frsrdg · H104JO1 · 2013-11-13 00:00:00 — Jag har även klargjort för personalen att det är ordföranden som upprätthåller ordningen i rättssalen. använder tingsrätten enbart riktlinjer om vad som gäller vid ett domstolsbesök. Tingsrätten har, trots ifrågasättandet av upplysning i sina föreskrifter om sedvanan om att ta av sig mössa/keps i rättssalen, valt att behålla denna punkt med hänsyn till att det är just en rekommendation och inte en förhållningsregel till den besökande. Det är sedan ordföranden som får avgöra om det är tillåtet för en person att ha kepsen eller mössan på sig i rättssalen. Avslutningsvis vill jag framhålla att det är angeläget att rekommendationer vid domstolsbesök i linje med offentlighetsprincipen ger ett mer välkomnande intryck för allmänheten än vad tingsrättens tidigare rekommendationer eller riktlinjer förmedlar. yttrade sig över remissvaren. I ett beslut anförde JO följande. Av 2 kap. 11 § andra stycket och 20 § regeringsformen, , framgår att en förhandling vid en domstol ska vara offentlig om inte annat föreskrivs i lag. Principen om offentlighet vid domstolsförhandlingar upprepas i 5 kap. 1 § första stycket RB. Det finns undantag från denna princip. Rätten kan av sekretesskäl besluta att en förhandling, helt eller delvis, ska hållas inom stängda dörrar, vilket innebär att åhörare stängs ute från förhandlingen eller från delar av den. Rätten kan också besluta att en förhandling i ett brottmål där den tilltalade är ska hållas inom stängda dörrar (27 § andra stycket lagen [1994:167] med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare). Enligt bestämmelsen i 5 kap. 9 § första stycket RB ankommer det på rättens ordförande att upprätthålla ordningen vid sammanträden och att meddela de ordningsregler som behövs. Ordföranden får utvisa den som stör förhandlingen eller på annat sätt uppträder otillbörligt. Ordföranden får också begränsa antalet åhörare i rättssalen för att undvika trängsel. Vad som ska anses vara ordningsstörande eller innebära ett otillbörligt beteende i rättssalen måste bedömas utifrån omständigheterna i det enskilda fallet (se Fitger, , , Zeteo, kommentaren till 5 kap. 9 § RB). Det är sålunda rätten som fattar beslut om stängda dörrar och rättens ordförande som ansvarar för ordningen i rättssalen. Även om det råder olika uppfattningar om händelseförloppet är det klarlagt att tingsrättens receptionspersonal anvisade åhörarna att invänta en paus i förhandlingen innan de fick gå in i rättssalen, utan att något beslut om stängda 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 dörrar hade fattats från rättens sida. Förfarandet att uttryckligen neka åhörarna tillträde till den pågående förhandlingen stred mot den grundlagsskyddade offentlighetsprincipen. För detta förtjänar tingsrätten kritik. Tingsrätten har beklagat det inträffade, och jag utgår ifrån att de åtgärder som tingsrätten har vidtagit för att förhindra att det som skedde ska upprepas är tillräckliga. Tingsrättens riktlinjer för studiebesök De riktlinjer som tingsrätten formulerat har haft sin utgångspunkt i rekommendationer för studiebesök (som bl.a. finns utlagda på ), dock med vissa ändringar och tillägg. Av utredningen har framkommit att riktlinjerna funnits att hämta i tingsrättens reception och att de skickats ut i förväg till besökare vid tingsrätten. Rekommendationer av detta slag är naturligtvis inte bindande. Det ligger emellertid i sakens natur att allmänheten uppfattar dem annorlunda och anpassar sig efter dem. Det är därför viktigt att riktlinjer av detta slag återspeglar det regelverk som verkligen gäller samt att tingsrättens personal är informerad om vad de innebär och vad de grundar sig på. Det är naturligtvis oacceptabelt att från en domstols sida lämna förhållningsorder som, utan lagstöd, inskränker grundläggande fri- och rättigheter. Detta gäller oavsett hur riktlinjerna tillämpas i praktiken. JO har tidigare konstaterat att huvudregeln måste vara att enskilda, i myndighetslokaler till vilka allmänheten har tillträde, även har rätt att fotografera (JO:s beslut , dnr 3909-2010). Det gäller särskilt i domstolslokaler med tanke på vikten av att allmänheten har insyn i domstolarnas verksamhet. Enligt min mening fanns det därför inte förutsättningar för tingsrätten att generellt förbjuda fotografering och filmning i domstolsbyggnaden i samband med studiebesök. Det finns inget allmänt förbud mot ljudupptagning i samband med en förhandling. Rätten får under vissa förutsättningar förbjuda ljudupptagning under ett förhör om det besvärar den som hörs så att det blir till skada för utredningen. En ljudupptagning kan härutöver vara otillåten i vissa fall där inspelningen stör själva ordningen i rättssalen. Att rent generellt föreskriva att inspelning av ljud kräver rättens godkännande är därför, som tingsrätten också skriver i sitt remissvar, missvisande. Presumtionen är tvärtom att ljudinspelningar är tillåtna. Jag är alltså kritisk till den utformning som tingsrättens riktlinjer har haft i de delar de avsett fotografering och filmning i domstolsbyggnaden samt ljudinspelning. Jag noterar med tillfredsställelse att tingsrätten nu har reviderat riktlinjerna. 2 013 /1 4:J O1 Kritik mot ett hovrättsråd i och mot hovrätten för hanteringen av ett utkast till fällande dom i ett brottmål (Dnr 4620-2011) Beslutet i korthet: Ett brottmål skrevs av. I stället för avskrivningsbeslutet expedierade hovrätten ett utkast till fällande dom till bl.a. den offentlige försvararen. Hovrätten och ett hovrättsråd vid hovrätten kritiseras för sin hantering av detta utkast. Advokaten framförde i en anmälan klagomål mot och ifrågasatte bl.a. domstolens objektivitet under handläggningen av ett brottmål där han var ombud och offentlig försvarare för den tilltalade. Till anmälan fogade han bl.a. ett utkast till dom daterat , en skrivelse från presidenten i , , daterad , en skrivelse från daterad jämte yttranden från hovrättslagmannen och hovrättsrådet . Attunda tingsrätts dom i mål B 3941-10 hämtades in och granskades. Av utredningen och anmälan med bilagor framgick i huvudsak följande. Den tilltalade åtalades för sexuellt tvång men frikändes från ansvar av Attunda tingsrätt. Åklagaren och målsäganden överklagade domen till . Målet sattes ut till huvudförhandling och som referent utsågs hovrättsrådet . Den tilltalade inställde sig inte till huvudförhandlingen, varför den ställdes in. Målet sattes därefter ut till ny huvudförhandling men inte heller inställde sig den tilltalade. Såväl åklagaren som målsäganden återkallade vid tillfället sina överklaganden, varefter målet i beslut skrevs av från vidare handläggning. mottog B.H. via e-post från ett utkast till dom daterat . Utöver parternas yrkanden och inställning anges bl.a. följande under ett avsnitt rubricerat Skuld. Hovrätten instämmer i tingsrättens bedömning av O.H.S:s under utredningens gång skiftande och vacklande uppgifter. Hovrätten har heller ingen annan åsikt än tingsrätten när det gäller frågan om vilken uppfattning O.H.S. haft om målsägandens ålder. De anmärkningar tingsrätten gjort om bevisverkan av videoinspelade förhör med barn är naturligtvis riktiga, men det kan framhållas att det i detta fall är fråga om att värdera och ta ställning till en tonårig flickas utsaga, inte ett litet barns berättelse. Målsäganden har lämnat sina uppgifter på ett trovärdigt sätt och det har inte framkommit något som medför att tillförlitligheten av hennes uppgifter kan sättas i fråga. Att målsägandens uppgifter om vad som inträffat är riktiga vinner också stöd av vad som – genom de utsagor som lämnats av J.S. och målsägandens mamma – framkommit 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 om målsägandens reaktioner på det inträffade. Med hänsyn till det anförda sätter hovrätten full tilltro till målsägandens uppgifter om vad som hänt. Hovrätten vill för sin del peka på följande replikskiften i det videoinspelade förhör med målsäganden som hölls : Förhörsledaren: Jag vet ju att du berättade för (en tidigare förhörsledare; hovrättens anm.) att när han tog tag i din hand att du stretade emot. Målsäganden: Alltså jag stretade inte emot så där jättemycket, lite lätt. Förhörsledaren: han när du stretade emot då? Målsäganden: Nej, jag tror, alltså det kändes som att h(a)n tog i mer då. Som ovan framhållits utgår hovrätten vid sin prövning från målsägandens beskrivning av händelseförloppet och denna innebär att målsäganden till en början stretat emot lite lätt och att O.H.S. då tog i mer. Vad som här framkommer bör ses mot bakgrund av att målsäganden, enligt vad som framgår av nämnda videoförhör, började gråta när O.H.S. tog hennes hand och stoppade den innanför sina byxor och att målsäganden klargjort att hon hade en flickvän och att hon inte tyckte om killar. – Mot denna bakgrund innebär vad som framkommit om händelseförloppet att O.H.S. enligt hovrättens uppfattning utsatt målsäganden för ett olaga tvång, varigenom hon förmåtts onanera åt honom, låt vara att det använda våldet – särskilt om det ses isolerat från det övriga händelseförloppet – varit av lindrig karaktär. inte skulle utövat detta tvång med sådant uppsåt som krävs för straffansvar framstår som uteslutet. Det anförda medför att O.H.S. till skillnad från vad tingsrätten kommit fram till, skall fällas till ansvar för sexuellt tvång. Under ett avsnitt rubricerat Skadestånd anges följande. Med hänsyn till utgången i skuldfrågan är O.H.S. skadeståndsskyldig gentemot målsäganden. Vid bedömningen av storleken på det skadestånd som skall utdömas bör beaktas att O.H.S:s beteende – enligt vad utredningen visar – medfört att målsäganden blivit störd i sin tillvaro och att hon utsatts för en relativt allvarlig kränkning. På grund härav och med beaktande av det uttryck gärningen tagit sig finner hovrätten de av målsäganden i skadestånd fordrade beloppen vara skäliga. Om räntan råder ingen tvist. Det anförda leder till att målsägandens skadeståndstalan, med ändring av tingsrättens dom, skall bifallas. Med anledning av det inträffade skrev B.H. till och bad om en förklaring. svarade skriftligen och bad att få återkomma efter det att saken hade utretts närmare. återkom med följande skrivelse. Angående expediering av utkast till dom i mål nr B 6452-10 I ovan rubricerat mål hölls huvudförhandling i . Vid huvudförhandlingen återkallade åklagaren och målsäganden sina överklaganden och målet avskrevs. I samband med den elektroniska expedieringen av avskrivningsbeslutet skickades av misstag i stället ett utkast till dom ut. Jag har inhämtat yttranden från hovrättslagmannen och hovrättsrådet . Jag hänvisar till dessa yttranden om vad som inträffat och vill därutöver framföra följande. Det är enligt min mening inte anmärkningsvärt i sig att en domare förbereder en kommande huvudförhandling och votering genom att skriva 2 013 /1 4:J O1 ned tänkbara argumentationslinjer för olika utgångar, i vart fall till den gräns att ett sådant arbetsmaterial inte behandlar värderingar av muntlig bevisning som avses läggas fram först vid huvudförhandlingen. Arbetsmaterial av detta slag bör dock inte läggas in i målhanteringssystemet eller på annat sätt finnas tillgängligt så att det riskerar att spridas. I detta avseende har misstag skett. Spridningen av det aktuella domsutkastet riskerar att ge en bild av att hovrättens domare har en förutfattad mening i de mål som ska behandlas, vilket kan leda till att förtroendet för domstolens opartiskhet och objektivitet rubbas. Det finns all anledning att se allvarligt på det inträffade ur denna aspekt. Med anledning härav överväger vi nu att se över rutinerna för dokumenthantering i vårt digitala målhanteringssystem. Jag har inte bedömt att händelsen bör föranleda några åtgärder därutöver från min sida. I till skrivelsen bifogat yttrande från lagmannen uppgavs bl.a. följande. När togs utkast till dom fram Inför huvudförhandlingar upprättas i varje mål ett s.k. tryck. Det tas fram av en domstolssekreterare och innehåller bl.a. en stomme till en kommande dom. De enda uppgifter som finns i den är formella uppgifter om parter m.m., parternas yrkanden och inställningar samt vilka ledamöter som kommer att delta i det kommande avgörandet. Trycket delas i regel ut till ledamöterna före huvudförhandlingen. I det aktuella målet togs, så vitt framgår av utredningen av detta ärende, ett tryck fram inför förhandlingen . Ett dokument med en stomme till kommande dom påbörjades i och bifogades trycket. Inför den kommande huvudförhandlingen förberedde sig hovrättsrådet , enligt hans yttrande i detta ärende, inför förhandlingen och voteringen på så sätt att han för egen del tog fram flera dokument med olika tänkbara alternativ till utgång i målet, såväl friande som fällande. Av förbiseende sparade han ett av dokumenten i . Inför huvudförhandlingstillfället togs ett nytt tryck fram. Till det fogades dokumentet med utkast till dom. De enda ändringar i dokumentet som då gjordes av den domstolssekreteraren som tog fram trycket var att uppgifterna om datum och rättens sammansättning uppdaterades. Av tillgänglig utredning framgår således att utkastet till dom togs fram inför huvudförhandlingstillfället . Mina iakttagelser inför och efter huvudförhandlingstillfället Till huvudförhandlingen hade jag delat in en sits med mig själv som ordförande, hovrättsrådet . som referent och adjungerade ledamoten . som tredje ledamot. Dessutom hade två nämndemän delats in. Trycket delades ut till mig och övriga ledamöter sannolikt 2011. På grund av sjukdom i en annan sits ersatte jag A.M. med tf. hovrättsassessorn D.S. som fick trycket torsdag eller fredag . fick jag besked om att den tilltalade sannolikt inte skulle inställa sig och att åklagaren övervägde att återkalla målet. Jag hade då på grund av andra arbetsuppgifter ännu inte tagit del av trycket. från semester och vi konstaterade att det sannolikt inte skulle bli någon huvudförhandling, men att åklagaren inte avsåg att återkalla överklagandet före förhandlingstillfället. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Eftersom det sannolikt inte skulle bli någon huvudförhandling gick jag endast översiktligt igenom trycket. Men jag noterade till min förvåning att det fanns ett utkast till dom i målet. Jag vidtog då ingen åtgärd. inställde sig inte den tilltalade till huvudförhandlingen och efter återkallelse avkunnade hovrätten ett beslut om avskrivning. I samband med förhandlingen berördes inte frågan om utkastet till dom eftersom ett avgörande i sak inte var aktuellt. Min arbetsbelastning var hög och efter förhandlingen gick jag vidare till andra arbetsuppgifter och jag tog således inte upp frågan om utkastet till dom med övriga ledamöter. fick jag ett meddelande från lagmannen vid At- tunda tingsrätt om en felaktig expediering. Jag tog inte närmare del av meddelandet utan vidarebefordrade det till avdelningens kansliföreståndare . och bad henne följa upp detta. fick jag besked om vad som hade inträffat. Jag bad då kansliföreståndaren att expediera avskrivningsbeslutet till parterna och tingsrätten samt följa upp den felaktiga expedieringen med domstolssekreteraren när denna återvände från ledighet. Jag vidtog inte någon ytterligare åtgärd. Hur gick den felaktiga expedieringen till När hovrätten expedierar avgöranden skickas de bland annat på elektronisk väg. I sådana fall bifogas dokumentet med avgörandet till e- postmeddelandet. Efter kontakt med kansliföreståndaren och den domstolssekreterare, E.S., som expedierade avgörandet i målet, är det klarlagt att den felaktiga expedieringen skedde på grund av att fel avgörande kom att kopplas till de meddelanden som skickades på elektronisk väg till parterna och tingsrätten. Avslutningsvis kan noteras att i de delar som det aktuella avskrivningsbeslutet expedierades genom att avgörandet skickades i pappersform expedierades rätt dokument. I till skrivelsen bifogat yttrande från hovrättsrådet uppgavs följande. Min hantering av hovrättens mål B 6452-10 Under förberedelsen av målet har jag varit indelad som referent. Däremot har jag inte deltagit i avgörandet av målet i fråga (och inte heller medverkat vid utsändande/expediering eller undertecknande av några dokument i målet). Kort före en inställd förhandling i målet har jag på mitt USB-minne, med utnyttjande av befintlig mall för blivande dom, såsom ett led i förberedandet av målet och votering nedtecknat rubrik, recit och tänkbara argumentationslinjer i skilda frågor. Så har skett i flera åtskilda dokument, där vissa möjliga tentativa argument och skäl utmynnat i olika tänkbara – såväl friande som fällande – utgångar. Ett av dessa dokument – som enligt vad jag kunnat se inte innehåller något utkast till domslut – har genom ett missgrepp från min sida vid hanteringen av mitt USB-minne, där dokumenten skrivits, hamnat i hovrättens interna målhanteringssystem . Sedan den huvudförhandling, där jag var indelad som referent, inställts och min befattning med målet upphört, har jag förbisett att utplåna dokumentet i fråga i . De ändringar i detta dokument av namnen på de domare som var tänkta att delta i ett blivande avgörande har inte gjorts av mig. 2 013 /1 4:J O1 Nämnda dokument med mitt förberedelsearbete – innehållande olika typer av möjliga argument för såväl friande som fällande utgångar – finns kvar på mitt USB-minne. Ärendet remitterades till hovrätten för upplysningar över vad som anförts i anmälan och bedömning av det som kommit fram. Hovrätten (presidenten ) kom in med ett remissvar till vilket fogades ett yttrande från . uppgav i huvudsak följande. När jag blev uppmärksammad på det inträffade, överlämnade jag fortast möjligt till hovrättslagmannen i samband med en muntlig redogörelse för mina åtgärder det dokument som innehåller utkast till möjliga argument och skäl för en friande utgång. Även i samband med att jag strax härefter muntligen redovisade mina åtgärder för presidenten redogjorde jag för förekomsten av det dokumentet. Vid studium av tingsrättens dom och utskrift av ett målsägandeförhör, som återgetts i skriftlig dialogform samt troligen också videoupptagning, har jag synbarligen i vardera dokumentet nedtecknat utkast till – på detta stadium – möjliga argument och skäl för en fällande respektive friande utgång. I sammanhanget kan till viss jämförelse pekas på de vidsträckta möjligheter till hänvisning som föreligger. I det dokument som felaktigt kommit att expedieras finns uppenbarligen inget utkast till domslut. I båda dokumenten har utkasten till – på detta stadium – tänkbara argument skälsvis fullföljts med en fällande respektive friande utgång. Redan härav framgår att jag inte haft någon förutfattad mening om målets utgång efter en eventuell huvudförhandling. Orsaken till att just ett av två möjliga dokument felaktigt kom att sparas i det s.k. VERA-systemet vet jag inte; det är möjligt att jag förbisåg att där utplåna båda dokumenten. Jag beklagar att saken nu kommit att uppfattas så att min objektivitet sätts i fråga. kommer jag visligen att avstå från denna typ av överambitiöst förberedelsearbete, vilket redan av tidsskäl normalt inte sker. anförde i huvudsak följande. Det inträffade är självfallet mycket beklagligt. Det kan inte accepteras att domstolen agerar på ett sätt som kan ge intryck av att en domare bestämt sig i förväg inför en huvudförhandling där muntlig bevisning ska tas upp eller läggas fram genom uppspelning, såsom i förevarande fall. Det är i och för sig önskvärt att domarna kommer väl förberedda till huvudförhandlingen. Att för sitt eget behov skriva ner tänkbara argumentationslinjer, särskilt i rättsligt mer komplicerade mål, måste givetvis accepteras. Det är från rättssäkerhetssynpunkt väsentligt att domaren går in i huvudförhandlingen med ett öppet sinne och inte, ens för sig själv, värderar bevisningen i förväg. Att på det sätt som här skett skriva ett i det närmaste fullständigt domsutkast är inte ett normalt arbetssätt. Det är en omdiskuterad fråga i vilken utsträckning en domare ska ta del av utredningsmaterial i förväg. Det finns inte några formella hinder mot att en domare före huvudförhandlingen i ett brottmål tar del av materialet i akten, inklusive dokumenterade förhör. En annan sak är att det länge har förts en diskussion kring huruvida detta är en lämplig ordning. Ett illustrativt exempel på hur frågan debatterats återfinns i rapporten från JK:s . I rapporten framförs synpunkten att det inte är någon naturlag att en domare som är aktiv och engagerad för att 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 bringa klarhet i de frågor över vilka han ska döma a priori framstår som partisk. För egen del är jag av uppfattningen att en domare bör iaktta stor försiktighet med att ta del av utredningsmaterial i förväg, undantaget givetvis skriftlig bevisning till vilken hänvisning kan förväntas ske. Att i förväg ta del av förhörsutsagor som är avsedda att tas upp eller läggas fram vid huvudförhandlingen anses nog av de flesta numera normalt sett som olämpligt (jfr dock prop. 1986/87:89 s. 99 ff.). Det sagda gäller i vart fall för domare i tingsrätt. I hovrätten är situationen delvis annorlunda. Här finns en dom, som inte sällan innehåller fylliga referat av muntliga utsagor, som underlag för prövningen. Det är en självklarhet att domarna i hovrätten noga ska studera domen innan förhandlingen. I förevarande fall var förhållandena speciella i den meningen att ett under förundersökningen hållet videoförhör åberopades som bevisning även i hovrätten. Mot bakgrund av vad jag ovan anfört är det naturligaste i denna situation enligt min uppfattning att nöja sig med att studera domen i förväg och inte ta del av det fullständiga förhöret. Med nuvarande reglering i torde dock denna fråga närmast vara att uppfatta som domaretisk snarare än rättslig. Med detta sagt vill jag under alla förhållanden åter understryka att arbetsmaterial av det slag som det är fråga om i ärendet inte bör läggas in i målhanteringssystemet eller på annat sätt finnas tillgängligt så att det riskerar att spridas och att det finns all anledning att se allvarligt på det inträffade även ur denna aspekt. För att förebygga att något liknande inträffar igen har de interna riktlinjerna för användandet av målhanteringssystemet reviderats och samtliga medarbetare informerats om att en sådan revidering skett. Avslutningsvis vill jag kort kommentera det förhållandet att de domare som var avdelade för målet inte agerade när de såg domsutkastet i trycket inför huvudförhandlingen. Att det fanns ett i det närmaste fullständigt utkast till dom måste ha framstått som extraordinärt. Frågan om tryckets innehåll borde med hänsyn härtill ha väckts på avdelningen. Att det fanns anledning att förvänta att målet inte skulle prövas i sak är en rimlig förklaring, om än ingen ursäkt. B.H. bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. Enligt 1 kap. 9 § regeringsformen ska en domstol i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Bestämmelsen omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller ett annat handlande från en domstol. Även hur domstolens agerande uppfattas är av betydelse. Man talar ibland om en subjektiv och en objektiv sida av grundlagsbestämmelsen. Det subjektiva är hur domstolen själv anser sig ha agerat medan det objektiva är hur domstolens agerande kan uppfattas utifrån (se och , Regeringsformen – en kommentar, 2010, s. 59). Förtroendet för rättsskipningen kräver naturligtvis att domare i olika sammanhang uppträder på ett sådant sätt att tilltron till deras opartiskhet, objektivitet och vederhäftighet inte sätts i fråga. 2 013 /1 4:J O1 B.H. har – mot bakgrund av att hovrättsrådet inför en kommande huvudförhandling i ett brottmål tog del av muntlig bevisning som skulle läggas fram vid huvudförhandlingen och därefter skrev ett i det närmaste fullständigt utkast till fällande dom i målet samt att utkastet till dom även delades ut till rättens ledamöter inför huvudförhandlingen – ifrågasatt såväl som övriga ledamöters objektivitet. Hovrättsprocessen i ett brottmål har sin utgångspunkt i tingsrättens dom.