frsrdg · H104JO1 · 2013-11-13 00:00:00 — Av handlingarna i äredendet framgick bl.a. följande. . påträffades av en polispatrull vid i , sedan larm inkommit om att en verbalt aggressiv person gick omkring och viftade med en kniv. . var kraftigt påverkad och hade en tydlig alkohollukt från andedräkten. Han bar kniv och hade flera märken efter skärsår på armarna. Efter beslut av polisassistenten infördes 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 . till arresten Davidshall. Vid ingripandet uppträdde . aggressivt och gjorde motstånd, och sattes han i arresten efter beslut av det inre befälet, polisinspektören . Enligt tillsynsprotokollet var . sedan vaken i ca . I kolumnen för övriga anteckningar angavs: Blod i cell från skärsår på vä hand och Smetar ut blodet på väggar och ruta. . sov mellan och 7.00 och frigavs från omhändertagandet kl. 7.10 enligt beslut av det inre befälet, polisinspektören . Kl. 7.15 hölls förhör med . Kl. 7.53 skrevs . in vid akutmottagningen, och konstaterade undersökande läkare att . på sin vänstra hand hade ett flertal ytliga rispor samt två djupare sår engagerande cutis subcutis, 2–2,respektive . De större såren syddes, varefter . remitterades till psykakuten. i (biträdande länspolismästaren ) inkom med ett yttrande, till vilket var fogat underyttranden från chefen för polisområde , polismästaren , samt och . uppgav att han inte hade något tydligt minne från den aktuella kvällen men att han med hjälp av protokollet försökt att dra sig till minnes. Efter att ha redogjort för de rutiner som tillämpas i samband med omhändertagande av berusade personer anförde han bl.a. att han gjort bedömningen att . inte behövde akut läkarvård med anledning av sina skärsår, särskilt inte i det tillstånd denne var i, dvs. kraftigt berusad och mycket aggressiv. Vidare fann han det osannolikt att en större blödning eller sår på händer inte skulle ha upptäckts av den personal som förde in . i arresten. anförde bl.a. att han tjänstgjorde från kl. 6.30 den morgon då . frigavs från omhändertagandet, att han inte kom närmare ihåg vad som sades i dialogen mellan honom och . men att han, om han mindes rätt, hade försökt påtala för . att denne borde låta se över sina sår på sjukhus. I polisområdets yttrande redovisade följande bedömning. Polisområdet konstaterar först att den bedömning som polismännen gjorde avseende behovet att omhänderta . förefaller rimlig utifrån de iakttagelser allmänheten gjort och den situation som polismännen vid ankomsten till platsen fann. Inkomna till arresten gjordes förmansprövning av ansvarigt befäl . Av utredningen framgår att denne beslutade att . skulle vara fortsatt omhändertagen med anledning av sin berusning och sättas in i arrest. Skärsår på armar uppmärksammades men stationsbefälet bedömde att den omhändertagnes tillstånd inte var sådant att det fanns behov av läkarundersökning. Polisområdet ser ingen anledning att ifrågasätta denna bedömning. Polisområdet kan vidare konstatera att tillsyn utförts enligt gällande föreskrifter och att det inte heller vid sådan tillsyn framkommit något som skulle ha föranlett en annan bedömning. Av uppgifterna i protokollet har vaktkonstaplarna i tjänst uppmärksammat att . blött från handen och att han smetat ut blodet på väggar och fönster. Polisområdet konstaterar att . skulle ha erhållit sjukvård för dessa skärsår om det hade bedömts nödvändigt. 2 013 /1 4:J O1 Polisområdet kan sammanfattningsvis inte se att man i detta fall frångått gällande regelverk eller rutiner och finner inte anledning att ifrågasätta den bedömning eller insats som gjorts i fallet. hänvisade till de bedömningar som gjorts av och anslöt sig till dem. I ett beslut anförde JO Axberger följande. Enligt 1 § LOB får den som anträffas så berusad av alkoholdrycker eller annat berusningsmedel att vederbörande inte kan ta hand om sig själv eller annars utgör en fara för sig själv eller för någon annan, omhändertas av polisman. Om det behövs med hänsyn till den omhändertagnes tillstånd, ska han eller hon så snart det kan ske undersökas av läkare (3 § LOB). Av 4 § LOB framgår att en omhändertagen person som inte bereds vård på sjukhus eller någon annan vårdinrättning och inte heller tas om hand på något annat sätt eller annars kan friges får hållas kvar. Den omhändertagne får då tas i förvar om det är nödvändigt med hänsyn till ordning eller säkerhet. I 6 § LOB stadgas att den omhändertagne fortlöpande ska ses till. Skulle den omhändertagnes tillstånd ge anledning till det ska han eller hon föras till sjukhus eller läkare tillkallas. Enligt 3 kap. 1 § föreskrifter och allmänna råd om omhändertagande av berusade personer (FAP 023-1, RPSFS 2000:57) ska polisen, när en berusad person omhändertas, bedöma om den omhändertagne, på grund av en skada eller av någon annan orsak, behöver omedelbar läkarvård. Av 3 kap. 2 § i nämnda föreskrifter framgår att läkarundersökning ska ske bl.a. om den omhändertagne har en inte obetydlig kroppsskada. Några av de skärsår som . hade åsamkat sig var så allvarliga att de senare behövde sys. Det kan mot den bakgrunden knappast anses att skadorna var obetydliga (jfr vad som ovan anförts om den rättsliga regleringen). Av utredningen framgår också att polispersonalen vid omhändertagandet var på det klara med att . hade flera skärsår. Det är anmärkningsvärt att inga åtgärder vidtogs från polisens sida för att få till stånd en läkarundersökning av . under omhändertagandet, inte minst med tanke på att skadorna var så pass omfattande att denne kunde smeta ut sitt blod i arresten och att polisen senare uppmanade . att själv uppsöka läkare. Att en omhändertagen person är berusad eller uppträder aggressivt utgör självklart inte skäl för att låta bli att tillkalla läkare när behov av detta föreligger. förtjänar alltså kritik för sitt omhändertagande av . 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Anmälan mot för att myndigheten lämnat en sekretessbelagd uppgift till om egendom som omhändertagits i samband med ett polisingripande (Dnr 2187-2012) Beslutet i korthet: En person misstänktes för ringa narkotikabrott och medtogs för kroppsbesiktning. I samband därmed omhändertog polisen en klocka som den misstänkte bar på sig. Sedan det framkommit att den misstänkte hade skulder i mål hos lämnade polisen uppgiften om klockan till som omgående beslutade om utmätning av den. Sekretessbelagda uppgifter om egendom som polisen påträffar i sin verksamhet kan efter en intresseavvägning i det enskilda fallet lämnas till med stöd av den s.k. generalklausulen i offentlighets- och sekretesslagen. Vid intresseavvägningen ska det intresse som sekretessen är avsedd att skydda ställas mot det intresse som företräder. Om- ständigheter av betydelse vid intresseavvägningen är bl.a. egendomens värde, möjligheter att för egen del säkerställa utmätning och skuldbeloppets storlek. De omständigheter som i detta fall beaktades vid intresseavvägningen var sådana att polisen hade rätt att lämna den sekretessbelagda uppgiften till . I en anmälan till JO framförde advokaten , såsom ombud för , kritik mot och anförde i huvudsak följande. var föremål för ett polisingripande. I samband med ingripandet tog polisen ifrån honom en klocka och uppgav att anledningen till detta var att han hade skulder hos . underrättade om klockan och överlämnade den dit. Enligt vad som framgår av polismyndighetens avrapporteringspromemoria över ingripandet var klockan aldrig tagen i beslag, utan tillfälligt i polisens besittning. Polisen hade inte rätt att förfoga över klockan på det sätt som skedde. Det var inte förenligt med offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL, att lämna ut uppgiften om innehavet till då det inte var uppenbart att intresset av att lämna ut uppgiften hade företräde framför intresset av att skydda uppgiften. En sådan tilllämpning av den s.k. generalklausulen skulle medföra att polisen godtyckligt kan ta föremål från personer för att säkra skulder hos . Enligt en promemoria upprättad av rättsenheten vid larna skulle exempelvis anknytning till organiserad brottslighet, med hänsyn till dess systemhotande karaktär, vara en sådan omständighet som möjliggör 2 013 /1 4:J O1 ett uppgiftslämnande till med stöd av generalklausulen. Vidare skulle summan av det beslagtagna godset kunna indicera att pengarna härrör från brott och ett uppgiftslämnande kunna komma i fråga. uppfattning synes inte ha stöd i lag eller doktrin. har under alla förhållanden inte någon anknytning till organiserad brottslighet och har inte åtkommit klockan på olagligt sätt. Enligt polismyndighetens promemoria ska uppgiftslämnandet dokumenteras genom en tjänsteanteckning med en kort redogörelse för bakgrunden, de bestämmelser som har tillämpats och befattningshavarens bedömning. Så har inte skett i detta fall. Till anmälan bifogades bl.a. den av upprättade promemoria till vilken anmälaren hänvisade. Handlingar från hämtades in och granskades. Efter att ha anmodats att yttra sig inkom (rikspolische- fen ) med ett yttrande. Till yttrandet bifogades ett yttrande från (länspolismästaren ). lämnade följande redogörelse för handläggningen av det aktuella ärendet. blev , då han uppvisade tydliga tecken på narkotikapåverkan och det således fanns en skälig misstanke om narkotikabrott, medtagen till polisstationen i för efterföljande kroppsbesiktning och kroppsvisitation. Sedermera gjordes en anmälan på innehav och bruk av narkotika, ringa brott []. Enligt protokoll över kroppsvisitation var ändamålen med visitationen att söka efter föremål som är underkastade beslag (i förevarande fall narkotika) samt säkerhetsskäl []. Vid kroppsvisitationen upptäcktes att Da- vid E. hade en stor tung klocka på sin arm. Denna undersöktes eftersom polismännen befarade att den kunde gömma narkotika. Eftersom klockan var stor och tung och polismännen befarade att den kunde användas som knogjärn fick klockan vara kvar i ansvariga polismäns besittning på grund av säkerhetsskäl. Under förhör uppgav att han hade skulder på hos Kronofogden. Polismännen gjorde bedömningen att hans klocka, som tillfälligt var i polisens besittning, hade ett ganska högt värde. berättade dessutom spontant att klockan var värd . Mot bakgrund härav beslutade en av polismännen att underrätta Kronofogden om att klockan fanns i polisens besittning. Kronofogden beslutade om förbud att lämna ut klockan till någon annan än Kronofogden. Efter att ha redogjort för bakgrunden och den rättsliga regleringen redovisade Inledningsvis konstaterar att har medtagits till polisstationen för kroppsbesiktning och kroppsvisitation med anledning av misstanke om narkotikabrott. har sålunda tillfälligt omhändertagits för att de aktuella åtgärderna skulle kunna utföras och har såvitt framkommit släppts direkt efter att dessa utförts. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 En avvisitering, dvs. en provisorisk skyddsvisitation, genomfördes vid omhändertagandet med stöd av 19 § polislagen. För det fall den misstänkte personen ska tas in i häkte eller polisarrest – vilket sannolikt inte var helt klarlagt vid omhändertagandet – finns också stöd för sådan skyddsvisitation i 4 kap. 2 § häkteslagen (2010:611). Då klockan bedömdes kunna utgöra ett sådant farligt föremål som avses i 19 § första stycket 1 polislagen omhändertogs den tillfälligt av polismännen med stöd av den angivna bestämmelsen. Klockan har såvitt framkommit sålunda inte varit tagen i beslag enligt bestämmelserna i 27 kap. RB. I förarbetena till vissa ändringar i polislagen anges att omhändertagen egendom bör återlämnas så snart omhändertagandet inte längre behövs för att syftet med åtgärden ska uppnås (prop. 2003/04:159 s. 17). Det finns enligt mening inget som tyder på att omhändertagandet av klockan varat , beroende på kontakterna med , än vad som syftet med åtgärderna motiverat (dvs. kroppsvisitationen och kroppsbesiktningen). Omhändertagandetiden synes sålunda inte ha fördröjts med anledning av kontakterna med . Utifrån vad som går att utläsa av den dokumentation som tagit del av bedömer styrelsen att såväl den genomförda skyddsvisitationen som omhändertagandet av klockan har hanterats i enlighet med gällande författningar och i övrigt på ett korrekt sätt. Egendom som har tagits i förvar i avvaktan på att kvarstad utverkas eller i beslag kan bli föremål för s.k. distansutmätning enligt 4 kap. 7 § UB [utsökningsbalken]. Detta gäller också sådan egendom som har omhändertagits för den intagnes räkning i häkte eller polisarrest. Distansutmätning innebär att fattar beslut om utmätning utan att egendomen är tillgänglig. Beslut om utmätning fattas i regel under ett telefonsamtal varigenom den myndighet som omhändertagit egendomen – vanligtvis Polisen, eller – underrättar om att exempelvis ett beslag hävts. som meddelar per telefon eller fax att egendomen utmäts förbjuds myndigheten att lämna ut egendomen till den misstänkte eller någon annan som gör anspråk på egendomen (handledning , dnr 808 12552-10/112). En förutsättning för distansutmätning är enligt tolkning av 4 kap. 7 § UB samt handledning att egendomen har beslagtagits eller omhändertagits på annat sätt. Motivet till det förefaller vara att först då anses egendomen kunna identifieras på ett sådant sätt som krävs enligt 4 kap. 7 § UB. I det nu aktuella fallet kontaktade polismyndigheten klockan var omhändertagen och därmed i polismyndighetens besittning. Därmed synes förutsättningarna för distansutmätning enligt mening vara uppfyllda. Detta är emellertid en fråga som ansvarar för att bedöma. anser emellertid att det inte finns skäl att bedöma omhändertagna föremål på annat sätt än beslagtagna föremål. I båda fallen är egendomen i polismyndighetens besittning. Av handledning (a. ovan) framgår att någon skillnad inte heller görs i detta hänseende. anser sålunda att polismyndigheten ägt förfoga över klockan på det sätt som skett. 2 013 /1 4:J O1 Utlämnande av sekretessbelagda uppgifter Uppgifter i en förundersökning kan omfattas av sekretess enligt 18 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen, OSL. Eftersom sekretesskyddet följer med uppgifterna i dessa fall kan sådana uppgifter i många fall lämnas ut till en annan myndighet utan hinder av sekretess. går därför inte närmare in på de avvägningar som görs vid utlämnande i dessa fall. Genom kontakten med har polismyndigheten lämnat ut uppgifter om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden. Sådana uppgifter omfattas av sekretess enligt 35 kap. 1 § OSL. Den sekretessbrytande bestämmelsen i 10 kap. 27 § OSL (generalklausulen) innebär dock att uppgifter som omfattas av sekretess i vissa fall, efter en prövning i varje enskilt fall, kan lämnas till en myndighet om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Det framgår inte uttryckligen av avrapporteringspromemorian att en sådan intresseavvägning som krävs vid tillämpningen av bestämmelsen i 10 kap. 27 § OSL har ägt rum. Det framgår av avrapporteringspromemorian att en bedömning i frågan ändå har gjorts genom att det uppgivit om sina skulder till samt klockans värde har dokumenterats och därefter har kontakter tagits med . Av länspolismästarens skrivelse till ombud anges vidare att de beslutande polismännen har gjort bedömningen att det är uppenbart att intresset av att lämna ut uppgifterna har företräde framför intresset av att skydda uppgifterna om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden. Det hade emellertid varit önskvärt att denna bedömning hade dokumenterats i avrapporteringspromemorian eller på annat sätt. Å andra sidan är det inte rimligt att kräva av polispersonal i yttre tjänst att de dokumenterar varje övervägande som görs. Något krav på dokumentation av den sekretessprövning som föregår ett utlämnande av uppgifter finns inte heller. JO har i två äldre beslut (JO 1987/88 s. 93 och 1988/89 s. 45) behandlat frågan om Polisens möjligheter att underrätta om egendom som har tagits i beslag eller som Polisen på annat sätt har fått kännedom om. Fallen gällde polismyndigheter som informerat om egendom som tillhörde brottsmisstänkta och som myndigheterna tagit i beslag eller fått kännedom om på annat sätt. fick därigenom möjlighet att säkra betalning för den misstänktes skulder genom att försäkra sig om egendomen. JO anförde att de uppgifter som av Polisen lämnats till omfattades av sekretess enligt dåvarande 9 kap. 17 § sekretesslagen och att den sekretessbrytande bestämmelse som kunde bli aktuell var generalklausulen. Vidare fann JO att avvägningen mellan den enskildes och intresse inte hade utfallit på ett riktigt sätt och att polismyndigheterna inte haft rätt att utan författningsstöd lämna uppgift till om den aktuella egendomen. har i sitt betänkande (SOU 1999:53, s. 350 f.) ansett att JO:s uttalanden i nämnda ärenden har varit väl kategoriska när det gäller frågan om generalklausulens tillämpning. Utredningen framhöll också – i motsats till JO:s ståndpunkt – att det inte finns något generellt hinder mot att tillämpa generalklausulen i samarbetet mellan Polisen och . En annan sak är att det är en grannlaga uppgift att avväga om intresset av att lämna uppgiften i det enskilda fallet väger över det intresse som sekretessen ska skydda. JO har dock i ett senare beslut (, dnr 3746-1997) uttalat att sekretesslagen enligt sin ordalydelse inte utesluter att en uppgift som omfattas av sekretess enligt 9 kap. 17 § sekretesslagen efter en intresseav- 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 vägning i det enskilda fallet lämnas från en polis- eller åklagarmyndighet till . I sammanhanget bör nämnas att , för att underlätta samarbetet mellan bl.a. Polisen och , föreslog att myndigheter som hanterar beslag, främst Polisen och , ska underrätta om att en person har tillgångar som är tillgängliga för exekutiva åtgärder. Förslaget har inte lett till någon lagstiftning. Även de samarbetsformer som inrättats mot bakgrund av regeringens uppdrag till och vissa andra myndigheter att vidta åtgärder för att säkerställa en effektiv och uthållig bekämpning av den grova organiserade brottsligheten (Ju 2008/5776/PO), bl.a. regionala underrättelsecenter, bör nämnas i detta sammanhang. Dessa nya former för myndighetssamverkan har varit i bruk och bygger i hög utsträckning på informationsutbyte mellan de myndigheter som ingår i samverkan. Sådant informationsutbyte sker till stor del med stöd av generalklausulen i 10 kap. 27 § OSL. Det finns även andra exempel på samarbetsformer mellan myndigheter som syftar till att bekämpa brott och där en viktig förutsättning för samarbetet är informationsutbyte med stöd av generalklausulen i 10 kap. 27 § OSL. I slutredovisningen till regeringen av det ovan angivna uppdraget anförde och de andra myndigheter som omfattades av uppdraget bl.a. att det finns problem förknippade med tillämpningen av generalklausulen vid uppgiftslämnande och att tillämpningen innebär svåra avvägningar i det enskilda fallet (skrivelse , POA-400-4599/08). Vidare framfördes i redovisningen att stöd för ett mer långsiktigt och rutinmässigt uppgiftslämnande mellan bl.a. de brottsbekämpande myndigheterna saknas och att det är angeläget att det skyndsamt tillskapas ett sådant stöd för informationsutbyte. Mot bakgrund av denna skrivelse har frågan om förbättrade möjligheter att utbyta uppgifter mellan myndigheter som samverkar mot grov organiserad brottslighet varit föremål för en utredning (SOU 2011:80). Förslagen i utredningen bereds inom . Generalklausulen i 10 kap. 27 § OSL är av avgörande betydelse för att myndigheter ska kunna samverka för att bekämpa brott samt försvåra för människor att försörja sig genom brottslig verksamhet. Myndigheternas samverkan i detta hänseende är vidare av mycket stor betydelse för att nå framgång i den brottsbekämpande och brottsförebyggande verksamheten. Inom polisorganisationen är det väl känt, genom utbildningar och information i övrigt, att en tillämpning av generalklausulen förutsätter en intresseavvägning som måste göras i varje enskilt fall. Det framgår också av yttrandet från att polismyndigheten informerat om hur bestämmelsen ska tillämpas. Den intresseavvägning som ska göras enligt bestämmelsen är inte alltid särskilt enkel utan är ofta förknippad med osäkerhet och rädsla för att göra felaktiga bedömningar. Det är främst mot denna bakgrund som m.fl. myndigheter har hemställt hos regeringen om ett mer ändamålsenligt stöd för uppgiftsutlämnande mellan myndigheter i dessa sammanhang. Även i de fall det inte är fråga om att bekämpa grov organiserad brottslighet finns det ofta starka skäl att kunna lämna uppgifter om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden vidare till en annan myndighet som kan vidta åtgärder, t.ex. eller . Att värdefull egendom som kriminellt belastade individer innehar kan användas för att betala skulder som dessa har till samhället eller andra enskilda är av stor vikt inte minst ur ett brottsförebyggande perspektiv. 2 013 /1 4:J O1 är enligt mening en aspekt som måste beaktas i en sådan intresseavvägning som ska göras enligt 10 kap. 27 § OSL. anser beträffande det nu aktuella ärendet att en intresseavvägning enligt 10 kap. 27 § OSL mycket väl kan leda till bedömningen att uppgifter om personliga och ekonomiska förhållanden kan lämnas till . Styrelsen anser att det är viktigt att ta hänsyn till att dessa bedömningar ofta är svåra att göra och görs utifrån en helhetsbedömning av situationen som det kan vara svårt att dokumentera och återge på ett fullständigt sätt. anser att en sådan tillämpning av generalklausulen som skett skulle medföra att Polisen godtyckligt kan ta föremål från personer för att säkra skulder hos . Genom den prövning som görs vägs de olika intressena mot varandra. Det är i och för sig fråga om bedömningar av enskilda tjänstemän i enskilda fall, men uppfattning är att sådana prövningar i allmänhet görs på ett nogsamt sätt och det är därför inte fråga om godtyckliga bedömningar. anför att polismyndighetens krav på dokumentation inte följts. Med detta menar anmälaren det polismyndigheten anger i sin promemoria från . I promemorian anger polismyndigheten följande. Det är således viktigt att den befattningshavare som tar initiativ till att vidarebefordra uppgiften till har gjort en noggrann bedömning utifrån tillämplig sekretessbestämmelse samt generalklausulen. Uppgiftsutlämnandet ska vidare dokumenteras genom en tjänsteanteckning varvid en kort redogörelse för bakgrunden, vilka bestämmelser som har tillämpats samt den eller de springande punkterna för bedömningen ska framgå. Den aktuella promemorian utgör anvisningar till de anställda inom myndigheten om hur de ska hantera utlämnande av uppgifter till . De polismän som har verkställt ingripandet mot och kontaktat har dokumenterat kontakterna med i avrapporteringspromemorian. I promemorian finns också en redogörelse för bakgrunden samt översiktligt vilka bedömningar som gjorts. Däremot saknas som polismyndigheten också påpekar i sitt yttrande en hänvisning till aktuellt lagrum. Därigenom har polismyndighetens anvisningar inte helt följts. De krav som ställs på dokumentation i samband med aktuell typ av ingripande framgår av 28 kap. 9 och 13 §§ RB samt 27 § polislagen samt föreskrifter och allmänna råd om dokumentation enligt 27 och 28 §§ polislagen (RPSFS 2011:12, FAP 100-2). Enligt dessa bestämmelser ställs inga krav på dokumentation av utlämnande av uppgifter till annan myndighet och om den sekretessprövning som görs i samband med detta. Inte heller i förvaltningslagen (1986:223) finns det några bestämmelser om dokumentation i dessa fall. anser, trots att polismyndighetens anvisningar inte helt följts, att dokumentationen av kontakterna med måste bedömas som tillräckliga utifrån de allmänna principer som får anses gälla för dokumentation hos en myndighet. Som anfört ovan hade det dock varit önskvärt att även dokumentera att en intresseavvägning har gjorts samt hur denna intresseavvägning utfallit. I ett beslut anförde JO följande. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1