frsrdg · H104JO1 · 2013-11-13 00:00:00 — Ärendet kom därför inte att genomgå någon närmare granskning i samband med detta, och därför uppmärksammades inte heller då att den begärda kompletteringen ännu inte inkommit. Någon ytterligare påminnelse i detta ärende är inte inlagd i diariet som ärendet legat på min tjänst. Det har hänt i andra ärenden att jag som påminnelse tagit en kopia på tidigare direktiv och lagt ut för expediering med den handskrivna texten påminnelse men eftersom något sådant inte kan utläsas, kan jag heller inte med säkerhet säga att så har skett i detta fall. Kammaråklagaren hade upplyst följande. Ärendet lottades till min tjänst . Chefsåklagaren påtalade då vikten av skyndsam handläggning. beslutade jag att låta ledningen av förundersökningen återgå till utredande myndighet. Beslutet fattade jag efter att jag vid genomgång av ärendet funnit att tidigare givna direktiv om målsägandeförhör () inte hade utförts. Jag övervägde att behålla förundersökningsledningen och skriva en påminnelse men av erfarenhet vet jag att det blir bättre fart på utredningen när förundersökningsledningen överlämnas till polisen. Det är dessutom, såvitt jag förstår, ett beslut i enlighet med riksåklagarens riktlinjer. I mitt beslut hänvisade jag till tidigare givna direktiv och förklarade att det var min förhoppning att ärendet nu skulle få hög prioritet hos polisen. Jag följde även upp beslutet med ett telefonsamtal till polisinspektören [], polisen , varvid jag gjorde honom uppmärksam på att ärendet snart skulle preskriberas. Någon dag därefter förhördes målsäganden. Vid nästa telefonkontakt med [] fick jag veta att det bara återstod att slutdelge den misstänkte innan ett protokoll kunde redovisas. bytte jag rotel med . inkom ett slutdelgivet protokoll till Åklagarkammaren i . Ärendet lottades automatiskt till min gamla rotel och min kollega uppmärksammade inte att ärendet snart skulle preskriberas. Med facit i hand skulle jag gjort min kollega uppmärksam i samband med rotelbytet. Emellertid medgav arbetssituationen inte ett ordentligt överlämnande. Med anledning av sessioner, jourtjänstgöring och semesterledighet var vi bara på kammaren då vi bytte tjänst tills den dag då ärendet preskriberades. För att i någon mån kompensera att vi inte kunde få till stånd ett personligt sammanträffande samlade jag kopior av beslut om att låta ledningen av förundersökningen gå åter till utredande myndighet i en särskild mapp som jag överlämnade till min kollega. Jag har inget konkret minne av att just beslutet rörande [det aktuella ärendet] fanns i mappen men eftersom jag var medveten om att det var brådskande och jag hade följt upp beslutet med kontakt med polisen utgår jag [ifrån] att det fanns där. I efterhand framstår det som en otillräcklig åtgärd. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Assistentåklagaren hade upplyst följande. [] bytte jag till aktuell rotel [] i mängdbrottsgruppen. inkom ett färdigt förundersökningsprotokoll i ärendet. Efter genomgång av utredningen och bevisunderlaget ansåg jag att det fanns förutsättningar att emotse en fällande dom. väckte jag åtal för vårdslöshet i trafik och vållande till kroppsskada. Jag har därvid förbisett att preskriptionstiden för aktuella brott var uppnådd. Un- derrättelse om att åtal väckts samt förfrågan om enskilt anspråk skickades till målsäganden . uppmärksammades jag, av personal vid , på att gärningarna var preskriberade . Jag beslutade då att lägga ner åtalet. skickade jag en underrättelse till målsäganden om att åtalets lagts ned pga. preskription samt upplysningar om att det finns möjlighet att driva en civil process vid tingsrätten avseende ett eventuellt enskilt anspråk, kopia bifogas. Efter att ha lämnat vissa kompletterande uppgifter samt redogjort för den rättsliga regleringen redovisade följande bedömning. Den aktuella förundersökningen, som gällde vårdslöshet i trafik och vållande till kroppskada med brottsdatum , har bedrivits om . Åtal för brotten har, efter det att förundersökningsprotokoll redovisats , väckts . lades åtalet ned på grund av att preskription inträtt. Det är givetvis mycket olyckligt att handläggningstiden blivit så lång och fått sådana konsekvenser. Åklagare har varit förundersökningsledare under huvuddelen av utredningstiden. Förundersökningen har återupptagits , varvid direktiv om kompletterande utredningsåtgärder har lämnats. [– – –] Ärendet har efter beslutet om att återuppta förundersökningen blivit liggande utan att några utredningsåtgärder dokumenterats och utan att några påminnelser eller förfrågningar om ärendets handläggning diarieförts från rotelinnehavaren sida. Det framgår även av upplysningar att hon inte med säkerhet kan säga om hon skickat några påminnelser i nu aktuellt ärende. Det kan således konstateras att påminnelser inte skickats i den utsträckning som följer av föreskrifter och allmänna råd liksom att andra bevakningsrutiner inte fungerat. Såsom kammarchefen har konstaterat i sitt yttrande har den bristande uppföljningen inneburit att varken åklagare eller polis har haft möjlighet att notera eventuella brister i expedieringen av direktiv och kompletteringsbeslut. , det vill säga en månad innan preskription inträdde, lottades ärendet om på som har upplyst om att kammarchefen i samband med omlottningen påtalade vikten av skyndsam handläggning. har vidare upplyst att hon gjorde bedömningen att utredningen skulle gå fortare om hon, i enlighet med riktlinjerna i RåR 2010:1, överlämnade förundersökningsledarskapet till polisen. I beslutet att överlämna förundersökningsledarskapet till polisen framförs önskemål om skyndsam handläggning, men det står inte särskilt angivet att återstår innan preskription inträder. har dock i sina upplysningar angivit att hon påtalat detta i ett uppföljande samtal med den handläggande polisen. Varken detta samtal eller ett ytterligare samtal med polisen om utredningsläget som redogör för i upplysningarna har dock dokumenterats i ärendet, vilket i sig hade varit värdefullt. Jag ställer mig i viss mån tveksam till om det är lämpligt att lämna ifrån sig förundersökningsledarskapet i ett ärende som står inför 2 013 /1 4:J O1 närliggande preskription eftersom möjligheten att kontrollera förundersökningens bedrivande går förlorad i samband med det. Det finns dock ingen anledning att betvivla att har agerat på det sätt hon har bedömt varit det bästa för att driva utredningen snabbt framåt. Bristen av dokumentation av de efterföljande kontakterna med polisen är beklagliga, bland annat med hänsyn till att det skulle kunnat ha tjänat till att fästa uppmärksamhet på preskriptionsfrågan. Jag anser dock inte att det har varit någon brist i sig att vid överlämnandet av roteln inte särskilt uppmärksammat på det aktuella ärendet eftersom ärendet varit avslutat vid åklagarkammaren. När det slutredovisade förundersökningsprotokollet inkom till åklagarkammaren var åklagaren rotelinnehavare. Det finns ingenting i ärendet eller upplysningarna som tyder på att det vid polisens inlottning av ärendet på något sätt markerats att skyndsam handläggning var påkallad på grund av risk för preskription och detta har inte heller på annat sätt framgått av dokumentationen i ärendet. Det är dock naturligtvis ytterst den handläggande åklagaren som ansvarar för att vid ärendets ankomst kontrollera om ärendet brådskar, vilket inte synes ha gjorts i tillräcklig mån. väckte åtal , det vill säga efter det att förundersökningsprotokollet inkom. Det kan inte i sig sägas vara någon anmärkningsvärt lång handläggningstid. Åtalsbeslutet var emellertid felaktigt eftersom brotten var preskriberade. Detta är givetvis beklagligt. Jag har dock, i likhet med kammarchefen, ingen anledning att ifrågasätta uppgift om att felet begicks av förbiseende. Sammanfattningsvis kan jag således konstatera beträffande handläggningen av det aktuella ärendet att den inte har följt gällande regelverk och att den långa handläggningstiden har varit en starkt bidragande orsak till att preskription inträtt. Detta är naturligtvis mycket otillfredsställande. Ut- redningen borde följaktligen ha bedrivits klart mer aktivt än vad som skett. Att åtal har kommit att väckas för de preskriberade brotten är givetvis även det olyckligt. Såsom kammarchefen har konstaterat i sitt yttrande kvarstod dock vid slutredovisningen av förundersökningsprotokollet endast , varav utgjorde arbetsdagar, tills brotten preskriberades och möjligheten att delge den tilltalade stämning i målet före skulle ha varit kraftigt reducerad även om åtal väckts . Kammarchefen och har uppgett att arbetsbelastningen vid kammaren varit mycket hög som den nu aktuella utredningen bedrevs. Kammarchefen har även uppgett att har tilldelats s.k. rotelvårdsdagar, men att inflödet på mängdbrottstjänsterna och arbetstrycket på de ordinarie åklagarna generellt har varit sådant att det menligt har påverkat möjligheterna att sköta uppföljningsarbetet på önskvärt sätt. Kammarchefen har vidare framhållit att kammaren haft mycket allvarliga problem på flera områden och att man i nära samarbete med den områdesansvariga överåklagaren har lagt och alltjämt lägger ett stort arbete på att komma till rätta med detta och finna lösningar på lång sikt. Detta innefattar såväl bemanningsfrågan som fortsatt verksamhets och kompetensutveckling. Jag kan bekräfta kammarchefens bild av att arbetsbelastningen vid kammaren varit mycket ansträngd. Risken för att ärenden blir åsidosatta på det sätt som skett är naturligtvis större då arbetssituationen är pressad. Under sådana förhållanden är det särskilt viktigt att åklagare har en god överblick av de ärenden som han eller hon har ansvar för och regelbundet följer upp behovet av åtgärder i de olika ärendena. Det är dock givetvis åklagarkammarens ledning som har det övergripande 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 ansvaret för att tillse att arbetssituationen för den enskilda åklagaren möjliggör att de rutiner som finns på kammaren för uppföljning och kontroll av ärenden kan efterlevas. Jag noterar därför med tillfredsställelse att Åklagarkammaren i aktivt arbetar för att förbättra arbetsmiljön och därmed förutsättningarna för en korrekt och effektiv handläggning av arbetsuppgifterna. (biträdande länspolismästaren ) lämnade i huvudsak följande redogörelse för sin handläggning. upprättades en trafikmålsanteckning (TM-5176-10) till följd av en trafikolycka på i . Initiala utredningsåtgärder genomfördes på olycksplatsen genom bland annat fotodokumentation, platsundersökning och vittnesförhör. En av de inblandade, [KS], förhördes om händelsen. kompletterades utredningen, som genomfördes i polisområde nordvästra , med nya vittnesförhör och sjukvårdens journalanteckningar tillfördes ärendet. Av en promemoria, upprättad av inspektören , daterad , framgår att målsägandens make, , vid telefonsamtal berättade att målsäganden ville ange brottet till åtal. [KS] förhördes på nytt av . [KS] delgavs vid förhöret misstanke om vållande till kroppsskada samt vårdslöshet i trafik. Av dagboksblad framgår att utredningen skickades till [KS] för slutdelgivning . Formellt beslut om inledande av förundersökning fattades först av förundersökningsledaren . slutredovisades ärendet genom att det överfördes till åklagarmyndigheten. Slutredovisningen gjordes utan att målsäganden blivit förhörd om händelseförloppet. Från , då ärendet redovisats till åklagaren, till har det inte funnits någon polisiär förundersökningsledare i ärendet. beslutade åklagaren att komplettera utredningen genom att rättsintyg skulle inhämtas och att journalanteckningarna skulle förtydligas. Rättsintyget begärde och det tillfördes ärendet . skickade han hemställan till läkare om att journalanteckningarna skulle förtydligas. lämnade åklagaren direktiv om att målsäganden skulle förhöras om det var möjligt med tanke på skadorna efter trafikolyckan. Av oklar anledning hölls inget målsägandeförhör. beslutade åklagaren att förundersökningsledningen skulle överlämnas till polismyndigheten. I direktiv ifrågasattes varför målsäganden inte var förhörd. ajourförde , som blev behörig förundersökningsledare, att ärendet återupptogs. beslutade att ärendet skulle slutredovisas och överföras till åklagarmyndigheten. är kritisk till hanteringen av ärendet och beklagar den långa handläggningstiden som lett till att den enskildes rättsliga intressen åsidosatts. Av handlingarna och utsagorna i ärendet går det inte att finna rimliga förklaringar till dröjsmålet. I ett beslut anförde JO Axberger följande. Av 23 kap. 4 § andra stycket framgår att en förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. 2 013 /1 4:J O1 ledaren ansvarar för förundersökningen i dess helhet och ska bl.a. se till att utredningen bedrivs effektivt samt ge den som biträder honom eller henne behövliga direktiv för arbetet (1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen). I föreskrifter och allmänna råd om bevakning och uppföljning vid av pågående förundersökningar (ÅFS 2007:5) ges anvisningar för hur åklagare ska agera för att driva förundersökningar framåt med tillräcklig skyndsamhet. När förundersökningen leds av en åklagare är polismyndigheten, under förutsättning att den har erforderliga resurser, skyldig att biträda vid utredningen. Åklagaren styr därvid arbetet genom direktiv till polismyndigheten (jfr 23 kap. 3 § andra stycket ). ska se till att de utredningsdirektiv som åklagaren ger leder till adekvata åtgärder. An- svaret för att polismyndigheten fullgör dessa skyldigheter åvilar myndigheten som sådan, ytterst dess ledning (jfr JO 2012/13 s. 94). Den aktuella förundersökningen var relativt begränsad. I stort sett samtliga utredningsåtgärder var vidtagna när polismyndigheten första gången redovisade förundersökningen till åklagaren . Trots detta hann brotten preskriberas innan beslut fattades i åtalsfrågan. Den huvudsakliga orsaken till detta var att ärendet låg obearbetat av cirka , från det att kammaråklagaren gav direktiv om att målsäganden om möjligt skulle höras. , som inte har kunnat ange någon orsak till att ärendet försummats, bär ansvaret för att man inte verkställt åklagarens direktiv. Även , där ett flertal åklagare varit inblandade, har ett övergripande ansvar för ärendets hantering. Som myndigheten själv funnit har handläggningen inte följt gällande regelverk, och detta har varit en starkt bidragande orsak till att gärningen sedermera kom att preskriberas. har ett särskilt ansvar för det inträffade, eftersom hon inte hon var förundersökningsledare påminde polismyndigheten eller på annat sätt verkade för att driva förundersökningen framåt. När kammaråklagaren övertog ledningen av förundersökningen återstod endast en månad till preskription. Det fanns dock fortfarande möjlighet att hinna slutföra förundersökningen och delge ett åtal. Att i det läget återlämna förundersökningsledningen till polisen ter sig, i linje med vad påtalat, olämpligt. Hon har enligt min mening inte ägnat saken den uppmärksamhet den krävde. Det är mot den angivna bakgrunden inte ägnat att förvåna att preskriptionstiden kom att överskridas. Att sedan väckte åtal för brott som redan var preskriberade – en i sig anmärkningsvärt oprofessionell åtgärd – bekräftar bilden av en handläggning som långtifrån motsvarar vad en målsägande i en brottsutredning har rätt att förvänta sig. Sammanfattningsvis förtjänar såväl som i kritik för att förundersökningen bedrivits så bristfälligt att brotten preskriberats innan beslut hunnit fattas i åtalsfrågan. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 son kritiseras för att ha försummat sitt ansvar som förundersökningsledare. Inte heller kan, vid en sammantagen bedömning, undgå kritik. , slutligen, kritiseras för sitt beslut att väcka åtal för preskriberade gärningar. Kritik mot , som inte haft rättsligt grundad befogenhet att fotografera personer som var föremål för ett tvångsingripande (Dnr 3445-2011 och 3446-2011) Beslutet i korthet: Det ligger i princip inom ramen för polisens allmänna befogenheter att ta bilder på människor som befinner sig på allmänna platser. Om en enskild person fotograferas med tvång eller, som i detta fall, under ett tvångsingripande mot vederbörande, krävs dock uttryckligt stöd i lag. Något sådant stöd fanns inte i detta fall. Polisen kritiseras därför för den fotografering som förekom. och . anmälde ett polisingripande mot dem. De hade parkerat sina motorcyklar i när en polisbil passerade. Polisbilen vände och körde tillbaka till dem, varefter de kroppsvisiterades och fick sina mcväskor genomsökta. Enligt . fotograferade polisen dem och motorcyklarna. Muntliga upplysningar inhämtades från . Utredningen inriktades därefter på fotograferingen av anmälarna. anmodades att yttra sig. anmodades att yttra sig över lagligheten och lämpligheten i fotodokumentation av det slag som skett. (länspolismästaren ) uppgav i sitt yttrande att ett beslut om en särskild undersökning gällande den grova organiserade brottsligheten, och direktiv för den efterföljande underrättelseinhämtningen, hade fattats av den operativa chefen vid polismyndigheten (jfr 3 och 14 §§ i den numera upphävda polisdatalagen [1998:622]). Avseende den anmälda händelsen uppgavs att anmälarna vid tillfället bar mc-västar med emblem för Outlaws och att kroppsvisitationen av dem genomfördes med stöd av 19 § andra stycket polislagen i syfte att söka efter vapen eller andra farliga föremål som är ägnade att användas vid brott mot liv och hälsa. Till yttrandet hade polismyndigheten fogat redogörelser från de två poliser som verkställde ingripandet. Polisassistenten uppgav bl.a. följande. Red devils MC som är undergrupp till Hells har varit etablerade i och har Outlaws MC påbörjat sin etablering. Hells och Outlaws är kända fiender och sammandrabbningar mellan dessa har skett i olika delar av landet. [– – –] I och med att Outlaws MC påbörjat en etablering i har KUT (kriminalunderrättelsetjänsten) i gått ut med att vi ska dokumentera och fotografera medlemmarna för att kunna ha en bra inblick i klubben 2 013 /1 4:J O1 och för att kunna agera snabbt mot personer vid eventuella sammandrabbningar. Vi måste självklart väga in behovs- och proportionalitetsprincipen det vill säga att behovet av åtgärden måste stå i rimlig proportion med det intrånget vi gör. Polisassistenten uppgav följande. När patrull 25-3140 med PA M. Mullback och PA E. (jag) rutinpatrullerade på i ca , så uppmärksammade vi att det på stod tre till fyra personer med motorcyklar, varav två av dem såg ut att bära västar med emblem. I syfte att kunna se bättre (vilka personer, typ av emblem, osv.) samt för att kunna samtala med dem, så körde vi fram till aktuell gata. Jag och min kollega kunde då konstatera att det på två av dessa individers västar stod Outlaws (och . När vi började att samtala med dem, så fick jag känslan av att de ville åka från platsen omgående och de upplevdes som mindre tillmötesgående. Jag och min kollega bad samtliga att de skulle identifiera sig vilket de gjorde. Därefter genomfördes kroppsvisitation enligt PL § 19 st 2 i syfte att söka vapen eller andra farliga föremål som är ägnade att användas vid brott mot liv eller hälsa. Inget anträffades i samband med kroppsvisitationen. De berörda tillfrågades även om de ville gå till ett mer avskilt ställe innan åtgärden företogs i syfte att väcka mindre uppmärksamhet, vilket de inte ville. Sedan fotograferades berörda personer i syfte att inhämta information till KUT [– – –] Något tvång förekom inte i samband med åtgärden. Männen tillfrågades om de ville ta på sig hjälmarna alternativt vända sig om, då någon av dem uttryckte att han inte ville visa ansiktet. De erbjöds även att gå till en mer avskild plats, om de så önskade, för att genomföra fotograferingen. De var dock inte intresserade av det, varpå åtgärden genomfördes på aktuell plats. Ordningspolisen i har blivit uppmanad av cheferna att vara extra vaksamma kring individer inom MC-miljön, speciellt de som är aktuella inom vårt område. Cheferna påtryckte att de var av vikt att alla iakttagelser dokumenterades och att kontroller genomfördes var angeläget. I samband med kroppsvisitationen och fotograferingen beaktades att åtgärden måste stå i rimlig proportion med det intrång vi gör hos den enskilda individen. gjorde följande bedömning. Av patrullens yttrande framgår det att det inte har utövats något tvång i samband med fotograferingen. Personerna gick frivilligt med på att fotograferas. Om så inte hade varit fallet hade någon fotografering inte ägt rum. [anser] att den vidtagna fotograferingen har skett enligt polisdatalagen och inom ramen för SUR [särskild undersökning], d.v.s. att fotograferingen har skett i syfte att samla in kriminalunderrättelseinformation avseende organiserad brottslighet. vill särskilt påpeka att något tvång i samband med fotograferingen inte har förekommit. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 (rikspolischefen ) gjorde följande bedömning. Fotodokumentationen synes ha skett i nära anslutning till kroppsvisitation som utförts med stöd av 19 § andra stycket polislagen. Enligt uppgift i den tjänsteanteckning som erhållit från JO användes inget tvång vid fotograferingen. Med beaktande av att fotograferingen skedde i mycket nära anslutning till utförda tvångsåtgärder ställer sig styrelsen i viss mån tveksam till förfarandet. Det finns en risk för att den som fotograferas i en situation som den förevarande kan känna sig tvingad att medverka i densamma. Även om förutsättningar för fotografering förelegat inom ramen för en särskild undersökning så kan inte styrelsen finna att det finns stöd för att på något sätt dirigera den som ska fotograferas för att en bild ska bli tydlig eller för att säkerställa förutsättningarna för fotograferingen. I ett beslut anförde JO Axberger följande. Regeringsformens andra kapitel innehåller bestämmelser om skyddet av grundläggande fri- och rättigheter och förutsättningarna för att inskränka dessa. Enligt 2 kap. 6 § regeringsformen, , är var och en gentemot det allmänna skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. Detta skydd får enligt 2 kap. 20 § RF begränsas genom lag och under de ytterligare förutsättningar som följer av 21 §. Även den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () innehåller bestämmelser av betydelse för polisens möjlighet att fotografera enskilda. Enligt artikel 8 har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv m.m. En myndighet får inte inskränka åtnjutande av denna rättighet annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till bl.a. den allmänna säkerheten eller till förebyggande av oordning eller brott. Bestämmelser om kameraövervakning med fast eller fjärrstyrd kamera finns bl.a. i lagen (1998:150) om allmän kameraövervakning och 27 kap. 20 a–c §§ . I 28 kap. 14 § finns bestämmelser om fotografering med vanlig, handhållen kamera i en förundersökning. I övrigt saknas det uttryckliga bestämmelser om fotografering med kameror av det slaget. En utgångspunkt är dock, utöver vad som följer av regeringsformen och , att sådan fotografering måste stå i överensstämmelse med de allmänna bestämmelserna om polisens uppgifter i 2 § polislagen samt vara förenliga med allmänt gällande krav på behov och proportionalitet (jfr 8 § polislagen). Frågan om polisens användning av handhållna kameror i de fall där det saknas uttryckliga lagbestämmelser har varit föremål för överväganden i olika sammanhang. uttalade i sitt betänkande att det står polisen fritt att använda handhållna kameror, oavsett om de är dolda eller inte, men framhöll också att det inte finns något positivt lagstöd för en sådan åt- 2 013 /1 4:J O1 gärd (SOU 1998:46 s. 74). Frågan har vidare behandlats i bl.a. SOU 2003:74, s. 105 f. och SOU 2010:103, s. 265 f.