bedömningar. har lagreglerade uppgifter när det gäller att lämna upplysningar till domstolen i mål och ärenden om vårdnad, boende och umgänge. Det är därför viktigt att stor försiktighet iakttas vid uppgiftslämnande som sker vid sidan av de bestämmelserna. I nu aktuellt ärende var ansvarig för en s.k. barnavårdsutredning rörande I. Genom sin roll hade hon därmed omfattande kännedom om förhållandena, vilket innebär att en part eller domstolen, om skrivelsen vidarebefordrades dit, skulle kunna fästa särskilt avseende vid hennes uppgifter och ställningstagande. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 föranlett särskild aktsamhet från hennes sida med att lämna ut uppgifter. Hon tycks dock inte ens ha samrått med innan hon skickade brevet. Jag har förståelse för att ville värna I:s intressen utifrån den uppfattning om lämpligheten av umgänge som hon hade. Som redogjorts för ovan finns det en särskild ordning för hur uppdrag utövas i den här typen av ärenden. Mot bakgrund av den viktiga roll som har både när det gäller barnavårdsutredningar och vårdnadstvister är det särskilt beklagligt att genom sitt agerande gett den ena föräldern skäl att ifrågasätta socialförvaltningens objektivitet. borde enligt min mening inte ha upprättat den aktuella skrivelsen. Hon ska kritiseras för sin handläggning i denna del. Vad som i övrigt har förekommit ger inte anledning till något uttalande från min sida. Ärendet avslutas med den kritik som uttalats. En nämnd inledde en s.k. barnavårdsutredning; fråga bl.a. om nämnden kunde dröja med att enligt 11 kap. 2 § SoL underrätta vårdnadshavarna om utredningen därför att informationen hade kunnat påverka nämndens möjlighet att få tala med barnet (Dnr 1510-2012) Beslutet i korthet: I en s.k. barnavårdsutredning enligt 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL, samtalade handläggaren med en tioårig pojke utan att vårdnadshavarna före samtalet informerats om att en utredning inletts och utan samtycke från, eller information till, vårdnadshavarna om samtalet. JO finner inte skäl att kritisera med pojken. Däremot kan nämnden inte undgå kritik för dröjsmålet med att informera vårdnadshavarna om den inledda utredningen. Nämnden kritiseras vidare för att vissa åtgärder som vidtogs och bedömningar som gjordes under utredningen inte har dokumenterats. I en anmälan till JO framförde klagomål mot i kommun. Klagomålen avsåg bl.a. handläggningen av ett ärende rörande hans son J., född . Vissa handlingar inhämtades från . Av handlingarna framgick bl.a. följande. beslutades att en utredning skulle inledas enligt 11 kap. 1 § SoL avseende son J. Vidare beslutades att uppgifter skulle inhämtas och samtal genomföras med det berörda barnet även utan vårdnadshavarnas samtycke. Handläggaren samtalade med J. utan att vårdnadshavarna informerats om att en utredning inletts eller lämnat samtycke till samtalet. 2 013 /1 4:J O1 Med anledning av det som framkommit anmodades i kommun att yttra sig över dels huruvida borde ha samrått med vårdnadshavarna innan samtal genomfördes med J., dels varför det inte företagits några utredningsåtgärder i ärendet den 31 janu- ari–. I sitt remissvar anförde myndighetsnämnden i huvudsak följande. I samband med tidigare anmälningar om oro för J. har försök gjorts att få till stånd samtal med J. men samtycke till samtal har då ej lämnats av vårdnadshavare. Insats i form av stödkontakt med familjebehandlare inleddes i samband med en anmälan om oro för J. samtyckte då till insats men ej till att samtal hölls med J. I samband med i yttrandet aktuell anmälan, inkommen , med uppgift om oro för att J. utsatts för misshandel av sin mamma gjordes bedömningen att J. kunde ha behov av ytterligare stöd och skydd. Utredning enligt 11 kap. l § SoL inleddes i syfte att utreda J:s behov av stöd och skydd. Bedömning gjordes att det var av vikt att J. omgående under utredningen erbjöds möjlighet till samtal kring sin situation och uppgifterna i anmälan. Bedömning gjordes att det fanns behov av att samtal genomfördes även utan vårdnadshavares samtycke enligt 11 kap. 2 § SoL. Vårdnadshavare informerades om; att beslut fattats om att inleda utredning och att samtal skulle erbjudas J., i samband med att samtalet med J. verkställdes. Båda vårdnadshavarna meddelade då att de ej lämnade samtycke till att samtalade med J. samt att de avsåg anmäla för detsamma. Bedömning görs att samtal med J. inte kunnat genomföras om samtycke till samtal efterfrågats av vårdnadshavare. har sedan den l möjlighet att i vissa fall samtala med barn utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande. Genom och förändringar i svensk lagstiftning enligt konventionen har barnets ställning, barnets rätt att höras och hänsynen till barnets vilja betonats. Barnets egen kunskap om sin verklighet är en viktig utgångspunkt i alla beslut som rör barn. Barnet har rätt att få information och vara delaktig när det gäller beslut som rör barnets eget liv och egen tillvaro. Denna möjlighet gäller vid en utredning som avses i 11 kap. 2 § SoL om behov av ingripande till ett barns skydd. Den nya bestämmelsen har förts in i 11 kap. 10 § SoL och grundas på regeringens proposition 2009/10:192. Barn som är yngre bör höras, om det kan vara till nytta för utredningen och barnet inte kan antas ta skada av det. Vid en sådan utredning som avses i 2 § om behov av ingripande till ett barns skydd eller stöd får barnet höras utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande [] 11 kap. 10 § SoL Vid en utredning av om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd får nämnden, för bedömningen av behovet av insatser, konsultera sakkunniga samt i övrigt ta de kontakter som behövs. 11 kap. 2 § SoL 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Uppgifterna i inkommen anmälan bedömdes allvarliga och beslut fattades att inleda utredning enligt 11 kap. l § SoL samt att genomföra samtal med J. enligt 11 kap. 2 § SoL. I samtal med J. framkom ej uppgifter som bedömdes föranleda omedelbara åtgärder enligt LVU. I samtal med vårdnadshavare tillbakavisades uppgifterna i anmälan. motsatte sig medverkan i utredningen och ställde sig tveksam till att pågående insats i form av familjebehandling skulle fortsätta om pressade henne med att inleda utredning. Bedömning gjordes att det var av vikt för J. att då pågående insats i form av familjebehandling kunde fortgå i syfte att kunna ha fortsatt insyn och stöd i familjen. Överenskommelse gjordes att skulle få tid på sig att fundera över sitt deltagande i utredningen och att pågående insats fortlöpte . har ansvarig utredare försökt få till stånd enskilt samtal med har inte kommit på inbokade samtal och inte heller gått att nå via telefon. På grund av hög arbetsbelastning på individ- och familjeomsorgen har sökandet pågått efter konsult alternativt vikarie att anställa, socialsekreterare har behövt göra prioriteringar gällande handläggning av ärenden. J. har haft en handläggande socialsekreterare gällande insatsen i form av familjebehandling och familjebehandlare har gjort försök att ha kontinuerlig kontakt med familjen. Vikarie, med uppgift att genomföra utredningen, anställdes . Bedömning görs att myndighetsnämnden handlagt beslutet kring samtal med barn i enlighet med gällande lagstiftning och med barnets bästa i fokus. Utredningsarbetet fördröjdes med anledning av brist på personal i kombination med hög arbetsbelastning. Bedömning görs dock att J:s ärende bevakades genom socialsekreterare med ansvar för pågående stödinsats samt av familjebehandlare. yttrade sig över remissvaret. Under handläggningen hos JO inkom även med kompletteringar till sin anmälan. I ett beslut anförde JO följande. Vid en utredning av om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd får nämnden, för bedömningen av behovet av insatser, konsultera sakkunniga samt i övrigt ta de kontakter som behövs. Utredningen ska bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för skada eller olägenhet. Den ska inte göras mer omfattande än vad som är motiverat av omständigheterna i ärendet och den som berörs av utredningen ska underrättas om att en utredning inleds (11 kap. 2 § SoL). 2 013 /1 4:J O1 Det finns inte skäl för mig att kommentera myndighetsnämndens beslut att inleda en utredning angående J. Min granskning är inriktad på vissa frågor som rör den formella handläggningen av utredningen. Enligt 1 kap. 2 § SoL ska, när åtgärder rör barn, särskilt beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver och enligt 3 kap. 5 § andra stycket SoL ska, när en åtgärd rör ett barn, barnets inställning så långt det är möjligt klarläggas. Hänsyn ska tas till barnets vilja med beaktande av dess ålder och mognad. När socialnämnden bedömer att ett samtal med barnet bör äga rum i en utredning och barnet har uppnått den ålder och mognad som krävs för att själv bestämma om sin medverkan, är det barnet som råder över om något samtal ska hållas. Barnets medgivande är då både en nödvändig och tillräcklig förutsättning. Det innebär i sin tur att vårdnadshavarens samtycke till samtalet inte behöver inhämtas och att samtalet kan äga rum mot vårdnadshavarens vilja (jfr JO:s ämbetsberättelse 2006/07 s. 212 och prop. 2009/10:192 s. 32 f.). Även i de fall där barnet inte har uppnått den ålder och mognad som krävs för att själv bestämma har , med stöd av 11 kap. 10 § tredje stycket SoL, en möjlighet att vid vissa utredningar höra barnet utan vårdnadshavarens samtycke. Omsorgsfulla överväganden från sida angående behovet av att samtal sker krävs i varje enskilt fall. Någon regel om att vårdnadshavarens inställning ska kontrolleras före samtalet finns inte. Av 1 kap. 1 § och 3 kap. 5 § SoL följer däremot att vårdnadshavaren bör informeras om samtalet innan det genomförs. Rent allmänt gäller att en utredning som rör barn ska bedrivas i samråd med barnets vårdnadshavare. Utgångspunkten är alltså att vårdnadshavarens inställning till att samtal hålls med barnet ska efterfrågas och i största möjliga mån beaktas. Frivillig medverkan och bästa möjliga samarbete med barnets vårdnadshavare är alltid att föredra och bör eftersträvas så långt det är möjligt (jfr t.ex. JO:s ämbetsberättelse 2012/13 s. 288). I nu aktuellt fall har genomfört ett samtal med J. utan att samråda med hans vårdnadshavare. J. var för samtalet . har i sitt remissvar inte berört frågan om J. var mogen att själv avgöra om han ville delta i samtalet eller inte. Nämnden har uppgivit att skälet till att vårdnadshavarna inte tillfrågades om sin inställning innan samtalet hölls var att bedömningen gjordes att samtal då inte skulle kunna genomföras. Den ståndpunkten grundades på att vårdnadshavarna vid tidigare tillfällen inte samtyckt till att samtal hölls med J. Den möjlighet som ges genom 11 kap. 10 § tredje stycket SoL motiveras av att vårdnadshavarna inte ska kunna hindra att samtal genomförs med barnet när det är sakligt motiverat. Det kan exempelvis vara nödvändigt att samtal hålls med barnet för att ska få ett tillräckligt underlag för att kunna ta ställning till om nämnden behöver ingripa samt hur behovet av insatser för barnet ser ut (prop. 2009/10:192 s. 16). Av den förhandsbedömning som gjordes innan utredningen avseende J. inleddes framgår att bedömde att det var av största vikt att J. omgående 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 under utredningen erbjöds möjlighet till samtal kring sin situation. Samtalet ansågs således vara en viktig del av utredningen. Det är naturligtvis möjligt att ha olika åsikter i fråga om huruvida detta varit nödvändigt eller inte men det blir då fråga om en typ av bedömningar som JO normalt är försiktig med att uttala sig om. Jag finner inte skäl att frångå den principen här. Med utgångspunkt från det som nämnden har anfört i sitt remissvar finns det inte skäl för mig att kritisera samtalet med J. genomfördes utan vårdnadshavarnas samtycke och utan att de informerades om samtalet innan det ägde rum. En annan fråga är om nämnden hade rätt att dröja med att informera vårdnadshavarna om att en utredning hade inletts. När en utredning har inletts ska barnets vårdnadshavare underrättas om att så har skett. Bestämmelsen om nämndens upplysningsskyldighet har kommit till för att det inte ska råda något tvivel om att en utredning pågår. Familjen ska därför alltid informeras om nämndens beslut och avsikter i fråga om utredningens bedrivande (prop. 1996/97:124 s. 110). Det har ansetts otillfredsställande att utredningsarbete skulle kunna bedrivas bakom ryggen på de berörda (a. prop. s. 109).