bet · H001FöU8 · 2013-04-09 00:00:00 — 2012/13:FöU8 Samhällets räddningstjänst I betänkandet behandlas 16 motioner med sammanlagt 17 yrkanden från den allmänna motionstiden och 2012. Motionerna behandlar ett flertal frågor, däribland brandskydd i olika miljöer, räddningstjänstens organisation och reglering och krisberedskap för grupper med särskilda behov. Utskottet föreslår att avslår samtliga motionsyrkanden, i vissa fall med hänvisning till pågående beredning. I ärendet finns fyra reservationer (S, MP, SD, V). Utskottets förslag till riksdagsbeslut 2011/12:Fö208 av (S), 2011/12:Fö237 av och (båda SD) och 2012/13:Fö243 av (S). Reservation 1 (SD) 2011/12:Fö236 av (SD). Reservation 2 (SD) Brand- och utrymningslarm för hörselskadade 2011/12:Kr254 av (FP) yrkande 2 och 2012/13:So314 av (FP) yrkande 2. Nationellt låssystem för vägbommar 2012/13:Fö216 av (M). 2012/13:Fö213 av och (båda S) och 2012/13:Fö226 av och (båda C). Reservation 3 (S, MP, V) Tillgång till händelseinformation från samhällsskyddande myndigheter 2011/12:Fö202 av i (S). 2011/12:Fö235 av (M) yrkandena 1 och 2. 2011/12:Fö216 av (KD). Rekvirering av flygande släckresurser 2011/12:Fö234 av och (båda C). 2012/13:Fö236 av (MP). 2012/13:Fö241 av (KD). Krisberedskap för grupper med särskilda behov 2012/13:Fö256 av m.fl. (S) yrkande 3. Reservation 4 (S, MP, V) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (M), (M), (S), (M), (S), (M), (S), (FP), (S), (C), (S), (MP), (KD), (SD), (V) och (M). Ärendet och dess beredning Utskottet behandlar i detta betänkande ett antal motionsyrkanden om samhällets räddningstjänst från den allmänna motionstiden och 2012. Motionerna behandlar ett flertal frågor, däribland brandskydd i olika miljöer, räddningstjänstens organisation och reglering och krisberedskap för grupper med särskilda behov. Utskottets förslag i korthet avslår tre motionsyrkanden om åtgärder för att stärka brandskyddet i olika boendemiljöer. Jämför reservation 1 (SD). I motion 2011/12:Fö208 av (S) föreslås att ett krav på fungerande obligatorisk brandvarnare på varje våningsplan i alla hushåll införs i lagen om skydd mot olyckor. Motionären anför att gällande skyldigheter för ägare eller nyttjanderättshavare till byggnader eller andra anläggningar lämnar alltför stort tolkningsutrymme och att befintliga föreskrifter om krav på brandvarningsanordning endast gäller ny- och tillbyggnation och inte omfattar underhåll av anordningen. sker alltför många bränder, och vid många dödsolyckor saknas brandvarnare. Tidig varning är A och O vid brand och avgörande för äldre och rörelsehindrade personer. Ett lagkrav enligt förslaget skulle också ge värdefull vägledning för kommuner och länsstyrelser i deras tillsyn av brandsäkerheten i kommunerna. I motion 2012/13:Fö243 av (S) anförs att nödvändiga åtgärder för högre brandskydd i fastigheter för behovsprövat boende måste vidtas . En rapport visar att boende på äldreboenden löper fem gånger högre risk att omkomma i en brand än den övriga befolkningen. Motionären anser att detta missförhållande måste rättas till. Enligt uppgift är myndigheterna på området inte överens om vem som ska utfärda nya föreskrifter för att komma till rätta med problemet och vad de ska innehålla. I motion 2011/12:Fö237 av och (SD) föreslås att krav på sprinkler i alla äldreboenden införs. I ändrade byggregler ingår krav på sprinkler i sjukhus och särskilda boenden, men dessa gäller endast vid nybyggnad och ändring. Med hänvisning till en undersökning som visat på brister i brandskyddet på äldreboenden och att äldre har särskilt stort behov av hög brandsäkerhet menar motionärerna att krav på sprinkler bör införas även för befintliga boenden. Frågor om brandskydd i boendemiljöer har tidigare behandlats av utskottet . I betänkande 2010/11:FöU2 behandlades frågan om en översyn av reglerna för brandsäkerhet i flerbostadshus. Utskottet anförde då att ett bra brandskydd består av flera olika delar och bygger på att alla parter, både ägare och användare av en byggnad, tar ansvar för det. För att säkerställa att samtliga delar i brandskyddet fungerar ansåg utskottet att ett systematiskt brandskyddsarbete, som går ut på att både förebygga och minska konsekvenserna vid bränder, behöver bedrivas. Utskottet välkomnade redan pågående åtgärder, men eftersom erfarenheter från de tragiska bränder som inträffat bör tas till vara ansåg det att regeringen skulle utreda behovet av ytterligare reglering på området och redovisa resultatet av detta arbete för . Utskottet tillstyrkte därmed delvis motionen. Frågan om krav på sprinkler i äldreboenden behandlades av utskottet i betänkande 2009/10:FöU9. Utskottet hänvisade då till att Kommuner och Landsting (SKL) framhållit att en sådan åtgärd innebär en prioritering av resurser och behöver föregås av en nyttokostnadsanalys. Vidare noterade utskottet att regeringen i skrivelse 2009/10:124 uttryckt en avsikt att, med beaktande av den enskildes eget ansvar, pröva hur ett rimligt brandskydd i boendemiljöer och andra liknande miljöer kan stärkas, och att man inom ramen för det arbetet inte uteslutit tydligare krav på brandskyddsutrustning för vissa typer av befintliga byggnader och anläggningar. Sammanfattningsvis konstaterade utskottet att initiativ i frågan om förbättrat brandskydd har tagits i olika sammanhang och att regeringen har uppmärksammat att det kan föreligga ett behov av tydligare krav på området, varför motionerna avstyrktes. I föreskrifter ställs krav på brandvarnare eller motsvarande utrustning för bostadshus samt, , sprinkler i vårdanläggningar såsom särskilda boenden. Tillämpningen av byggregler har i samband med den senaste revideringen utökats till att, utöver nybyggnation, även omfatta ändring av byggnader (BFS 2011:26). Enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor (LSO) ska ägare eller nyttjanderättshavare till byggnader eller andra anläggningar i skälig omfattning hålla utrustning för släckning av brand och för livräddning vid brand eller annan olycka och i övrigt vidta de åtgärder som behövs för att förebygga brand och för att hindra eller begränsa skador till följd av brand. I förarbetena till bestämmelsen omnämns varningsanordningar, t.ex. brandvarnare, som ett exempel på utrustning för att hindra eller begränsa skador till följd av brand. I Statens räddningsverks allmänna råd och kommentarer om brandvarnare i bostäder (SRVFS 2007:1) anges att varje byggnad som används för bostadsändamål bör vara försedd med fungerande brandvarnare eller motsvarande på varje våningsplan. Lagen har därmed ansetts innebära en skyldighet för t.ex. ägare av bostadshus att installera och underhålla brandvarnare. Vad gäller tidigare tillkännagivande till regeringen om att utreda behovet av ytterligare reglering av brandskydd i flerbostadshus avser regeringen enligt uppgift att återkomma till i frågan i budgetpropositionen . har inkommit med en utredning av alternativ för förbättrat skydd i trapphus som bereds inom (). På uppdrag av regeringen redovisade Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) förslag på åtgärder för att tillgodose ett rimligt brandskydd i olika boendemiljöer. I redovisningen föreslås bl.a. att myndigheten ges bemyndigande att meddela föreskrifter om brandvarningsanordningar i bostäder samt om brandskydd i behovsprövade vård- och omsorgsboenden. MSB konstaterar att innebörden i myndighetens allmänna råd om brandvarnare har varit svår att ta till sig och att ett författningsreglerat krav på brandvarnare i bostäder skulle förtydliga vad som är att betrakta som ett skäligt brandskydd. Vad gäller frågan om installation av sprinkler i äldreboenden hänvisar MSB till en kostnadsnyttoanalys som visar att åtgärden är samhällsekonomiskt lönsam både vid nybyggnation och i redan befintliga byggnader. Bemyndiganden att meddela föreskrifter enligt förslagen skulle kunna ges till MSB och/eller till och de berörda myndigheterna arbetar med att ta fram ett gemensamt underlag i frågan. I MSB:s redovisning föreslås bl.a. också, mot bakgrund av den s.k. kvarboendeprincipen, att lagen (1992:1574) om bostadsanpassningsbidrag ses över så att bidrag kan ges för t.ex. automatiska släcksystem. Förslagen bereds inom . MSB har på uppdrag av regeringen tagit fram och kommunicerat en nationell strategi för stärkt brandskydd genom stöd till enskilda. Målen för strategin är att antalet döda och svårt skadade vid bränder i bostadsmiljö ska minskas med minst en tredjedel till 2020, att medvetenheten om brandskydd hos enskilda ska öka, samt att andelen fungerande brandvarnare och brandskyddsutrustning i bostäder ska öka. Som en del av strategin har bl.a. en tvärvetenskaplig forskningssatsning etablerats inom Brandforsk för att ta fram evidensbaserad kunskap om bränder i boendemiljö. Utskottet anser att de frågor om stärkt brandskydd i olika boendemiljöer som uppmärksammas av motionärerna är angelägna och noterar att flera initiativ har tagits på området, både i form av nya myndighetsföreskrifter och i form av olika kunskapshöjande åtgärder. Vidare konstaterar utskottet att frågor om ytterligare reglering på området, som bl.a. innefattar överväganden med den inriktning som förordas i de aktuella motionerna, bereds inom . Utskottet anser att det pågående arbetet inte bör föregripas genom någon åtgärd från sida, varför motionerna avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om tillsyn över brandsäkerhet på campingplatser. Jämför reservation 2 (SD). I motion 2011/12:Fö236 av (SD) föreslås en lagreglering av tillsynen över brandsäkerheten på campingplatser. Motionären framhåller att befintliga rekommendationer avseende säkerhetsavstånd mellan , husbilar och tält inte är bindande och att konsekvenserna av en storskalig brand på en fullbelagd campingplats kan vara förödande. Enligt motionären torde räddningstjänsten vara en lämplig tillsynsmyndighet. Enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor ska ägare eller nyttjanderättshavare till byggnader och anläggningar i skälig omfattning hålla utrustning för släckning och livräddning vid brand och i övrigt vidta de åtgärder som behövs för att förebygga brand och hindra eller begränsa skador till följd av brand. En campinganläggning är ett exempel på en sådan anläggning som omfattas av bestämmelserna. MSB har meddelat allmänna råd och kommentarer om brandskydd vid campinganläggningar (SRVFS 2004:12) till vägledning för hur lagens krav på ett skäligt brandskydd kan åstadkommas. Av de allmänna råden framgår att flera olika åtgärder kan vidtas för att åstadkomma ett gott brandskydd. Det handlar t.ex. om avstånd mellan campingenheter och tält, hantering av gasol, information till gästerna, tillgång till släckutrustning och utbildning av anläggningens personal. Då LSO ersatte den tidigare räddningstjänstlagen 2004 var intentionen att åstadkomma en ökad flexibilitet genom minskad detaljreglering som den enskildes ansvar för brandskyddet förtydligades. I förarbetena betonades att den nya ordningen ställer krav på en väl fungerande tillsyn och kontroll. Målstyrningen innebär att tillsynen ska vara behovsstyrd och fokusera på resultatet av vidtagna åtgärder, dvs. vilket skydd som uppnåtts, och inte metoderna för hur skyddsnivåerna uppnåtts. Tillsyn av lagen utövas enligt LSO av kommunen inom kommunens område. I den uppföljning regeringen gjort av LSO och dess tillsynsbestämmelser (Ds 2009:47) bedömdes brandskyddstillsynen i stort fungera tillfredsställande och man fann inte skäl att föreslå några övergripande förändringar av systemet. redovisade MSB ett antal regeringsuppdrag med förslag som på olika sätt syftar till att stärka den kommunala tillsynen enligt LSO. Förslagen behandlas inom . Utskottet anser att de krav som framförs i den aktuella motionen i allt väsentligt kan tillgodoses genom nuvarande reglering. Utskottet noterar också att olika förslag som syftar till att stärka tillsynen inom området skydd mot olyckor bereds inom . Motionen bör därför avslås. Brand- och utrymningslarm för hörselskadade Utskottets förslag i korthet avslår två motionsyrkanden om brand- och utrymningslarm för hörselskadade. I motion 2012/13:So314 av (FP) yrkande 2 påtalas vikten av att brand- och utrymningslarm samt övriga säkerhetslarm kompletteras med ljussignaler och vibrationer. De flesta hörselskadade lever farligt eftersom de inte kan nås av olika ljudlarm på hotell, allmänna kommunikationer, arbetsplatser eller allmänna inrättningar. I en skrivelse föreslår regeringen att resultatmål ska tas fram för samhällets krisberedskap och att viktiga delar av lagstiftningen inom området ska ses över. I samband med detta arbete, framhåller motionären, bör en ökad trygghet för personer med hörselnedsättning vägas in. Samma yrkande finns i motion 2011/12:Kr254 av (FP) yrkande 2. Frågan om brand- och utrymningslarm för döva och hörselskadade har tidigare behandlats av utskottet, senast i betänkande 2010/11:FöU2 och i betänkande 2009/10:FöU9. Utskottet har vid de tidigare behandlingarna avstyrkt motionerna då man med hänvisning till gällande regler och pågående initiativ inte har ansett att det funnits behov av ytterligare åtgärder från sida. I föreskrifter om arbetsplatsers utformning (AFS 2009:2) anges att larmanordningar ska avge signaler som kan uppfattas av alla som berörs av faran. Sedan den tidigare behandlingen av frågan har också infört nya byggregler. Enligt byggregler föreskrifter och allmänna råd (BFS 2011:26), som trädde i kraft , ska utrymmen i publika lokaler där personer med hörselnedsättning kan vistas ensamma förses med kompletterande larm, som även hörselskadade och döva kan uppfatta. Byggreglernas tillämpningsområde har också utvidgats till att även gälla ändring av byggnader. Vad gäller befintliga lokaler och platser kan larm på publika toaletter som inte kan uppfattas av personer med nedsatt hörsel vara ett sådant hinder som ska åtgärdas enligt föreskrifter och allmänna råd om avhjälpande av enkelt avhjälpta hinder till och i lokaler dit allmänheten har tillträde och på allmänna platser (BFS 2011:13). Myndigheten för handikappolitisk samordning (Handisam) har på regeringens uppdrag utarbetat riktlinjer för att göra offentlig verksamhet tillgänglig för personer med funktionsnedsättning. Riktlinjerna uppdaterades 2012 och omfattar bl.a. utrymning vid nödsituationer. Där anges vilka förutsättningar som krävs för att personer med funktionsnedsättning ska kunna sätta sig i säkerhet vid en nödsituation, t.ex. att utrymningslarm och information i samband med utrymning kan uppfattas. () betonar i sin tillgänglighetspolicy att myndigheten som förvaltare och byggherre ska verka för utrymningssäkerhet för personer med funktionsnedsättning. I myndighetens arbete med att anpassa statliga byggnader till dagens behov har praktiska utrymningsstudier för personer med funktionsnedsättning genomförts. I samarbete med hotellbranschen har också tagit fram en norm för certifiering av brandskyddade hotell. I arbetet ingår metoder för hur man ska hantera personer med funktionshinder vid larmning och utrymning, bl.a. genom olika tekniska hjälpmedel. Frågan om brand- och utrymningslarm för hörselskadade i befintliga lokaler är i övrigt i hög grad en tillsynsfråga. Enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor ska ägare eller nyttjanderättshavare i skälig omfattning vidta de åtgärder som behövs för att förebygga brand och hindra eller begränsa skador till följd av brand. Det är den lokala räddningstjänsten som i sin tillsyn enligt lagen ska uppmärksamma om det krävs särskilda larm i vissa lokaler (t.ex. i en skola för döva och hörselskadade). redovisade MSB ett antal regeringsuppdrag inom tillsynsområdet, med förslag på hur tillsynen inom området skydd mot olyckor kan stärkas och utvecklas. Förslagen behandlas inom . Utskottet konstaterar att det i gällande byggregler och arbetsmiljöföreskrifter ställs krav på att larmanordningar på arbetsplatser och i allmänna lokaler avger signaler som kan uppfattas av personer med hörselnedsättning och döva samt att initiativ för att stärka utrymningssäkerheten för personer med funktionsnedsättning har tagits i olika sammanhang. Därmed anser utskottet inte att det finns skäl att föreslå ytterligare åtgärder från sida. Yrkandena bör därför avslås. Nationellt låssystem för vägbommar Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om ett nationellt låssystem för vägbommar. I motion 2012/13:Fö216 av (M) begärs en översyn av möjligheten till ett nationellt låssystem för vägbommar i bostadsområden, campingplatser m.m. så att ambulanssjukvård kommer fram. I räddningstjänstens utrustning ingår en universalnyckel som passar i många vägbommar, och annars forceras bommen med fordon. Ambulanssjukvården erbjuds ofta nycklar eller liknande för åtkomst till ett område, men en ambulans som blir dirigerad till en annan ort i regionen än den där den är hemmastationerad saknar ofta åtkomst till vägbommarnas låssystem. Ambulansfordonen är inte heller byggda för att forcera bommar. Motionären anför att det handlar om livräddande insatser och menar att tillverkare av vägbommar samt berörda mark- och fastighetsägare bör åläggas att införa låssystem med åtkomst via en nationell räddningstjänstnyckel. Enligt uppgifter från räddningstjänst och ambulanssjukvård finns en medvetenhet om det problem som motionären beskriver. Problemet uppges inte vara omfattande, men det konstateras att framkomlighet för ambulanssjukvården i viss mån är en fråga om lokalkännedom. Historiskt har lösningen på problemet varit den s.k. Sverigenyckeln eller brandkårsnyckeln som all räddningstjänst och ambulanssjukvård har tillgång till. På grund av att nyckeln har fått alltför stor spridning har dock allt fler fastighetsägare frångått system med s.k. dubbelupplåsning, och berörda aktörer har sökt andra lösningar. har t.ex. infört ett nytt låssystem med huvudnyckel för bl.a. räddningstjänst, polis och ambulans. Systemet är utformat för att förhindra otillåten kopiering och är tänkt att användas i hela . Berörda aktörer påpekar dock att framkomlighetsproblemet inte enbart avser låsta vägbommar utan även andra typer av hinder såsom stora stenar, betongsuggor och portkoder. Vikten av samråd med och information till räddningstjänst och ambulanssjukvård vid upprättande av olika typer av hinder betonas. Vad gäller enskilda vägar som är bidragsberättigade enligt förordningen (1989:891) om statsbidrag till enskild väghållning får dessa inte stängas av utan medgivande från bidragsgivande myndighet. Denna princip gäller även för kommunala bidrag för väghållning. Utskottet har fått veta att berörda aktörer på olika sätt arbetar för att åtgärda det problem som uppmärksammas i motionen och bedömer därför att det från sida inte behöver vidtas ytterligare åtgärder. Motionen bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår två motionsyrkanden om krav på hjärtstartare i offentliga miljöer. Jämför reservation 3 (S, MP, V). I motion 2012/13:Fö213 av och (S) påtalas vikten av en översyn av möjligheterna att lagstifta om hjärtstartare i miljöer där många människor vistas. Motionärerna anför att teknikutvecklingen har gjort att det är lätt att hantera en hjärtstartare och att tillgång till hjärtstartare i miljöer såsom varuhus, arbetsplatser, kollektivtrafik och turistbussar skulle rädda många liv. Ett motsvarande yrkande finns i motion 2012/13:Fö226 av och (C). Motionärerna anför att en tidig insats med hjärtstartare ökar möjligheten att överleva vid hjärtstopp med och menar att det är dags att göra hjärtstartare obligatoriska i lokaler där många människor befinner sig, såsom köpcentrum, idrottshallar, flygplatser och järnvägsstationer. Frågan om s.k. hjärtstartare har tidigare behandlats av utskottet, senast i betänkande 2010/11:FöU2. Utskottet ansåg då, liksom vid den tidigare behandlingen av frågan, att snabba och samordnade insatser mellan , ambulansbesättning och brandförsvar är en bra väg att gå för att rädda fler till livet efter hjärtstopp. De kampanjer för ökad tillgång till hjärtstartare som bedrivs av och Hjärt-Lungfonden lyftes fram som ett viktigt komplement till dessa insatser. Utskottet konstaterade att insikten om hjärtstartarnas betydelse växer snabbt och att antalet tillgängliga hjärtstartare ökar. Motionen avstyrktes med hänvisning till att något beslut av i frågan inte verkade vara nödvändigt. besvarade socialministern en interpellation om hjärtstopp (2011/12:201) och framhöll att han då inte såg några förutsättningar för att lagstifta om hjärtstartare på allmänna platser. Ministern anförde att det är landstingen, med ansvar för att styra och finansiera hälso- och sjukvården, som måste bestämma vilka prioriteringar som ska göras och hur resurserna ska fördelas. Ministern noterade också en rad pågående initiativ på området på landstingsnivå och inom ramen för ideella organisationers arbete. I pågår ett antal försöksverksamheter och införande av nya räddningsmodeller för att förbättra överlevnaden vid hjärtstopp utanför sjukhus. fanns samverkansavtal om s.k. I väntan på ambulans (IVPA)-insatser i av landets kommuner, vilket innebär att även räddningstjänsten rycker ut på sjukvårdslarm för att genomföra ett första omhändertagande, t.ex. med hjärtstartare. Inom har personal inom räddningstjänst, polis och taxibolag samt säkerhetspersonal på stora publika anläggningar (t.ex. köpcentrum och flygplatser) utbildats i hjärt-lungräddning och utrustats med hjärtstartare inom ramen för projektet (Saving Lives in the Area). Projektet är permanentat och utvidgas 20112013 nationellt inom ramen för forskningsprojektet (Saving lives in ). bedrivs också projektet inom . hade placerat ut närmare 2 000 hjärtstartare runtom i landet inom ramen för att hjälpa. Tillsammans med Svenska rådet för hjärt-lungräddning driver också , ett nationellt register över de hjärtstartare som är tillgängliga för allmänheten. inledde Hjärt-Lungfonden en ny kommunikationskampanj, Hjärtsäkra , som ska pågå . Målet med kampanjen är bl.a. att dubblera antalet hjärtstartare i samhället. Inom ramen för MSB:s arbete med förebyggande och sårbarhetsreducerande åtgärder fördelade myndigheten till ideella organisationer för kursverksamhet till allmänheten, bl.a. inom första hjälpen och hjärt-lungräddning. Utskottet noterar att en rad försöksverksamheter och införande av nya räddningsmodeller pågår för att förbättra överlevnaden vid hjärtstopp utanför sjukhus. har bland de högsta siffrorna i världen vad gäller påbörjad hjärt-lungräddning innan ambulans är på plats, och utskottet vidhåller alltjämt uppfattningen att en samordning av insatser mellan räddningstjänst, sjukvård och andra aktörer är en bra väg att gå för att möjliggöra snabbare insatser och rädda fler till livet. I sammanhanget bör beaktas att av de hjärtstopp som sker utanför sjukhus sker i hemmet, på vårdhem eller i ambulans (HLR Årsrapport ). Tillgång till hjärtstartare på allmänna platser, arbetsplatser m.m. är emellertid en viktig del av kedjan som räddar liv, och utskottet kan liksom tidigare konstatera att ideella organisationer bedriver ett omfattande och viktigt arbete för att öka tillgången till hjärtstartare, och kunskap om hur dessa används, runt om i samhället. Något beslut av i frågan verkar inte vara nödvändigt. Utskottet avstyrker därför motionerna. Tillgång till händelseinformation från samhällsskyddande myndigheter Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om tillgång till händelseinformation från samhällsskyddande myndigheter. I motion 2011/12:Fö202 av i (S) begärs ett tillkännagivande om att det bör tas fram ett hållbart system som på ett enkelt och kostnadsfritt sätt ger medierna tillgång till händelseinformation från samhällsskyddande myndigheter. Mediernas möjlighet att på eget initiativ ta del av sådan händelseinformation försvann i och med införandet av det slutna kommunikationssystemet . kan medierna ta del av informationen antingen via polisens webbsida eller genom att abonnera på händelseinformation via SOS Alarm.