frsrdg · H104JO1 · 2013-11-13 00:00:00 — Som svar fick han att han med attityd kunde få ett blankt papper av anstalten. Dagen efter begärde han på nytt att få en kopia av förhörsutskriften och fick då till svar att eftersom han valde att inte svara på några frågor så kunde han få ett blankt papper. Därtill uppgav vårdaren att det inte rörde sig om något förhör, utan att det var fråga om ett samtal. Inledningsvis infordrades och granskades utdrag ur Kriminalvårdens klientadministrativa system () samt beslut om avskildhetsplacering och eventuella handlingar gällande misskötsamhet. Anmälan remitterades härefter till Kriminalvården. I sitt remissvar anförde myndigheten, region , genom regionchefen , följande. Kriminalvården, Region , har inhämtat uppgifter från Kriminalvårdsinspektör . avskildes två intagna vid paviljong C (32 platser). Alla kvarvarande intagna, vid paviljong C, bl.a. A.L , avskildes enligt 6 kap 8 § fängelselagen (2010:610) FäL, dagen efter, . Avskildheten sker på paviljongen. Ytterligare en intagen förflyttas dock till avskildhetsavdelningen. Av rapporten, som återgavs i avskildhetsbesluten, framgick att det varit oroligt på paviljong C. Missnöjesyttringar om hur maten fördelades på paviljongen hade kommit till personals kännedom från flera olika intagna. Det fanns uppgifter om att in- 2 013 /1 4:J O1 tagna måste betala för sin frukost, att intagna som ej betalade inte heller fick någon frukost. Efter det att de två ovan nämnda intagna avskildhetsplacerades eskalerade oroligheterna i samband med att intagna på paviljong C hade stormöte. Flera intagna på avdelningen upplevde situationen som hotfull och var rädda och avdelningspersonal upplevde situationen som orolig. levererades ett brev till anstalten där det krävdes att två utpekade intagna skulle lämna avdelningen . Brevet var undertecknat med Pav C. För att med säkerhet kunna identifiera vilken eller vilka intagna som hotade andra intagna (eller låg bakom detta) bedömdes det nödvändigt att hålla samtliga intagna avskilda från varandra. Anstalten gjorde bedömningen att det inte förelåg skäl till inskränkningar för besök eller telefoni genom Intik. Två särskilt utpekade tjänstemän utsågs till att höra samtliga intagna som var avskilda. Visitationer av intagna, bostadsrum och allmänna utrymmen genomfördes. Intensifierad granskning av försändelser till och från de aktuella intagna sker. Möten där information som inhämtats sammanställs med tidigare kunskap om konstellationer av intagna. Relativt tidigt under aktuell avskildhetsperiod görs bedömningen att konstellationen vid paviljongen måste brytas. Efter att mer information analyserats, framkommer misstankar om att det kunde vara andra intagna, än de tre som hade förflyttats, som hade en framträdande roll i oroligheterna på avdelningen. När avskildhetsplaceringen enligt 6 kap 8 § närmade sig fyradygnsgränsen så bedömde anstalten att det var nödvändigt att hålla samtliga intagna på avdelningen fortsatt avskild för att upprätthålla ordningen och säkerheten, varför avskildheten enligt 6 kap 8 § hävdes och beslut om avskildhet enligt 6 kap 5 § meddelades istället. Denna avskildhet hävdes dagen efter, , efter att två intagna förflyttats tillbaka till avdelning och en annan intagen förflyttats från avdelningen. Det var relativt sent under aktuell tidsperiod som kunskapen om att det var den senare intagne som låg bakom oroligheterna, kom anstalten tillhanda. Som framgår av anmälan så förhördes A.L. Han ville dock inte svara på några frågor kring förhållandet på avdelning och förhöret avslutades. Att ett förhör genomförts har dokumenterats i avskrivningsbeslutet beträffande misskötsamhetsärendet som utreddes under avskildheten. Enligt 13 kap 4 § fängelselagen (2010:610), ska innan ett beslut om varning meddelas förhör hållas med den intagne. Av 18 § fängelseförordningen (2010:2010) följer att om en intagen hålls avskild enligt 6 kap. 4-9 §§ fängelselagen ska åtgärden dokumenteras. Av dokumentationen ska det framgå 1.vilka skälen för åtgärden är, 2.när den intagne avskiljdes, 3.när avskildheten upphörde, 4.var den intagne placerats, och 5.om den intagne undersökts av läkare. Det finns inte någon särskild lagbestämmelse i FäL om utredning av ett ärende om avskildhet (jfr numera upphävda 22 § KvaL). Kriminalvården har ändå ett ansvar för att ett ärende om avskildhet blir tillräckligt utrett och att nödvändigt underlag för beslutet hämtas in. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Förvaltningslagens regler är tillämpliga på ärenden om placering i avskildhet. Eftersom ett ärende om avskildhet handlar om myndighetsutövning mot en enskild är bl.a. de särskilda reglerna i 14-17 §§ förvaltningslagen tillämpliga. har delgivits skälen för avskildheterna och givits möjlighet att yttra sig över skälen. Han lämnade dock inte några uppgifter som hade betydelse för utgången av ärendet. Dokumentationskraven i fängelseförordningen har uppfyllts. Beslut om att placera en hel avdelning i avskildhet enligt 6 kap 5 § FäL efter en tids avskildhet för utredning enligt 6 kap 8 § tillhör naturligtvis ovanligheterna. Att omständigheterna inte utgjordes av någon av de typsituationer som normalt kan föranleda att 6:5 blir tillämplig medför dock inte per automatik att hanteringen är felaktig. Det saknades laglig möjlighet att kvarhålla de intagna på avdelningen placerade i avskildhet enligt 6 kap 8 § efter . hade anstaltsledningen erhållit information som till viss del kringkastade deras tidigare analys av de bakomliggande orsakerna till oroligheterna. De bedömde att det var nödvändigt att (fortsatt) hålla de intagna avskilda från varandra för att kunna upprätthålla ordningen och säkerheten. Huruvida anstaltens beslut om avskildhet enligt 6 kap 5 § var riktig i sak är en bedömningsfråga. Det bör dock noteras att anstalten under den senare avskildheten förändrade konstellationen på avdelningen genom fler förflyttningar, detta innan avskildheten slutligen upphävdes. gavs tillfälle att kommentera remissvaret. I ett beslut anförde chefsJO Fura följande. Utredningen visar att A.L. placerades i avskildhet med stöd av 6 kap. 8 § första stycket fängelselagen. Enligt bestämmelsen får en intagen, under utredning enligt 12 kap. 1 § fängelselagen eller 26 kap. 6–7 §§ , hållas tillfälligt avskild från andra intagna i den utsträckning det är absolut nödvändigt för att syftet med utredningen inte ska äventyras (kursiverat här). Av motiven till bestämmelsen framgår att möjligheten att placera någon i avskildhet bör användas restriktivt. Avskildhet bör bara användas i situationer där det finns en risk för att den intagne, om han eller hon inte hålls avskild, undanröjer bevis eller på annat sätt försvårar sakens utredning (se prop. 2009/10:135 s. 141). Möjligheten till avskildhet får således användas för utredning av misskötsamhet, och när utredningen är genomförd saknas möjlighet att hålla någon avskild med stöd av bestämmelsen. Skälen för att möjligheten till avskildhet ska användas med stor restriktivitet är goda. Ett beslut om avskildhet är en mycket ingripande åtgärd och innebär att Kriminalvården kan avskilja någon enbart på misstanke om misskötsamhet. Jag vill därför understryka vikten av att Kriminalvården, efter att ett sådant beslut fattats, genomför utredningen på ett effektivt och ändamålsenligt sätt, för att säkerställa att avskildheten inte pågår längre än vad som är absolut nödvändigt. Vilka utredningsåtgärder som anstalten behöver vidta varierar givetvis från fall till fall, men det är ofrånkomligen så att det måste genomföras förhör med den avskilde för att denne ska ges möjlighet att ge sin syn på saken (jfr 12 kap. 3 § fängelselagen). 2 013 /1 4:J O1 Som Kriminalvården har påpekat i sitt remissvar framgår av 18 § fängelseförordningen vilka åtgärder som ska dokumenteras i samband med att en person hålls avskild. Något uttryckligt krav på att genomförda förhör ska dokumenteras finns inte i den bestämmelsen. Någon reglering – motsvarande 22 § tredje stycket i den numera upphävda lagen (1976:203) om kriminalvård i anstalt, om att protokoll ska föras över vad som framkommit i samband med utredningen om avskildhet – finns inte i fängelselagen. Även om så är fallet, vill jag peka på nödvändigheten av att Kriminalvården på ett tydligt sätt dokumenterar vilka utredningsåtgärder som vidtas i samband med att en person hålls avskild. En tydlig redovisning av utredningsåtgärderna gör det möjligt att i efterhand bedöma huruvida utredningen genomförts på ett korrekt och ändamålsenligt sätt. Dessutom bidrar en tydlig dokumentation till att anstalten kan hålla kontroll över vilka åtgärder som vidtagits under utredningen och att den genomförs på ett effektivt sätt. Därmed säkerställs att ansvarig beslutsfattare får en helhetssyn över utredningen. Det senare är, enligt min uppfattning, en grundläggande förutsättning för att garantera att en person inte hålls avskild än vad som är absolut nödvändigt. Därtill är dokumentationen nödvändig för att den intagnes rätt till insyn i ärendet, enligt 16 § förvaltningslagen, ska kunna tillgodoses. Enligt har det förhör som hölls med A.L. under utredningen dokumenterats i anstaltens avskrivningsbeslut . I beslutet avskrevs misstankarna om misskötsamhet mot A.L., och det har antecknats att så skedde efter företagen utredning och samtal med samtliga intagna vid avdelningen. Av de handlingar som begärts in från Kriminalvården och granskats framgår inte vilka utredningsåtgärder som vidtagits A.L. varit avskild eller vilka uppgifter som framkommit vid samtalen. Anstalten redovisning av vidtagna utredningsåtgärder i samband med att A.L. hölls avskild uppfyller inte det krav på tydlighet som, på goda grunder, kan ställas på dokumentationen i samband med ett beslut av så ingripande karaktär. Ett grundläggande krav måste vara att anstalten redovisar vilka uppgifter som framkommit vid de förhör som genomförts. Även om den hörde vägrar att uttala sig ska det anges i ett särskilt upprättat dokument att förhöret har genomförts och att den avskilde vägrar svara på frågor. Så har inte skett i det aktuella ärendet. Jag utgår från att nödvändiga åtgärder vidtas för att säkerställa att utredningen i avskildhetsärenden i fortsättningen genomförs på ett korrekt sätt och att åtgärderna dokumenteras. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det anförda. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Initiativärende om brottsofferslussverksamheten i landets häkten (Dnr 2242-2012) Beslutet i korthet: Med anledning av uppgifter som framkom vid ett besök i häktet beslutades att frågan om Kriminalvårdens arbete med s.k. brottsoffersluss i häkte skulle utredas inom ramen för ett initiativärende. I beslutet uttalas att det är olämpligt att använda begreppen brottsoffer och förövare i sammanhang som gäller intagna som inte är dömda för brott. Det konstateras också att det inte är möjligt för Kriminalvården att hålla ett löfte av innebörd att uppgifter från en tilltänkt besökare aldrig tillåts komma fram till den intagne. Beslutet innehåller även uttalanden om gränsdragningen mellan Kriminalvårdens och uppdrag när det gäller kontakterna med den som är målsägande. Vid NPM-enhetens besök av Kriminalvården, häktet , den 10–, lämnades information till JO:s medarbetare om den brottsofferslussverksamhet som bedrivs i häktet. Handlingar som beskriver verksamheten ingavs under besöket (aktbilagorna 2–4). Efter att ha tagit del av protokollet från besöket beslutade dåvarande chefsJO att inom ramen för ett särskilt upplagt initiativärende utreda frågan om Kriminalvårdens arbete med brottsoffersluss i häkte. I protokollet från besöket (dnr 83-2012) lämnas följande beskrivning av brottsofferslussverksamheten. gav Kriminalvården ett uppdrag till häktet , liksom övriga häkten i regionen, att utveckla sina verksamheter i syfte att förhindra destruktiva kontakter mellan intagna och brottsoffer. Enligt dokument Brottsoffer i fokus 2010 har regionen sett ett behov av att arbeta konsekvent med frågor om besöks- eller telefontillstånd oavsett var en intagen befinner sig. I dokumentet nämns även Kriminalvårdens uppdrag att arbeta för barns bästa som ett skäl till att ha fokus på brottsoffer. Dokumentet Verksamhetsbeskrivning beskriver organisation och arbetsmetod för brottsofferslussarbetet. I korthet sägs följande om metoden för brottsofferslussarbetet. BOS-ombudet har ett samtal med intagna misstänkta för sexualbrott eller våldsbrott mot personer i nära relation inom efter ankomst. Vid samtalet får den intagne information om att Kriminalvårdens definition av brottsoffer inte bara omfattar målsägande utan även barn, föräldrar och anhöriga som upplevt eller bevittnat övergrepp samt presumtiva offer som nya partnerrelationer och styvbarn. Vidare får den intagne information om att den vanliga samtyckesblanketten inte ska användas för besöks- eller telefontillstånd till brottsoffer, liksom om Kriminalvårdens skyldighet att göra s.k. orosanmälan till vid misstanke om att barn far illa. – Om den intagne säger sig ha för avsikt att kontakta någon i brottsofferpersonkretsen kontaktar BOS-ombudet personen för att informera om häktets rutiner och möjligheter till stöd för brottsoffer. – Om en ansökan om telefontillstånd eller besök lämnas in av den intagne, 2 013 /1 4:J O1 eller offret eller om en intagen med restriktioner fått bifall av åklagaren till kontakt med privatperson, inleds en brottsofferutredning. Utredningen syftar till att kartlägga hur brottsoffret kommer att påverkas av kontakt med den intagne. Yttrande från inhämtas om barn är inblandade. – Eventuella besök bör endast ske då klienten kan erhålla behandling för sin våldsproblematik. beviljas besök endast undantagsvis och om det främjar brottsoffret och syftet med besöket är klarlagt och tydligt för alla parter. Besöken är då bevakade. – Dokumentation ska ske i Kriminalvårdens klientadministrativa system (). I samtal med häktet framgick att intagna som är häktade eller dömda för sexualbrott eller våldsbrott mot personer i nära relation kan nekas besökstillstånd eller telefontillstånd av Kriminalvården även om åklagare, polis samt personen den intagne vill ha kontakt med samtycker till kontakten. I det fall beslut fattas skulle grunden för avslaget vara att besöket eller telefonsamtalet skulle äventyra säkerheten i häktet (se häkteslagen 3 kap. 1 § och 4 §). Enligt personal är beslut sällsynta eftersom den intagne ofta drar tillbaka sin ansökan efter en muntlig genomgång om vad beslutet skulle innebära. Utifrån vad som upplysts om brottsofferslussverksamheten vid häkten i , uppmanades Kriminalvården att i ett yttrande belysa följande frågor om brottsofferslussverksamheten i landets häkten. 1.Vilket lagstöd finns för att avslå en intagens ansökan om besöks- och telefontillstånd för att förhindra destruktiva kontakter mellan intagna och brottsoffer, med beaktande av den skillnad som finns mellan grunden för att vägra besök eller elektronisk kommunikation i 3 kap. 1 § och 4 § häkteslagen (2010:611) respektive 7 kap. 1 § och 4 § fängelselagen (2010:610). 2.Vilka hänsyn tas i häktenas brottsofferslussverksamhet till det faktum att en intagen i häkte under avsevärd del av den tid han eller hon vistas i häktet ännu inte är dömd för brott. Frågan aktualiseras bl.a. av användandet av begreppen brottsoffer och förövare samt av det som återgetts ovan, att eventuella besök endast bör ske då klienten kan erhålla behandling för sin våldsproblematik. 3.I dokumentet Verksamhetsbeskrivning sägs att det är av stor vikt att brottsoffret förstår att Kriminalvården aldrig låter hennes uppgifter komma fram till förövaren, varken direkt eller indirekt. An- ser Kriminalvården att ett sådant löfte är möjligt att ge mot bakgrund av offentlighetsprincipen och möjligheten att få en fråga om sekretess prövad i domstol? Hur ser Kriminalvården på den intagnes rätt till partsinsyn och myndighetens kommuniceringsplikt enligt 16 § och 17 § förvaltningslagen (1986:223) i dessa ärenden? 4.I det nämnda dokumentet beskrivs att Kriminalvården kan erbjuda sig att kontakta kvinnocentrum, vårdcentral etc. för att beskriva situationen och hjälpa ett brottsoffer att få en samtalskontakt. Hur ser Kriminalvården på gränsdragningen mellan Kriminalvårdens och uppdrag på detta område? I remissvaret anförde Kriminalvården, genom generaldirektören , följande. (Den i remissvaret omnämnda bilagan har utelämnats här.) 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från och Väst. har i sin tur hämtat in uppgifter från häktet . Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. gav regeringen i uppdrag till Kriminalvården att genomföra en särskild satsning på åtgärder för att öka insatserna för sexualbrottsdömda samt män som dömts för våld i nära relationer. En av åtgärderna som Kriminalvården genomförde var att införa brottsofferslussar vid nio särskilt utsedda anstalter, som har specialplatser för relations- och sexualbrottsdömda. beslutade dåvarande regionchefen i , , att utse till ett brottsofferår. Bl.a. fick samtliga häkten i regionen i uppdrag att utveckla sin verksamhet i syfte att förhindra destruktiva kontakter mellan intagna och brottsoffer. Med brottsofferslussverksamhet avses enligt Kriminalvårdens mening de expertgrupper som finns på dessa särskilt utsedda anstalterna. Brottsofferslussens uppdrag är att vara behjälplig vid utredning inför klientbeslut, medverka vid brottsofferslussbesök och genomföra uppföljning. Brottsofferslussbesök är en möjlighet för brottsoffer och förövare att mötas i närvaro av särskilt utbildad kriminalvårdspersonal. Någon regelrätt brottsofferslussverksamhet ska inte bedrivas på något häkte. Däremot kan det numera finnas fokus på brottsofferperspektivet vid handläggning av ärenden bl.a. om tillstånd till besök och elektronisk kommunikation till brottsoffer m.fl. Enligt mening ingår detta som ett naturligt led i myndighetens verksamhet med att upprätthålla säkerheten på häkten och att förhindra brottslighet under pågående häktningstid. Ett tydligt brottsofferperspektiv innefattar arbete med relevanta klientfaktorer för att minska misskötsamhet och risken för återfall i brott. Kriminalvården anser att myndigheten har en utredningsskyldighet inför beslut som innebär att säkerställa att besluten inte äventyrar säkerheten på verksamhetsstället eller medför en risk för brott under pågående verkställighet. Detta innebär främst att man arbetar med att identifiera de risker för fortsatt brottslighet som kan finnas kring en klient som är misstänkt för relations- eller sexualbrott samt hur dessa risker ska bedömas i samband med bedömningen av om ett tillstånd till besök eller elektronisk kommunikation bör medges. En klients ansökan om tillstånd till besök eller elektronisk kommunikation för en person som är målsägande i en pågående rättsprocess föregås alltid av en kontakt mellan Kriminalvården och målsäganden. Detta sker för att inhämta samtycke till kontakten samt för att informera om de regler och rutiner som Kriminalvården har för besök och kontakter, bl.a. avseende brottsofferperspektivet. Enligt 7 kap. 1 § fängelselagen (2010:610) (FäL) får en intagen ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Ett besök får dock vägras om det 1.kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom kontroll enligt 2 eller 3 §, 2.kan motverka den intagnes anpassning i samhället, eller 3.på annat sätt kan vara till skada för den intagne eller någon annan. Enligt 7 kap. 4 § FäL får en intagen stå i förbindelse med en annan person genom elektronisk kommunikation i den utsträckning det lämpligen kan ske. Sådan kommunikation får dock vägras om den 2 013 /1 4:J O1 1.kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom avlyssning enligt 5 § 2.kan motverka den intagnes anpassning i samhället, eller 3.på annat sätt kan vara till skada för den intagne eller någon annan. Enligt 7 kap. 25 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (KVFS 2011:1) om fängelse (FARK Fängelse) ska vid prövningen av om besök eller elektronisk kommunikation kan medföra skada för annan särskilt beaktas om den som kontakten ska äga rum med är brottsoffer till den intagne eller annars har sådan relation till den intagne att en kontakt skulle medföra skada för den personen eller för ett brottsoffer. Enligt 3 kap. 1 § häkteslagen (2010:611) (HäL) får en intagen ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Ett besök får dock vägras om det kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom kontroll enligt 2 eller 3 §. Enligt 3 kap. 4 § HäL får en intagen stå i förbindelse med en annan person genom elektronisk kommunikation i den utsträckning det lämpligen kan ske. Sådan kommunikation får dock vägras om den kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom avlyssning enligt 5 §. Av 3 kap. 2 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för häkte (KVFS 2011:2) (FARK Häkte) framgår att en intagen får ta emot besök av barn endast om besöket kan antas vara till barnets bästa. Av de allmänna råden till bestämmelsen framgår att besök av barn normalt endast bör tillåtas om barnet är närstående till den intagne. Barnet bör normalt följas åt av en vuxen under besöket. En sådan vuxen kan vara t.ex. en vårdnadshavare, en person från eller någon annan som barnet har förtroende för. Enligt 16 § förvaltningslagen (1986:223) (FL) har en sökande, klagande eller annan part rätt att ta del av det som har tillförts ärendet, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Rätten att ta del av uppgifter gäller med de begränsningar som följer av 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) (OSL). Av 17 § första stycket FL framkommer att ett ärende inte får avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och han eller hon har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Enligt 2 § förordning (2007:1172) med instruktion för Kriminalvården ska Kriminalvården verka för att 1.påföljder verkställs på ett säkert, humant och effektivt sätt, 2.lagföring kan ske på ett effektivt sätt, och 3.återfall i brott förebyggs. Kriminalvården ska särskilt vidta åtgärder som syftar till att brottslighet under verkställigheten förhindras, frigivningen förbereds, narkotikamissbruket bekämpas och innehållet i verkställigheten anpassas efter varje individs behov. Av 5 kap. 11 § socialtjänstlagen (2001:453) (SoL) framgår att det hör till socialnämndens uppgifter att verka för att den som utsatts för brott och dennes närstående får stöd och hjälp. ska särskilt beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp av närstående kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situation. ska också särskilt beakta att barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna är offer för brott och kan vara i behov av stöd och hjälp. 2 0 1 3 / 1 4 : J O 1 Vilket lagstöd finns för att avslå en intagens ansökan om besöks- och telefontillstånd för att förhindra destruktiva kontakter mellan intagna och brottsoffer, med beaktande av den skillnad som finns mellan grunden för att vägra besök eller elektronisk kommunikation i 3 kap. 1 § och 4 § häkteslagen (2010:611) respektive 7 kap. 1 § och 4 § fängelselagen (2010:610). Rekvisitet i 7 kap. 1 § tredje punkten FäL om skada för annan saknar motsvarighet i HäL. Vad gäller intagna i häkte är möjligheten att vägra besök och elektronisk kommunikation begränsad till de fall då det kan äventyra säkerheten. Av förarbetena framgår att med detta avses t.ex. risk för våldsutövning eller om det finns en risk för att den intagne utnyttjar besöket för planering av eller medverkan i brottslig verksamhet (prop. 2009/10:135 s. 190).