bet · H001JuU11 · 2013-02-20 00:00:00 — 2012/13:JuU11 Processrättsliga frågor I betänkandet behandlar utskottet 57 motionsyrkanden som väcktes under de allmänna motionstiderna 2011 och 2012 och som huvudsakligen handlar om frågor som ligger inom ramen för processrätten. De behandlade motionerna rör bl.a. frågor om användningen av hemliga tvångsmedel, effektiviteten i domstolarna, vittnesstöd och nämndemännens villkor. Av yrkandena behandlas 20 förenklat eftersom samma eller i huvudsak samma frågor har behandlats av tidigare . Utskottet avstyrker samtliga motioner, främst med hänvisning till pågående utredningar och beredningsarbeten. I betänkandet finns nio reservationer (S, MP, SD, V) och ett särskilt yttrande (S, MP, SD, V). Utskottets förslag till riksdagsbeslut 2012/13:Ju373 av m.fl. (S) yrkande 18. Reservation 1 (S, SD) Hemliga tvångsmedel vid organiserad brottslighet 2012/13:Ju288 av m.fl. (SD) yrkande 2 och 2012/13:Ju289 av m.fl. (SD). Reservation 2 (SD) Straffreduktion för medverkan i förundersökningen 2011/12:Ju359 av m.fl. (S) yrkande 38 och 2012/13:Ju373 av m.fl. (S) yrkande 25. Reservation 3 (S) 2012/13:Ju288 av m.fl. (SD) yrkande 10. Reservation 4 (SD) 2012/13:Ju288 av m.fl. (SD) yrkandena 8 och 9. Reservation 5 (SD) 2012/13:Ju389 av (M). Effektivisering av domstolarnas arbete 2011/12:Ju359 av m.fl. (S) yrkandena 4042 och 2012/13:Ju373 av m.fl. (S) yrkande 56. Reservation 6 (S) När den tilltalade uteblir från huvudförhandlingen 2011/12:Ju215 av (S) yrkandena 1 och 2. Ansvar för viss rättegångskostnad 2012/13:Ju251 av (S). 2012/13:Ju232 av (M). 2011/12:Ju359 av m.fl. (S) yrkande 21. Reservation 7 (S, V) Skydd för vittnens personuppgifter 2012/13:Ju276 av (M). 2011/12:Ju213 av (S), 2011/12:Ju226 av och (båda S), 2011/12:Ju278 av (M), 2011/12:Ju312 av (M), 2011/12:Ju359 av m.fl. (S) yrkandena 52 och 53, 2011/12:Ju377 av m.fl. (S), 2011/12:Ju414 av m.fl. (MP), 2012/13:Ju253 av m.fl. (S), 2012/13:Ju317 av (M), 2012/13:Ju351 av (SD), 2012/13:Ju373 av m.fl. (S) yrkandena 53 och 54 samt 2012/13:Ju377 av m.fl. (S). Reservation 8 (MP) 2011/12:Ju228 av och (båda S), 2011/12:MJ299 av och (båda C) yrkande 4 och 2012/13:Ju357 av och (båda S). Reservation 9 (S, V) 2011/12:Ju207 av (S). Motioner som bereds förenklat avslår de motionsyrkanden som finns upptagna under denna punkt i utskottets förteckning över avstyrkta motionsyrkanden. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (C), (M), (M), (S), (M), (S), (M), Arhe Hamednaca (S), (KD), (SD), (M), (S), (S), (MP), (V), (FP) och (S). Ärendet och dess beredning I betänkandet behandlar utskottet 57 motionsyrkanden som väcktes under de allmänna motionstiderna 2011 och 2012 och som huvudsakligen handlar om frågor som ligger inom ramen för processrätten. De behandlade yrkandena rör bl.a. frågor om användningen av hemliga tvångsmedel, effektiviteten i domstolarna, vittnesstöd och nämndemännens villkor. Av yrkandena behandlas 20 förenklat eftersom samma eller i huvudsak samma frågor har behandlats av tidigare . Utskottets förslag i korthet avslår motioner om hemliga tvångsmedel. Jämför reservationerna 1 (S, SD) och 2 (SD). I kommittémotion 2012/13:Ju373 av m.fl. (S) yrkande 18 föreslås det att s.k. telefonavlyssning ska få användas i större utsträckning än när det gäller grovt vapenbrott och vissa narkotikabrott. I partimotion 2012/13:Ju288 av m.fl. (SD) yrkande 2 föreslås det att ska få utökade befogenheter att använda s.k. hemliga tvångsmedel i fall som rör organiserad brottslighet. Även i partimotion 2012/13:Ju289 av m.fl. (SD) föreslås det att de brottsbekämpande myndigheterna ska få utvidgade möjligheter att använda s.k. hemliga tvångsmedel. I 27 kap. finns det bl.a. bestämmelser om hemliga tvångsmedel i form av hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig kameraövervakning och postkontroll. För att en åklagare ska kunna använda sig av hemliga tvångsmedel i en förundersökning krävs det tillstånd av domstol. Domstolens tillstånd avser alltid en viss begränsad tid, som inte får överstiga en månad från beslutet (21 §). Hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation (detta tvångsmedel benämndes tidigare hemlig teleavlyssning) innebär att meddelanden, som i ett elektroniskt kommunikationsnät överförs eller har överförts till eller från ett telefonnummer eller annan adress, i hemlighet avlyssnas eller tas upp genom ett tekniskt hjälpmedel för återgivning av innehållet i meddelandet. Tvångsmedlet kan tillämpas på alla former av kommunikation genom elektroniska kommunikationsnät och är således tillämpligt på både muntlig och skriftlig kommunikation (t.ex. elektronisk post, sms och telefax). För att få tillstånd till hemlig avlyssning krävs att förundersökningen gäller ett brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse eller att det med hänsyn till omständigheterna kan antas att brottets straffvärde överstiger fängelse (18 §). Vid hemlig övervakning av elektronisk kommunikation (tvångsmedlet benämndes tidigare hemlig teleövervakning) sker det inte någon avlyssning eller inspelning av innehållet i meddelandet. Det som i hemlighet hämtas in är uppgifter om meddelanden som i ett elektroniskt kommunikationsnät överförs eller har överförts till eller från ett telefonnummer eller annan adress. Vidare kan uppgifter hämtas in om vilka elektroniska kommunikationsutrustningar (t.ex. telefoner) som har funnits inom ett visst geografiskt område eller i vilket geografiskt område en viss elektronisk kommunikationsutrustning finns eller har funnits. Som hemlig övervakning av elektronisk kommunikation betecknas också en åtgärd som hindrar att ett meddelande når fram. För att få tillstånd till hemlig övervakning måste förundersökningen gälla antingen ett brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än sex månaders fängelse eller något av vissa särskilt angivna brott. De särskilt angivna brotten är barnpornografibrott som inte är ringa, dataintrång och vissa brott med narkotikaanknytning (19 §). Hemlig övervakning av elektronisk kommunikation får alltså användas vid avsevärt fler brottstyper än hemlig avlyssning av sådan kommunikation. För både hemlig avlyssning och hemlig övervakning av elektronisk kommunikation krävs att någon är skäligen misstänkt för brottet och att användningen av tvångsmedlet är av synnerlig vikt för utredningen om brottet. Tillståndet ska som huvudregel gälla ett visst telefonnummer eller annan adress eller en viss kommunikationsutrustning som innehas eller har innehafts av den misstänkte (20 §). Vid hemlig kameraövervakning används t.ex. fjärrstyrda tv-kameror för optisk personövervakning utan att någon upplysning om övervakningen lämnas (20 a §). Tillämpningsområdet för kameraövervakning överensstämmer med tillämpningsområdet för hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation. För tillstånd krävs alltså att förundersökningen gäller ett brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse eller att det med hänsyn till omständigheterna kan antas att brottets straffvärde överstiger fängelse . Även för hemlig kameraövervakning krävs att någon är skäligen misstänkt och att användningen av tvångsmedlet är av synnerlig vikt för utredningen (20 b §). Offentliga ombud ska alltid delta i sådana tillståndsärenden vid domstol som gäller hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation och hemlig kameraövervakning. I ärenden som gäller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation deltar inte sådana ombud (26 §). Ett offentligt ombud har rätt att ta del av vad som förekommer i ärendet, att yttra sig i ärendet och att överklaga rättens beslut. I detta sammanhang ska också nämnas något om postkontroll. Detta tvångsmedel innebär att en försändelse som får tas i beslag hålls kvar av ett befordringsföretag till dess att frågan om beslag har avgjorts (9 §). En försändelse får tas i beslag endast om påföljden för brottet är fängelse eller däröver (3 §). Denna förutsättning gäller därmed också för postkontroll. Postkontroll är ett hemligt tvångsmedel, eftersom de personer som kontrollen berör inte underrättas om den pågående kontrollen. Gällande reglering i de tre tidsbegränsade lagarna Bestämmelser om hemlig rumsavlyssning (s.k. buggning) finns i lagen (2007:978) om hemlig rumsavlyssning, som gäller t.o.m. . Hemlig rumsavlyssning innebär att tal i enrum, samtal mellan andra eller förhandlingar vid sammanträde eller annan sammankomst som allmänheten inte har tillträde till avlyssnas eller spelas in i hemlighet (1 §). Tvångsmedlet får användas dels vid förundersökning om brott som har ett minimistraff om fängelse , dels vid vissa andra särskilt angivna brott om det kan antas att brottets straffvärde överstiger fängelse . Som exempel på sådana brott kan nämnas människohandel, vissa sexualbrott, grov utpressning, grovt övergrepp i rättssak och vissa brott med narkotikaanknytning (2 §). Hemlig rumsavlyssning får endast användas om någon är skäligen misstänkt för något av de brott som lagen omfattar. Det krävs vidare att åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen och att skälen för avlyssningen uppväger det intrång eller men i övrigt som den innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse (3 §). Avlyssningen får endast avse en plats där det finns särskild anledning att anta att den misstänkte kommer att uppehålla sig. Avlyssning i en annan bostad än den misstänktes får endast ske om det finns synnerlig anledning att anta att den misstänkte kommer att uppehålla sig där (4 § första stycket). Det är förbjudet att avlyssna vissa platser, t.ex. massmedieredaktioner, advokatkontor och vårdmottagningar (4 § andra stycket). Frågor om hemlig rumsavlyssning prövas av domstol. Offentliga ombud ska alltid delta vid handläggningen (7 §). Lagen om åtgärder för att utreda vissa samhällsfarliga brott (2008:854) innehåller vissa tilläggs- och undantagsbestämmelser till tvångsmedelsregleringen i och ger utvidgade möjligheter att använda de tvångsmedel som regleras där. Lagen gäller vid förundersökningar om vissa brott som har ansetts vara särskilt allvarliga för landets säkerhet, bl.a. vissa allmänfarliga brott som sabotage och grovt sabotage samt mordbrand, grov mordbrand, allmänfarlig ödeläggelse, kapning och sjö- eller luftfartssabotage eller flygplatssabotage, om brottet innefattar sabotage. Även denna lag är tidsbegränsad och gäller t.o.m. . Lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott ger de brottsbekämpande myndigheterna möjlighet att använda sig av hemliga tvångsmedel i sin underrättelseverksamhet (s.k. preventiva tvångsmedel). Avsikten med lagen är att förhindra sådana brott som riktas mot de allra viktigaste samhällsvärdena. Även denna lag gäller t.o.m. . För att ta slutlig ställning till de tre tidsbegränsade lagarnas fortsatta giltighet och utformning har regeringen låtit en särskild utredare utvärdera lagarnas tillämpning och analysera om regleringen bör förändras. Utredaren redovisar sina slutsatser i betänkandet Hemliga tvångsmedel mot allvarliga brott (SOU 2012:44). I betänkandet föreslås att regleringen i de tre tidsbegränsade lagarna görs permanenta men med vissa ändringar när det gäller tvångsmedlens tillämpningsområden. Det föreslås bl.a. att hemlig rumsavlyssning ska få ske vid något fler brott än . Betänkandet bereds inom (). Den särskilda utredaren har även haft i uppdrag att ta ställning till om reglerna om hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation bör ändras så att de omfattar fler grova vapenbrott. Utredaren föreslår att det inte genomförs några sådana förändringar. Dessa slutsatser redovisas i betänkandet Avlyssning mot grova vapenbrott? (SOU 2012:85). Även detta betänkande bereds inom (). När det gäller vapenbrott bör det även nämnas att en utredare har analyserat ett antal frågor om skjutvapen, bl.a. hur det grova vapenbrottet bör förändras för att en skärpt syn på vapenbrottsligheten ska få genomslag. I utredningens betänkande, Skärpningar i vapenlagstiftningen (SOU 2013:7), föreslås det bl.a. att straffmaximum för grovt vapenbrott höjs från fängelse till fängelse . Straffskalan för grovt vapenbrott delas upp i grovt vapenbrott och synnerligen grovt vapenbrott. Om ett vapenbrott är grovt döms till fängelse i lägst och högst . Om brottet är synnerligen grovt döms till fängelse i lägst två och högst . Vid bedömande av om brottet är synnerligen grovt ska det enligt förslaget särskilt beaktas om innehavet, överlåtelsen eller utlåningen har avsett ett stort antal vapen. Utskottet har fått information från () om att man avser att skicka ut betänkandet på remiss och därefter bereda förslagen. behandlade justitieutskottet motionsyrkanden om att utvidga möjligheten att använda hemliga tvångsmedel i vissa fall. Utskottet framhöll då att alla typer av hemliga tvångsmedel innebär ett ingrepp i den enskildes integritet och att en återhållsamhet därför alltid bör iakttas när det gäller sådana tvångsmedel (bet. 2010/11:JuU9 s. 14). Utskottet fann de gällande reglerna om hemliga tvångsmedel väl avvägda och avstyrkte motionsyrkandena. följde utskottets förslag (prot. 2010/11:66). För en effektiv brottsbekämpning är det i vissa fall nödvändigt att myndigheterna har tillgång till hemliga tvångsmedel. Varje användning av ett sådant tvångsmedel innebär emellertid ett intrång i den enskildes grundlagsskyddade personliga integritet. Som utskottet har uttryckt måste hemliga tvångsmedel därför användas med stor urskillning. Användningen av hemliga tvångsmedel för särskilt allvarlig brottslighet regleras i tre tillfälliga lagar som gäller fram . Frågan hur regleringen bör vara utformad i fortsättningen, med balans mellan effektivitets- och integritetsintressena, har utretts. Dessutom har Utredningen om skärpningar i vapenlagstiftningen lämnat sina förslag. Om förslagen genomförs skulle det bli möjligt för de brottsbekämpande myndigheterna att använda s.k. teleavlyssning vid misstanke om ett vapenbrott som bedöms vara synnerligen grovt. Enligt utskottet bör inte föregripa beredningen av de nämnda utredningarna med tillkännagivanden om hemliga tvångsmedel. Utskottet avstyrker därför motionerna 2012/13:Ju373 (S) yrkande 18, 2012/13:Ju288 (SD) yrkande 2 och 2012/13:Ju289 (SD). Övriga frågor om förundersökningen Utskottets förslag i korthet avslår motioner om straffreduktion för medverkan i brottsutredningen, beslag och förverkande samt handläggningen av ekobrott. Jämför reservationerna 3 (S), 4 (SD) och 5 (SD). I kommittémotion 2012/13:Ju373 av m.fl. (S) yrkande 25 föreslås det en utredning av möjligheten att införa en straffreduktion för tilltalade som har hjälpt till att utreda brott som de själva har varit inblandade i. Ett liknande yrkande finns i kommittémotion 2011/12:Ju359 av m.fl. (S) yrkande 38. I partimotion 2012/13:Ju288 av m.fl. (SD) yrkande 10 föreslås det att ett s.k. kronvittnessystem införs, dock endast för utredningar om organiserad brottslighet. I partimotion 2012/13:Ju288 av m.fl. (SD) yrkandena 89 föreslås det att rättsväsendet ska få utvidgade möjligheter att beslagta och förverka egendom. I motion 2012/13:Ju389 av (M) föreslås det en översyn av handläggningen av ekobrott i syfte att underlätta handläggningen och förkorta handläggningstiderna i dessa ärenden. Strafflindring för misstänkta som medverkar i brottsutredningen Redan enligt gällande regler ska domstolen vid straffmätningen beakta det förhållandet att den tilltalade frivilligt har angett sig, se 29 kap. 5 § 3 . Det är själva angivelsen som är det väsentliga och inte att någon underlättar polisens arbete sedan han eller hon väl blivit upptäckt. Frågan om det bör införas ett s.k. kronvittnessystem har utretts i betänkandet Ett effektivare brottmålsförfarande några ytterligare åtgärder (SOU 2005:117). Den utredningen kom fram till att ett kronvittnessystem inte bör införas. lämnade sitt betänkande Nya påföljder (SOU 2012:34). Betänkandet innehåller förslag till stora förändringar av påföljdssystemet. föreslår bl.a. att det införs en ny strafflindringsgrund: medverkan till utredningen av det egna brottet. En misstänkt som erkänner eller på annat sätt medverkar till utredningen av det egna brottet föreslås alltså kunna tillgodoräknas detta vid påföljdsbestämningen, i likhet med vad som gäller vid frivillig angivelse. har inte ansett att det faller inom ramen för dess uppdrag att ta ställning till frågan om det bör införas ett s.k. kronvittnessystem i . förslag bereds inom (). Beslag får enligt 27 kap. 1 § göras i fyra olika syften. För det första får föremål som skäligen kan antas ha betydelse för en utredning om brott tas i beslag (bevisbeslag). Beslag får också göras för att återställa egendom som någon avhänts genom brott (återställandebeslag). Vidare får beslag göras i syfte att säkerställa förverkande av föremål på grund av brott (förverkandebeslag). Slutligen får beslag göras av föremål som kan antas ha betydelse för utredning om förverkande av utbyte av brottslig verksamhet enligt 36 kap. 1 b § . Beslag kan enbart avse lösa saker, och det är således inte möjligt att ta t.ex. ett bankkonto i beslag. har analyserat hur förundersökningarnas kvalitet kan säkerställas på ett bättre sätt. I betänkandet Förundersökning objektivitet, beslag, dokumentation m.m. (SOU 2011:45) lämnar utredningen bl.a. vissa förslag till förändringar av reglerna om beslag. Ett av syftena är att skapa större möjligheter för en effektivare hantering av bevismaterial. Förslagen syftar vidare till att visst bevismaterial lättare ska kunna sparas för framtiden och till att anpassa regelverket till beslag som sker i it-miljö. Betänkandet bereds inom (). Förverkande av egendom är en s.k. särskild rättsverkan av brott, och reglerna om detta finns i 36 kap. . Förverkande kan ske av utbyte av brott och av brottslig verksamhet (11 c §§), och även av hjälpmedel vid brott (2 §). Under vissa förutsättningar kan förverkande också ske för att förebygga brottslig användning av föremål som kan befaras komma till sådan användning (3 §). I dessa fall förutsätts alltså inte att ett brott har ägt rum. är det i vissa fall möjligt att förverka utbyte som kommer från annat brottsligt handlande än det som den tilltalade döms för (s.k. utvidgat förverkande). Åklagaren behöver då inte fullt ut styrka sambandet mellan egendomen och den brottsliga verksamheten. Regeringen har gett en särskild utredare i uppdrag att redovisa hur reglerna om utvidgat förverkande har tillämpats och, om det behövs, lämna förslag till förändringar i reglerna. Uppdraget ska redovisas (dir. 2013:14). är en särskild åklagarmyndighet för bekämpning av ekonomisk brottslighet. Myndigheten handlägger ekobrott som är hänförliga till storstadslänen och vissa angränsande län. Utöver det har myndigheten ett nationellt ansvar för vissa brottstyper, t.ex. finansmarknadsbrott. Utredningen om en samlad ekobrottsbekämpning har föreslagit att ska få ett nationellt ansvar för samtliga brottstyper som myndigheten handlägger, se betänkandet En samlad ekobrottsbekämpning (SOU 2011:47). Enligt utredningen finns det skäl att anta att bekämpningen av ekonomisk brottslighet blir mer effektiv och rättssäker om får ett sådant ansvar. I den senaste budgetpropositionen (prop. 2012/13:1 utg.omr. 4 s. 19) anför regeringen att utredningens förslag är en naturlig och ändamålsenlig utveckling i effektivitets- och kvalitetshänseende, och regeringen kommer därför att genomföra förslaget . I statsbudgeten har medel anslagits för detta. Som framgår ovan har föreslagit att det införs en ny strafflindringsgrund: medverkan till utredningen av det egna brottet. Detta förslag motsvarar i stort önskemålen i motionerna 2012/13:Ju373 (S) yrkande 25 och 2011/12:Ju359 (S) yrkande 38. I avvaktan på regeringens ställningstagande till förslag avstyrker utskottet motionsyrkandena. Utskottet avstyrker även förslaget om att införa ett s.k. kronvittnessystem, och bör alltså avslå motion 2012/13:Ju288 (SD) yrkande 10. När det gäller motionsförslagen om att utvidga myndigheternas möjligheter att beslagta och förverka egendom vill utskottet hänvisa till den pågående beredningen av förslag och den pågående utredningen om utvidgat förverkande. bör inte föregripa dessa arbeten med något tillkännagivande. Utskottet avstyrker därför motion 2012/13:Ju288 (SD) yrkandena 89. Vid all brottsbekämpning måste förundersökningarna hålla en hög kvalitet och slutföras inom rimlig tid för att man ska kunna uppnå goda resultat. Ekobrottmålen innehåller ofta stora mängder med bevisning och underlag, och som påpekas i motion 2012/13:Ju389 (M) förekommer det att handläggningen av dessa mål drar ut alltför länge . kommer att få ett nationellt ansvar för samtliga av myndighetens brottstyper. Detta bör enligt utskottet kunna bidra till en högre kvalitet och effektivitet i ekobrottsbekämpningen. Det finns därmed inte anledning till något tillkännagivande om ekobrottshanteringen, och motionen bör alltså avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motioner med olika förslag om att effektivisera de allmänna domstolarna. Jämför reservation 6 (S). I kommittémotion 2012/13:Ju373 av m.fl. (S) yrkande 56 lämnas förslag på olika åtgärder för att effektivisera domstolsförfarandet i tvistemål. Motionärerna vill att det blir möjligt att hålla s.k. snabbrättegångar i dispositiva tvistemål, och de föreslår även att en möjlighet till förhandsbeslut införs. Vidare föreslås det att parterna ska skicka in sammandrag till domstolen före huvudförhandlingen i tvistemål och att tingsrättens sammansättning ska ses över. Flera av dessa förslag finns även i kommittémotion 2011/12:Ju359 av m.fl. (S) yrkandena 4042. I motion 2011/12:Ju215 av (S) yrkandena 12 begärs det en effektivisering av domstolarnas arbete för att få de tilltalade att inställa sig till sina rättegångar. Vidare föreslår motionären en översyn av reglerna om domstolarnas möjlighet att meddela en dom trots att den tilltalade inte är närvarande. I betänkandet Alternativ tvistlösning (SOU 2007:26) lämnades bl.a. förslag till två nya alternativa frivilliga förfaranden för prövning av dispositiva tvistemål. De föreslagna alternativa förfarandena var dels snabbrättegång, dels ett förfarande för förhandsbeslut. Enligt utredningen skulle dessa alternativ bli snabbare och billigare för parterna än den traditionella tvistemålsprocessen. Alternativen skulle regleras i fristående lagar som skulle ses som komplement till den traditionella processen. Parternas möjlighet att få en tvist avgjord i en ordinär rättegång skulle enligt förslaget inte begränsas. lagstiftningsärende om medling och förlikning (se nedan) förklarade regeringen att den inte har för avsikt att gå vidare med förslagen om alternativ tvistlösning (prop. 2010/11:128 s. 17). trädde reformen En modernare rättegång i kraft (prop. 2004/05:131, bet. 2004/05:JuU29, rskr. 2004/05:307). Det huvudsakliga syftet med reformen var att skapa en modern rättegångsordning som uppfyller kraven på en rättssäker, effektiv och ändamålsenlig handläggning av mål och ärenden. Reformen innehöll tre delar: bättre utnyttjande av modern teknik, flexiblare regler och större ansvar för parterna samt en mer ändamålsenlig hovrättsprocess. Den tekniska delen av reformen innebär bl.a. att förhör i tingsrätt numera dokumenteras genom ljud- och bildupptagning. Om domen överklagas ska dessa upptagningar som huvudregel användas i hovrätten. Genom reformen har det dessutom blivit möjligt för parter och andra att delta i förhandlingar genom videokonferens, om detta inte är olämpligt. En grundtanke med reformen var att det processuella regelverket ska vara flexibelt så att handläggningen i större utsträckning kan anpassas till vad som behövs för sakens prövning i det enskilda fallet. Parternas ansvar för att driva processen framåt mot ett avgörande har också betonats. Reformen innebär i denna del bl.a. att påföljderna vid utevaro för parter i tvistemål har skärpts.