bet · H001FiU28 · 2013-02-26 00:00:00 — 2012/13:FiU28 Fördraget om stabilitet, samordning och styrning inom Ekonomiska och monetära unionen Fördraget om stabilitet, samordning och styrning inom Ekonomiska och monetära unionen I betänkandet behandlar finansutskottet regeringens proposition 2012/13:39 Fördraget om stabilitet, samordning och styrning inom ekonomiska och monetära unionen, den s.k. finanspakten. Utskottet behandlar också fyra motioner med anledning av propositionen och en motion från allmänna motionstiden . Utskottet ställer sig bakom regeringens förslag att ska godkänna fördraget utan att det blir bindande för . Syftet med fördraget är att stärka de offentliga finanserna och samordningen av den ekonomiska politiken i euroområdet. Fördragets regler blir bindande för endast om inför euron som valuta eller förklarar sig bundet av reglerna. Utskottet anser att det i båda fallen skulle krävas ytterligare ställningstaganden och ett godkännande av . skulle även behöva godkänna en framtida ändring av för att föra in fördragets regler i EU:s rättsliga ramar. Utskottet föreslår ett tillkännagivande till regeringen för att ytterligare förvissa sig om att kommer att få ta ställning till ett beslut som innebär att blir bundet av fördragets regler eller motsvarande EU-regler. I fördraget förutses att de nationella parlamenten och ska samarbeta om de frågor som regleras i fördraget. Utskottet anser inte att parlamenten ska etablera någon ny samarbete. I stället bör man använda de befintliga mötena mellan företrädare för parlamentens utskott, och vid behov utveckla dessa möten. I betänkandet finns fyra reservationer. Utskottets förslag till riksdagsbeslut godkänner fördraget om stabilitet, samordning och styrning inom Ekonomiska och monetära unionen. Därmed bifaller proposition 2012/13:39 och avslår motionerna 2012/13:Fi5 av m.fl. (V), 2012/13:Fi6 av och (båda SD), 2012/13:Fi7 av m.fl. (S) i denna del och 2012/13:Fi8 av Per m.fl. (MP) yrkande 1. Reservation 1 (MP) Reservation 2 (SD) Reservation 3 (V) Framtida bindning till fördragets regler ger regeringen till känna som sin mening vad som anförs i betänkandet om en eventuell framtida bindning till fördragets regler och avslår motion 2012/13:Fi7 av m.fl. (S) i denna del. Svenskt undantag från EMU 2012/13:Fi8 av Per m.fl. (MP) yrkande 2 och 2012/13:Fi295 av och (båda MP). Reservation 4 (MP, SD, V) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (S), (S), (M), (S), (M), (S), (FP), (S), Per Åsling (C), Per (MP), (KD), (SD), (V), (M), (S) och Edip Noyan (M). Ärendet och dess beredning Regeringen beslutade om proposition 2012/13:39 Fördraget om stabilitet, samordning och styrning inom ekonomiska och monetära unionen. Regeringen föreslår i propositionen att ska godkänna fördraget. Kammaren bordlade propositionen och hänvisade den till finansutskottet vid det följande sammanträdet . Motionstiden för propositionen löpte ut . Fyra följdmotioner väcktes. och fattade var för sig beslut om att bereda propositionen och följdmotionerna gemensamt i ett sammansatt konstitutions- och finansutskott. De båda utskotten återtog sina beslut . beslutade att i stället bereda tillfälle att yttra sig över propositionen och följdmotionerna. lämnade sitt yttrande till finansutskottet . yttrande finns i bilaga 2 till betänkandet. Till följd av den ekonomiska krisen har EU gjort omfattande förstärkningar av regelverket för ekonomisk styrning. regeringar såg dock ett behov av att ytterligare stärka samordningen och införa ett mer bindande regelverk för att skapa ett väl fungerande valutaområde och minimera riskerna för fler statsfinansiella kriser. Framför allt ansåg att det var nödvändigt att ta ytterligare steg mot en finanspolitisk union inom euroområdet för att öka förtroendet för den ekonomiska politiken. ansåg att detta krävde en fördragsändring. gjorde stats- och regeringschefer ett gemensamt uttalande om behovet av att stärka samordningen och övervakningen av den ekonomiska politiken och finanspolitiken. Bland annat skulle alla euroländer anta regler för budgetbalans för att på så sätt föra in reglerna i EU:s s.k. i nationell lagstiftning. enades också om att förstärka de nationella finanspolitiska ramverken och samråda med varandra om planer på ekonomisk-politiska reformer som skulle kunna få effekter i andra euroländer. Vidare kom man överens om att förstärka styrningen av euroområdet genom att bl.a. hålla regelbundna eurotoppmöten. Uttalandet preciserades i en överenskommelse mellan om att etablera en ny finanspolitisk pakt och öka samordningen av den ekonomiska politiken. Man bedömde att vissa av åtgärderna krävde ändringar av . Eftersom motsatte sig en fördragsändring beslutade man i stället att anta de nya reglerna genom ett separat mellanstatligt fördrag vid sidan av . Fördraget förhandlades och . Vid förhandlingarna prioriterade den att fördraget inte skulle innebära några rättsliga skyldigheter för länder som inte har infört euron, att fördraget tydligt skulle respektera den roll som arbetsmarknadens parter har och att fördragsländer som inte infört euron som valuta skulle få delta i vissa eurotoppmöten. Regeringen var också kritisk till det inledande förslaget om att länderna skulle införa fördragets regler i sina grundlagar. Under förhandlingarna informerade regeringen finansutskottet, och . nådde regeringarna en överenskommelse om ett fördrag om stabilitet, samordning och styrning inom Ekonomiska och monetära unionen (EMU). De svenska prioriteringarna var tillgodosedda i överenskommelsen. 25 av EU:s medlemsstater undertecknade fördraget . Förutom avstod även . Fördraget började gälla sedan 12 av hade godkänt det. Regeringen föreslår att godkänner fördraget om stabilitet, samordning och styrning inom Ekonomiska och monetära unionen. Fördraget innebär inte några rättsliga skyldigheter för så länge inte inför euron som valuta eller förklarar sig bundet av fördragets regler. Fördraget påverkar inte ställning i förhållande till euron, och regeringen anser att inte ska vara bundet av fördraget. Om däremot fördragets regler skulle bli bindande för skulle det bl.a. kräva ändringar av budgetlagen (2011:203). Därför anser regeringen att fördraget behöver godkännas av i enlighet med 10 kap. 3 § första stycket regeringsformen. Om vill binda sig vid fördragets bestämmelser skulle det enligt propositionen kräva ytterligare ett ställningstagande från eftersom det förutsätter att budgetlagen ändras. Enligt regeringen kan det då även behövas andra ändringar av det svenska finanspolitiska ramverket. godkännande skulle enligt propositionen också krävas om ändras för att införa fördragets regler i EU:s rättsliga ramar. Fördraget är ett steg i en omfattande reformering av euroområdets ekonomiska styrning. Regeringen stöder reformeringen eftersom har ett starkt intresse av att euroområdet fungerar väl. bör själva bestämma vilka åtgärder som bäst gynnar deras utveckling. Enligt regeringen kan fördraget bidra till att förebygga framtida kriser och till en viktig förstärkning av det finanspolitiska ramverket för att uppnå hållbara offentliga finanser i euroområdet. Regeringen anser att det är positivt att fördraget är tydligt sammanlänkat med och de processer som redan finns för den ekonomisk-politiska samordningen. Det bidrar till att upprätthålla sammanhållningen inom EU och respekten för de befintliga reglerna. Regeringen anser att fördraget ger viktiga möjligheter till inflytande och att fördraget även i denna del kan bidra till sammanhållningen mellan och de övriga EU-länderna. Fördraget syftar till att stärka de offentliga finanserna och samordningen av den ekonomiska politiken i euroområdet. ska införa regler i sin nationella lagstiftning om en budget i balans eller i överskott. De ska också ha nationella regler om åtgärder för att rätta till avvikelser från budgetmålet eller från planen för att nå målet. Dessa korrigerande åtgärder ska inträda automatiskt vid avvikelser. får rätt att pröva om länderna har infört reglerna på rätt sätt. Domstolen kan döma ut böter till länder som inte rättar till brister i sin nationella lagstiftning. Vidare ska minska sin statsskuld om den överstiger EU:s referensvärde på av BNP. Länderna ska också samordna sig när de planerar reformer av den ekonomiska politiken och vidta alla nödvändiga åtgärder för att euroområdet ska fungera väl. Fördraget innehåller också regler som ska stärka styrningen av euroområdet genom regelbundna eurotoppmöten. De fördragsländer som inte har infört euron ska delta i eurotoppmötenas diskussioner åtminstone en gång . Fördragsländernas nationella parlament ska tillsammans med organisera ett samarbete för att diskutera de frågor som regleras i fördraget. Fördragets regler är bara bindande för de euroländer som har godkänt fördraget. och de andra fördragsländer som inte har infört euron som valuta kan emellertid meddela att de ska vara bundna av alla eller delar av fördragets regler. I motion 2012/13:Fi5 av m.fl. (V) yrkas på avslag på regeringens förslag att godkänna fördraget. Motionärerna anser att fördraget kraftigt beskär ländernas finanspolitiska beslutanderätt, och de tar avstånd från en sådan utveckling. Motionärerna anser också att det finns en uppenbar risk för att fördraget låser fast en åtstramningspolitik som hämmar en ekonomisk återhämtning i . På så sätt kan fördragets budgetregler få negativa konsekvenser för den exportberoende svenska ekonomin. Även i motion 2012/13:Fi6 av och (båda SD) yrkas avslag på regeringens förslag. Motionärerna menar att varje land måste ha möjlighet och rätt att föra en självständig ekonomisk politik. Valutaunionen innebär tvärtom att beslutsfattandet har gjorts gemensamt för länder med mycket olika förutsättningar. Detta innebär enligt motionärerna ett hot mot freden genom att den nationella suveräniteten och förtroendet mellan länderna urholkas. Fördraget förstärker denna utveckling genom att EU:s makt över medlemsstaterna ökar ytterligare. I motionen finns också ett resonemang om att saknar ett formellt juridiskt undantag från att införa euron. Så länge som ett sådant undantag saknas anser motionärerna att det finns skäl att motsätta sig ytterligare centralisering inom EMU. I motion 2012/13:Fi7 av m.fl. (S) föreslås att tillkännager för regeringen vad som bör beaktas vid ett svenskt godkännande av fördraget. I motionen redogörs för de krav som Socialdemokraterna har ställt på fördraget för att kunna ge det sitt stöd. Kraven handlade om att svenskt inflytande skulle säkerställas, att inte skulle bindas av fördragets finanspolitiska bestämmelser och att fördraget skulle respektera den roll som arbetsmarknadens parter har i ländernas nationella system. Motionärerna anser att dessa krav är uppfyllda och stöder därför anslutning till fördraget utan att det blir bindande för . Avslutningsvis betonar motionärerna att de finanspolitiska reglerna inte heller får bli bindande för om de skulle införlivas i och att måste godkänna en eventuell fördragsändring. I motion 2012/13:Fi8 av Per m.fl. (MP) föreslås dels att avslår propositionen, dels att regeringen bör förhandla fram ett svenskt permanent undantag från euron. Motionärerna anser att inte bör binda upp sig i ytterligare mellanstatliga avtal som reglerar så länge som saknar ett permanent undantag från euron. Fördragets regler om budgetbalans välkomnas i princip som ett steg för att få ordning på de statsfinansiella problemen i vissa länder. Motionärerna ser dock en risk i att målet för budgetbalansen är satt som ett årligt strukturellt sparande. För det första saknas det en vedertagen definition av det strukturella sparandet, vilket öppnar för manipulation. För det andra kan ett årligt balanskrav begränsa utrymmet för offentliga stimulansåtgärder vid snabba efterfrågefall. Motionärerna anser att det svenska finanspolitiska ramverket med ett överskottsmål på av BNP över konjunkturcykeln bättre infriar intentionerna i fördraget. I motion 2012/13:Fi295 av och (båda MP) föreslås ett tillkännagivande till regeringen om att införa ett svenskt juridiskt undantag från det tredje steget i EMU. I folkomröstningen sade svenska folket nej till att införa euron som valuta. Det måste, skriver motionärerna, leda till att ges ett faktiskt formellt bindande juridiskt undantag från EMU:s tredje steg, i likhet med de undantag som och har. Att inte agera för att förhandla fram ett sådant undantag skulle visa på en bristande respekt för demokratin. Rent juridiskt, resonerar motionärerna, är bundet att delta i fullt ut enligt . Den svenska hållningen har passivt accepterats, och det anses inte troligt att övriga medlemsstater skulle tvinga att införa euron. Men att är bundet att införa euron enligt , och risken för att detta kan komma att åberopas i olika sammanhang, är skäl i sig för att begära ett juridiskt hållbart undantag, enligt motionärerna. har berett tillfälle att yttra sig över propositionen och motionerna. tar i sitt yttrande (2012/13:KU4y) upp de konstitutionella förutsättningarna för godkännande av fördraget och vissa andra frågor. bedömer att kan besluta om att godkänna fördraget i vanlig ordning med enkel majoritet eftersom fördraget inte förutsätter en ändring av grundlagen eller att överlåter någon beslutanderätt. konstaterar att fördragets regler bara kan bli bindande för om inför euron som valuta eller förklarar sig bundet av reglerna. bedömer att båda fallen skulle kräva ytterligare ställningstaganden och ett godkännande av . Vidare anser att det är naturligt att regeringen informerar och samråder med inför de eurotoppmöten som deltar i enligt fördraget på samma sätt som regeringen informerar och samråder med om EU-frågor. Som ordningen för information och samråd i EU-frågor är reglerad omfattar den förvisso inte de förhållanden som avses i fördraget, eftersom fördraget är slutet vid sidan av EU-samarbetet. bedömer dock att fördraget kännetecknas av en institutionell och rättslig närhet till EU-samarbetet och . Mot bakgrund av detta och av betydelsen av de frågor som regleras i fördraget, och som kommer att prägla eurotoppmötenas diskussioner, är det enligt naturligt att tillämpa ordningen för information och samråd i EU-frågor även i frågor inför dessa möten. När det gäller det mellanparlamentariska samarbete som nämns i fördragets artikel 13 anser att det är oklart om samarbetsformen med stora konferenser är tillräckligt effektiv för de frågor som fördraget rör. påminner också om att utskottsledamöter som framför åsikter i samarbetet mellan parlamenten gör det i egenskap av partiföreträdare, inte som företrädare för utskottet som riksdagsorgan. Slutligen konstaterar att en ändring av för att införa fördragets regler i EU:s rättsliga ramar skulle kräva godkännande. noterar att Europeiska rådets ordförande i en rapport bedömt att regler som liknar de som finns i fördragets artiklar 3, 6 och 8 skulle kunna föras in i ett av protokoll genom ett enhälligt beslut av . Artiklarna innehåller krav på nationell lagstiftning om budgetbalans med automatisk korrigering, domstolens befogenhet att pröva detta samt krav på förhandsinformation om planerade emissioner av skuldbrev. konstaterar att visserligen skulle ha vetorätt vid beslutstillfället men anser att ett införlivande av fördragets regler i EU:s rättsliga ramar, med tanke på frågans betydelse, bör ske genom en ändring av och inte genom ett rådsbeslut som binder . Samarbete mellan parlamenten i EU artikel 13 Enligt fördragets artikel 13 kommer fördragsländernas nationella parlament och tillsammans att bestämma hur man bör organisera och främja en konferens som sammanför företrädare för de berörda utskotten i de nationella parlamenten och i . Syftet med konferensen är att diskutera budgetpolitiska frågor och andra frågor som omfattas av fördraget. Regeringen anser (propositionen s. 29) att det är positivt, inte minst för att främja den demokratiska legitimiteten, att fördraget anger att de fördragsslutande parternas nationella parlament och ska arrangera konferenser för att diskutera de frågor som regleras i fördraget. För det mellanparlamentariska samarbetet i EU finns tre reglerade konferenser: , som samlar talmännen i EU-ländernas parlament och . Konferensen möts en gång och övervakar samordningen av de mellanparlamentariska aktiviteterna. Cosac, som samlar ledamöter från parlamentens EU-organ (i ). Cosac möts en gång varje halvår, med föregående ordförandemöten. Syftet är att utbyta information, bästa praxis och åsikter i EU-frågor. GUSP/, som samlar ledamöter från parlamentens utrikes- och försvarsutskott. Konferensen möts en gång varje halvår för att diskutera frågor om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) och den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken (GSFP). Vid sidan av de reglerade konferenserna finns det ett antal mer informella möten för kontakter mellan utskotten i de nationella parlamenten och . Dessa möten är i jämförelse med konferenserna inte etablerade genom en särskild överenskommelse mellan parlamenten, och de följer ingen arbetsordning. På det ekonomisk-politiska området finns det två sådana regelbundna möten: utskottsordförandemöten i EU:s ordförandeland Europeiska parlamentsveckan i . Möten mellan ordförandena för parlamentens finansutskott hålls enligt praxis en gång varje halvår i regi av parlamentet i det land som är ordförande i . Även om mötena följer ett etablerat format så ligger ansvaret för mötena på ordförandeparlamentet. Det finns därmed en naturlig variation i hur mötena genomförs. Återkommande teman för mötena har varit EU:s fleråriga budgetram, den ekonomisk-politiska samordningen i EU och andra aspekter av den ekonomiska krisen. Det andra forumet är direkt kopplat till den s.k. europeiska planeringsterminen. ekonomi-, budget- och sysselsättningsutskott har sedan planeringsterminen inrättades 2011 bjudit in motsvarande utskott i de nationella parlamenten till möten på teman med anknytning till terminen. har gett konceptet en fastare och utvidgad form genom vad som kallas Europeiska parlamentsveckan om den europeiska planeringsterminen. I parlamentsveckan ingår inledande partigruppsmöten och parallella möten arrangerade av ekonomi-, budget- och sysselsättningsutskott. Utskottsmötena ramas in av ett inledande och ett avslutande plenum. ambitioner att samla parlamenten till en behandling av den europeiska planeringsterminen får ses som en försöksverksamhet. Hur den utvecklar sig är oklart. har inte tidigare behandlat frågan om en artikel 13-konferens. Talmannen har emellertid i samråd med företrädarna för partigrupper framfört en hållning i diskussionen inom . Hållningen innebär att man bör bygga vidare på det befintliga samarbetet mellan parlamentens utskott snarare än att inrätta några nya forum (dnr RD-1.8.1-904-2012/13). Den hållning som talmannen har framfört är i linje med utrikesutskottets överväganden i den jämförbara diskussionen om att inrätta GUSP/. ansåg (utl. 2010/11:UU11 s. 20) att de nationella parlamenten i och med Lissabonfördraget har huvudansvaret för den parlamentariska kontrollen av GUSP och GSFP. I ljuset av diskussionen om den mellanparlamentariska kontrollen såg utrikesutskottet ett värde i en mellanparlamentarisk plattform för informations- och erfarenhetsutbyte under ledning av nationella parlament. ansåg att de befintliga strukturerna för det mellanparlamentariska samarbetet mellan de berörda fackutskotten skulle kunna ligga till grund för samarbetet och vid behov utvecklas. såg inget behov av några nya institutioner. Diskussionen mynnade senare ut i att etablerade en ny mellanparlamentarisk GUSP/som ersatte de tidigare mötena mellan ordförandena för parlamentens utrikes- och försvarsutskott. De nationella parlamenten deltar med sex ledamöter var och med 16 ledamöter (slutsatser från i ). överväganden är förankrade i de allmänna riktlinjer för deltagande i mellanparlamentariskt samarbete som utarbetat och som godkänt (framst. 2005/06:RS3 s. 84 f., bet. 2005/06:KU21). I riktlinjerna framhålls bl.a. att folkvalda nationella parlamentariker är en viktig länk mellan olika beslutsfattande nivåer i en internationaliserad och globaliserad omgivning dagens behov bör vara vägledande för engagemang man bör rationalisera befintliga samarbeten snarare än att inrätta nya församlingar, inte minst med hänvisning till begränsade ekonomiska resurser verksamheten bör samordnas för att undvika dubbelarbete och säkerställa att deltagande kan kopplas till det dagliga riksdagsarbetet, vilket normalt innebär att det är ledamöter från det utskott som har beredningsansvar för frågan som ska delta det bör skapas utrymme för ett fördjupat samarbete mellan de nationella parlamentens fackutskott, t.ex. inom EU. Riktlinjerna sattes in i ett specifikt EU-sammanhang genom utredningen om tillämpningen av Lissabonfördraget i (2008/09:URF2 s. 49 f., framst. 2008/09:RS4). Utredningen framhöll att riksdagsutskottens kontakter med sina motsvarigheter i de andra europeiska parlamenten är av särskild vikt i och med ordningen för regeringens överläggningar med utskotten om EU-frågor och den föreslagna subsidiaritetskontrollen. Utredningen reflekterade därefter över förutsättningarna för deltagande och konstaterade att ståndpunkter som enskilda ledamöter eller grupper av ledamöter intar i olika mellanparlamentariska EU-organ inte binder . Det är inte desto mindre viktigt, fortsatte utredningen, att synpunkter och åsikter som svenska företrädare framför är så väl förankrade som möjligt i organ och partier. Utredningen bedömde att detta krav ökar i och med den mer framträdande roll som de nationella parlamenten får genom Lissabonfördraget. Utredningens överväganden i denna del kommenterades i inte i riksdagsbehandlingen (bet. 2009/10:KU2). Slutligen har behandlat övergripande aspekter av det mellanparlamentariska samarbetet inom EU med anledning av den debatt om EU:s framtid som inleddes när antogs (bet. 2000/01:KUU1 s. 55 f.). Det sammansatta konstitutions- och utrikesutskottet (KUU) ansåg då att informationsutbyte mellan nationella parlament bör uppmuntras som ett komplement till den information som ges av den egna regeringen. Däremot såg KUU flera inneboende problem i samarbeten som syftar till någon form av samfälld påverkan eller kontroll: Ytterligare en nivå läggs mellan väljarna och de organ som ska påverkas eller kontrolleras. För flertalet parlament är det mer ändamålsenligt att verka genom regeringen. Gemensamma meningsyttringar förutsätter kompromisser och att någon alltså gör avkall på sin uppfattning. De nationella parlamenten har olika förutsättningar i samarbetet, och för svensk del skulle ett samfällt agerande vara en direkt nackdel eftersom deltagande ledamöter inte kan ta ställning på vägnar. KUU reflekterade också över förhållandet mellan de nationella parlamenten och och såg även där ett inneboende problem. som aspirerar på att spela en central roll i samarbetet mellan de europeiska parlamenten, så är det i egenskap av EU-organ också en motpart till de nationella parlamenten. KUU påpekade att informationsutbyte är ett första steg i en ömsesidig påverkansprocess och att valet av informationskällor innebär att man i någon mening tar ställning till vilken påverkan man vill utsätta sig för. I det sammanhanget, och i ljuset av de nationella parlamentens intresse av att komma in tidigt i beslutsprocessen, underströk KUU att det är angeläget med en fortsatt diskussion om ett inbördes informationsutbyte mellan de nationella parlamenten och med andra EU-organ än . Den franska nationalförsamlingen har antagit ett förslag om en artikel 13-konferens. Enligt förslaget bör konferensen sammanträda med koppling till tidsplanen för den europeiska planeringsterminen. Förslaget innebär att de nationella parlamenten skulle delta med sex ledamöter var och att skulle delta med 16 ledamöter, precis som resultatet blev i diskussionen om GUSP/. Som komplement till konferensens möten föreslås ett ständigt utskott som ska följa frågor som specifikt rör euroområdet.