frsrdg · H004RB1 · 2013-02-11 00:00:00 — De fyra stora bankkoncernerna i står i fokus för övervakning då de spelar en central roll för betalningsförmedling och kreditförsörjning. bevakar även de svenska och de internationella finansiella marknaderna eftersom bankerna är beroende av dessa för att finansiera sig och för att hantera risker. En annan viktig del i löpande analys är att följa utvecklingen bland bankernas låntagare, i och utomlands, eftersom krediter ofta utgör en potentiell källa till stora förluster. Dessutom övervakar den finansiella infrastrukturen med utgångspunkt i de delar som är väsentliga för att de finansiella marknaderna och allmänhetens betalningar ska fungera väl. I det förebyggande arbetet spelar informationsutbyte med aktörerna i det finansiella systemet en viktig roll. påverkar också utformningen av lagar och regler för tillsyn och krishantering genom att svara på remisser och konsultationer samt genom att delta aktivt i arbetet i flera internationella organisationer såsom () och Europeiska unionen (EU). Det internationella samarbetet är viktigt inte minst för att kontinuerligt anpassa och förstärka formerna för samordnad övervakning och tillsyn mellan nationella myndigheter. Riksbankslagen ger inga tvingande verktyg i det förebyggande arbetet för att påverka aktörerna i det finansiella systemet. verkar i stället i första hand genom att offentligt och i dialog med aktörerna i det finansiella systemet uppmärksamma risker och händelser som kan innebära hot mot den finansiella stabiliteten. rekommenderar exempelvis aktörerna i det finansiella systemet att vidta åtgärder för att minska riskerna i systemet som helhet. kommunicerar sin syn på den finansiella stabiliteten på flera olika sätt. Bland annat publicerar rapporten stabilitet där direktionen presenterar sin bedömning av de stora bankernas motståndskraft mot oväntade händelser, lyfter fram potentiella risker mot den finansiella stabiliteten och ger rekommendationer om nödvändiga åtgärder för att minska riskerna. I samband med rapporten publicerar även resultaten av en riskenkät som beskriver marknadsaktörernas syn på risker i det finansiella systemet. bedömningar presenteras vidare i tal och i andra publikationer. beskriver det finansiella systemet, hur det är uppbyggt och vilka aktörer som verkar i detta system i publikationen Den svenska finansmarknaden. hanterar finansiella kriser Det finansiella systemets aktörer är starkt sammanlänkade. Detta innebär att ett problem som uppstår i en bank snabbt kan spridas i systemet. Det beror på att bankerna ofta lånar av varandra, lånar ut till samma grupper av låntagare, är beroende av samma finansiella marknader och använder samma infrastruktur. De är också utsatta för samma typ av störningar. Den ökade globaliseringen innebär dessutom att förtroende- och likviditetskriser som drabbar banker i omvärlden också snabbt kan sprida sig till de svenska bankerna. Om en finansiell kris inträffar delar , , och Riksgälden ansvaret för att hantera krisen på ett sätt som minimerar de samhällsekonomiska kostnaderna. krishantering kan delas in i tre huvudsakliga moment: tillförsel av likviditet till det finansiella systemet, kommunikation av bedömningar och samarbete med myndigheter i och utlandet. upprätthåller likviditeten i det finansiella systemet genom att erbjuda systemets aktörer kortfristig finansiering i svenska kronor. Under vissa omständigheter kan också erbjuda lån i annan valuta. Dock är möjligheter att låna ut utländsk valuta begränsade. kan ge likviditetsstöd till enskilda institut på särskilda villkor. Sådant likviditetsstöd syftar till att förhindra att ett institut tvingas ställa in sina betalningar och att detta får konsekvenser för det finansiella systemet i sin helhet. Särskilda villkor kan exempelvis innebära att accepterar andra säkerheter än de som godkänns vid övriga utlåning. och svenska företag som står under tillsyn kan få likviditetsstöd om det finns synnerliga skäl. Ett sådant synnerligt skäl är enligt om ett institut bedöms vara systemviktigt i den situation som för tillfället råder. har valt att definiera en aktör, marknad eller del av den finansiella infrastrukturen som systemviktig om problem som uppstår hos en sådan aktör, på en sådan marknad eller inom en sådan infrastruktur kan leda till störningar i det finansiella systemet med potentiellt stora samhällsekonomiska kostnader som följd. För att kunna hantera en kris effektivt måste också ständigt hålla sin krisorganisation aktuell. En förutsättning för detta är att löpande gör stabilitetsanalyser som ger en god kännedom om det finansiella systemet. Dessutom måste upprätthålla en praktisk förmåga att hantera kriser. organiserar därför egna krisövningar och deltar även i övningar tillsammans med andra svenska och utländska myndigheter, i första hand tillsynsmyndigheter och finansministerier, för att värdera och förbättra krisberedskapen. I takt med att bankernas gränsöverskridande verksamhet har ökat har det blivit allt viktigare att genomföra krisövningar där myndigheter från olika länder deltar. Verksamheten 2012 arbete präglades fortfarande av efterverkningarna av den finansiella kris som på allvar drabbade . fortsatte att delta i reformarbetet kring framtida regelverk och förbättrad tillsyn i det finansiella systemet genom att genomföra egna utredningar och delta i arbetet i olika internationella forum. Dessutom fortsatte att följa utvecklingen och analysera effekterna av den pågående skuldkrisen i euroområdet. Eftersom krisen i euroområdet bedömdes inrymma stora och svårkvantifierade risker beslutade att stärka sin beredskap för likviditetsstöd i utländsk valuta. Stärkt beredskap för likviditetsstöd i utländsk valuta De statsfinansiella problemen i euroområdet påverkade i stor utsträckning utvecklingen på de finansiella marknaderna. Oron på marknaderna ökade under årets första månader för att återigen minska då () och länderna i euroområdet beslutade att vidta en rad åtgärder för att underlätta finansieringen för de skuldtyngda länderna och deras banker. Exempelvis beslutade ECB om att köpa obligationer utgivna av länder som beviljats finansiella stödprogram. Dessutom påbörjade länderna i euroområdet arbetet med att skapa en bankunion. Trots att det var oklart hur och när de nya stödmekanismerna skulle implementeras bidrog dessa initiativ till att lugna aktörerna på de finansiella marknaderna, vilket bland annat visade sig i att räntorna på statsobligationer utgivna av de skuldtyngda länderna föll. Det blev också generellt sett lättare för europeiska banker att finansiera sig, även om många banker alltjämt var beroende av ECB för sin finansiering. De underliggande problemen i euroområdet var dock fortfarande stora och räntorna i de skuldtyngda länderna låg kvar på höga nivåer jämfört före finanskrisen (se diagram 10). Räntor på tioåriga statsobligationer i och i ett urval av europeiska länder, procent 0 5 10 15 20 25 30 35 40 45 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 Källa: Reuters EcoWin. kunde konstatera att osäkerheten förknippad med omvärldsutvecklingen var förhöjd och att krisen i euroområdet fortsatte att inrymma stora och svårkvantifierade risker (se beskrivningen av bedömningar av den finansiella stabiliteten längre fram i detta avsnitt). Även om oron på de finansiella marknaderna avtog något , och de svenska bankerna endast i liten utsträckning påverkades av oron på de finansiella marknaderna, gick det inte att utesluta att en negativ utveckling i omvärlden skulle kunna leda till att det svenska finansiella systemet utsätts för påfrestningar framöver. Om sådana påfrestningar uppstår är möjligheter att ge likviditetsstöd i både svensk och utländsk valuta grundläggande för att det finansiella systemet ska kunna fortsätta att fungera tillfredsställande. Eftersom de svenska bankerna till stor del finansierar sig i utländsk valuta är möjlighet att ge likviditetsstöd i utländsk valuta avgörande för att i en krissituation kunna ersätta sådan finansiering. Denna möjlighet är dock begränsad och avhängig av storleken på valutareserv. Därutöver är en del av valutareserven reserverad för åtaganden i samband med deltagande i Internationella valutafondens (IMF) olika stödprogram (se avsnittet ). utvidgade , liksom övriga medlemsländer, sitt åtagande gentemot IMF, vilket beskrivs närmare i rutan Internationellt arbete. Mot denna bakgrund, och i synnerhet utifrån erfarenheterna av bankernas behov av likviditetsstöd i utländsk valuta under den finansiella krisen 20082009, bedömde direktion att storleken på valutareserven var i underkant. En liknande bedömning gjordes när valutareserven utökades . För att säkerställa att ska kunna värna den finansiella stabiliteten och uppfylla internationella åtaganden beslutade direktion att förstärka valutareserven. Man beslutade att förstärkningen ska ske genom att lånar utländsk valuta från Riksgälden till ett värde som motsvarar . Detta beräknas medföra ökade kostnader för valutareserven, som enligt mening måste vägas mot de samhällsekonomiska kostnader som kan uppkomma om det svenska bankväsendet får finansieringssvårigheter. Eftersom valutareserven är ett slags försäkring för banker som inte behöver bära dess direkta kostnader kan dock bankernas riskbenägenhet påverkas av beslutet att förstärka reserven. påpekade därför i samband med beslutet att det är viktigt att man utreder hur de kostnader som det innebär för att hålla en valutareserv kan återföras på bankerna. Denna fråga var fram föremål för en statlig utredning. Förstärkningen av valutareserven är temporär och bör enligt direktionens beslut avvecklas när det bedöms lämpligt med hänsyn till omvärldsutvecklingen och storleken på åtagandena gentemot IMF. Två direktionsledamöter reserverade sig mot beslutet att förstärka valutareserven eftersom de ansåg att ett bättre alternativ var att ingå ett avtal med Riksgälden om att valutareserven ska återställas efter beslut om att ta den i anspråk. De menade att ett sådant avtal skulle lösa problemet med finansieringen av åtagandet gentemot IMF och dessutom vara ett mindre kostsamt sätt att finansiera eventuellt likviditetsstöd. Ett sådant avtal skulle enligt deras mening också ha fördelen att skattebetalarna slipper betala för bankernas riskfyllda upplåning i utländsk valuta. Fortsatt arbete med att utveckla tillsyn och regelverk En stor del av stabilitetsarbete handlade , , om att utreda och påverka utformningen av finansiella regelverk. Eftersom svenska banker och finansiella institut regleras av lagar som utformas på europeisk nivå, vilka i sin tur i stor utsträckning bygger på riktlinjer utformade av andra internationella organ, deltog i fortsatta diskussioner både på EU-nivå och inom BIS. BIS, och I fortsatte diskussionerna till stor del att handla om det nya globala regelverket för banker, det så kallade . var drivande i ett initiativ för att utvärderar hur regelverket har implementerats i olika länder. Dessa utvärderingar har fokuserat på kapitalkraven. Det gäller bland annat implementeringen av de bindande kvantitativa krav som i det nya regelverket ställs på bankernas likviditetsrisker för att minska dessa risker i det finansiella systemet som helhet. En viktig regleringsfråga var också att utforma en modifierad definition av det kortfristiga likviditetsmåttet (Liquidity Coverage Ratio eller LCR). Ett slutgiltigt beslut om LCR togs och befästes . Vidare tog fram principer för hur man ska identifiera och hantera banker som är systemviktiga på nationell nivå. deltog även i arbetet med att ge större legitimitet genom att såväl tydliggöra kommitténs interna arbetsprocesser och ledningsstruktur som tillhandahålla kommitténs dokument till relevanta myndigheter även i länder utanför dess formella krets. fortsatte att delta i arbetet inom BIS med att färdigställa nya principer för systemen inom den finansiella infrastrukturen. Dessutom medverkade i en studie av innovationer vid massbetalningar, som exempelvis mobila betalningar och kontaktlösa kort. deltog också i det arbete som rådet för finansiell stabilitet (FSB) genomförde för att ta fram rekommendationer och riktlinjer för arbetet med återhämtningsplaner och planer för avveckling och rekonstruktion av globalt systemviktiga banker. Bland de banker som anses vara globalt systemviktiga finns svenska Nordea. Därför bildades en gränsöverskridande krishanteringsgrupp med uppgift att fastställa att de myndigheter som delar ansvaret för hanteringen av en eventuell framtida kris i Nordea uppfyller . I detta arbete, som leddes av , deltog utöver även och Riksgälden samt relevanta myndigheter från , , , , , och . EFK, ESRB och ECBS Inom ramen för EU:s ekonomiska och finansiella kommitté (EFK) drev frågan om ökad genomlysning av banksektorn i . En viktig del i det arbetet är att ställa krav på att Europeiska myndigheten för banktillsyn () utvecklar sina stresstester av banksektorns motståndskraft och utvidgar dem till att även omfatta bankernas finansiering och likviditet. Därtill behöver resultaten av stresstesterna kommuniceras på ett tydligare sätt. ansåg vidare att ett stresstest av banksystemet i EU även bör ingå i IMF:s översyn av den finansiella sektorn i EU (så kallad Financial Sector Assessment Program eller FSAP). Dessutom bör () enligt ståndpunkt ta en aktiv roll och bidra med underlag till diskussionerna om systemrisker inom ramen för EFK. bistod också med synpunkter på förslag till direktiv om återhämtning, avveckling och rekonstruktion av kreditinstitut och värdepappersföretag, det så kallade krishanteringsdirektivet. Inom ramen för ESRB bidrog aktivt i arbetet med att identifiera systemrisker inom EU och utarbeta rekommendationer för att motverka dem. verkade också för att ESRB ska utveckla en stringent process för att utvärdera hur väl mottagarna följer rekommendationerna. publicerade ESRB två rekommendationer. Den ena rekommendationen handlade om vikten av att inom EU-länderna införa tydliga nationella mandat för makrotillsyn. Den andra pekade på behovet av att minska beroendet av finansiering i amerikanska dollar i kreditinstituten inom EU. var även drivande i ESRB:s arbete med att utveckla och förstärka kommunikationen om risker för den finansiella stabiliteten i EU, vilket bland annat resulterade i att nämnden publicerade ett antal riskindikatorer. Därtill var engagerad i ESRB:s insatser för att beakta makrotillsynsperspektivet vid besluten om så att det ska bli möjligt för enskilda medlemsländer att införa striktare krav än vad som anges i EU-lagstiftningen. färdigställde den studie om kostnader för betalningar i som ingick i en större undersökning i 13 centralbanker från Europeiska centralbankssystemet (ECBS). Studien visade att det svenska massbetalningssystemet är förhållandevis effektivt som det finns potential för ytterligare effektiviseringar om man kan minska kontantanvändningen vid betalningar . Detta skulle kunna åstadkommas genom att införa transaktionsavgifter som återspeglar de underliggande kostnaderna för alla betalningssätt. Alternativt kan användningen av kontanter minskas med hjälp av riktad information om dessa underliggande kostnader. Internationellt arbete Utöver det arbete som bedrivs inom BIS, EFK, ESRB och ECBS har även andra internationella åtaganden. är en av 188 medlemmar i () och samarbetar där med de nordiska och baltiska länderna i en gemensam valkrets. Riksbankschef är representant i , medan vice riksbankschef representerar i den nordisk-baltiska monetära och finansiella kommittén (NBMFC) som är valkretsens högsta policyskapande organ. Kommittén är sammansatt av vice centralbankschefer och statssekreterare i finansministerierna från de nordiska och baltiska länderna. Den träffas , inför respektive årsmöte, för att diskutera aktuella IMF-frågor. Under 20102012 representerade den nordisk-baltiska valkretsen i . ansvarar för detta uppdrag. IMF-arbete innefattar bland annat att i samarbete med ta fram position i policyfrågor inför diskussioner och beslut i fondens exekutivstyrelse. diskuterades exempelvis hur IMF ska förstärka sin övervakning av medlemsländernas ekonomier och i större utsträckning fokusera på finansiella frågor. antog bland annat en ny övervakningspolicy (Integrated Surveillance Decision) som klargör fondens ansvar för att uppmärksamma eventuella globala effekter av enskilda länders politik. Styrelsen beslutade även om en detaljerad strategi för hur fonden ska bedriva övervakningen av den finansiella sektorn framöver. Enligt denna strategi kan fonden bland annat förbättra förståelsen för makrofinansiella samband, bli bättre på att identifiera spridningsrisker över nationsgränser och utöka samarbetet med andra organisationer. , som aktivt drev frågan om att förstärka IMF:s övervakningsroll, välkomnade båda dessa beslut. deltog i det pågående arbetet med att ta fram en referensram för IMF:s rådgivning och övervakning av internationella kapitalflöden. Bland annat genomförde i samarbete med andra valkretsländer en empirisk studie av baltiska och isländska erfarenheter av kapitalflöden och deras reglering. bidrar till IMF:s finansiering via insatskapital och lånearrangemang. I enlighet med beslut efterskänkte andel av intäkten från försäljningen av delar av IMF:s guldreserv. Andelen, som motsvarar , efterskänktes till förmån för IMF:s fond för fattiga länder (Poverty Reduction and Growth Trust). deltar också i IMF:s nya lånearrangemang (NAB) som vid behov aktiveras då efterfrågan på utlåning från fonden är så pass stor att insatskapitalet inte bedöms vara tillräckligt. beslutade medlemmarna i NAB att förnya aktiveringen av lånearrangemanget . inhämtade dessutom godkännande för att uppfylla ett lånelöfte till IMF som ger valutafonden möjligheten att låna motsvarande från om medlen under fondens insatskapital och NAB inte skulle räcka. transaktioner i samband med NAB beskrivs i avsnittet . Nordiskt och baltiskt samarbete inom stabilitetsområdet fortsatte att utveckla det nordiska och baltiska samarbetet inom stabilitetsområdet. hölls två möten med (), ett informellt samarbetsforum för centralbanker och tillsynsmyndigheter i dessa länder som ska fokusera på finansiella stabilitetsrisker och gränsöverskridande bankverksamhet i regionen. Utöver allmänna risker som kan påverka regionen diskuterade gruppen bland annat hur kontracykliska kapitalbuffertar ska implementeras. Riksbankschef var ordförande i fram . fortsatte även arbetet inom ramen för den nordisk-baltiska stabilitetsgruppen, som är ett forum för finansministerier, centralbanker och tillsynsmyndigheter i de nordiska och baltiska länderna. Stabilitetsgruppen har till uppgift att stärka beredskapen att hantera gränsöverskridande finansiella stabilitetsfrågor i den nordisk-baltiska regionen. Teknisk assistans bidrar också med experthjälp till centralbanker i utvecklingsländer, så kallad teknisk assistans. omfattade experthjälpen samarbete med centralbankerna i , , , och . Verksamheten finansierades med medel från Sida. Övervakning och analys av det finansiella systemet i Utöver att delta i det internationella arbetet med utformningen av finansiella regelverk fortsatte att fördjupa sin analys av det finansiella systemet i . Bland annat arbetade med att utveckla indikatorer för systemrisk, analysera olika makrotillsynsverktyg och utreda hur referensräntan Stibor bestäms. kring Stibor, utvecklingen i euroområdet och var därtill frågor som diskuterades inom ramen för ett temporärt samverkansråd för makrotillsyn. Temporärt samverkansråd för makrotillsyn Det temporära samverkansrådet för makrotillsyn inrättades enligt en överenskommelse mellan . Syftet med rådet är att etablera ett forum där och kan diskutera systemrisker, finansiell stabilitet och makrotillsyn i väntan på en permanent lösning för makrotillsynen i . höll rådet två möten. Vid det första mötet diskuterade myndigheterna i vilken utsträckning med anledning av europeiska bankers beroende av finansiering i amerikanska dollar respektive bankernas utlåning i utländsk valuta är relevanta för . Diskussionerna fokuserade också på hur i så fall ska få ett regelverk på plats för att uppfylla dessa rekommendationer. Vidare diskuterade myndigheterna roll när det kortfristiga likviditetsmåttet (LCR) ska införas som ett bindande krav samt det pågående arbetet med att utvärdera bolånetaket. och konstaterade även att en fullständig harmonisering av kommande kapitaltäckningsregler inom EU riskerar att utgöra ett betydande hinder för en effektiv makrotillsyn . Det är sannolikt att systemrisker varierar mellan medlemsstater eftersom det råder stora skillnader inom EU. Bland annat finns stora strukturella skillnader mellan de olika finansiella systemen. Därför anser myndigheterna i det temporära samverkansrådet att regelverket bör utformas så att det tillåter att medlemsländer inför strängare regler än vad som framgår av EU-förordningen. Vid samverkansrådets andra möte diskuterade myndigheterna fortsatta arbete med och införande av regler för LCR. Man tog också upp frågan om hur förhandlingarna kring fortskrider. Vidare riktade myndigheterna sitt fokus mot risker på bostadsmarknaden, de svenska hushållens amorteringsbeteende och arbete med att höja riskvikterna för svenska bolån. Diskussionerna handlade även om referensräntan Stibor, bristen på en likvid marknad för bankcertifikat i svenska kronor och behovet av en bättre genomlysning av bankernas intecknade tillgångar. Analys av referensräntan Stibor Sedan den finansiella krisen bröt ut har det blivit tydligt att det har funnits problem och brister i systemet för att bestämma och tillämpa referensräntor på de finansiella marknaderna. Mot bakgrund av detta har granskat den svenska referensräntan Stibor. påbörjade en mer omfattande utredning av Stibor. Utredningen slutfördes och publicerades . Utifrån resultaten av den empiriska undersökning som ingick i utredningen kunde konstatera att det inte fanns några tecken på manipulation av Stibor. Utredningen visade dock att det fanns ett antal brister i ramverket kring Stibor. Bland annat saknades det en aktör med övergripande ansvar för Stibor och en tydlig struktur för styrning och kontroll. Dessutom förekom det brister när det gäller transparensen kring prissättningen av Stibor och det fanns svårigheter med att verifiera hur Stibor bestämdes framför allt för längre löptider. Mot den här bakgrunden lämnade en rekommendation om att ramverket kring Stibor bör reformeras för att åtgärda dessa brister och stärka förtroendet för referensräntan (se redogörelse för rekommendationer i avsnittet Bedömning av den finansiella stabiliteten). Former och verktyg för effektiv makrotillsyn i Den globala finansiella krisen har visat att den traditionella tillsynen över finansiella institut behöver kompletteras med en makrotillsyn inriktad på att upptäcka, övervaka och förebygga risker som hotar stabiliteten i det finansiella systemet som helhet. har tillsammans med och samarbetat kring att anpassa ramverket för makrotillsyn i . Ett led i detta har varit att upprätta det temporära samverkansrådet. Myndigheterna har också tillsammans i internationella forum drivit frågan att svenska banker ska kunna åläggas högre kapitalkrav än vad som föreslås i EU-förordningen. Dessutom har arbetat med att ta fram ett förslag om hur makrotillsynen skulle kunna vara organiserad i . har i uppdrag att göra en översyn av det svenska regelverket för hantering av finansiella kriser. Det handlar bland annat om hur regelverket ska kunna förbättras så att framtida finansiella kriser i första hand kan mildras genom förebyggande åtgärder och i andra hand lösas på ett effektivt sätt. Kommittén tillsattes av regeringen på initiativ. Parallellt med detta fortsatte att fördjupa sina egna analyser av hur makrotillsynen skulle kunna organiseras i och vilka verktyg för makrotillsyn som skulle kunna fungera bäst med hänsyn till svenska förhållanden.