bet · H001JuU10 · 2013-02-14 00:00:00 — När man bedömer straffvärdet ska man beakta den skada, kränkning eller fara som gärningen har inneburit, vad den tilltalade har insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter eller motiv som han eller hon har haft. Det ska särskilt beaktas om gärningen har inneburit ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till person. Exempel på angrepp som har ansetts innebära ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till person är mord, dråp, grov misshandel och annan misshandel av allvarligare slag, människorov, olaga frihetsberövande, grov kvinnofridskränkning, grov fridskränkning samt rån och grovt rån, men däremot inte förmögenhetsbrott som enbart har inneburit angrepp på någons ekonomiska trygghet. Andra exempel på angrepp som omfattas är grövre fall av olaga tvång, olaga hot, utpressning, myteri, våld eller hot mot tjänsteman, övergrepp i rättssak och brott mot lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor (se m.fl., [, Zeteo], kommentaren till 29 kap. 1 §). Kommittén om hot och våld mot förtroendevalda föreslog i betänkandet Jakten på makten (SOU 2006:46) en särskild straffskärpningsgrund för sådana fall där ett brott begås mot en förtroendevald eller dennes närstående på grund av förtroendeuppdraget. Förslaget har inte lett till någon ny lagstiftning. (Brå) har på uppdrag av regeringen genomfört en utredning, Politikernas trygghetsundersökning (Brå 2012:14), där närmare 10 000 förtroendevalda politiker har svarat på frågor om oro och utsatthet för hot, våld och trakasserier i samband med sitt uppdrag som politiker . Av undersökningen framgår bl.a. att nästan en av sex förtroendevalda uppger sig ha blivit utsatta för brott eller en liknande obehaglig händelse, vilket innebär att hot och våld mot förtroendevalda är ett högst reellt demokratiskt problem. Vidare framgår att graden av utsatthet inte är jämnt fördelad mellan de förtroendevalda, utan skiftar mellan partier och är beroende av typ av uppdrag och position inom en politisk församling eller nämnd. Utskottet konstaterar att brottet våld eller hot mot tjänsteman förutsätter att hotet eller våldet riktar sig mot någon i hans myndighetsutövning, som det står i lagen. Då våld eller hot mot förtroendevalda inte riktar sig mot den förtroendevaldes myndighetsutövning är lagstiftningen om våld eller hot mot tjänsteman inte tillämplig på dessa. Däremot är sådana gärningar i regel straffbara som misshandel eller olaga hot. Utskottet ser mycket allvarligt på förekomsten av våld, hot och trakasserier mot förtroendevalda politiker. Utskottet anser dock inte att det finns skäl för att göra något tillkännagivande till regeringen om att denna grupp ska omfattas av det skydd som ges i 17 kap. . Motionerna 2011/12:Ju205 (SD), 2011/12:Ju221 (SD) och 2012/13:Ju305 (SD) bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att återinföra det personliga ansvaret för offentliganställda vid grova tjänstefel i samband med myndighetsutövning. I motion 2012/13:Ju378 av (M) anförs att det personliga ansvaret för offentliganställda vid grova tjänstefel i samband med myndighetsutövning bör återinföras. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning genom en handling eller underlåtenhet åsidosätter vad som gäller för uppgiften ska enligt 20 kap 1 § dömas för tjänstefel till böter eller fängelse i högst . Om gärningen är att anse som ringa med hänsyn till gärningsmannens befogenheter, uppgiftens samband med myndighetsutövningen i övrigt eller på grund av andra omständigheter, ska gärningsmannen inte dömas till ansvar. Om ett sådant brott har begåtts uppsåtligen och är att anse som grovt, ska gärningsmannen dömas för grovt tjänstefel till fängelse, lägst och högst . När man bedömer om brottet är grovt ska man särskilt beakta om gärningsmannen allvarligt har missbrukat sin ställning eller om gärningen för någon enskild eller det allmänna har medfört allvarligt förfång eller en otillbörlig förmån som är betydande. Vid tiden års ämbetsansvarsreform, var det straffrättsliga ansvaret för fel och försummelse i tjänsten lika mycket värt som det disciplinära ansvaret. Ett långtgående, särskilt straffrättsligt ansvar gällde för offentligt anställda tjänstemän. För i princip varje fel eller försummelse i tjänsten kunde ansvar utdömas för i vart fall tjänstefel. För tjänstefel dömdes en ämbetsman som av försummelse, oförstånd eller oskicklighet åsidosatte vad som ålåg honom eller henne enligt lag, instruktion eller annan författning, särskild föreskrift eller tjänstens beskaffenhet. (Se och , Offentlig arbetsrätt, En kommentar till lagreglerna om statlig och anställning [, Zeteo]). Utskottet anser att den nuvarande utformningen av bestämmelsen om tjänstefel är väl avvägd. Något tillkännagivande till regeringen med anledning av motion 2012/13:Ju378 (M) bör därför inte göras. Motionen bör avslås. Solidariskt straffansvar för ledande personer i företag Utskottets förslag i korthet avslår två motionsyrkanden om solidariskt straffansvar för ledande personer i företag. I motion 2011/12:Ju246 av (M) begärs en översyn av möjligheten att införa ett solidariskt straffansvar för firmatecknare, styrelseledamöter och nyckelpersoner i företag som begår brott. Motionären anför att det saknas egentliga påföljder som avskräcker företagets ledning från att begå brott och därför bör ett solidariskt straffansvar införas. I motion 2012/13:Ju272 av (M) föreslås att regeringen bör överväga att införa ett solidariskt straffansvar för firmatecknare, styrelseledamöter och verkställande ledning i de företag, organisationer och myndigheter där staten är ägare eller där andra påverkansformer är tillgängliga. Enligt 36 kap. 7 § ska en näringsidkare som har begått ett brott i näringsverksamheten få en företagsbot om en allmän åklagare yrkar på det eller om det för brottet är föreskrivet strängare straff än penningböter och näringsidkaren inte har gjort vad som skäligen hade kunnat krävas för att förebygga brottsligheten. Näringsidkaren kan även få en företagsbot om brottet har begåtts av en person i ledande ställning med befogenhet att företräda näringsidkaren eller att fatta beslut på näringsidkarens vägnar, eller en person som på något annat sätt har haft ett särskilt ansvar för tillsyn eller kontroll i verksamheten. En företagsbot ska fastställas till lägst och högst (36 kap. 8 § ). Enligt 36 kap. 9 § ska den som bestämmer storleken på företagsboten beakta straffskalan för brottet och ta särskild hänsyn till den skada eller fara som brottsligheten har inneburit samt till brottslighetens omfattning och förhållande till näringsverksamheten. Skälig hänsyn ska också tas till om näringsidkaren har ålagts att betala företagsbot. För brott som begåtts av näringsidkare inom näringsverksamheten finns, inom straffrätten, bestämmelser om företagsbot i 36 kap. 7 § . Utskottet anser inte att det finns skäl för att ge regeringen till känna att den bör överväga om ett sådant solidariskt straffansvar för brott som begärs i motionerna 2011/12:Ju246 (M) och 2012/13:Ju272 (M) ska införas. Motionerna bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om bl.a. skärpta straff för återfall i rattfylleri, särskilda vållandebrott vid rattfylleri, eftersupning och utökade möjligheter att förverka fordon som använts vid trafikbrott. Jämför reservationerna 11 (S), 12 (S, V), 13 (S), 14 (S) och 15 (SD) samt särskilt yttrande 2 (S, MP, V). I kommittémotion 2011/12:Ju359 av m.fl. (S) yrkande 57 efterfrågas dels skärpta straff för återfall i rattfylleri, dels ökade insatser för vård och behandling av de dömda. I yrkande 58 i samma motion och i kommittémotion 2012/13:Ju373 av m.fl. (S) yrkande 69 anförs att två särskilda vållandebrott, vållande till annans död vid fordonstrafik och vållande till kroppsskada eller sjukdom vid fordonstrafik, bör införas vid rattfylleri. I motion 2011/12:Ju369 av Skånberg (KD) begärs att rattfylleri, även om någon trafikolycka inte inträffar, alltid ska anses innefatta grov vårdslöshet i trafik. I kommittémotion 2011/12:Ju359 av m.fl. (S) yrkande 59 efterfrågas ett förbud mot eftersupning. Även i motion 2012/13:So279 av (KD) yrkande 10 efterfrågas ett förbud mot eftersupning. Motionären anser att det efter norsk förebild bör införas ett förbud mot att dricka alkohol eller något annat berusningsmedel de första efter en körning när föraren förstår eller borde förstå att den kan föranleda en polisundersökning. I motion 2011/12:Ju240 av (FP) efterfrågas en förstärkt lagstiftning vid trafikbrott i samband med olovlig körning. Enligt motionären bör det bli lättare för polisen att omhänderta bilnycklar vid misstanke om olovlig körning. I kommittémotionerna 2011/12:Ju359 av m.fl. (S) yrkande 60 och 2012/13:Ju373 av m.fl. (S) yrkande 70 framställs yrkanden om utökade möjligheter att förverka fordon som använts vid trafikbrott. Även i motionerna 2011/12:Ju288 av (M) och 2011/12:Ju289 av m.fl. (M) efterfrågas förbättrade möjligheter att beslagta fordon som använts vid olika trafikbrott. Yrkanden av denna innebörd framställs även i motionerna 2012/13:Ju210 av (SD), 2012/13:Ju275 av (M), 2012/13:Ju300 av och (båda M) och 2012/13:Ju352 av (SD). I kommittémotionerna 2011/12:T429 m.fl. (S) yrkande 22 och 2012/13:T477 av m.fl. (S) yrkande 39 efterfrågas bättre möjligheter att belägga fordon som använts vid trafikbrott med kvarstad. I motionerna 2011/12:Ju406 och 2012/13:T478 av och (båda SD) yrkande 1 anförs att dagsböter bör införas för hastighetsöverträdelser och likvärdigt risktagande i trafiken. Enligt 4 § första stycket lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott (trafikbrottslagen) ska den dömas för rattfylleri som kör ett motordrivet fordon eller en spårvagn efter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker i så stor mängd att alkoholkoncentrationen under eller efter färden uppgick till i blodet eller per liter i utandningsluften. För rattfylleri döms också, enligt paragrafens andra stycke, den som kör ett motordrivet fordon eller en spårvagn efter att ha intagit narkotika som avses i 8 § narkotikastrafflagen (1968:64) i så stor mängd att det under eller efter färden finns något narkotiskt ämne kvar i blodet. Detta gäller dock inte om narkotikan intagits i enlighet med en läkares eller annan behörig receptutfärdares ordination. Av tredje stycket i samma paragraf framgår att även den som vid framförandet av ett motordrivet fordon eller en spårvagn är så påverkad av alkoholhaltiga drycker att det kan antas att han eller hon inte på betryggande sätt kan framföra fordonet ska dömas för rattfylleri (s.k. kliniskt rattfylleri). Detsamma gäller om föraren är lika påverkad av något annat medel. Straffet för rattfylleri är böter eller fängelse . Är brottet grovt, ska föraren enligt 4 a § trafikbrottslagen dömas för grovt rattfylleri till fängelse i högst . När man bedömer om brottet är grovt ska man särskilt beakta om föraren har haft en alkoholkoncentration som uppgått till i blodet eller per liter i utandningsluften, om föraren annars har varit avsevärt påverkad av alkohol eller något annat medel eller om framförandet av fordonet har inneburit en påtaglig fara för trafiksäkerheten. Frågan om straffet för grovt rattfylleri behandlades av justitieministern i en fråga för skriftligt svar (2012/13:135). Hon skrev där: Lagstiftarens roll är inte att styra rättstillämpningen i enskilda fall, utan att ge verktyg för den dömande verksamheten. Ett sådant verktyg är straffskalorna, som ger ramen för domstolarnas påföljdsbestämning. Det är sedan domstolarnas uppgift att tolka lagen och utveckla rättspraxis. Straffskalan för grovt rattfylleri är utformad för att ge domstolarna möjlighet att välja en påföljd som beaktar rattfylleribrottets allvar. har uttalat att grovt rattfylleri innefattar gärningar med varierande straffvärde och att en viktig faktor vid bedömningen i det enskilda fallet är de risker för trafiksäkerheten som gärningen typiskt sett inneburit och att bedömningen måste bli strängare ju större trafikfaran har varit (NJA 2003 s. 495). Regeringen har särskilt skärpt straffet för rattfylleri som leder till dödsolyckor. höjdes nämligen straffminimum för grovt vållande till annans död från fängelse till fängelse . Vid bedömningen av om ett brott är grovt ska särskilt beaktas om gärningsmannen har varit påverkad av alkohol eller något annat medel. Det är också viktigt att vidta åtgärder som kan hindra rattfylleri. Regeringen har bland annat i detta syfte remitterat ett förslag från en särskild utredare (2012:42) som innebär utökade möjligheter att förverka fordon som använts vid bland annat rattfylleribrott. Samverkan mot alkohol och droger i trafiken, förkortat Smadit, är ett samverkansprojekt mellan , kommunerna, beroendevården, och som innefattar en arbetsmodell som innebär att ertappade förare snabbt () ska erbjudas vård för att minska återfallsfrekvensen. I proposition 2009/10:147 Skärpta straff för allvarliga våldsbrott m.m. anförde regeringen (s. 25), med anledning av vad en remissinstans förespråkat, att det inte borde införas en särskild reglering för vållandebrott i samband med fordonstrafik. Skälet var att det skulle riskera att innebära att lika allvarliga fall av vållande till annans död behandlas olika beroende på i vilket sammanhang de begåtts. I samma proposition föreslog regeringen även ett förtydligande av att återfall i brott ska beaktas i skärpande riktning. Utskottet tillstyrkte propositionen och uttalade att det var angeläget att den gällande regleringen om återfallets betydelse vid straffmätningen ges ett tillräckligt genomslag i domstolarnas praxis (bet. 2009/10:JuU32 s. 13 f.). föreslog , i betänkande 2010/11:SoU8, att skulle ge regeringen till känna att den skulle återkomma till med ett förslag till kriminalisering av eftersupning. Utskottet anförde att det inte är rimligt att någon ska kunna klara sig undan ansvar för rattfylleri genom att hävda att man i efterhand förtärt exempelvis alkohol. följde utskottet, se rskr. 2010/11:203. Justitieministern gav en utredare i uppdrag att biträda departementet med att överväga lagstiftning om eftersupning (Ju 2012:I). Uppdraget ska redovisas . Enligt 7 § första stycket lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott (trafikbrottslagen) får ett fordon som har använts vid brott enligt lagen förklaras förverkat, om det behövs för att förebygga fortsatt sådan brottslighet och förverkande inte är oskäligt. Detsamma gäller annan egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt denna lag. Justitieministern gav en utredare i uppdrag att biträda departementet med en översyn av bestämmelserna om förverkande av fordon vid trafikbrott. redovisade utredaren sitt uppdrag i departementspromemorian Förverkande av fordon vid trafikbrott (Ds 2012:42) och föreslog i den att möjligheten att förverka ett fordon som har använts vid brott enligt lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott utvidgas. Förslaget innebär att ett fordon som använts vid brott enligt trafikbrottslagen ska förverkas, om den som döms har gjort sig skyldig till flera fall av olovlig körning, rattfylleri eller grovt rattfylleri . I dessa fall förutsätts att förverkande behövs för att förebygga fortsatt trafikbrottslighet. Utredaren föreslår även att man ska kunna avstå från förverkande endast om det är uppenbart oskäligt. Därutöver föreslås en möjlighet att i stället för fordonet förklara dess värde förverkat. Promemorian är föremål för remissbehandling. Indrivning av böter, vare sig de bestämts av domstol eller genom godkännande av strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot, sker enligt bötesverkställighetslagen (1979:189) genom uppbörd eller indrivning. Uppbörd sker genom frivillig betalning av bötesbeloppet till . Indrivning är en tvångsåtgärd som vidtas av . Bötesstraff som bestämts i kan under vissa förutsättningar verkställas utomlands med stöd av lagen (2009:1427) om erkännande och verkställighet av bötesstraff inom Europeiska unionen. Enligt 26 kap. 1 § är det möjligt att belägga egendom med kvarstad i syfte att säkerställa att böterna betalas. Är någon skäligen misstänkt för brott och kan det skäligen befaras, att han genom att avvika eller genom att undanskaffa egendom eller annorledes undandrager sig att betala böter, värdet av förverkad egendom, företagsbot eller annan ersättning till det allmänna eller skadestånd eller annan ersättning till målsägande, som kan antagas komma att på grund av brottet ådömas honom, får förordnas om kvarstad på så mycket av hans egendom att fordringen kan antas bli täckt vid utmätning. Kvarstad får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller något annat motstående intresse. gäller lagen (2010:1439) om erkännande och verkställighet av bötesstraff inom Europeiska unionen (bet. 2009/10:JuU3, rskr. 2009/10:33). Lagen möjliggör såväl ett verkställande av beslut om svenska bötesstraff i andra medlemsstater som ett verkställande av beslut om bötesstraff från andra medlemsstater i . I trafikförordningen (1998:1276) finns bestämmelser om ansvar för hastighetsöverträdelser och andra förseelser i trafiken. Enligt förordningens kapitel 14 är påföljden för brott mot förordningens bestämmelser, med något enstaka undantag, bestämd till penningböter. Enligt 25 kap. ska böter dömas ut i dagsböter, penningböter eller normerade böter. Om en viss bötesform inte är föreskriven för brottet döms böter ut i dagsböter eller, om brottet bör leda till lägre straff än 30 dagsböter, i penningböter (1 §). Dagsböter ska bestämmas till ett antal av minst 30 och högst 150. Varje dagsbot fastställs till ett visst belopp fr.o.m. t.o.m. , efter vad som bedöms skäligt med hänsyn till den tilltalades inkomst, förmögenhet, försörjningsskyldighet och ekonomiska förhållanden i övrigt (2 §). Penningböter ska bestämmas till lägst och högst (3 §). Utskottet har behandlat motionsyrkanden om att påföljden för trafikförseelser ska vara dagsböter och inte penningböter. I samband med den höjning av bötesbeloppen som genomfördes (prop. 2005/06:122, bet. 2005/06:JuU25, rskr. 2005/06:262) tog regeringen även upp frågan om förhållandet mellan penningböter och dagsböter samt anförde (prop. 2005/06:122 s. 10 f.) bl.a. att den föreslagna höjningen av det lägsta dagsbotsbeloppet aktualiserar frågan om även det högsta dagsbotsbeloppet bör höjas. En sådan höjning väcker enligt regeringen principiella frågor om bötessystemet i stort. Det saknades dock underlag för en genomgripande analys av förhållandet mellan penningböter och dagsböter samt systemet för användningen av bötesstraff. De frågor av principiell natur som togs upp i propositionen skulle vidare bli föremål för överväganden inom ramen för en allmän påföljdsöversyn som tidigare meddelats. I samband med behandlingen av propositionen om att höja bötesbeloppen fann utskottet inte skäl att föregripa den aviserade översynen och avstyrkte därför ett motionsyrkande som liknade de nu aktuella. Vid den senaste behandlingen (bet. 2009/10:JuU7 s. 48 f.) vidhöll utskottet att den allmänna påföljdsöversynen inte borde föregripas. lämnade sitt betänkande Nya påföljder (SOU 2012:34). Utredningen, som bl.a. haft i uppdrag att se över förhållandet mellan dagsböter och penningböter, föreslår bl.a. att ett dagsbotsstraff alltid bör vara mer ingripande än ett penningbotsstraff. Ett dagsbotsstraff bör därför enligt utredningens förslag alltid överstiga vad som kan betalas i penningböter dvs. Utredningens förslag har remissbehandlats och bereds inom . I motion 2011/12:Ju359 (S) yrkande 57 efterfrågas skärpta straff och andra åtgärder som vård och behandling för att förhindra återfall i rattfylleri. Utskottet konstaterar att bestämmelserna om straffmätning i har förtydligats på så sätt att återfall i brott ska beaktas i skärpande riktning när man bestämmer straff. Vidare har haft till uppdrag att se över betydelsen av tidigare brottslighet när påföljden bestäms. Utskottet delar motionärernas uppfattning att det är viktigt att de som gör sig skyldiga till rattfylleri erbjuds vård och behandling. Utskottet ser därför positivt på den verksamhet som bedrivs inom samverkansprojektet , som innebär att ertappade förare snabbt ska erbjudas vård () för att minska återfallsfrekvensen. Något tillkännagivande till regeringen med anledning av vad som anförs i motionen är inte nödvändigt, utan den bör avslås. Utskottet är inte berett att föreslå att särskilda vållandebrott ska införas för trafikbrott. Motionerna 2011/12:Ju359 (S) yrkande 58 och 2012/13:Ju373 (S) yrkande 69 bör därför avslås. Frågan huruvida ett rattfylleribrott ska anses innefatta grov vårdslöshet i trafik får bedömas i varje enskilt fall. Utskottet kan därför inte ställa sig bakom yrkandet i motion 2011/12:Ju369 (KD) om att rattfylleri alltid ska innefatta grov vårdslöshet i trafik. bör avslå motionen. Frågan om eftersupning ska kriminaliseras utreds inom . Utredningen och den efterföljande beredningen bör inte föregripas. bör därför avslå motionerna 2011/12:Ju359 (S) yrkande 59 och 2012/13:So279 (KD) yrkande 10. I motion 2011/12:Ju240 (FP) efterfrågas utökade möjligheter för polisen att omhänderta bilnycklar vid misstanke om olovlig körning. Utskottet är inte berett att föreslå att någon sådan specifik bestämmelse införs i t.ex. polislagen. Motionen bör därför avslås. I ett stort antal motioner föreslås att möjligheterna att förverka fordon som använts vid trafikbrott utökas. Utskottet konstaterar att en utredare har lämnat förslag i linje med vad som föreslås i motionerna och att dessa förslag bereds inom . Beredningen bör inte föregripas. bör därför avslå motionerna, 2011/12:Ju288 (M), 2011/12:Ju289 (M), 2011/12:Ju359 (S) yrkande 60, 2012/13:Ju210 (SD), 2012/13:Ju275 (M), 2012/13:Ju300 (M), 2012/13:Ju352 (SD) och 2012/13:Ju373 (S) yrkande 70. I motionerna 2011/12:T429 (S) yrkande 22 och 2012/13:T477 (S) yrkande 39 efterfrågas förbättrade möjligheter att belägga fordon med kvarstad för att förmå bl.a. utländska yrkesförare som dömts till böter för trafikbrott att betala sina böter. Utskottet konstaterar att möjligheterna att verkställa beslut om svenska bötesstraff i andra medlemsstater torde ha förbättrats efter det att lagen (2010:1439) om erkännande och verkställighet av bötesstraff inom Europeiska unionen trädde i kraft . I de situationer som beskrivs i motionerna torde det i stället för beslut om kvarstad kunna bli aktuellt med ett förverkande av fordon. Utskottet är inte berett att föreslå ett tillkännagivande till regeringen om att förändra förutsättningarna för att belägga egendom med kvarstad. Motionerna bör avslås. I motionerna 2011/12:Ju406 (SD) yrkande 1 och 2012/13:T478 (SD) yrkande 1 begärs att penningböter ska ersättas med dagsböter när det gäller hastighetsöverträdelser. Förhållandet mellan dagsböter och penningböter har behandlats av vars betänkande bereds inom . Beredningen av betänkandet bör inte föregripas. Motionerna bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår fem motionsyrkanden som efterfrågar en skärpt bedömning av vad som utgör grovt brott när det gäller innehav eller smuggling av kat. avslår vidare ett motionsyrkande om en översyn av straffskalan för narkotikabrott för att intagna ska kunna ges möjlighet till vård . Jämför reservation 16 (SD). I motionerna 2011/12:Ju223 av (S), 2011/12:Ju357 av de (M), 2011/12:Ju383 av m.fl. (SD), 2011/12:Ju410 och 2012/13:Ju226 av (SD) efterfrågas en skärpt bedömning av vad som utgör grovt brott vid innehav av kat. I motion 2011/12:Ju290 av (M) efterfrågas en översyn av straffskalan för narkotikabrott i syfte att ha möjlighet att ge intagna vård . I narkotikastrafflagen (1968:64) står följande. Den som olovligen innehar, brukar eller tar annan olovlig befattning med narkotika döms, om gärningen sker uppsåtligen, för narkotikabrott till fängelse i högst (1§ första stycket 6). Är brottet att anse som grovt döms till fängelse, lägst och högst .