bet · H001UU12 · 2013-02-26 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2012/13:U3 av m.fl. (SD) yrkande 1 och 2012/13:U225 av och (båda S). I skrivelsen lyfter regeringen fram vikten av jämställdhetsarbete och kvinnors deltagande på den formella arbetsmarknaden för att motverka ekonomiskt utanförskap. I jämställdhetsarbetet i utvecklingsländer anser att det är viktigt att ge kvinnor de förutsättningar som behövs för att de över huvud taget ska ha möjlighet att delta i utbildning och på den formella arbetsmarknaden. ägnar många kvinnor i utvecklingsländer en stor del av sin tid åt överlevnad i form av att exempelvis hämta vatten och trygga livsmedelsförsörjningen för familjen. Detta sker ofta under bristande sanitetsförhållanden, vilket bidrar till ohälsa. Allt detta hindrar utvecklingen för kvinnor. Flickor väljer t.ex. hellre att stanna hemma än att gå till skolan på grund av avsaknad av grundläggande sanitet på skolan, flickor måste stanna hemma för att hjälpa till med hushållsarbete i stället för att gå till skolan och många barn blir sjuka och dör på grund av förorenat vatten. Regeringen bör i det svenska jämställdhetsarbetet och i internationella sammanhang tydligare lyfta fram detta samband i arbetet med att skapa förutsättningar för fattiga människor, däribland kvinnor, att förbättra sina levnadsvillkor. Finansiella marknader inklusive kapital- och skatteflykt, punkt 6 (MP, V) av (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:U275 av m.fl. (MP), 2012/13:U5 av m.fl. (MP) yrkande 4 och 2012/13:U208 av m.fl. (V) yrkande 17 och 2011/12:U315 av m.fl. (S) yrkandena 22 och 64, 2012/13:U4 av m.fl. (S) i denna del och 2012/13:U306 av m.fl. (S) yrkandena 2, 17, 21 och 65. Regeringen lyfter fram problemen med kapital- och skatteflykt i sin skrivelse. Det är välkommet att regeringen intresserar sig för en av de största målkonflikterna i svensk och europeisk politik. För att kunna bedriva en effektiv fattigdomsbekämpning och en hållbar utveckling måste kapital- och skatteflykten stoppas. Fattiga länder måste ges förutsättningar att driva sin egen utveckling och minska biståndsberoendet. Kapitalflykten uppgick till mellan 1,26 och . Beräkningar visar att om avkastningen på den totala förmögenhet som är placerad i skatteparadis beskattades i de länder där de hör hemma, skulle dessa länder ha ytterligare i skatteintäkter. Detta motsvarar ca 1,5 gånger det totala årliga biståndet. Det är pengar som skulle kunna användas till att både bekämpa fattigdomen och hantera effekter av klimat- och finanskrisen. Nästan två tredjedelar av kapitalflykten sker genom internationella företag som har verksamhet i länderna. Vi anser att måste engagera sig hårdare i de internationella ansträngningarna för att bromsa kapitalflykten från utvecklingsländerna. Detta är problem av en sådan art att ett litet land som inte ensamt har möjlighet att lösa det. Det krävs ett globalt samarbete inte bara mellan starka demokratier utan även stöd från företag behövs. Regeringen måste flytta fram positionerna och prioritera arbetet mot kapital- och skatteflykt än högre. Framför allt bör ett initiativ tas för att få seriösa stora globala företag att delta i arbetet. Regeringen hänvisar i sin skrivelse till och arbete mot kapitalflykt. Svenska frivilligorganisationer påtalar i en kommentar till regeringens skrivelse att båda dessa organ saknar representation från utvecklingsländerna. Principiellt bör stärka forum med en bättre representativitet och som utvecklingsländer och expertorganisationer förespråkar, t.ex. och den multilaterala Joint Convention on Mutual Administrative Assistance in Tax Matters. Vidare lyfter regeringen fram G20:s arbete med utvecklingsdimensionen av internationellt ekonomiskt arbete. bör använda detta forum och aktivt söka allianser för arbete mot kapitalflykt. Regeringen måste förtydliga hur den avser att involvera den privata sektorn. Statligt ägda bolag måste ha tydliga ägaranvisningar med en uppföljning som säkerställer att de inte bidrar till kapital- eller skatteflykt på ett otillbörligt sätt. Regeringen beskriver sitt stöd för förslag om att öka öppenheten om företags betalningar till offentliga förvaltningar från råvaruutvinnings- och skogsindustrin. Förslaget är bra men behöver utvecklas. Den bör driva på för att bredda EU:s lagstiftning vad gäller landspecifik rapportering. Krav på landspecifik rapportering måste gälla alla branscher, inte enbart råvaruutvinnings- och skogsindustrin. För att kunna spåra och upptäcka företags skatteflykt krävs förutom uppgifter om betalningar till offentliga förvaltningar även uppgifter om vinster, inköp, försäljningar, produktionsvolymer, tillgångar och kostnader för arbetskraft. Vi vill understryka att en förutsättning för att garantera kvalitet, transparens och uppföljning är att biståndet inte kanaliseras via s.k. skatteparadis. Skatteparadis definieras som ett land med bl.a. stark banksekretess, låg beskattning och svaga regelverk för finansiella transaktioner. beslutade om investeringar på . Tidningen avslöjade att av detta, , hade gått via skatteparadis som och , där insyn är obefintlig och alla transaktioner hålls hemliga. I införde regeringen ett tillfälligt stopp för nya investeringar i skatteparadis men fortsatte att investera i fonder i skatteparadis där man har kontrakt . har regeringen presenterat nya ägardirektiv för , i vilka man tagit bort förbudet att investera i fonder som är verksamma i skatteparadis. I stället säger man att inte ska medverka i investeringar via territorier som sammanslutning inte har bedömt som tillräckligt transparenta i sin Process. Problemet är att utvärdering inte på långa vägar räcker för att avgöra om ett territorium är ett skatteparadis som gömmer kriminalitet och bidrar till skatteflykt och korruption. I realiteten innebär de nya ägardirektiven att kan fortsätta att kanalisera pengar via fonder i kända skatteparadis som , och . Den norska regeringen har beslutat att inga nya biståndssatsningar ska gå via skatteparadis och tillsatt en utredning om existerande investeringar i skatteparadis med målsättningen att ska avveckla alla fonder i skatteparadis. Vi anser att borde följa exempel och införa ett förbud mot att bistånd, exportkrediter, investeringsstöd eller andra former av stöd till näringslivet kanaliseras via skatteparadis. Regeringen anser att alla länder bör ha fria kapitalflöden. Vi anser att det bör vara upp till länderna själva att avgöra graden av reglering av kapitalflöden. Noterbart är att den genomsnittliga årliga ökningen av BNP per capita i utvecklingsländerna låg på för att falla till , dvs. under de decennier då kapitalflödena strömmade allt friare nästan halverades den ekonomiska tillväxten per person i de fattiga länderna. Skatt på finansiella transaktioner (Financial Transaction Tax, FTT) har under finanskrisen fått förnyad aktualitet och ökat politiskt stöd. Vi bejakar införandet av FTT som vi bedömer kan bidra såväl till finansiell stabilitet som till att generera resurser för utvecklingssamarbete och klimatarbete. Det är djupt beklagligt att den missar en historisk möjlighet och ställer sig utanför den majoritet av EU15-länder som bejakar införandet av FTT. Den långsiktiga ambitionen bör vara FTT på global nivå, men ter sig EU-nivån mer realistisk och det är då avgörande att skatteintäkterna går tillbaka till medlemsländerna, som suveränt bör disponera dessa medel. Slutligen kan vi konstatera att regeringen förtjänstfullt betonar vikten av att utveckla lokala finansiella marknader. i åskådliggör betydelsen av minskat finansiellt utanförskap. Det är väsentligt att inom ramen för det multilaterala biståndet verkar för bättre villkor för lokalt ägda och kontrollerade banker. Handel med jordbruksprodukter inklusive EPA-avtalen, punkt 7 (MP, V) av (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2012/13:U5 av m.fl. (MP) yrkande 5 och 2012/13:N206 av m.fl. (V) yrkande 18 och 2011/12:U315 av m.fl. (S) yrkande 16 i denna del, 2012/13:U3 av m.fl. (SD) yrkandena 35 och 2012/13:U306 av m.fl. (S) yrkande 15 i denna del. har EU förhandlat om ekonomiska partnerskapsavtal () med länderna i , och (AVS-länderna). Förhandlingarna har ännu inte kunnat avslutas på grund av meningsskiljaktigheter parterna emellan. I skrivelsen lyfter regeringen upp EPA-avtalen som en mål- och intressekonflikt för utveckling. Skrivelsen behandlar de problem som uppstår när EU kräver att de fattigaste AVS-länderna ska öppna sina marknader för produkter från EU. Den behandlar också EPA-avtalens negativa effekter på regionala samarbeten liksom inhemsk förädling av råvaror i AVS-länderna. Vi anser dock att skrivelsen saknar konkreta åtgärdsförslag från sida och att den inte presenterar några alternativ till EU:s förda linje. Kritiken från regeringar och folkrörelser i har varit omfattande, både mot avtalens innehåll och mot hur EU bedrivit förhandlingarna. Bland annat () uppskattar att av statsinkomsterna i de afrikanska länderna kan komma att försvinna som en följd av EPA. Oron har varit stor för att EPA-avtalen ska slå ut lokalproduktion i syd, öppna fler möjligheter för multinationella företag att exploatera naturtillgångar och leda till att utvecklingsländerna förlorar viktiga inkomster. Att har full del i det globala politiska och ekonomiska samarbetet är självklart något positivt, men EPA-avtalen innebär inte konkurrens på samma villkor. De ekonomiska förutsättningarna för EU-länderna och AVS-länderna skiljer sig i grunden. Många av AVS-ländernas ekonomier baseras på råvaruexport, småskaligt och sårbart jordbruk samt lågteknologisk produktion som befinner sig i uppbyggnadsfaser. Svenska frivilligorganisationer har uppmärksammat regeringen på de problem som kan uppstå för lägre medelinkomstländer. Det är lovvärt att regeringen verkar för att EU ska förhålla sig flexibelt och lyhört i förhandlingarna och att EPA-avtalen ska överensstämma med AVS-ländernas egna utvecklingsplaner, liksom att det ska finnas respekt för att enskilda länder väljer att inte ingå partnerskapsavtal med EU. Vi anser dock att även måste verka för att de länder som väljer att inte ingå avtal inte hamnar i en sämre situation än innan. Detta fastslogs i . Den massiva kritik som framförts från de afrikanska staterna tyder på att dessa inte har upplevt den ömsesidiga respekt som det talas om. Kommissionen satte en ny deadline för förhandlingarna. De länder som inte har undertecknat före riskerar att få höjda tullar för sin export. Det skulle innebära att EU höjer sina tullar mot bl.a. , , och , vilket självklart skulle försvåra ekonomisk utveckling och fattigdomsbekämpning i dessa länder. har gett stöd till den deadline i EPA-förhandlingarna som föreslagit. Konsekvensen av den förda politiken är att EU pressar AVS-länder att genomföra avtal som hotar deras utvecklingsmöjligheter. är också ett av de länder inom EU som har drivit på för att EPA-avtalen ska innehålla avtal om bl.a. investeringar, offentlig upphandling och tjänstehandel trots motstånd från AVS-länder. EU:s krav på snabba och breda avtal ger inte AVS-länderna det politiska handlingsutrymme som krävs för att säkerställa hänsyn till fattiga människors perspektiv och rättigheter. Vi menar att det finns tid för den att stå upp för att EU:s handelspolitik inte ska motverka utvecklingspolitikens mål. Regeringen bör inom EU verka för utvecklingsvänliga och avvisa kommissionens förslag om höjda tullar mot en rad utvecklingsländer fr.o.m. , samt i stället verka för att i större utsträckning lyssnar på de afrikanska staternas synpunkter i förhandlingarna om handelsavtal. Handel med jordbruksprodukter inklusive EPA-avtalen, punkt 7 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2012/13:U3 av m.fl. (SD) yrkandena 3 och 5 samt 2011/12:U315 av m.fl. (S) yrkande 16 i denna del, 2012/13:U3 av m.fl. (SD) yrkande 4, 2012/13:U5 av m.fl. (MP) yrkande 5, 2012/13:U306 av m.fl. (S) yrkande 15 i denna del och 2012/13:N206 av m.fl. (V) yrkande 18. Doharundan har utvecklats från att ha haft ansatsen att särbehandla de minst utvecklade länderna (MUL) positivt till att bli en av de viktigaste förhandlingarna för BRIK-ländernas framtida möjlighet till utländska direktinvesteringar och exportmöjligheter. Det finns även anledning att betrakta de områden där förhandlingarna är avklarade som färgade av och nationella hänsynstaganden till sin inhemska produktion. Fortsatta förhandlingar inom bör villkoras av att BRIK-länderna inte använder sig av tredjeländer för marknadstillträde till unionen, att arbetet fokuseras på de minst utvecklade länderna och att och ger de minst utvecklade länderna respektive EU tillträde till sina marknader enligt och den s.k. mest-gynnad-nationsprincipen. anser att regeringen, med anledning av den senaste låsningen i förhandlingarna, bör verka inom ramen för EU för att det allmänna preferenssystemet eller motsvarande avtal utvecklas till det verktyg som borde ha varit. I syfte att gynna utvecklingen i utvecklingsländerna anser vi att det allmänna preferenssystemet är bäst lämpat. Ekonomiska partnerskapavtal (EPA) är inte ett lämpligt verktyg för att bedriva utvecklingspolitik då det är mer utformat för att gynna EU:s inhemska företag. Vi menar därför att regeringen bör verka för att fler länder antar möjligheten att ansluta sig till det allmänna preferenssystemet framför EPA-avtalen. Fiskeripolitik och utveckling, punkt 8 (MP, V) av (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2012/13:U5 av m.fl. (MP) yrkande 6 och 2012/13:U3 av m.fl. (SD) yrkande 2. Vad gäller EU:s fiskeripolitik anser vi att den driver på i rätt riktning men att takten är alldeles för långsam. Utvecklingssamarbetet bör skiljas från krav på kompensation i form av fiskerätter för . Ett grundläggande krav för att fiskepartnerskapsavtal med utvecklingsländer ska kunna accepteras är att det finns uttryckliga krav på hållbarhet och effektiv fiskeriförvaltning krav som också följs upp och där bristfällig uppfyllelse är grund för avtalsförändringar. Det behövs ett väldokumenterat överskott, relevanta beståndsuppskattningar, en effektiv fiskekontroll och en skyddad kustzon för det lokala fisket. Ett annat krav är att utvärderingen av eventuellt föregående avtal offentliggörs innan förhandlingar om ett nytt avtal kan påbörjas. Ett tredje krav är att grundläggande mänskliga rättigheter respekteras i avtalslandet. Det är mycket bekymmersamt att driver att den externa politiken ska garantera stabilitet för EU-flottan utan att hänsyn tas till samstämmighet enligt en konsekvent politik för utveckling (PCD). måste aktivt och konsekvent driva en linje som stöder hållbar utveckling med utgångspunkt i fattiga människors perspektiv och rättigheter. Eftersom brister i den internationella fiskeriförvaltningen sätter gränser för de krav som EU kan driva i samband med fiskepartnerskapsavtalen bör och EU intensifiera arbetet för att stärka den. Uppföljningen av åtaganden från + 20 som hölls är ett lämpligt forum. Fiskeripolitik och utveckling, punkt 8 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2012/13:U3 av m.fl. (SD) yrkande 2 och 2012/13:U5 av m.fl. (MP) yrkande 6. motsätter sig större delen av EU:s externa fiskeripolitik. Vi ifrågasätter kostnadseffektiviteten i EU:s fiskepartnerskapsavtal med utvecklingsländerna och ser helst att dessa inte förlängs. Fiskeripolitiken och pengar från den svenska medlemsavgiften används för att upprätthålla en fiskeflotta, främst i och , som borde ha anpassats till hållbara fiskenivåer vid det här laget. Vi anser att fiskepartnerskapsavtalen cementerar ett förlegat synsätt på fiskeripolitiken och belastar fiskebestånden ytterligare. Detta är inte i linje med ett hållbart fiske. Regeringen framhåller i skrivelsen att det är viktigt att fiskeripolitiken utformas så att den gynnar utvecklingsländerna. Vi anser däremot att EU:s fiskepartnerskapsavtal över huvud taget inte går att förena med en hållbar utvecklingspolitik. EU:s fiskeflotta är dåligt kontrollerad, och avtalen undergräver utvecklingsländernas möjligheter att utveckla lokalt fiske, möjligheter till arbetstillfällen och möjligheten att försörja sin egen befolkning med fisk. I stället bör EU använda biståndsmedel till att stödja det lokala fisket och dess kapacitet, vilket skulle skapa verklig utveckling för de berörda länderna. Om vi ska ha en samstämmig politik för global utveckling måste därför fiskepartnerskapsavtalen upphöra. Globalt tryggad livsmedelsförsörjning, punkt 9 (MP, V) av (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:U279 av m.fl. (MP) yrkande 2 och 2012/13:U5 av m.fl. (MP) yrkandena 7 och 8 samt 2011/12:U315 av m.fl. (S) yrkande 62 och 2012/13:U306 av m.fl. (S) yrkandena 18 och 63. Regeringens resultatskrivelse lyfter visserligen förtjänstfullt fram de målkonflikter som finns i EU:s handelspolitik och belyser utvecklingsländernas problem med tillträde till EU:s marknad, men vi är förvånade över att regeringen har valt att bortse från det väl kända faktum att EU:s jordbruks- och exportstöd påverkar utvecklingsländerna negativt. Regeringen visar en medvetenhet om den negativa effekt som höga och rörliga priser får för småskaliga producenter men presenterar ingen lösning på problemet utan hänvisar till deltagande i reformeringen av EU:s gemensamma jordbrukspolitik (CAP). De svenska frivilligorganisationer som tillsammans med sina internationella partner följer förhandlingarna ifrågasätter regeringens roll i förhandlingarna. Enligt uppgift ska regeringen ha avstått från att föra fram de förslag till att synliggöra och följa upp CAP:s påverkan på utvecklingsländerna som det civila samhället inom EU har lagt fram.1[ Svenska organisationers kommentarer på regeringens skrivelse till .] Samma förslag mottogs dock positivt av utvecklingsutskott. Vi menar att regeringen har i uppdrag att intensifiera arbetet med att avsluta exportstödet. Stöd för detta finns i beslut från . Frågan om fattiga länders och medelinkomstländers produktion av biodrivmedel för export har blivit alltmer omdiskuterad . Trots detta konstaterar regeringen i sin skrivelse att risker för mål- och intressekonflikter mellan grödor odlade för energianvändning och livsmedelssäkerhet kan minimeras. Odling av grödor för biobränsle utgör en möjlig källa för omställning till förnybar energi och till exportinkomster för jordbrukare i utvecklingsländer. Trenden är dock allt oftare att internationella biobränsleföretag köper upp jorden och det finns exempel som visar att storskalig produktion har lett till att människor tvingats flytta från sina marker. Landgrabbing, dvs. att stater och privata investerare i nord leasar eller köper upp tiotals miljoner hektar jordbruksmark i syd för att i stor skala producera exportgrödor till nord, är ett allvarligt hot mot alla människors rätt till mat. Det drabbar bl.a. människor som tvångsförflyttas, förstör försörjningsmöjligheter och lokala marknader och försvårar för inhemsk jordbrukspolitik som stöder småjordbrukare. Landgrabbing orsakar också miljöförstöring och förvärrar klimatkrisen genom den typ av storskaligt, monokulturellt industrijordbruk som den förlorade marken används till. Den bör göra allt för att öka skyddet för de drabbade. En grundläggande faktor i jordbruksutvecklingen är att de som brukar marken också kan äga den. Landreformer behövs som ger småbrukare, i de flesta fall kvinnor, ägande- eller nyttjanderätten. FN:s speciella rapportör för livsmedelssäkerhet lyfter i sina skrivelser fram småskaligt och ekologiskt jordbruk som utgångspunkt för livsmedelssäkerhet i fattiga länder. Konkurrens om mark rapporteras skapa konflikter och brott mot mänskliga rättigheter. Vi har uppmärksammat regeringen på de problem som Swedfundsstödda projekt har orsakat i flera . Vi är kritiska till att regeringen förlitar sig på frivilliga riktlinjer. Det är bra att frågorna lyfts fram i FAO:s uppförandekoder, men riktlinjerna erbjuder inte en lösning på de problem som riskerar att uppstå i samband med storskaliga markinvesteringar. måste driva frågan om bindande regelverk som kan hålla företag ansvariga enligt PGU:s perspektiv om rättigheter och fattiga människors perspektiv. bör även arbeta för genomförandet av rekommendationerna från International Conference on Agrarian and Rural Development (ICARRD), International Assessment of Agricultural Science and Technology for Development (IAASTD) och för att om mänskliga rättigheter som rör mat, vatten, bostad, hälsa och utbildning för alla människor respekteras. borde naturligtvis skriva under det nya tilläggsprotokollet till som ger individer klagorätt på sina regeringar då de inte skyddar deras rätt att kunna försörja sig. EU har antagit ett mål om att av allt transportbränsle ska vara förnybart . Bakom målet finns goda avsikter att minska utsläppen av koldioxid genom mindre bensin och mer förnybara bränslen. Problemet är att EU vill fylla stora delar av målet med biobränslen som importeras från fattiga länder. Det är stor risk att det kan leda till att livsmedelskrisen förvärras. och måste ta sin del av ansvaret. Vi måste ta ett helhetsgrepp om problematiken och vidta åtgärder som minskar våra utsläpp av koldioxid utan att det blir de fattiga i utvecklingsländerna som får stå för notan. Vi bör också aktivt stödja utvecklingsländerna i en omställning till transportmedel drivna med förnybara bränslen. Investeringar i mark för bioenergiproduktion måste ta hänsyn till de inhemska behoven av bioenergi, utan att för den sakens skull äventyra livsmedelssäkerheten. Det är dock viktigt att komma ihåg att mark som tas i anspråk för biogrödor ännu är mycket liten i förhållande till den mark som används för uppfödning av djur för kött- och mjölkproduktion samt avsalugrödor. För att verkligen komma till rätta med konkurrensen om mark behöver köttkonsumtionen i den rika delen av världen minska. Biodrivmedel behövs, inte minst för utvecklingsländernas egen omställning, men det är viktigt att produktionen certifieras utifrån sociala och miljömässiga kriterier. Svensk handel och investeringar, punkt 10 (MP, V) av (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 10 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2012/13:U5 av m.fl. (MP) yrkandena 3 och 911 samt 2010/11:U306 av m.fl. (S) yrkande 19, 2011/12:U315 av m.fl. (S) yrkandena 16 i denna del och 21 samt 2012/13:U306 av m.fl. (S) yrkandena 15 i denna del och 20. Det är positivt att regeringen vill öka medvetenheten om företagens sociala ansvar (CSR) men det är inte tillräckligt. I stället för frivilliga åtaganden menar vi att det måste till bindande regelverk för att få företagen att leva upp till regelverk för både miljö, klimat och mänskliga rättigheter. När det gäller att marknadsföra svenska företag på en global marknad måste en svensk handelspolitik självklart vara samstämmig med PGU, där grunden ska vara ett rättighetsperspektiv och genomsyras av de fattigas perspektiv. Svenska exportorgan och statliga bolag måste ha tydliga regleringar och instruktioner och dessa ska följas upp och redovisas på ett transparent sätt. Regeringen betonar ofta de mänskliga rättigheterna och folkrätten i sin utrikespolitik.