bet · H001UU10 · 2013-05-30 00:00:00 — Ministern är även kritisk till att det kommer att vara tillåtet med en viss mängd utkast även i fortsättningen. och ska nu förhandla med ambitionen att nå en slutlig politisk överenskommelse . Regeringen har anfört att den kommer att fortsätta att arbeta mycket aktivt för att påverka de förhandlingar som inleds nu för att få en långsiktigt hållbar fiskepolitik. Utskottet har i betänkandet även uttalat följande om ålfiske i EU. När det gäller fiske av ål inom EU antog rådet 2007 förordning (EG) nr 1100/2007 om åtgärder för återhämtning av beståndet av europeisk ål. Enligt förordningen skulle medlemsstaterna upprätta planer för förvaltning av ålbeståndet. Målet med förvaltningen är att minska dödligheten så att av ålens biomassa i ett av människan opåverkat bestånd ska kunna påbörja lekvandringen till . nationella förvaltningsplan för ål godkändes av . Utskottet har tidigare behandlat frågan om ålförvaltning och fisket efter hälleflundra och anfört bl.a. följande (bet. 2011/12:MJU15). Utskottet utgick från att regeringen inom EU-samarbetet drev frågan om att skapa förutsättningar för en tillväxt av ålbeståndet. och andra medlemsstater i EU arbetade enligt utskottet efter de nationella ålåterhämtningsplaner som hade fastställts. Planen bestod av fyra huvudinriktningar: skärpta regleringar av fisket, utökade kontrollåtgärder, ökade utsättningar av ål och åtgärder för att minska dödlighet hos blankål i vattendrag. Förvaltningen skulle vara adaptiv med kontinuerlig uppföljning och anpassning av åtgärderna. Särskild vikt borde läggas vid samverkan mellan relevanta myndigheter och intressenter utanför fiskesektorn som påverkade ålens beståndssituation och vandring. Vidare konstaterade utskottet att medlemsstaterna enligt EU-förordningen om åtgärder för återhämtning av beståndet av europeisk ål skulle lämna en rapport om den nationella ålförvaltningsplanen till kommissionen. I rapporten skulle medlemsstaten redogöra för övervakning, effektivitet och resultat till följd av planen. Kommissionen ska presentera en rapport för och rådet med en statistisk och en vetenskaplig utvärdering av vilka resultat som uppnåtts genom förvaltningsplanerna för ål, åtföljd av ett utlåtande från vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerinäringen. Mot bakgrund av rapporten ska kommissionen föreslå lämpliga åtgärder som med hög sannolikhet leder till att beståndet av europeisk ål återhämtar sig. Utskottet har fått en uppgift om att har lämnat sin rapport om den nationella förvaltningsplanen för ål till kommissionen. Utskottet konstaterar liksom tidigare med tillfredsställelse att det pågår ett omfattande arbete för att ålen ska återhämta sig och emotser resultatet av den utvärdering som ska ske av EU-medlemsstaternas återhämtningsplaner för ål. I betänkandet anförde utskottet vidare att det inte fanns skäl att föreslå några ytterligare åtgärder när det gäller dessa frågor. Utskottet vidhåller denna uppfattning. Som anförs i skrivelsen antog jordbruks- och fiskerådet vid sitt möte slutsatser om kommissionens meddelande om den gemensamma fiskeripolitikens (GFP) internationella dimension. I slutsatserna fastslås bl.a. att EU ska ta hänsyn till målen för utvecklingsarbetet vid genomförande av politik som kan påverka utvecklingsländerna, att en möjlighet ska finnas att upphäva avtalen vid allvarliga brott mot de mänskliga rättigheterna, att transparensen ska öka i fråga om det totala fisket i partnerskapslandets vatten och att förhandsbedömningar och efterhandsutvärderingar ska göras där inte bara de miljömässiga, ekonomiska och sociala effekterna av avtalen bedöms, utan också vilka möjligheter som finns för en hållbar utveckling inom fiskesektorn och vad som krävs för att den berörda kuststaten ska kunna inrätta ett ansvarsfullt fiske. Regeringens övergripande handlingslinje i förhandlingarna har enligt skrivelsen varit att den nya GFP:n ska bygga på regelförenkling och att det ska råda samklang med andra politikområden, framför allt miljö och utveckling. Det är också viktigt att reformens tre delar grundförordningen, havs- och fiskerifonden samt marknadsordningen harmonierar med varandra. När det gäller fiskepartnerskapsavtal med tredjeländer framgår av skrivelsen att regeringens hållning har varit att göra ett ställningstagande från fall till fall. Utskottet har i ett utlåtande (utl. 2011/12:MJU7) anfört följande med anledning av kommissionens meddelande om den gemensamma fiskeripolitikens internationella dimension, KOM(2011) 424. Utskottet välkomnade kommissionens meddelande och stödde många av de reformer som kommissionen föreslog men underströk att politiken även måste genomföras i praktiken för att ge resultat. När det gällde de åtgärder kommissionen inledningsvis föreslog för att bidra till långsiktig hållbarhet i hela världen instämde utskottet i det som kommissionen förde fram. För att EU ska vara trovärdig i internationella sammanhang ansåg utskottet emellertid att EU:s egen fiskeripolitik både internt och externt måste förbättras. Detta blir särskilt tydligt i förhållande till de s.k. partnerskapsavtalen mellan EU och tredjeländer. Det räcker inte med att åberopa principer i olika dokument om ingen tar ansvar för att de efterlevs. Enligt utskottets mening riskerar det att bli tomma ord att tala om att fiske bedrivs på överskottsresurser om de vetenskapliga kunskaperna om bestånden saknas eller om man över huvud taget inte känner till vilka andra länder som fiskar i samma vatten. Utskottet ställde sig naturligtvis positivt till att ställa upp iakttagandet av mänskliga rättigheter som ett nödvändigt villkor för att ingå eller fortsätta samarbetet med tredjeländer på fiskeriområdet. För att denna princip ska kunna tillämpas, liksom principen om att avtalen ska stödja utvecklingen av en hållbar fiskesektor i partnerländerna och att ekonomiska bidrag ska komma den lokala fiskeindustrin till del, måste det finnas offentligt tillgängliga sociala och ekonomiska utvärderingar som är av tillräckligt god standard. Utskottet pekade i detta sammanhang på vikten av dessa utvärderingar och beklagade att kommissionens meddelande inte innehöll tillräckliga garantier för att dessa utvärderingar håller måttet och att de görs tillgängliga . Vidare ansåg utskottet att fisketillträdesrättigheterna skulle bekostas av fiskefartygens ägare och inte belasta EU:s budget. Det var däremot viktigt enligt utskottet att EU hjälpte de länder som EU har avtal med för att utveckla och stärka deras egen fiskeförvaltning genom både ekonomiskt stöd och kunskapsöverföring. Mot bakgrund av hur det ser ut ansåg utskottet att EU, med kommissionen i spetsen, måste ställa krav. Förhandlingar ska inte inledas om nya avtal eller för att förnya protokoll om inte vissa grundläggande villkor är uppfyllda. Avslutningsvis framhöll utskottet att det stödde kommissionens strävan att uppnå ett hållbart utnyttjande av fiskbestånden på global nivå till 2015 och att bidra till en mer ansvarsfull förvaltning av det internationella fisket. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning i denna fråga. Som framgår av skrivelsen nåddes en politisk överenskommelse om fiskemöjligheterna i vid jordbruks- och fiskerådets möte . Kvoterna för torsk sänktes genomgående. För det östra beståndet beslutades om sänkningar i enlighet med förvaltningsplanen. För det västra beståndet gick rådets beslut något längre än förvaltningsplanen, för att komma närmare målet om maximalt hållbart uttag. För lax sänktes kvoten i enlighet med kommissionens förslag. För övriga bestånd (sill, skarpsill och rödspätta) visar den vetenskapliga rådgivningen på en positiv eller stabil trend, och där beslutades huvudsakligen om ökningar av fiskemöjligheterna. Tre fiskbestånd i kommer att fiskas enligt principen om maximalt hållbart uttag (MSY) 2013 (skarpsill, det östra torskbeståndet och det västra sillbeståndet). Inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken förhandlar EU om fiskemöjligheter i (, och ). Förhandlingar om fiskekvoter och övriga regler för fisket på gemensamt förvaltade bestånd sker dels internt inom EU, dels med kuststaterna runt . Resultatet av både de externa och de interna förhandlingarna om fiskerimöjligheter fastställs i den s.k. TAC- och kvotförordningen som i regel antas vid jordbruks- och fiskerådsmötet . Årsförhandlingarna med tredjeländer baseras på långsiktiga fiskeavtal, främst mellan och , men även mellan EU och de övriga kuststaterna , och samt . För är de viktigaste bestånden i torsk, kolja, sill, makrill, räka, havskräfta, tobis och blåvitling. Förslagen om 2013 års fiskemöjligheter antogs enligt skrivelsen genom en politisk överenskommelse vid jordbruks- och fiskerådsmötet . För majoriteten av EU:s bestånd innebar överenskommelsen att de gällande förvaltningsplanerna följdes och att kvoterna minskades eller låg kvar på oförändrade nivåer med utgångspunkt från vetenskaplig rådgivning. Ministrarna fattade också beslut om oförändrat antal dagar till havs för fiske med torskfångande fiskeredskap till följd av en ändring i återhämtningsplanen för torsk. Utskottet har från Havs- och vattenmyndigheten fått uppgifter om att EU och kom överens om fiskekvoter och regler för fisket i och . De slutliga nivåer som fastställdes för de flesta kvoter är grundade på förvaltningsplaner och vetenskaplig rådgivning. För t.ex. kolja, sej och rödspätta innebär det att kvoterna ökar . För torsk i och fastställdes samma kvot som . Dessutom har ett antal av EU:s medlemsstater, de med störst fångster av torsk i och , kommit överens om att införa planer för att minska fiskeridödligheten för torsk. EU och kommer även att se över sin förvaltningsplan för torsk och har formulerat ett antal frågor till (Ices) för att få vägledning. Utskottet ansluter sig till vad regeringen anför i skrivelsen om fiskeriförvaltning i och . När det gäller skydd av djur under transport framgår av skrivelsen att den frågan diskuterades inom EU . Diskussionerna skedde mot bakgrund av en rapport från kommissionen om de nu gällande bestämmelserna om djurtransporter. Enligt rapporten hade rådets förordning (EG) nr 1/2005 av om skydd av djur under transport haft en positiv effekt på djurskyddet. Kommissionen konstaterade dock att delar av förordningen inte var förenliga med aktuella vetenskapliga rön på området och att förordningens bestämmelser inte heller följdes fullt ut. Rapporten innehöll förslag till åtgärder för att förbättra genomförandet av de nu gällande bestämmelserna men saknade förslag om ändringar i det nu gällande regelverket. enades rådet om slutsatser om rapporten och om kommissionens djurskyddsstrategi för perioden 20122015. Vad gäller djurskyddsstrategin är regeringen enligt skrivelsen nöjd med slutsatserna, som innehöll flera punkter som är viktiga ur djurskyddssynpunkt. När det gäller djurtransporterna fanns dock mer att önska. lämnade därför en deklaration om djurtransporterna i samband med att slutsatserna antogs. I deklarationen uttrycktes besvikelse över att rådet inte kunde enas om förslag som tydligt stärker skyddet för djur som transporteras. Regeringen pekade särskilt på behovet av att löpande uppdatera regelverket i enlighet med aktuella forskningsrön och behovet av att begränsa transporttiderna för djuren. När det gäller slaktdjur vill regeringen att transporttiden begränsas till maximalt . Europarlamentet antog en resolution om djurtransporter . Resolutionen krävde bättre efterlevnad av , fler inspektioner och att regelbrott ska leda till avskräckande påföljder. Vidare uppmuntrades att lokala slakterier används och att frågan om en maxtransporttid för slaktdjur tas upp till förnyat övervägande. Regeringen har informerat vissa ledamöter av om hur ser på frågan om transporter av djur. Utskottet vill i detta sammanhang anföra att har lämnat ett tillkännagivande till regeringen när det gäller arbetet med att förkorta djurtransporter (bet. 2010/11:MJU20, rskr. 2010/11:231). När det gäller antibiotikaanvändning inom djuruppfödning framgår av budgetpropositionen (prop. 2012/13:1 utg.omr. 23) att har ett mycket gott smittskydd, bl.a. därför att vi aktivt och långsiktigt har arbetat med att förebygga och bekämpa smittsamma djursjukdomar. Även geografiska läge bidrar till möjligheten att förebygga och bekämpa djursjukdomar. Antibiotikaresistens är en stor utmaning där samarbete mellan djur- och humanhälsa är viktig. Om sjukdomar inte kan behandlas blir situationen allvarlig för människor och djur, och samhällets kostnader kan bli mycket höga. Därför arbetar regeringen enligt propositionen både internationellt och nationellt för en rationell antibiotikaanvändning och minskad antibiotikaresistens. Resistensläget i är bättre än i många andra länder. Omfattningen av antibiotikaresistens övervakas kontinuerligt både i och inom EU. Utskottet har uttalat sig när det gäller märkning av livsmedel (bet. 2012/13:MJU9 Livsmedelspolitik). Utskottet anförde bl.a. följande. Inledningsvis vill utskottet nämna att beslutades om en ny EU-förordning (1169/2011) om tillhandahållande av livsmedelsinformation till konsumenterna. I förordningen fastställs allmänna principer, krav och ansvarsområden i fråga om livsmedelsinformation, i synnerhet när det gäller livsmedelsmärkning. Obligatoriska bestämmelser om ursprung har utvecklats, t.ex. när det gäller honung, frukt och grönsaker, fisk och nötkött. Till följd av den nya EU-förordningen kommer uppgift om ursprungsland eller härkomstplats även att vara obligatorisk för kött av svin, får, get och fjäderfä fr.o.m. . behandlade utskottet flera motionsförslag om märkning. Utskottet uppmärksammade bl.a. att reglerna om livsmedelsmärkning har blivit tydligare och att omfattningen av den obligatoriska ursprungsmärkningen har ökat i och med den nya förordningen. Vidare redovisade utskottet att nuvarande märkningsdirektiv reglerar märkning av tillsatser i ingrediensförteckningen. Dessa regler är genomförda och återfinns i den nya EU-förordningen om livsmedelsinformation till konsumenter som är direkt tillämplig i fr.o.m. . Förordningen innebär bl.a. att kraven på läsbarhet skärps. Utskottet ställde sig positivt till förändringarna och välkomnade dessa. Därutöver framgick det att kommissionen har fått i uppgift att inom efter utvärdera konsekvenserna av att uppgifterna har gjorts obligatoriska för ovan nämnda köttslag. Kommissionen ska även utreda vilka konsekvenserna blir om man gör uppgift om ursprungsland eller härkomstplats obligatorisk för följande livsmedel: kött som används som ingrediens, köttslag där det ännu inte är obligatoriskt med ursprungsangivelse, mjölk, mjölk som ingår som ingrediens i mejeriprodukter, obearbetade livsmedel, livsmedel med en enda ingrediens samt ingredienser som utgör av ett livsmedel. Dessa utredningar ska beakta konsumenternas behov av att bli informerade, huruvida det är genomförbart att tillhandahålla den obligatoriska uppgiften, en nyttokostnadsanalys av att sådana åtgärder införs, de rättsliga effekterna för den inre marknaden samt effekterna för den internationella handeln. Utskottet utgick från att regeringen återkommer med förslag i frågan när kommissionens konsekvensrapport har presenterats. När det gäller de nu aktuella motionsyrkandena om att ska driva frågan om ökade krav på ursprungsmärkning inom EU vill utskottet understryka att det är väsentligt att konsumenterna har möjlighet att göra medvetna val mellan olika livsmedel. Det är därför viktigt att märkningen av livsmedlen är korrekt och inte vilseleder konsumenten om varans beskaffenhet. Det kan gälla näringsinnehåll, sammansättning, produktinnehåll (t.ex. djurart), vikt och volym, ursprung, produktionssätt (t.ex. genmodifierade eller ekologiska livsmedel) eller hur livsmedlet exponeras i butiken. Det är enligt utskottets mening positivt att ny gemensam lagstiftning för hur livsmedel ska märkas har antagits inom EU. Som framgått ovan kommer kommissionen att genomföra en konsekvensanalys av bl.a. de uppgifter som har blivit obligatoriska genom den nya förordningen samt utreda konsekvenserna av en utökad ursprungsmärkning. Utskottet erfar att regeringen vill avvakta resultatet av den förutsedda konsekvensanalysen innan tar ytterligare initiativ i frågan. Utskottet vill också lyfta fram att det finns flera exempel på frivillig märkning som innebär att konsumenternas efterfrågan på svenska produkter ger resultat. Ett sådant exempel är märket Svenskt kött som är den nya svenskmärkning av charkuteriprodukter som innehåller svenskt kött som har tagits fram. Märkningen bygger på en gemensam överenskommelse mellan ett stort antal branschaktörer. Märket betyder att all köttråvara i produkten är från gris, nöt, får eller lamm som är fött, uppfött, slaktat och styckat i och att hela produkten är tillverkad och förpackad i . Märkningen infördes på svenska charkvaror och kommer att tillhandahållas av de tillverkare av kött- och charkuteriprodukter som uppfyller märkets kriterier. När det gäller frågan om hållbarhet finns gemensamma bestämmelser för hållbarhetsdatum i de EU-gemensamma märkningsreglerna (LIVSFS 2004:27), och också i den ovannämnda förordning som beslutats. Där anges de uttryck som ska användas i respektive land. Enligt Landsbygdsdepartementet diskuterar kommissionen och medlemsländerna frågan om hur dessa uttryck ska tolkas, men det är inte aktuellt med en allmän översyn. Utskottet konstaterar att åtgärder både genomförs och planeras för att livsmedelsinformationen till konsumenterna ska bli bättre. Utskottet finner inte något skäl att frångå sin tidigare uppfattning om märkning av livsmedel. Utskottet konstaterar sammanfattningsvis att de förslag som tas upp i de aktuella motionsyrkandena antingen kan anses tillgodosedda eller i övrigt inte bör föranleda någon åtgärd från sida. bör därmed avstyrka motionerna 2012/13:U12 (S) yrkande 12 och 2012/13:U13 (SD) yrkandena 20 och 23. Vissa miljöpolitiska frågor m.m. I kommittémotion 2012/13:U12 av m.fl. (S) yrkande 13 anförs att inom EU bör driva bl.a. följande frågor. Kyotoprotokollets alla överskott av utsläppskrediter måste annulleras. bör annullera sina krediter omgående för att säkerställa att alla ansträngningar som gjorts i inte blir förgäves. EU bör åta sig utsläppsminskningar till 2020 oavsett andra länders åtaganden. Den färdplan mot 2050 som kommissionen har lagt fram bör antas. FN:s miljöprogram bör stärkas och utvecklas till ett centralt miljöorgan inom FN som bör prioritera arbetet som görs inom ramen för FN:s klimatpanel (IPCC). Nya internationella finansieringskällor för klimatomställningsåtgärder bör skapas. ska stå för en generös andel av den s.k. gröna fonden. EU bör verka för att FN tillsätter en forskningspanel för kemikalier. EU:s kemikalieförordning Reach bör skärpas och stärkas. Fler ämnen med farliga egenskaper bör föras upp på EU:s lista över särskilt farliga ämnen (kandidatlistan), tillstånd ska krävas för fler ämnen och kontrollen av att reglerna följs ska utvecklas. Substitutionsprincipen och försiktighetsprincipen bör tillämpas och lågvolymämnen bör inkluderas i Reach. Även nanopartiklar bör granskas djupare för att se om de uppfyller kraven för att införas på kandidatlistan. Ämnen som definieras som hormonstörande och kraftigt allergiframkallande bör föras upp på kandidatlistan. Ett totalt förbud bör införas för bisfenol A i EU. EU bör också inleda ett arbete med att förhindra att farliga ämnen finns i textilier. Användningen av bekämpningsmedlet parakvat bör stoppas internationellt. Sjöfarten måste fortsätta att minska sina svavelutsläpp, precis som andra branscher, och samma höga krav måste ställas på samtliga fartyg. EU bör, ensamt eller tillsammans med IMO, ta initiativ till ett globalt system med handel med utsläppsrätter för sjöfarten. bör här vara drivande för skärpta mål i det nya s.k. takdirektivet. Ett program för rena kuster bör utarbetas inom ramen för EU. Fiskare bör kunna lämna det avfall de fått i sina fiskeredskap avgiftsfritt i hamn. Ett forskarsamarbete inom området grön ekonomi skulle vara av stort värde. Den lista över hotade arter som skyddas i art- och habitatdirektivet bör omarbetas oftare. I kommittémotion 2012/13:U13 av m.fl. (SD) yrkande 21 anförs att de internationella bokföringsreglerna för redovisning av nybeskogning, återbeskogning, avskogning och skogsförvaltning Land Use, Land Use Change and Forestry (LULUCF) möjligt ska införlivas som en integrerad del av EU-interna åtaganden, i linje med ingångna avtal i och med Kyotoprotokollets andra åtagandeperiod. Yrkande 22 i samma motion tar upp frågan om det svaveldirektiv som planeras träda i kraft och som innebär att sjötransporterna till och från ska ske med ett fartygsbränsle med högst svavelinnehåll. För södra anger direktivet ett generösare gränsvärde. Hela förslaget måste enligt motionen omarbetas från grunden, och man bör ta en rimlig hänsyn till svenska företags unika förutsättningar och landets välstånd. De internationella klimatförhandlingarna har som anförs i skrivelsen fortsatt . Fokus låg på att slutföra förhandlingarna om en andra åtagandeperiod av Kyotoprotokollet, avsluta förhandlingsspåret om långsiktigt samarbete (LCA) och enas om former och inleda förhandlingar inom ramen för Durbanplattformen dels om en ny global rättsligt bindande klimatöverenskommelse som ska antas och träda i kraft , dels om arbetet för att sluta gapet mellan nuvarande utfästelser om utsläppsminskningar och vad som behöver göras för att kunna nå tvågradersmålet. Rådsslutsatser antogs för att följa upp partsmötet i . Rådsslutsatser antogs också på miljörådets möte om EU:s positioner inför partsmötet i i novemberdecember 2012. Huvudbudskapet i rådsslutsatserna inför var att driva på förhandlingsprocesserna utifrån det som beslutades vid partsmötet i och genomförandet av åtgärder för att tvågradersmålet ska kunna nås. Rådet för ekonomiska och finansiella frågor antog slutsatser om klimatfinansiering . I nåddes beslut om ett paket, The Climate Gateway, där man bl.a. antog ratificerbara ändringar i Kyotoprotokollet för att kunna ingå en andra åtagandeperiod förhandlingsspåret LCA, som pågått sedan 2007 avslutades en arbetsplan för den framtida globala överenskommelsen. Förhandlingarna ska vara klara och ändringarna träda i kraft . Ett nytt partsmöte ska äga rum . FN:s generalsekreterare kommer att kalla till ett klimatmöte mellan regeringscheferna . Utskottet har uttalat sig om systemet med utsläppsrätter i betänkande 2012/13:MJU11 Klimatpolitik m.m. Utskottet anförde följande. När det gäller systemet med utsläppsrätter under Kyotoprotokollet och överskott av AAU:er (Assigned Amount Unit) konstaterar utskottet att en överenskommelse uppnåddes i . Överenskommelsen innebär att överskottet av AAU:er får sparas och användas för eget bruk men en begränsning på inköp införs på . I en gemensam deklaration har de potentiella köparländerna, dvs. de länder som har bindande åtaganden enligt protokollet men inget eget stort överskott, förbundit sig att inte köpa AAU:er. Avgörande för att lösa ut frågan var att alla potentiella köparländer, inklusive EU, , , och , lovade att inte köpa några AAU:er från den första åtagandeperioden. Utskottet noterar att det hjälpte till att stärka miljöintegriteten och var viktigt för att önationer och fattiga länder skulle kunna acceptera avtalet. Enligt uppgifter från kämpade , och in i det sista för att inga inskränkningar skulle ske. Utskottet erinrar om att med anledning av en redogörelse från har gett regeringen till känna att frågan om hur det samlade svenska överskottet av utsläppsrätter ska hanteras bör underställas för beslut. Utskottet noterar vidare att regeringen uppgav att det faktiska överskottet kan fastställas sedan avräkning skett och att regeringen avser att återkomma till i frågan. Regeringen har även senare uppgivit att man avser att återkomma till i frågan. Utskottet vill även hänvisa till vad miljöminister anförde i en interpellationsdebatt (ip. 2012/13:197).