frsrdg · H104JO1 · 2013-11-13 00:00:00 — kontaktar SOS Alarm länskommunikationscentralen och vidarebefordrar uppgifter om att denne knivhuggit . Under detta samtal sker en kortare diskussion om de aktuella omständigheterna och det beslutas att den polisiära patrullen, bestående av enbart en polis, som befinner sig närmast adressen, inte ska skickas, ur ett säkerhetsperspektiv. beordras därför närmaste patrull med två poliser till adressen. Prioriteringsgraden ändras till (2) hög och den aktuella patrullen avbryter utredningen kring det misstänkta rattfylleriet i och anländer därefter på den aktuella adressen i . meddelar ambulanspersonalen att de omhändertagit . för vård. anser att den bedömning som gjorts är korrekt. Prioriteringsgraden ändras och en polispatrull är på plats på adressen efter att SOS Alarm vidarebefordrat uppgifter om att ett knivdåd skett. Bedömningen att singelpatrullen inte skulle beordras ifrågasätts inte av myndigheten, med hänsyn till uppgifterna om att det befann sig ett flertal personer på den aktuella adressen. inkommer uppgifter från ambulanspersonal att . avlidit av sina skador och med anledning därav upprättas en särskild händelserapport med rubricering mord/dråp, för att på ett bättre sätt kunna dokumentera alla åtgärder i ärendet. Sammanfattningsvis anser polismyndigheten att den aktuella händelsen är mycket tragisk. Om alla de omständigheter som är kända i ärendet , varit kända för polismyndigheten redan innan knivdådet skett hade en annan prioritering av ärendet kunnat göras. anser dock att ansvarigt vakthavande befäl hanterat händelsen på ett korrekt sätt utifrån de omständigheter som förelegat vid beslutstillfällena. Totalt har det till länskommunikationscentralen inkommit fem samtal från enskilda angående den uppkomna dispyten; två från ., två från . och ett från . De bedömningar som gjorts vid varje inkommet samtal har baserat sig på de uppgifter som lämnats vid samtalen och de prioriteringsgrader som beslutats får därför anses vara korrekta, utifrån lämnade uppgifter av de enskilda. Därefter har ärendet omprioriterats och en polispatrull har beordrats till platsen efter att SOS Alarm meddelat att ett knivdåd skett. anser således att de beslut som fattats av involverad personal i aktuellt ärende inte bör kritiseras. . kommenterade polismyndighetens yttrande. Han uppgav bl.a. att hans två första samtal skedde till polisens direktnummer, eftersom ärendet då inte var akut, och att det kan vara skälet till att de inte finns med bland de inspelade samtalen. lagakraftvunna dom i mål B 5322-10 inhämtades. Av den framgår att . i anledning av det inträffade dömdes för grov misshandel och vållande till annans död till fängelse. I ett beslut anförde JO Axberger följande. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Det har inte kunnat utredas vad som förekom vid de två samtal till polisen som . har uppgett att han ringde runt kl. 8.30 respektive 9.00. . har dock själv angett att hans ärende då gällde anmälan om skadegörelse och att saken inte var akut. Det är inte heller klarlagt vart samtalen ska ha ringts. För bedömningen av hans anmälan har uppgifterna om dessa samtal marginell betydelse och jag bortser i det följande från dem. Det första dokumenterade telefonsamtalet mellan . och polismyndighetens länskommunikationscentral (LKC) registrerades kl. 9.33. Som polismyndigheten har anfört i sitt yttrande till JO framkom vid detta samtal inga uppgifter om att . skulle ha försökt att misshandla . ringde . LKC och ville anmäla . för misshandel och stöld. ringde . åter till LKC. Han hänvisade då till vad han tidigare anmält. Han berättade också att . i samband med den tidigare skadegörelsen av ytterdörren hade försökt att attackera honom med en stor skiftnyckel. Han undrade varför polisen inte hade ringt upp honom . – Att polisen i det här läget inte prioriterade upp ärendet kan jag inte ha några invändningar emot. Såväl . som . hade i sina samtal beskrivit ett avslutat händelseförlopp och det fanns i den information som polisen fått inga indikationer på det som komma skulle. Runt ringde även . tillbaka och undrade när polis skulle komma. När han informerades om att andra ärenden hade högre prioritet blev han upprörd och ett åtminstone delvis förvirrat meningsutbyte följde. – Inte heller detta samtal krävde enligt min mening omedelbara åtgärder. kopplades kamrat, , till LKC. hänvisade till tidigare samtal med polisen och berättade att . hade kommit tillbaka och stod i trapphuset och gapade och skrek och hotade henne och . Det framgick att hon uppfattade . som drogpåverkad. Hon beskrev att denne var helt väck. Från inspelningen av samtalet går det att höra högljudda röster i bakgrunden. LKC gav rådet att gå in i lägenheten i stället för att stå där ute och tjafsa med honom. Operatören sa vidare att det är väl ingen vits att ni står där om han är hotfull. svarade att hon skulle säga det till . och tillade sedan men han är här nu i alla fall. Samtalet avslutades med att operatören uppgav att hon skulle meddela det så ska vi se vad vi ska göra. I den här situationen hade polisen uppgifter om att . tidigare hade slagit sönder dörr med ett tillhygge och att han med samma tillhygge även hade försökt att slå . i huvudet. Myndigheten kände även till att . antagligen var drogpåverkad samt ansåg sig ha blivit bestulen av . och att han var upprörd över detta. Det faktum att tog kontakt med polisen och det hon uppgav borde ha föranlett en omprioritering av ärendet; det var inte längre fråga om ett rutinärende som kunde hanteras vid tillfälle utan hade skäl att förvänta sig att hennes önskan om polishjälp skulle tillgodoses på en gång. Det är vidare anmärkningsvärt att polisen inte sökte inhämta mer information 2 013 /1 4:J O1 om situationen, exempelvis huruvida det ens var möjligt för . att ta sig in i lägenheten och stänga . ute. har tillagt att även om en patrull i det läget hade beordrats till platsen så hade denna patrull ändå inte hunnit dit innan knivdådet ägde rum. Det må vara en riktig iakttagelse, men den gör inte myndighetens bedömning mindre felaktig. En grundläggande förutsättning för att polisen ska kunna prioritera sina resurser på ett ändamålsenligt sätt är att information av det slag som lämnades i detta ärende värderas korrekt. Om det inte sker kommer polisens insatser inte att användas på det sätt medborgarna har skäl att förvänta sig. En felprioritering kan därför inte ursäktas med hänvisning till att den kanske inte spelat någon roll i det enskilda fallet. ringde . till SOS Alarm och berättade att han hade knivhuggit . och bad dem att skicka en ambulans så fort som möjligt. kontaktade SOS Alarm LKC och vidarebefordrade uppgifter. Polisen informerades vid upprepade tillfällen om att ambulanspersonalen inte skulle gå fram utan att polisen fanns på plats. Från polisens sida uppgav man att en patrull skulle skickas. En sådan beordrades till platsen. Det hade då alltså gått larmet kom, vilket under omständigheterna inte förefaller optimalt. Även i detta skede förvånar polismyndighetens val av prioriteringsgrad. När man nu tillämpar ett prioriteringssystem från grad 1 (ingripande ska ske ) till grad 4 (inget ingripande ska ske) har jag svårt att förstå skälet till att man efter larmet om knivdådet inte gav ärendet – som vid det laget uppenbart kunde handla om att rädda liv – högsta prioritet, utan i stället bedömde att det skulle hanteras . Det förstärker intrycket av att myndigheten haft svårt att ta till sig den information man fick. De samtal som förekom, och som jag lyssnat på i inspelad form, lämnar i och för sig utrymme för tolkning, och jag kan ha förståelse för att de som mottagit de inledande samtalen inte uppfattat situationen som så allvarlig. Att de fakta som kom fram i samtalet från , sedda i ljuset av det som redan var känt, inte föranledde myndigheten att ändra sin bedömning att ingripande kunde anstå är dock inte försvarbart. i län kan därför inte undgå kritik för sitt sätt att sköta ärendet. Det finns flera skäl för myndigheten att utvärdera det som inträffat och att söka ta lärdom av detta. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Polisen ska erbjuda en person som omhändertagits för berusning möjligheten att underrätta närstående om frihetsberövandet (Dnr 2293-2012) Beslutet i korthet: Den som har omhändertagits för berusning ska som huvudregel få tillfälle att underrätta närstående om var han eller hon befinner sig. Det är polisens sak att på eget initiativ informera om och erbjuda den möjligheten. Om ordnings- eller säkerhetsskäl hindrar att den omhändertagne själv tar kontakten, ska personen tillfrågas om han eller hon vill att man från polisens sida lämnar underrättelsen. Det som förekommit ska dokumenteras. i kritiseras för att inte ha uppfyllt sina skyldigheter i frågan om underrättelse till närstående. I en anmälan till JO framförde J.B. klagomål mot i . Han anförde bl.a. följande. Han blev omhändertagen enligt lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB). Han ifrågasätter inte omhändertagandet i sig utan hur han blev behandlad av polisen. Det våld som användes vid tillfället var inte befogat. Ingen kan ha uppfattat honom som aggressiv. Polisen vred hans högra hand, som opererats . Han bad på sina bara knän att poliserna skulle byta till den andra handen. Det kändes som att de gjorde så för att det skulle göra ont. På polisstationen insåg han att hans fästmö behövde få reda på att han blivit omhändertagen, annars skulle hon kanske gå ut och leta och få panik när han var försvunnen. Han bad nästan gråtande om att få ringa till fästmön eller att polisen själv skulle ringa, men polisen vägrade. Han blev också otrevligt bemött i samband med att han skulle släppas. Han anser vidare att det var fel att en vän till honom [X] blev omhändertagen vid tillfället. Handlingar hämtades in från i . I protokollet över omhändertagandet finns antecknat att J.B. luktade sprit från andedräkten och att anledningen till ingripandet var att han inte kunde ta hand om sig och antogs utgöra en fara för sig själv. Vidare anges följande. har varit väldigt otrevlig mot entrépersonal på Allstar då han blev nekad inträde. blir vid flertalet tillfällen avvisad jämte PL 13 av o-vakt. Till slut blir J.B. omhändertagen enligt PL 13. När polis kommer på plats omvandlas PL 13 till LOB då J.B. är kraftfullt berusad och ej kan förstå de enklaste instruktioner. har svårt att göra sig förstådd i tal och upprepar sig . Av protokollet framgår att J.B. sattes in i arresten kl. 2.05 och frigavs kl. 8.45. i anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad som hade framförts i anmälan. (länspolismästaren ) anförde bl.a. följande. 2 013 /1 4:J O1 Berörda befattningshavares synpunkter angående ingripandet mot J.B. samt vistelsen i polisens arrestavdelning De aktuella befattningshavarna har ombetts att lämna en skriftlig redogörelse över sina iakttagelser i samband med det aktuella ingripandet. Polisassistent har i ett pm beskrivit hur de kallades till Allstars och hur de där fick kontakt med ordningsvakterna som beskrev sina iakttagelser av J.B. och [X]. beskriver att han försökte förklara för de båda att de skulle lämna platsen och anledningen till det, båda vägrade att inse och hörsammade inte uppmaningen från polismännen. Under diskussionen upprepar sig J.B. och [X] och uppvisar ett kraftfullt berusat tillstånd varför polismännen beslutade sig för att omhänderta dem enligt LOB. informerade båda om anledningen till omhändertagandet, både innan de sätter sig i polisbilen samt under färden in till polisstationen. Vidare beskriver hur J.B. avvisiterades och sedan fördes till en cell. Han beskriver att de med ett enkelt ledgrepp för honom till cellen, något ytterligare våld användes inte. Efter att J.B. satts in i cellen görs samma procedur, utan problem, med [X]. Angående att J.B. ska ha bett om att få ringa sin flickvän uppger att vare sig han eller de andra i patrullen fick någon sådan fråga av honom. Polisassistent beskriver att han inte var delaktig i omhändertagandet av J.B., han talade med en person som sade sig vara kompis med den som ordningsvakterna omhändertagit. Under deras samtal ser hur hans kollegor omhändertar två personer och sätter in dem i polisbilen. Inne i arrestavdelningen avvisiterades de båda intagna och när den ena av dem ska föras till cellen uppger att den intagne då säger att han har ont i en av sina handleder och att han opererat den. anger att han var extra varsam med mannens handled samt att inget vridmoment sker med handleden. På väg till cellen skriker mannen högt något i stil med akta handen varpå svarar något liknande men skärp dig, jag rör dig knappt. uppger vidare att han inte har någon minnesbild av att någon av de omhändertagna skulle ha bett om att få kontakta någon anhörig. Polisassistent uppger att polispatrullen beslutar sig för att omhänderta J.B. och [X] enligt LOB och att de utför skyddsvisitation på dem och sedan placerar dem i polisbilen. Han uppger vidare att de använde ett obetydligt våld i samband med detta, de greppade runt handlederna för att säkerställa skyddsvisitationen. uppfattade att de båda omhändertagna skrattade och tyckte att polismännen gjorde sig löjliga som omhändertagit dem. När det gäller förfrågan om att få ringa flickvännen uppger att han inte har någon minnesbild av att ha fått en sådan fråga och att han i så fall brukar tillgodose en sådan förfrågan om situationen inte gör det hela oskäligt. Arrestantvakten skriver att hans minnesbild inte är den bästa av den aktuella kvällen/natten, på grund av hög arbetsbelastning. Han beskriver vidare att det inte gick att ha något vettigt samtal med de båda och att J.B. inte kunde bete sig trots att han fått nyktra till sig . Kommissarie/vakthavande befäl uppger att när det gäller detta specifika ärende kan han inte erinra sig om att mannen krävt att få ringa sin flickvän. Han anger vidare att under vissa så kan ett 20–30-tal personer vara omhändertagna varför det är svårt att minnas det aktuella fallet. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Jourhavande förundersökningsledare skriver att han kom till arbetsplatsen och att han då beslutade om att J.B. skulle friges och att det var arrestantvakten som skötte frigivandet. Arrestantvakten uppger att han arbetade dagpass och fick i uppdrag att frisläppa de personer som omhändertagits enligt LOB. Han samtalade med J.B. och som han minns det var han arg över att ha blivit omhändertagen. Han förklarade för J.B. att om han skulle lugna ner sig så skulle frisläppandet av honom gå fortare och att han skulle följa de ordningsregler som finns i arresten. gick med på förutsättningarna men vägrade sedan att följa ordningsreglerna varför fann sig tvungen att leda tillbaka honom till cellen. Han använde ett enkelt ledgrepp, J.B. gick lugnt tillbaka till cellen och protesterade bara verbalt. uppger vidare att eventuella skador på J.B:s hand omöjligt kan ha uppstått i samband med att han leddes tillbaka till cellen utan snarare kan ha uppkommit då J.B. slog i den massiva ståldörren till sin cell. överlämnades en anmälan gällande misshandel samt tjänstefel till internutredningsverksamhet med anledning av uppgifterna i remissen från JO. Tillsammans med anmälan överlämnades även den dokumentation som fanns i det aktuella ärendet. Tf. chefsåklagare vid Riksenheten för polismål beslutade att inleda förundersökning och det hölls målsägandeförhör med J.B. och [X]. beslutade att lägga ned förundersökningen med motiveringen att ytterligare utredning inte kan förväntas leda fram till att brott kommer att kunna styrkas. När det gäller J.B:s påstående om att han inte fått tillfälle att underrätta sin fästmö om omhändertagandet anser polismyndigheten inte att utredningen i ärendet visar att J.B. uppgett detta till de befattningshavare som varit i kontakt med honom. Ingen av de aktuella befattningshavarna har kunnat erinra sig att J.B. skulle ha framfört önskemål om att få kontakta sin fästmö. Även om ett sådant påstående skulle framförts vill polismyndigheten betona det som stadgas i 3 § häktesförordningen, dvs. att en intagen ska få tillfälle att underrätta närstående om var han eller hon befinner sig, om inte särskilda skäl talar emot det. I detta sammanhang bör emellertid påpekas att omhändertagandet skedde och att det då förvarades ett flertal personer i arrestavdelningen. Po- lismyndigheten vill betona att om det är många personer som förvaras i polisens arrest, samt beroende på hur arbetssituationen ser ut, kan det vara svårt att tillmötesgå de intagnas önskemål som att t.ex. få kontakta anhöriga även om detta är något som vanligtvis kan ske. anser, mot bakgrund av vad som framkommit i ärendet, att det inte kommit fram något som visar att de vidtagna åtgärderna varit felaktiga eller att handläggningen på något annat sätt brustit. kommenterade polismyndighetens yttrande. Han uppgav bl.a. att han kan peka ut tre polismän som han hade ögonkontakt med och lugnt, sansat och gråtande frågade om tillåtelse att få kontakta sin fästmö. Han bad också att poliserna själva skulle ringa eller skriva ett sms, men de kunde ingenting göra. 2 013 /1 4:J O1 I ett beslut anförde stf JO följande. Förutsättningarna för omhändertagande av berusad Den som anträffas så berusad av alkoholdrycker eller annat berusningsmedel att han eller hon inte kan ta hand om sig själv eller annars utgör en fara för sig själv eller någon annan får omhändertas av polisman (1 § LOB). Polismannen ska så skyndsamt som möjligt anmäla åtgärden till sin förman. Har omhändertagandet inte redan upphört ska förmannen pröva om åtgärden ska bestå. (Se 5 § LOB.) Underrättelse till närstående i sådana fall Häkteslagen (2010:611) ska tillämpas på den som är intagen i polisarrest för förvar (1 kap. 3 §). Det gäller exempelvis den som har omhändertagits enligt LOB (prop. 2009/10:135 s. 182). Enligt 3 § häktesförordningen (2010:2011) ska en intagen som har berövats friheten på annan grund än misstanke om brott, i anslutning till att han eller hon tas in i en förvaringslokal, få tillfälle att underrätta närstående om var han eller hon befinner sig, om inte särskilda skäl talar mot det. (Se även artikel 24.8 i de europeiska fängelsereglerna.) I ett allmänt råd till bestämmelsen i häktesförordningen anges att hänsyn till brottsoffer eller ett kontaktförbud kan utgöra särskilda skäl mot att medge en person rätten att underrätta en viss närstående (8 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för häkte, KVFS 2011:2). Underrättelse till närstående i vissa andra fall Underrättelse till närstående om frihetsberövanden ska ske även vid omhändertaganden på annan grund än berusning och i förundersökningar. Bestämmelsen i 17 a § polislagen (1984:387) reglerar underrättelse till närstående när någon är skyldig att stanna kvar hos polisen vid omhändertaganden enligt polislagen och vissa andra lagar samt när någon har hämtats, medtagits eller annars är skyldig att stanna kvar för förhör under förundersökning (se 23 kap. 7–9 §§ ). Underrättelse ska enligt bestämmelsen lämnas om den frihetsberövade begär det eller det annars finns skäl för det. Bestämmelsen i 24 kap. 21 a § första stycket innebär att om någon frihetsberövats genom gripande, anhållande eller häktning ska någon av den frihetsberövades närmaste anhöriga eller annan närstående underrättas om frihetsberövandet så snart det kan ske utan men för utredningen. Den frihetsberövade behöver inte själv begära att underrättelse ska ske. Det är i stället den ansvarige befattningshavaren som ska tillfråga den misstänkte om detta. Det är normalt tillräckligt att en person underrättas. (Se JO 2012/13 s. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Krav på dokumentation av vad som förekommer i frågan om underrättelse till närstående följer, förutom av myndigheternas allmänna dokumentationsskyldighet, av 27 § polislagen (prop. 2007/08:47 s. 21). I förundersökningar gäller dessutom ett dokumentationskrav enligt 20 § förundersökningskungörelsen (1947:948). (Jfr även 5 § häktesförordningen om journalföring av verkställigheter.) Syfte med underrättelse till närstående Reglerna om underrättelse till närstående är avsedda att vara heltäckande för situationer när någon berövas friheten av polisen. De innebär en viktig rättssäkerhetsgaranti och tjänar ytterst syftet att vara ett skydd mot övergrepp från det allmännas sida gentemot den frihetsberövade. Andra syften är att närstående inte ska behöva oroa sig över vart den frihetsberövade tagit vägen och att den som har frihetsberövats i många fall kan känna sig bättre till mods av vetskapen om att någon närstående vet var han eller hon befinner sig. (Se prop. 2007/08:47 s. 18 f. och JO 2012/13 s. Polisens skyldigheter i fråga om underrättelse Det sagda innebär att så snart någon har frihetsberövats är utgångspunkten att underrättelse till närstående ska lämnas. Det ligger i sakens natur att myndigheten alltid, oavsett på vilken grund frihetsberövandet har skett, måste informera den frihetsberövade om innebörden av bestämmelserna. Enligt häktesförordningens bestämmelse ska den som har omhändertagits enligt LOB och tas in i en förvaringslokal ges tillfälle att underrätta närstående om var han eller hon befinner sig. Det är polisens sak att på eget initiativ informera om och erbjuda den omhändertagne möjligheten att kontakta närstående. Skulle ordnings- eller säkerhetsskäl hindra detta, ska man tillfråga den omhändertagne om han eller hon vill att man från polisens sida lämnar underrättelsen (jfr JO 1980/81 s. 130). En ordning som innebär att den omhändertagne tillfrågas om han eller hon vill att underrättelse lämnas till närstående innebär inte att polisen behöver lägga ned särskilt mycket arbete i saken. I första hand blir det fråga om att låta den omhändertagne ringa ett telefonsamtal eller skicka ett sms. Det bör också, i förekommande fall, vara upp till den omhändertagne att ange vem som ska underrättas genom polisens försorg och på vilket nummer det kan ske. Eftersom det är fråga om kortvariga omhändertaganden kan det i många fall vara tillräckligt med ett kontaktförsök. 2 013 /1 4:J O1 Från rättssäkerhetssynpunkt är det väsentligt att uppgifter i frågan om underrättelse till närstående dokumenteras. Det gäller exempelvis att information har getts till den frihetsberövade och dennes inställning till underrättelse samt att underrättelse lämnats eller grunderna för att underrättelse inte lämnats. Kritik mot polismyndigheten m.m. Av utredningen framgår att polismyndigheten inte erbjöd J.B. möjligheten att kontakta närstående och inte heller dokumenterade något i saken. förtjänar kritik för detta. anger att det kan vara svårt med hänsyn till resurssituationen att tillmötesgå krav från intagna om att få kontakta närstående. Jag vill framhålla att det inte är acceptabelt att resursbrist leder till att myndigheten prioriterar bort att följa bestämmelser som tillkommit till skydd för den enskilde. anfört i övrigt föranleder inget uttalande från min sida. Kritik mot i , som inte sett till att en omhändertagen person undersöktes av läkare (Dnr 5802-2011) Beslutet i korthet: En berusad man som omhändertogs av polis hade tillfogat sig själv ett antal skärsår. Trots att såren var blödande och så allvarliga att de behövde sys vidtog polisen inga åtgärder för att bereda den omhändertagne någon form av vård. När mannen frigavs uppmanades han dock av polis att uppsöka läkare. kritiseras för att inte ha tillsett att mannen blev undersökt av läkare. och . anmälde i med anledning av att ., i samband med att han blev omhändertagen enligt lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB), inte beretts tillfälle att bli undersökt av läkare trots att behov förelåg. Av anmälningarna framgick bl.a. att . för omhändertagandet, mådde psykiskt dåligt och att han till följd därav hade skurit sig själv djupt i handen med kraftig blödning som följd. Vidare framkom att ., efter det att han blev frigiven, på egen hand uppsökte en akutmottagning och att sårskadorna då fick sys ihop med sammanlagt åtta stygn.