frsrdg · H004RB1 · 2013-02-11 00:00:00 — Det är också värt att notera att en liten men växande andel av den svenska allmänheten, , använder mobiltelefonen i olika former för att betala i butik. Hur efterfrågan på kontanter utvecklas framöver beror till stor del på hur mycket sedlar och mynt hushåll och företag kommer att behöva för att genomföra transaktioner. Detta är i sin tur beroende av utvecklingen av alternativa betalningsinstrument i samhället. Med utgångspunkt i den tillgängliga statistiken över utvecklingen av hushållens konsumtion samt antalet och värdet av korttransaktioner i samhället kan värdet av utestående sedlar och mynt beräknas uppgå till 2020. I reala termer innebär det att värdet av kontanter i cirkulation 2020 väntas bli mellan än 2012. Att värdet av den utestående mängden sedlar och mynt minskar påverkar finansiella ställning. Därför är det viktigt att analysera om denna förändring kan få betydelse för verksamhet och därmed dess uppdrag att bedriva penningpolitik och att främja ett säkert och effektivt betalningsväsende. Kontantanvändningen och finansiella ställning Värdet av sedlar och mynt i cirkulation ingår som en skuld i balansräkning och påverkar därmed finansiella ställning. betalar ingen ränta på den skulden så utgivningen av sedlar och mynt fungerar som ett räntefritt lån för . När efterfrågan på sedlar och mynt minskar kan bankerna lämna in kontanterna till som krediterar bankernas konton i med samma belopp. Även bankernas kontobehållning i redovisas som en skuld i balansräkning, men på den här skulden betalar ränta. Om bankerna är villiga att binda pengarna hos genom att köpa riksbankscertifikat får de en ränta som motsvarar reporäntan (1,). Om bankerna inte vill binda pengarna får de av en ränta på dessa behållningar som är lägre än reporäntan. När bankerna lämnar in kontanter till minskar således storleken på räntefria lån. Denna minskning motsvaras av en lika stor ökning av räntebärande lån. Att stocken av sedlar och mynt minskat har således medfört att hade en räntebärande skuld som var större än vad den annars skulle ha varit. På denna skuld betalar mellan i ränta. Med andra ord har räntekostnader ökat med , vilket är samma sak som att nettointäkter (intäkter minus ränte- och provisionskostnader) minskat med samma belopp. De reporäntor som har gällt är dock låga i ett historiskt perspektiv. Därför kan det vara mindre lämpligt att använda dem för att beräkna hur mycket kostnader ökar om värdet av sedlar och mynt i cirkulation minskar även . För att göra en sådan beräkning bör man i stället utgå från en reporänta som är förenlig med en ekonomi i balans, den så kallade neutrala reporäntan. I en uppskattning angavs 3,54,som ett rimligt intervall för den neutrala reporäntan (se fördjupningsrutan Vad är en normal reporänta? i Penningpolitisk rapport, ). Om den genomsnittliga reporäntan hade legat i detta intervall hade genomsnittliga nettointäkter i stället minskat med som en följd av att värdet på utestående sedlar och mynt har minskat med . Om man däremot antar i enlighet med prognos att värdet av sedlar och mynt minskar med ytterligare till kan nettointäkter uppskattas minska med ytterligare 1,31,, förutsatt att reporäntan ligger i det uppskattade intervallet. Detta innebär att nettointäkterna i så fall kan bli lägre än . Det är dock viktigt att notera att denna beräkning är behäftad med osäkerhet eftersom den utgår från antagandet om den framtida kontantefterfrågan respektive den neutrala reporäntan, som båda är mycket svåra att bestämma. har nettointäkter uppgått till , vilket har täckt bankens driftskostnader som i genomsnitt uppgått till . Detta innebär att även om de årliga nettointäkterna minskar till till följd av att värdet av kontanter i cirkulation minskar, kommer de fortfarande med god marginal att täcka de löpande driftskostnaderna. Denna analys tar inte hänsyn till andra faktorer som kan påverka intäkter och kostnader. bedömer således att värdet av sedlar och mynt i omlopp kommer att fortsätta att minska, vilket leder till att även nettointäkterna minskar. Detta förväntas emellertid inte påverka möjligheter att bedriva sin löpande verksamhet . Kontantanvändningen och penningpolitik Att kontantefterfrågan och därmed värdet av sedlar och mynt i cirkulation minskar påverkar inte heller möjligheter att upprätthålla ett fast penningvärde. Den ränta som bankerna erhåller på sina kontobehållningar i utgår nämligen alltid från den beslutade reporäntan oberoende av storleken på bankernas behållning på konton i . Detta medför att den ränta som en bank sätter på inlåning från eller utlåning till sina kunder eller andra banker endast påverkas av den reporänta som för tillfället gäller, och inte av värdet av sedlar och mynt i cirkulation. kan därmed även direkt påverka räntebildningen i ekonomin och indirekt påverka tillväxten och inflationen oavsett hur stor efterfrågan på kontanter är för tillfället. Kontantanvändningen och finansiell stabilitet möjligheter att värna finansiell stabilitet och agera i en kris för att stödja enskilda finansiella institut eller hela det svenska banksystemet påverkas inte heller av förändringar i efterfrågan på sedlar och mynt i samhället. Om en bank bedöms behöva likviditetsstöd i svenska kronor krediteras bankens konto i direkt. Om likviditetsstödet behöver ges i utländsk valuta använder medel från valutareserven eller lånar valutan av andra centralbanker. Varken storleken på valutareserven eller möjligheter att låna utländsk valuta är beroende av efterfrågan på sedlar och mynt. arbete med att värna finansiell stabilitet handlar dessutom om att följa och analysera det finansiella systemet i syfte att upptäcka och försöka förebygga att risker som kan hota stabiliteten uppstår. I det perspektivet bedömer att det faktum att kontanternas värde minskar till följd av utvecklingen av sådana alternativa betalningsinstrument som betalkort inte utgör någon risk för den finansiella stabiliteten. Att antalet alternativa betalningssätt ökar kan däremot ha en positiv effekt på stabiliteten i det finansiella systemet eftersom detta kan öka effektiviteten på marknader för massbetalningar liksom minska beroendet av enskilda betalningssätt. har också påpekat i flera olika sammanhang att det finns tecken på att kontanter i används i en större utsträckning än vad som är samhällsekonomiskt effektivt. Direkta incitament att minska kontantanvändningen i samhället är dock små eftersom kostnaderna för kontantanvändningen inte är synliga för dem som betalar med kontanter. Den pågående utvecklingen av alternativa betalningsinstrument kan emellertid leda till att användningen av kontanter i blir mer samhällsekonomiskt effektiv. Mot denna bakgrund fortsätter att analysera kontantefterfrågan i samhället och utvecklingen av alternativa betalningssätt. I detta arbete ingår regelbundna undersökningar av svenskarnas betalningsvanor och särskilda utredningar av frågor som berör såväl enskilda betalningssätt som betalningssystemens funktionsförmåga. Bland annat utreder marknaden för massbetalningar i . deltar även i det pågående forsknings- och policyarbetet på området såväl i som på den internationella arenan, exempelvis inom ramen för BIS och ECBS. TILLGåNGSFöRVALTNING 2012/13:RB1 16.42 2012/13:RB1 TILLGåNGSFöRVALTNING 16.42 Marknadsvärdet av finansiella tillgångar uppgick till . Den totala avkastningen var , medan avkastningen exklusive valutakurseffekter uppgick till . förvaltar finansiella tillgångar för att säkerställa att banken kan uppfylla sitt lagstadgade mål och utföra sina uppdrag: att genomföra penningpolitiken, att ha beredskap att intervenera på valutamarknaden och att kunna ge tillfälligt likviditetsstöd till banker. Tillgångarna måste därför vara sammansatta så att uppdragen alltid kan genomföras. Med detta som utgångspunkt ska tillgångarna sedan förvaltas för att ge så hög långsiktig avkastning som möjligt i förhållande till den risk som tas. En långsiktigt god avkastning på tillgångarna stärker även finansiella oberoende. finansiella tillgångar finansiella tillgångar består av guld- och valutareserven inklusive fordringar på (), tillgångar knutna till penningpolitiska verksamhet samt derivatinstrument. I likhet med många andra centralbanker har en guldreserv. Den är i viss mån en kvarleva från tiden då värdet av utestående sedlar och mynt var kopplat till guld. Guldreserven bidrar till att motverka svängningarna i värdet av valutareserven eftersom priset på guld inte brukar följa samma mönster som värdet av valutareserven. Guldreserven redovisas under egen rubrik i balansräkning. Valutareserven består av räntebärande värdepapper i utländsk valuta med hög likviditet och låg kreditrisk, i huvudsak statsobligationer. För att minska marknadsrisken i valutareserven investerar reserven i flera valutor, även sådana som normalt inte används för att intervenera på valutamarknaden eller för att ge likviditetsstöd. Att vid behov och med kort varsel kunna ge tillfälligt likviditetsstöd i utländsk valuta är det av uppdrag som ställer störst krav på guld- och valutareservens sammansättning. Valutareserven hålls därför till största delen i de valutor i vilka likviditetsstöd kan bli aktuellt och i sådana tillgångar som snabbt kan omvandlas till likvida medel. uppdrag medför att valutareserven är koncentrerad till tillgångar i amerikanska dollar och i euro. Reservens värde mätt i kronor påverkas därför av valutakursförändringar i dessa valutor gentemot den svenska kronan. Bland tillgångar finns även fordringar på IMF eftersom ansvarar för de skyldigheter som följer av deltagande i fonden. lånar ut pengar till IMF som i sin tur lånar ut pengar till länder med betalningsbalansproblem, det vill säga länder som har svårt att finansiera sin utlandsskuld. Valutareserven och fordringarna på IMF redovisas i balansräkningen under rubriken i utländsk valuta på hemmahörande utanför . För att kunna genomföra penningpolitiken kan också hålla så kallade penningpolitiska tillgångar. Dessa tillgångar kan bestå av de fordringar på svenska banker som uppstår när genomför den penningpolitiska repan. har dock banksystemet ett likviditetsöverskott som lånar in antingen genom att emittera riksbankscertifikat eller via dagslån, så kallade finjusterande transaktioner. Inlåningen innebär att har en skuld till bankerna. Denna skuld redovisas i balansräkningen under rubriken i svenska kronor till kreditinstitut i relaterade till penningpolitiska transaktioner. håller även penningpolitiska tillgångar i form av värdepapper utgivna i svenska kronor (se avsnittet Ett fast penningvärde prisstabilitet). Dessa tillgångar redovisas i balansräkningen under rubriken i svenska kronor utgivna av hemmahörande i . För att underlätta hanteringen av finansiella risker kan använda derivatinstrument. De derivatinstrument som har positivt värde på bokslutsdagen redovisas i balansräkningen under , medan de derivatinstrument som har negativt värde redovisas under . Diagram 16 visar hur finansiella tillgångar var sammansatta . finansiella tillgångar , miljarder kronor Guldreserv 43,7 Penningpolitiska tillgångar 3,2 Valutareserv 262,4 Derivatinstrument 0,7 Fordringar på IMF 34,2 finansiella regelverk och hantering av risker finansiella riskpolicy fastställer de övergripande ramarna för den risk som är beredd att ta i tillgångsförvaltningen. Uppföljningen av de risker som exponeras mot sker främst inom avdelningen för kapitalförvaltning där enheten middle office ansvarar för den dagliga riskkontrollen och för beräkningen av avkastningen på tillgångar. Inom finns också en riskenhet, placerad vid stabsavdelningen, som ansvarar för en övergripande och oberoende riskkontroll (se avsnittet Organisation och styrning). finansiella risker utgörs av likviditetsrisk, marknadsrisk och kreditrisk. Likviditetsrisk är risken för att inte kan fullgöra sina uppgifter och åtaganden till följd av att tillgångarna i guld- och valutareserven inte kan avyttras eller endast kan avyttras till ett väsentligt reducerat pris. Marknadsrisk, som i sin tur kan delas upp i valutarisk, ränterisk och guldprisrisk, är risken för att värdet av tillgångar faller. Kreditrisk är risken för förlust på grund av att motparter eller utgivarna av de värdepapper som investerat i inte fullgör sina finansiella förpliktelser. Vid den löpande uppföljningen av riskerna i förvaltningen används Value-at-Risk (VaR) som det huvudsakliga måttet för marknadsrisk. VaR mäter den största förlust som kan uppkomma till följd av prisrörelser över en bestämd tidsperiod och med en viss sannolikhet. Avkastningen på tillgångarna i valutareserven mäts också med hänsyn till den risk som tar vid förvaltningen av dessa tillgångar. Den riskjusterade avkastningen beräknas med hjälp av en så kallad Sharpekvot. Förutom att löpande följa upp riskerna i förvaltningen testar också regelbundet hur känslig guld- och valutareserven är för oväntade marknadshändelser. Testerna visar hur mycket värdet kan minska om ett visst tänkt eller historiskt scenario inträffar. Till de finansiella riskerna kommer operativa risker. Sådana risker finns i all verksamhet och kan leda till förluster om någon till exempel begår ett misstag eller gör något otillåtet eller om det blir fel i de tekniska systemen (se rutan Risker i verksamhet i avsnittet Organisation och styrning). Verksamheten 2012 De åtgärder som olika centralbanker vidtog för att stimulera den ekonomiska utvecklingen medförde att marknadsräntorna på statspapper föll i flera länder . Till följd av detta ökade värdet av större delen av obligationsinnehavet i valutareserv. Värdet av guld- och valutareserven uttryckt i kronor minskade däremot eftersom den svenska kronan förstärktes i förhållande till merparten av de valutor som valutareserven är exponerad mot. Valutareservens tillgångar används delvis för att finansiera köp av värdepapper utgivna i svenska kronor i enlighet med beslutet att anskaffa en obligationsportfölj för att säkra krisberedskap i händelse av en ny finansiell kris (se avsnittet Ett fast penningvärde prisstabilitet). Denna omfördelning från utländsk valuta till kronor påverkade inte balansomslutning eller banksystemets likviditetsöverskott. Banksystemets likviditetsöverskott hanterades via finjusterande transaktioner och riksbankscertifikat. Förvaltning av guld- och valutareserven Med hänsyn till den ekonomiska utvecklingen i euroområdet och den pågående oron på de finansiella marknaderna omfördelade sitt innehav av statsobligationer utgivna i euro. Omfördelningen innebar att minskade innehavet av belgiska, italienska, spanska och österrikiska värdepapper till förmån för framför allt tyska statsobligationer. För att sprida riskerna och därigenom kunna uppnå en högre riskjusterad avkastning placerade , , en mindre del av reserven i andra valutor än amerikanska dollar och euro. Dessa placeringar utgjordes i huvudsak av brittiska och kanadensiska statsobligationer samt australiensiska stats- och delstatsobligationer. uppgick de till av valutareserven, medan tillgångarna i amerikanska dollar och euro svarade för av valutareserven (se diagram 17). Valutareservens sammansättning , miljarder kronor GBP 16,5 CAD 9,2 97,3 Eftersom tillgångar främst består av amerikanska dollar och euro påverkas bankens eget kapital av hur värdet av dessa två valutor utvecklas gentemot den svenska kronan. Effekten på det egna kapitalet motverkas emellertid av att även har skulder i amerikanska dollar och euro. För att ytterligare reducera effekten av valutakursförändringar omvandlades en del av exponering mot amerikanska dollar till exponering mot norska kronor med hjälp av derivatinstrument. valutaexponering framgår av diagram 18. valutaexponering , miljarder kronor NOK 19,7 GBP 16,5 CAD 9,2 10,4 Med hänsyn till den internationellt låga räntenivån och ökad risk för stigande räntor valde att bibehålla valutareservens räntekänslighet på knappt 4, mätt som modifierad duration (se diagram 19). En modifierad duration på 4 innebär att värdet av valutareserven sjunker med om räntenivån ökar , och tvärtom om räntan faller . bidrog till IMF:s lån till , , och genom att skjuta till kapital i fonden motsvarande . Genom återbetalningar från , , , och , samt fick tillbaka kapital motsvarande . Inom ramen för det nya lånearrangemanget NAB lånade ut motsvarande till IMF som i sin tur lånade ut dessa medel till , och . Under samma avtal mottog återbetalningar från IMF och motsvarande . På fondens begäran sålde sammanlagt 17 miljoner särskilda dragningsrätter (SDR) till , och mot betalning i amerikanska dollar och sammanlagt 86 miljoner SDR till och mot betalning i euro. Dessutom köpte sammanlagt 36 miljoner SDR av BIS, och samt mot betalning i amerikanska dollar. Totalt innebar transaktioner med IMF att fonden utnyttjade ytterligare 16 miljoner SDR eller av åtagande (se tabell 4). beslutade att dess guldinnehav på skulle vara oförändrat . Valutareservens modifierade duration 2012 3,6 3,7 3,8 3,9 4,0 4,1 jan feb mar apr maj jun jul aug sep okt nov dec finansiella åtagande gentemot IMF 2012, miljoner SDR respektive kronor SDR SEK maximala åtagande 11 333 113 412 Utnyttjat vid årets början 1 134 11 344 Utnyttjat 161 Utnyttjat vid slutet av året 1 150 11 505 Återstående åtagande 10 183 101 907 Källa: . Uppföljning balansomslutning minskade . Vid utgången av uppgick balansomslutningen till , vilket är mindre än vid utgången av 2011. Förändringen beror främst på att värdet av valutareserven minskade . De penningpolitiska operationerna bestod av köp av värdepapper i svenska kronor och inlåning från bankerna via finjusterande transaktioner och riksbankscertifikat. köpte värdepapper i svenska kronor till ett nominellt värde av . var marknadsvärdet av dessa tillgångar och avkastningen uppgick till . Inlåningen från bankerna uppgick till , vilket är en ökning med i förhållande till föregående år. Ökningen förklaras till övervägande del av att värdet av utelöpande sedlar och mynt minskade med och att levererade in till statskassan i enlighet med beslut om disposition av vinst . Bankernas likviditetsöverskott placerades på huvudsakligen via finjusterande transaktioner till en ränta som motsvarade gällande reporänta minus . räntekostnad för den totala inlåningen från bankerna uppgick till (se tabell 5). Avkastning i 2012, och procent Avkastning Avkastning exkl. valutakurseffekter Guld- och valutareserv inkl. IMF 3 663 Guldreserv 43 720 Valutareserv 262 359 88 645 3 679 3 652 IMF 34 200 22 508 520 11 Derivatinstrument 714 1 882 277 Penningpolitiska operationer 3 206 28 816 386 386 Finjusteringar 25 817 384 384 Riksbankscertifikat 2 999 3 3 Värdepapper i 206 1 1 Totalt 344 199 139 969 2 491 3 554 Källa: . Förvaltning av guld- och valutareserven Marknadsvärdet av guld- och valutareserven var . Reserven bestod av tillgångar i utländsk valuta till ett värde av , guld till ett värde av och nettofordringar på IMF till ett värde av (se tabell 5). Avkastningen på valutareserven uppgick till . Den negativa avkastningen beror huvudsakligen på att valutorna i valutareserven försvagades mot kronan med i genomsnitt . Den samlade valutakurseffekten uppgick till sammanlagt . föll dock räntorna på flertalet av de marknader där placerade sina tillgångar, vilket dämpade effekterna av kronförstärkningen. Avkastningen exklusive valutakurseffekter uppgick därför till eller . Priset på guld fortsatte att öka även (se diagram 20). Priset på guld mäts vanligen i amerikanska dollar, och uttryckt i dollar ökade guldpriset . Eftersom dollarn försvagades gentemot den svenska kronan ökade guldpriset i kronor räknat . Värdet av guldinnehav ökade därmed med . 1 500 1 550 1 600 1 650 1 700 1 750 1 800 1 850 9 000 9 500 10 000 10 500 11 000 11 500 12 000 12 500 jan feb mar apr maj jun jul aug sep okt nov dec Svenska kronor per uns (vänster skala) US-dollar per uns (höger skala) Anm. Ett uns motsvarar ungefär . Källa: Reuters. beslutade att förstärka valutareserven med ett belopp motsvarande genom att låna utländsk valuta av Riksgälden. Eftersom har ökat omfattningen av sitt deltagande i IMF:s olika stödprogram har tagit i anspråk delar av valutareserven för att kunna utföra dessa åtaganden. beslutade därför att återställa nivån på valutareserven genom att via Riksgälden låna upp ytterligare utländsk valuta motsvarande . Värdet av skulden till Riksgälden uppgick vid utgången av året till (se tabell 5). I denna skuld ingår inte effekterna av det beslut som fattade om att ytterligare förstärka valutareserven genom lån från Riksgälden (se avsnittet Ett säkert och effektivt betalningsväsende) eftersom började ta upp lånen först . Värdet av fordringar på IMF var medan värdet av bankens skulder till IMF var . Avkastningen på nettofordringarna uppgick till , exklusive valutakurseffekter (se tabell 5). var det samlade värdet av derivatinstrument positivt och utgjorde en tillgång på . Avkastningen på derivatinstrumenten exklusive valutakurseffekter uppgick till . Analys av valutareservens förvaltning För att utvärdera om bidrar till lägre risk eller högre avkastning på valutareserven jämförs den riskjusterade avkastningen på valutareserven med en motsvarande avkastning på en så kallad referensportfölj. Referensportföljen är sammansatt enbart av sådana värdepapper som skulle hålla för att kunna utföra sina uppdrag och utan hänsyn till avkastningen. bestod referensportföljen därför uteslutande av amerikanska och tyska statsobligationer. Avkastningen på valutareserven exklusive valutakurseffekter uppgick till . Även motsvarande avkastning på referensportföljen uppgick till . Den lägre räntekänsligheten i valutareserven medförde dock att risken i valutareserven var lägre än i referensportföljen. Att valutareservens placeringar dessutom spridits över flera tillgångar vars värdeförändringar delvis tog ut varandra bidrog till att sänka risken i valutareserven ytterligare. uppgick risken i valutareserven till mätt som standardavvikelse utan hänsyn till valutakurseffekter, medan risken i referensportföljen uppgick till . Om man justerar avkastningen för dessa risker blir avkastningen på valutareserven högre än avkastningen på referensportföljen. Mätt som Sharpekvot uppgick den riskjusterade avkastningen på valutareserven till 1,1 medan motsvarande värde för referensportföljen var 0,8. Marknadsrisker för finansiella tillgångar uppgick marknadsrisken för finansiella tillgångar som mest till , mätt som VaR (se diagram 21). Det är endast högre än den genomsnittliga marknadsrisken , som i termer av VaR uppgick till . över var det valutakursförändringar som bidrog mest till risken. Value-at-Risk för finansiella tillgångar exklusive fordringar på IMF 2012, miljarder kronor 0 2 4 6 8 10 feb mar apr maj jun jul aug sep okt nov dec Total risk Ränterisk Valutarisk Guldprisrisk Den totala risken var lägre än valutarisken, vilket beror på hur värdet av olika finansiella tillgångar samvarierade . Kostnader för tillgångsförvaltningen I kostnaderna för tillgångsförvaltningen ingår såväl kostnader för att förvalta guld- och valutareserven som kostnader för att genomföra penningpolitiken. Utöver de transaktionskostnader som direkt belastar avkastningen på tillgångarna uppgick de totala kostnaderna för tillgångsförvaltningen till , vilket kan jämföras med motsvarande kostnad 2011 som uppgick till . Seignorage ger ut sedlar och mynt som används som lagliga betalningsmedel i . Det nominella värdet av dessa sedlar och mynt bokförs som skuld i balansräkning. betalar inte ränta på den här skulden till dem som innehar sedlarna och mynten, men har ändå vissa kostnader för hanteringen av sedlar och mynt. Realiserad avkastning på de av tillgångar som svarar mot utelöpande sedlar och mynt minskad med totala kostnader för kontanthanteringen kallas seignorage. En mer detaljerad beskrivning av beräkningsmetoden för seignorage presenteras i årsredovisning för . seignorage beräknas till , vilket motsvarar en avkastning på . ORGANISATION OCH STYRNING 2012/13:RB1 16.42