frsrdg · H104JO1 · 2013-11-13 00:00:00 — Att bestämmelsen som förutsättning för klagorätt kräver att vederbörande inte bara berörs av beslutets verkningar – att beslutet angår honom – utan att beslutet också har gått honom emot, kan sägas markera det närmast självklara förhållandet att endast den som drabbas av beslutets negativa konsekvenser, den förbigångne sökanden, avses. I praxis spelar tilläggskriteriet att beslutet ska ha gått klaganden emot en mycket undanskymd roll. berörs det inte alls utan konsumeras av den grundläggande förutsättningen, att beslutet medför sådana konsekvenser för klaganden att han eller hon har ett berättigat anspråk på att få en överprövning till stånd. Att dessa verkningar förutsätts vara negativa för klaganden ligger i överklagandeinstitutets själva konstruktion som ett medel för att skydda de berörda från beslutets oönskade följder. Om klaganden yrkar att ett beslut ska upphävas eller ändras, har man alltså anledning att utgå från att det också har gått vederbörande emot. Allmänt sett skulle man kunna säga, att det framstår som närmast stötande att frånkänna en person, som uppträtt som part hos beslutsmyndigheten och inte är nöjd med dess bedömning, klagorätt med 2 013 /1 4:J O1 hänvisning till att han inte vet sitt eget bästa. (Ang. det sagda, se betänkande SOU 2010:29 s. 657 f. Jfr även RÅ 1999 ref. 69 och, vad gäller motsvarande bestämmelse i 33 § förvaltningsprocesslagen, t.ex. Överfört till det aktuella ärendet leder resonemanget till följande slutsatser. För att anmälaren hos JO, den förbigångne sökanden i anställningsärendet, ska – trots att beslutet tveklöst angår honom – kunna frånkännas klagorätt med hänvisning till att beslutet inte gått honom emot, måste särskilda omständigheter kunna påvisas, vilka bryter det tolkningsföreträde som tillkommer den enskilde enligt vad ovan framhållits. Grunden för överklagandenämndens beslut att avvisa M-I.K:s överklagande var att han redan innehade en sådan tjänst som avses med det överklagade beslutet och således inte hade något att vinna med en överprövning. En sådan inställning, som enligt nämndens redovisning helt baseras på uppgifter från anställningsmyndigheten, förutsätter att det föreligger fullständig identitet mellan den nu innehavda och den sökta tjänsten. Ett bifall till M-I.K:s ansökan och sedermera till överklagandet skulle alltså inte i något avseende tillföra honom något som han inte redan har. Jag har svårt att se att det förhåller sig på detta sätt. M-I.K:s grundläggande önskemål är att bli stationerad på sin bostadsort, . Det är uppenbart att en sådan placering för honom skulle medföra åtskilliga fördelar av både ekonomisk och personlig art. Enligt ledigförklarandet, annonsen, gällde de aktuella befattningarna Arbetsförmedlare till Ar- betsmarknadsområde , som bl.a. omfattar . Oavsett om det varit möjligt för M-I.K. att genom ett omplaceringsbeslut bli förflyttad från sitt nuvarande arbete i till motsvarande befattning i inom ett annat arbetsmarknadsområde, , kan detta hypotetiska alternativ enligt min mening inte medföra att en för honom positiv utgång av anställningsärendet skulle sakna betydelse. Det framstår för övrigt som uppenbart att utsikterna att bli placerad i är avsevärt bättre för en arbetsförmedlare, som verkar inom det arbetsmarknadsområde som omfattar , alltså , än för den som tillhör ett annat arbetsmarknadsområde som t.ex. . Jag är generellt skeptisk till myndigheternas benägenhet att föra in eventuella omplaceringsmöjligheter i bedömningen av ett tillsättningsförfarande efter ett formligt ledigförklarande. påstående, att den omständigheten att M-I.K. genom ett arbetsledningsbeslut kunnat förflyttas till exempelvis kunde innebära att hans ansökan om anställning kunnat ses som en begäran om omplacering, finner jag direkt felaktigt. Det föreligger inte minsta tvekan om vad M-I.K. begärt hos anställningsmyndigheten och sedermera hos överklagandenämnden, nämligen att på basis av sina meriter erhålla en av de ledigförklarade befattningarna. Sammanfattningsvis är jag kritisk till överklagandenämndens beslut att avvisa M-I.K:s överklagande på den grunden att det överklagade beslutet inte gått honom emot. Som jag utvecklat ovan, rör det sig om ett tilläggskriterium i 22 § förvaltningslagen som i normalfallet framstår som obehövligt i ljuset av den grundläggande förutsättningen för klagorätt, nämligen att beslutet angår klaganden, dvs. medför sådana konsekvenser för honom att han 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 har ett berättigat anspråk på att få en överprövning till stånd. Jag kan inte se att nämnden på ett övertygande sätt visat att M-I.K. inte hade något att vinna på att få sitt överklagande prövat i sak. 2 013 /1 4:J O1 Taxering och uppbörd samt folkbokföring Fråga om behörigheten att anmäla inflyttning enligt folkbokföringslagen för någon annan (Dnr 6436-2011) framförde i en anmälan klagomål mot med anledning av bl.a. handläggningen av ett folkbokföringsärende avseende hennes far L.B. Hon uppgav i huvudsak följande. och hans sambo . utvandrade från till . Under det att L.B. vistades på sjukhus i gjorde B-M.A. en anmälan om återinvandring avseende L.B. Till följd härav beslutade att på nytt folkbokföra L.B. i innan han avled. gjorde gällande att anmälan och ändringen av L.B:s folkbokföring hade skett utan hans medgivande. Handlingar i det aktuella ärendet begärdes in och granskades. Härav framgick att en anmälan om flyttning till för L.B. gjordes hos och att han folkbokfördes i landet . I ärendet fanns en notering med lydelsen Den sökande är inte på plats pga sjukdom (se intyg) och anmälningen är därför inte underskriven. Vidare fanns i ärendet ett intyg, daterat , från ett sjukhus som angav att L.B. låg nedsövd i respirator. I ärendet fanns även en kopia av L.B:s nationella identitetskort. anmodades att lämna upplysningar och ett yttrande om handläggningen av folkbokföringsärendet. Härvid skulle särskilt framgå vem som gjorde anmälan om flyttning och vilka överväganden som gjorts i fråga om anmälarens behörighet. inkom, genom verksjuristerna , med ett remissvar och anförde följande. har hämtat in yttrande från Västra region. Av yttrandet framgår i huvudsak följande. anmälde på Servicekontoret i att hon och hennes sambo . flyttade från tillbaka till . lämnade in två anmälningar om flyttning till , en för sig själv och en för L.B. kunde personligen inte närvara vid inlämnandet av anmälan på grund av sjukdom och till hans anmälan bifogades ett intyg från 302. Av intyget framgick att L.B. var inlagd på avdelningen och låg nedsövd i respirator. legitimerade sig med sitt svenska pass och visade upp L.B:s svenska nationella identitetskort. Av de inlämnade anmälningarna framgick att L.B:s och B- M.A:s avsikt var att komma hem till och stanna här tills vidare. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 De skulle flytta till adressen [adressen här utelämnad, JO:s anmärkning] . var, enligt egen anmälan, avregistrerad från folkbokföringen som utflyttad till . avregistrerades genom beslut från folkbokföringen så som utflyttad till samma adress i som L.B. Av utredningen hade det bl.a. kommit fram att hon och L.B. hade bott på samma adress i före utflyttningen. hade varit sammanboende , då de gemensamt flyttade tillbaka till och då de skulle bo på samma adress utgick från att B-M.A. agerade som ombud för L.B. och att hon som hans sambo visste att hans avsikt var att flytta hem till och bo här. Mot denna bakgrund var bedömning att L.B. på nytt kunde bli folkbokförd i , trots att han personligen inte lämnade in sin anmälan om flyttning till . registrerades som återinvandrad i folkbokföringsdatabasen . Enligt 23 § folkbokföringslagen (1991:481) ska en anmälan enligt lagen göras skriftligen, om inte annat anges. Av andra stycket framgår att om det finns särskilda skäl får begära att anmälan eller uppgift ska lämnas vid personlig inställelse. I förarbetena till bestämmelsen (prop. 1990/91:153 s. 138) sägs att möjligheten att kräva personlig inställelse bör användas sparsamt och endast i de fall då det är av väsentlig betydelse för en riktig folkbokföring. Som exempel nämns språksvårigheter och oklara personuppgifter. Av ställningstagande Personlig inställning vid inflyttning från utlandet (dnr 131 30485-06/111) framgår att en anmälan om återinflyttning från utlandet i normalfallet bör lämnas vid personlig inställelse. Syftet är att minska risken för en felaktig folkbokföring. Av ställningstagandet framgår vidare att den inflyttade så långt som möjligt ska styrka sin identitet och andra personuppgifter. Av utredningen framgår att anmälan för L.B. Det finns inte något krav på att anmälan ska undertecknas egenhändigt. I normalfallet kräver vid anmälan om flyttning till personlig inställelse. Att den återinflyttande personen befinner sig på sjukhus och där vårdas i respirator hör inte till normalfallet. När ett sådant förhållande framgår av ett intyg från vårdgivaren, skulle ett krav från om personlig inställelse te sig orimligt. uppfattning är att personlig inställelse inte kan krävas av den enskilde i en sådan situation. bedömning är att handläggningen av det nu aktuella ärendet har följt aktuella bestämmelser. yttrade sig över remissvaret. I ett beslut anförde stf JO följande. 2 013 /1 4:J O1 Av utredningen i ärendet framgår att L.B. varit avregistrerad från folkbokföringen som utflyttad till och att hans sambo . gjorde en anmälan till om att L.B. avsåg att flytta tillbaka till . Till anmälan fogades en kopia av L.B:s nationella identitetskort och ett intyg, daterat före anmälningstillfället, från ett sjukhus vari angavs att L.B. låg nedsövd i respirator. registrerades som återinvandrad. Beslutet grundades på den av hans sambo gjorda anmälan. har till stöd för beslutet anfört i huvudsak att myndigheten utgick från att B-M.A. agerade som ombud för L.B. eftersom de hade varit sammanboende och då även hon anmälde flyttning till samma adress som för L.B. Vidare har anfört att det inte finns något krav på att anmälan ska vara egenhändigt undertecknad. Vad som framkommit föranleder följande uttalanden från min sida. Enligt 26 § första stycket 1 folkbokföringslagen (1991:481), FBFL, ska anmälan om inflyttning göras av den som har flyttat in från utlandet. Vad gäller barn finns dock en särskild bestämmelse i 30 § FBFL som anger att anmälan om flyttning ska göras av barnets vårdnadshavare. Vidare föreskrivs i 23 § FBFL att anmälan som huvudregel ska vara skriftlig samt att , om det finns särskilda skäl, får begära att anmälan eller uppgift ska lämnas vid personlig inställelse. Som har anfört i sitt yttrande är det i och för sig riktigt att det inte finns några bestämmelser som anger att anmälan om flyttning ska vara egenhändigt undertecknad. Av den ovannämnda bestämmelsen i 26 § FBFL framgår emellertid att det är den person vars folkbokföring anmälan avser som ska göra anmälan till . Undantag härifrån gäller endast i fråga om barns flyttning. Av det sagda följer enligt min uppfattning att en flyttanmälan som görs av någon annan än den person som anmälan avser förutsätter – i annat fall än då vårdnadshavare anmäler flyttning för barn – att anmälaren kan styrka sin behörighet att agera för den enskildes räkning genom att uppvisa en fullmakt eller ett förordnande som god man eller förvaltare enligt . I annat fall ska anmälan avvisas. Jag anser således inte att anmälarens behörighet lagligen kan grundas på förhållanden som att anmälaren står i en viss personlig relation till eller är släkt med den person som anmälan avser. Sammanfattningsvis anser jag att borde ha avvisat B-M.A:s flyttanmälan avseende L.B. på grund av att hon saknade behörighet att göra denna. Det var följaktligen fel av myndigheten att grunda beslutet om ändring av L.B:s folkbokföring på hans sambos anmälan. förtjänar därför kritik. i övrigt har anfört föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Allvarlig kritik mot för dröjsmål med att meddela ett s.k. obligatoriskt omprövningsbeslut (Dnr 3804-2012) Beslutet i korthet: En person överklagade ett beslut om skatt . Enligt lagen ska efter ett överklagande ompröva sitt beslut och sedan skicka överklagandet vidare till domstol. I detta fall har dröjt drygt 20 månader innan beslut om omprövning fattats. får allvarlig kritik för detta dröjsmål. I en anmälan, som kom in till JO med komplettering , framförde T.Å. Han uppgav bl.a. följande. fattade ett beslut om omprövning i vilket han, genom eftertaxering för taxeringsåren 2004 till 2007 samt ordinarie omprövning , påfördes omfattande skatter och skattetillägg. Han överklagade beslutet . fattade sitt obligatoriska omprövningsbeslut med anledning av hans överklagande först , drygt 20 månader . mellan hans överklagande och det obligatoriska omprövningsbeslutet fortsatte sina utredningsåtgärder, bl.a. genom att inhämta uppgifter genom en begäran om informationsutbyte till . Handläggningstiden är en konsekvens av den av tillämpade arbetsmetoden att besluta först och utreda sedan. JO beslutade att inleda en utredning beträffande handläggningstiden mellan överklagandet av beslut och det obligatoriska omprövningsbeslutet. anmodades att yttra sig avseende handläggningen och myndighetens bedömning av denna. Yttrandet skulle även innehålla ett bemötande av uppgiften i anmälan att skulle tillämpa arbetsmetoden att besluta först och utreda sedan. I yttrande anförde , genom enhetschefen , i huvudsak följande. har hämtat in yttrande från . Av redogörelsen som bifogas yttrandet och utredningen i övrigt framgår bl.a. följande. har utrett T.Å:s inkomster –2007 och har därvid konstaterat att T.Å., i likhet med flera andra konsulter, utfört konsulttjänster hos ett antal svenska bolag. De svenska bolagen har hyrt in T.Å. från ett svenskt förmedlingsföretag, , som i sin tur hyrt in honom från ett utländskt bolag registrerat i , Syrei (M) Sdn Bhd (Syrei ). Ett tredje bolag, (AudIT), har lämnat kontrolluppgifter till samt redovisat och 2 013 /1 4:J O1 inbetalat preliminär skatt och sociala avgifter för honom. har redovisat beloppet enligt kontrolluppgift i sin inkomstdeklaration. har i omprövningsbeslut funnit att T.Å. inte redovisat samtliga inkomster hänförliga till det arbete som han har utfört såsom inhyrd konsult hos de svenska bolagen. Av utredningen framgår att det svenska och det utländska bolaget ingår i ett skatteupplägg i vilket ett externt bolag (AudIT) tar hand om löneadministration och utbetalning av sociala avgifter m.m. I upplägget ingår normalt två anställningsavtal för konsulten, ett med det utländska bolaget registrerat i och ett med AudIT. Den vita lönen utbetalas med hjälp av AudIT och den resterande oredovisade delen utbetalas till ett konto i ett land där saknat möjlighet att genom handräckning inhämta bankuppgifter. har handlagt de s.k. konsultärendena samordnat. Det har i utredningarna framkommit att en majoritet av konsulterna, däribland T.Å., har kunnat disponera utländska bankkonton i huvudsak i länder med sträng banksekretess. har inte inkommit med begärda kontohandlingar avseende det utländska bankkonto han ostridligen innehaft och har funnit att han mycket sannolikt har erhållit av honom oredovisade konsultersättningar till det utländska bankkontot. överklagade omprövningsbeslut och begärde anstånd med inbetalning av påförd skatt och skattetillägg i avvaktan på förvaltningsrättens dom. Kammarrätten meddelade beslut i anståndsfrågan . Vid handläggningen av T.Å:s överklagandeärenden har det uppmärksammats att informationsutbytesavtal med trätt i kraft . fick därmed möjlighet att vända sig till behörig myndighet med en begäran om att hämta in uppgifter om T.Å:s bankkonton på . Svar erhölls från och de uppgifter som bedömdes vara av betydelse för ärendet har tillförts T.Å:s skatteärende. Motsvarande begäran till andra stater har gjorts även avseende andra konsulter som varit föremål för utredning. har handlagt de s.k. konsultärendena samordnat. Ärendena är komplicerade och ingår i ett avancerat skatteupplägg med många inblandade. Konsultärendena har också varit föremål för utredning hos skattebrottsenheten (SBE). har erhållit information från SBE. Vid kontakterna med SBE har framkommit att SBE inte velat att ska kommunicera de genom handräckningen inhämtade underlagen och uppgifterna från före det att en eventuell husrannsakan genomförts. Detta medförde att först kommunicerade de genom handräckningen inhämtade underlagen från . meddelade obligatoriskt omprövningsbeslut och ärendena överlämnades till förvaltningsrätten. erhöll ett omfattande underlag från SBE bl.a. sådant som hämtats in genom husrannsakan. De delar av underlaget som ansetts ha betydelse för T.Å:s skatteärende har tillförts ärendet i samband med yttranden som getts in till domstolen . Förvaltningsrätten i har i dom (mål nr 23733-11 m.fl.) avslagit T.Å:s överklagande. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Vid utgången av har taxeringslagen (1990:342), TL, upphört att gälla, och ersatts av skatteförfarandelagen (2011:1244). Enligt punkt 16 i övergångsbestämmelsen till skatteförfarandelagen gäller taxeringslagens bestämmelser fortfarande i de nu aktuella taxeringsärendena. Enligt 3 kap. 1 § TL ska se till att ärendena blir tillräckligt utredda. I 6 kap. 3–7 §§ TL finns bestämmelser om hur ett överklagande från en skattskyldig hanteras. Enligt bestämmelserna ska ompröva ett överklagat beslut, s.k. obligatorisk omprövning, såvida inte överklagandet ska avvisas eller hinder mot omprövning föreligger. Om överklagandet inte avvisas eller förfaller ska överlämna överklagandet, omprövningsbeslutet och övriga handlingar till förvaltningsrätten. Av förarbeten till TL framgår att ett ärende innan det når domstol i princip ska vara färdigutrett. En handläggning som innefattar en grundlig utredning skapar visserligen garantier för ett materiellt riktigt beslut men kan å andra sidan bli så tidsödande att tidsaspekten framstår som en nackdel från rättssäkerhetssynpunkt. Den långa handläggningstiden i ärendet beror bl.a. på att ärendet är komplicerat och att har ombetts att avvakta med att kommunicera de uppgifter som erhållits från för att inte försvåra för () och () i deras utredningar. , , har i flera tidigare ärenden, senast JO:s beslut med diarienummer 3687-2011, tagit ställning till den närmare innebörden av tidsbegreppet och då uttalat att bestämmelsen inte kan uppfattas på annat sätt än att ska behandla dessa ärenden med förtur. Endast i undantagsfall bör det obligatoriska omprövningsbeslutet ske senare än någon månad eller några månader från det att överklagandet kom in till . Av nämnda JO-beslut framgår att även om ett ärende är komplicerat och kräver viss ytterligare utredning, måste man utgå från att ansett sig ha haft tillräckligt underlag för att fatta det överklagade beslutet. Av utredningen i ärendet framgår att har arbetat drygt 20 månader med överklagandet. Även med beaktande av att ärendet är komplicerat och att på EBMs/SBEs inrådan har inväntat den brottsutredning som pågått parallellt med handläggningen av T.Å:s överklagande, är handläggningstiden oacceptabelt lång. har därvid brustit i handläggningen. Besluta först utreda sedan I skattemål är fråga om fri bevisprövning. Det ligger i sakens natur att förbehåller sig rätten att inför förnyat ställningstagande i obligatorisk omprövning inhämta ytterligare bevisning när – som i aktuellt fall – möjlighet ges till följd av att nya informationsutbytesavtal har trätt ikraft. Denna åtgärd ter sig än mer motiverad när inte T.Å. har efterkommit begäran att prestera kontohandlingar för sina utländska konton, dvs. för det innehav som var känt för . T.Å:s ärenden var enligt uppfattning tillräckligt utredda vid beslutstidpunkten . Den omständigheten att utredningen efter överklagandet har kompletterats genom att bankkontouppgifter har inhämtats avseende hans konton i utlandet med stöd av informationsutbytesavtal med , efter att avtalet trätt i kraft, innebär inte 2 013 /1 4:J O1 att det föreligger någon systematiserad metodik att besluta först och utreda sedan. har i skrivelse i detta ärende och i överklagandet till förvaltningsrätten även fört fram invändningen att hans ärenden inte var tillräckligt utredda. Förvaltningsrätten i har särskilt tagit ställning till invändningen avseende utredningsskyldighet och bl.a. konstaterat att vad som utgör tillräcklig utredning måste bedömas från fall till fall. utredningsskyldighet får därtill anses vara beroende av ärendets natur, vem som tagit initiativ till detsamma och om det finns ett starkt allmänt intresse i saken. Förvaltningsrätten konstaterar därefter att den utredning som hade för omprövningsbeslutet är i stora delar densamma som vid det obligatoriska omprövningsbeslutet. Efter grundbeslutet har inhämtat ytterligare uppgifter om T.Å:s bankkonton i utlandet. Visst material från har också tillförts ärendet. Enligt förvaltningsrättens mening kan inte de tillkomna uppgifterna, i den mening som avses, anses ha varit en förutsättning för att verket skulle kunna fatta ett avvägt beslut. Förvaltningsrätten anser således att utredning inte har varit bristfällig i den mån att verkets beslut ska anses sakna laga verkan. Se Förvaltningsrättens i dom s. 13 f. (bilaga 2). Påståendet att uppsåtligen valt att fatta det aktuella beslutet under pågående kommunikation och att det obligatoriska beslutet utgör ett brott mot kommunikationsskyldighet saknar enligt uppfattning grund. har kommunicerat samtliga de uppgifter som för det obligatoriska omprövningsbeslutet har tillförts ärendena. Enligt uppfattning utgör den omständigheten att T.Å. begärt att få del av annat som saknar betydelse för de materiella frågorna och som inte har tillförts ärendena inte något hinder för att fatta det obligatoriska omprövningsbesluten. Det av T.Å. åberopade citatet från prop. 2010/11:165 s. 866 tar sikte på kommunikationsskyldigheten inför ett s.k. nackdelsbeslut och avser inte ett obligatoriskt omprövningsbeslut, vilket också framgår direkt av texten i citatet. Ett obligatoriskt omprövningsbeslut utgör ett yttrande till förvaltningsrätten. avser alltid att bedriva utredningar objektivt, sakligt och opartiskt samt att därefter fatta välgrundade och korrekta beslut. I ett beslut anförde JO följande. I 6 kap. 6 § i den numera upphävda taxeringslagen (1990:324) anges att ska ompröva ett överklagat beslut. Bestämmelsen gäller fortfarande för den handläggning som är aktuell i detta ärende. Som har redogjort för har JO i tidigare ärenden uttalat att det inte kan uppfattas på annat sätt än att frågor om omprövning i samband med överklagande ska behandlas med förtur och att ett överlämnande till domstol endast i undantagsfall kan ske senare än någon eller några månader från det att överklagandet kom in till (se t.ex. JO:s dnr 600-1999, 342- 2003 och 3650-2003). Enligt har det här varit fråga om ett komplicerat ärende som har handlagts samordnat med andra s.k. konsultärenden. Jag har naturligtvis förståelse för att det tar att utföra omprövningen om ärendet är 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 I likhet med anser jag dock att det är oacceptabelt att det dröjt drygt 20 månader innan det obligatoriska omprövningsbeslutet meddelades och överklagandet överlämnades till överinstansen. Det är t.ex. inte godtagbart att dröjde med att kommunicera de upplysningar som inhämtats från med T.Å. förtjänar allvarlig kritik för den långsamma handläggningen av den obligatoriska omprövningen. T.Å har i sin anmälan skrivit att tillämpar arbetsmetoden besluta först och utreda sedan. Utredningen ger inte stöd för någon kritik i det hänseendet. Jag vill dock tillägga följande. Även i ett annat beslut denna dag (JO:s dnr 3674-2012) riktar jag allvarlig kritik mot för dröjsmål med att meddela ett s.k. obligatoriskt omprövningsbeslut. I det ärendet hade det dröjt och för att meddela obligatoriskt omprövningsbeslut med anledning av ett överklagande. riktade jag (JO 2012/13 s. 255) allvarlig kritik mot för att en omprövning i samband med ett överklagande ännu inte hade gjorts trots att och passerat.