bet · H101KU4 · 2013-11-05 00:00:00 — Vidare borde SKL enligt Statskontoret ta initiativ till en gemensam värdegrund där arbetet i staten vid projektet om offentligt etos i många delar borde kunna utgöra en viktig utgångspunkt. Kommunala revisorer borde enligt Statskontoret granska med inriktning på riskområden i det vardagliga arbetet och ställa högre krav på den interna kontrollen i sitt fortlöpande granskningsarbete. Vad gäller s.k. visselsystem ansåg Statskontoret att den norska lösningen där visselblåsning ingår i arbetsmiljölagstiftningen skulle kunna passa in i den svenska arbetsrättsliga modellen, och att den därmed borde övervägas i aviserade utredningar. Slutligen ansåg Statskontoret att regeringen borde ta initiativ för att säkerställa att arbetet mot korruption prioriteras, exempelvis genom samverkan med SKL (se ovan). Det kunde även ske genom att visa att arbetet aktualiseras även på andra håll, bl.a. i statsförvaltningen. Ett sådant exempel var regeringens initiativ till arbetet med den offentliga värdegrunden. Enligt uppgift bereds Statskontorets rapport inom . Andra rapporter om korruption i offentlig förvaltning Frågan om förekomsten och bekämpandet av korruption i den offentliga förvaltningen har uppmärksammats mer . Några aktuella studier är rapporten nytta eller egen (2013:2) från Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi (). Andra rapporter är studie Motståndskraft, oberoende, integritet – kan det svenska samhället stå emot korruption? (2012) och Brottsförebyggande rådets (Brå) rapporter om korruptionens struktur i (Brå 2007:21) samt om strukturer, riskfaktorer och motåtgärder i fråga om den anmälda korruptionen i (Brå 2013:15). Flera av dessa rapporter konstaterar, i likhet med , att frågan om korruption i den svenska förvaltningen fått liten uppmärksamhet i . Rapporten från visar att medborgarnas uppfattning om förekomsten av korruption har förändrats och dessutom skiljer sig från den i andra länder. En inte obetydlig del av befolkningen har enligt undersökningen den uppfattningen att korruption är vanligt bland politiker och tjänstemän, särskilt i . Enligt regeringen är det särskilt oroande att många uppfattar att korruption är vanligt (se skr. 2012/13:167 s. 5) eftersom detta i sig är något som kan leda till ökad korruption. I Brås rapport (Brå 2013:15) identifieras riskfaktorer för korruption och motåtgärder som svarar mot dessa. Faktorerna har identifierats utifrån samtliga ärenden hos Riksenheten mot korruption (en nationell funktion som finns inom ) som avslutades innan . Enligt Brå finns det en korruptionsproblematik i som bör tas på största allvar eftersom den påverkar myndighetsutövningen i enskilda beslut, påverkar förtroendet för både den offentliga och den privata sektorns funktionssätt och leder till ökade kostnader för såväl skattebetalare som företag. Mycket görs också för att motverka korruption, och rapporten bör enligt Brå ses som ett ytterligare bidrag till detta, särskilt genom att peka ut risker. bedömer Brå att korruptionen inte ska överdrivas. Rapporten ger trots allt bilden av en korruptionsbrottslighet som typiskt sett inte tagit sig alltför allvarliga former. Brå påpekar dock att upphandling framstår som ett särskilt riskområde som bör prioriteras samt att det behövs mer kunskap om korruptionens omfattning och struktur, särskilt inom näringslivet och då inte minst svenska företag som verkar utomlands. Med anledning av uppmärksammade fall av oegentligheter i beslutade kommunfullmäktige i , på kommunstyrelsens förslag, att ge kommunens revisorskollegium i uppdrag att inrätta en oberoende . Kommissionen avslutade sitt arbete och överlämnade då ett betänkande (Tillitens gränser) med bl.a. tio rekommendationer för att minska risken för korruption. I regeringens skrivelse som behandlas ovan (skr. 2012/13:167) anges att regeringen kommer att ägna fortsatt uppmärksamhet åt upphandlingsområdet (s. 7). Det finns enligt regeringen ett fortsatt behov av förbättringar inom upphandlingsområdet, vilket kan åstadkommas med hjälp av bl.a. upphandlingsstödjande åtgärder. Av skrivelsen framgår även att regeringen i budgetpropositionen har aviserat att en prioriterad fråga för regeringen är att effektivisera upphandlingsstödet så att upphandlande myndigheter och enheter samt leverantörer får den kompetens och kunskap som behövs för att möta de krav som måste ställas på att upphandlingar genomförs på bästa sätt. Vidare anges i skrivelsen (s. 8) att Kammarkollegiet enligt sitt regleringsbrev ska bidra i den upphandlingsstödjande verksamheten till att förebygga korruption och jäv i offentlig upphandling. Vad gäller kunskapen om korruption hos enskilda statsanställda framgår av skrivelsen (s. 10) att Värdegrundsdelegationen ska arbeta med att öka denna. I skrivelsen påminns även om regeringens beslut att tillsätta en utredning (dir. 2013:16) om stärkt skydd för arbetstagare som slår larm (s.k. visselblåsare). Enligt direktivet ska utredningsuppdraget redovisas . Utskottet noterar med tillfredställelse att regeringen avser att ägna fortsatt uppmärksamhet åt upphandlingsområdet, bl.a. genom upphandlingsstödjande åtgärder, och att Kammarkollegiet bidrar i detta arbete. Utskottet konstaterar att en utredning om att stärka skyddet för s.k. visselblåsare har tillsatts och att utredningen beräknas slutföra sitt arbete . Utskottet anser att utredningen inte bör föregripas. Därtill noterar utskottet att Statskontorets rapport om förekomsten av korruption i kommuner och landsting bereds inom . I sammanhanget konstaterar utskottet även att ett flertal rapporter och studier från myndigheter har färdigställts . Utskottet förutsätter att regeringen löpande följer de korruptionsrelaterade frågor som tas upp i dessa rapporter och prioriterar dessa frågor. Utskottet vill i sammanhanget understryka vikten av ett aktivt arbete mot korruption i kommuner och landsting, särskilt i fråga om offentlig upphandling och närliggande områden. Mot denna bakgrund avstyrker utskottet motionerna 2011/12:K293 yrkande 6, 2012/13:K372, 2012/13:Ju373 yrkande 32 och 2013/14:Ju412 yrkandena 39 och 40. om statliga myndigheters skydd mot korruption, punkt 1 (MP) (MP) anför: Jag delar de synpunkter som förts fram av både och företrädare för () om behovet av en mer samlad behandling av korruptionsfrågorna i regeringen. har föreslagit att regeringen borde överväga att ge ett departement ett ansvar att följa upp hur statliga förvaltning beaktar korruptionsfrågor. TI har pekat på vikten av att tar initiativ till en intern samrådsgrupp inom i syfte att försäkra sig om att arbetet inom berörda departement på antikorruptionsområdet blir känt och involverar alla berörda. Jag anser att det vore bra om en översyn inom regeringen gjordes för att uppnå detta. Men eftersom organisation bör vara en fråga för regeringen själv att avgöra så vill jag inte begära ett tillkännagivande i frågan utan väljer att framföra det som ett särskilt yttrande. Korruption och den offentliga sektorn, punkt 2 (MP) (MP) anför: Även om offentlighetens avslöjande ljus är oerhört viktigt för att förebygga korruption räcker det ibland inte med det. Allt oftare framstår kunskap om vad som är tillåtet och otillåtet samt kunskap om hur korruption förebyggs som särskilt viktigt i kampen mot korruption. I medierna förekommer numera ofta uppgifter om att misstänkta korruptionsbrott ökar. Det är dock svårt att veta om detta stämmer, dels då någon sådan statistik från inte finns, dels då det saknas tydliga uppgifter om att antalet personer som fällts för dylika brott har ökat. Oavsett vilket är det för mig tydligt att det hos såväl förtroendevalda som privata aktörer och medborgare finns ett behov av ökad kunskap om vad som är tillåtet respektive otillåtet interagerande mellan offentliga tjänstemän och privata aktörer. Risken för korruption är t.ex. särskilt stor i kommuner där kunskapen om regelverk och förebyggande rutiner är svag. Jag anser att det finns ett behov av ökad kunskap inom allt från byggsektorn och andra delar av entreprenadsektorn till vård- och omsorgsområdet, liksom hos kommun- och statsanställda. Även de förtroendevaldas kunskap behöver öka. Kommuner och Landsting har ett särskilt ansvar för kunskapsbildning inom den kommunala sektorn och regeringen inom den statliga. Även om jag hade önskat att en majoritet av hade ställt sig bakom motionsyrkande om ett tillkännagivande till regeringen om att den borde vidta särskilda åtgärder för att öka kunskapen om vad som är tillåtet och otillåtet tvingas jag tyvärr konstatera att något tillräckligt stöd inte gick att få. Förteckning över behandlade förslag Regeringens skrivelse 2012/13:167 om statliga myndigheters skydd mot korruption. Motion från allmänna motionstiden 2011/12:K293 av m.fl. (MP): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om behov av ökad kunskap innan olika sektorer i landet om vad som är mutbrott och bestickning m.m. Motioner från allmänna motionstiden 2012/13:K372 av och (båda S): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om behovet av en utredning för att förebygga korruption vid offentligt beslutsfattande. 2012/13:Ju373 av m.fl. (S): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att kartlägga hotet och riskerna för att korruption breder ut sig i offentlig sektor, hos förtroendevalda och inom offentlig verksamhet som sköts av privata aktörer. Motion från allmänna motionstiden 2013/14:Ju412 av m.fl. (S): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utreda ett förstärkt skydd för whistle-blowers. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att kartlägga de hot och risker som finns för att korruption breder ut sig i offentlig sektor, hos förtroendevalda och offentlig verksamhet som sköts av privata aktörer. [1] Myndigheterna är , , , , och . Vi ska prata om korruption. Det är ett politikområde som är oerhört viktigt ur ett globalt perspektiv och ur ett europeiskt perspektiv men också ur ett svenskt perspektiv. Det är ett område som är försummat i . Vi har diskuterat frågan alldeles för lite. Skälet till det är att vi tror att vi i inte drabbas särskilt mycket av korruption. är det där nog sant, och ibland är det kanske mindre sant. Talesättet är att hälsan tiger still; då pratar man inte så mycket om det. I det här fallet är det tyvärr också så att ohälsa och svår sjukdom ofta tiger still; det är ingen av de inblandade som har något direkt intresse av att frågorna ska komma upp. Det kan finnas risk för att det finns mer problem än vad man ibland vill veta av.I opinionsundersökningar har det - bekymmersamt nog - kommit fram att en oroväckande stor andel av svenska folket tror att korruptionen är utbredd i . Det är en större andel än i övriga nordiska länder. De kan ha fel, men det kan också ligga något i detta.De som oftast reagerar och som man får höra kritik från när det gäller det här området är företagare. Kritiken är ofta kopplad till offentlig upphandling och andra saker som berör företagare. När vi diskuterar i frågan visar det att det finns ett stort utrymme för att förbättra situationen, för att arbeta politiskt och göra förebyggande insatser för att minska riskerna för korruption. visar på en del problem bland de myndigheter man har undersökt, till exempel att arbetet inte är särskilt intensivt på området. Man har också sex olika rekommendationer, bland annat att myndigheter och regering borde ha ett mer samlat ansvar för frågorna. Man rekommenderar att det borde finnas ett tydligt krav på att en myndighet värderar korruptionsrisker i verksamheten. Varje myndighet borde ha bättre rutiner för att anmäla misstankar, och det borde finnas ett starkt skydd för personer som slår larm. Det handlar om ett mer samlat ansvar, som jag var inne på, hos både myndigheter och regering.Jag har inte skrivit några reservationer den här gången. Jag har i stället skrivit ett par särskilda yttranden. Det handlar delvis om att ifall vi ska arbeta mer offensivt och framåt när det gäller att begränsa risken för korruption vore det bra om regeringen också tar ett tydligare samlat ansvar inom sin organisation.I brukar vi dock resonera som så att vi inte ska tala om för regeringen hur de ska organisera sig. Det måste vara en fråga som regeringen bestämmer. Därför väljer jag att peka på det som inte bara pekar på - även , som har besökt utskottet, pekar på att det skulle kunna vara en bra lösning - och som jag tror är en riktig väg. Men vi ska som sagt inte besluta och ge tillkännagivanden om hur regeringen ska organisera sig; det måste de få göra själva. Men det är något att tänka allvarligt på.En annan fråga som jag har skrivit ett särskilt yttrande om är att man borde arbeta betydligt mer för att öka kunskapen och medvetenheten hos de svenska myndigheterna när det gäller korruptionsrisken. granskning visar tydligt att det stämmer. Även detta är ett stort område där regeringen skulle kunna arbeta med att ta betydligt mer initiativ men som man inte gör så mycket åt. Generellt när det gäller granskning är regeringens svar påfallande ofta: Vi gör redan en del saker. Vi behöver nog inte göra så mycket mer heller.I något fall pekar regeringen till exempel på att det nu pågår en utredning om stärkt skydd för whistleblowers. Det är en bra grej. har tagit det här initiativet, och vi har gjort ett tillkännagivande i som leder till att regeringen uppmanas att ta ett sådant initiativ. Där kan vi också ta åt oss lite av det positiva arbetet. I övrigt svarar inte regeringen för så många insatser och åtgärder på området.Det samlade intrycket är, som sagt, att det finns väldigt mycket som en regering skulle kunna ta initiativ till här. Vi får se om det händer något mer eller om en möjligen ny regering efter valet kan vara mer aktiv på området. Vårt tema här i kammaren , statliga myndigheters skydd mot korruption, har nu introducerat. Det är ett tema som verkligen ger skäl att höja blicken.En av vår tids stora demokratiska utmaningar är att värna en politik och en förvaltning utan korruption. Så är det eftersom hela det politiska systemets legitimitet i grunden vilar på medborgarnas tillit. Korruption undergräver förtroendet för både samhället och demokratin. För oss som är politiker handlar det om att vårda det förtroendekapitalet, och ju mer vi tror på att lösa stora problem tillsammans inom ramen för demokratin desto viktigare blir det förstås att vårda förtroendekapitalet. Människor måste kunna lita på att politiker och tjänstemän har en stark etisk kompass i alla frågor, från socialförsäkringar till utbildning och klimatpolitik. Det gemensamma bästa, inte egenintresset, ska så i fokus. I det engelska språket uttrycks det på ett vackert sätt, att uppdraget för alla i det offentliga är att tjäna allmänheten, to serve the public.Sverige är, som vi redan har hört, ett land som är relativt förskonat från korruption. Det ska vi naturligtvis vara väldigt glada över. Men det är också ett faktum att är ett land där riskerna för korruption länge har underskattats. Så sent som i presenterade Greco, arbetsgrupp mot korruption, sin fjärde granskningsrapport om med förslag om hur vi bättre kan förebygga korruption. Den här gången handlar det om riksdag och domstolar. Det ger skäl att reflektera över våra egna brister.Under senare tid har korruptionsproblemen i lyfts upp i en rad svenska studier och rapporter. En av rapporterna är granskning av 65 myndigheter, den som är utgångspunkt för vår debatt här . rymmer, som redan har pekat på, ganska skarp kritik av det arbete som regering och myndigheter har genomfört i syfte att stärka skyddet mot korruption.Den övergripande slutsatsen är att svenska myndigheters skydd mot korruption är otillräckligt. Många myndigheter har inte värderat korruptionsriskerna tillräckligt och saknar viktiga instrument för att motverka och upptäcka korruption. Bristerna gäller till och med myndigheter som har en verksamhet som rymmer stora korruptionsrisker. Ett exempel på hur svagt det förebyggande arbetet är är att bara tre av 65 myndigheter använder arbetsrotation, trots att det är ett mycket effektivt sätt att motverka korruption, inte minst i den riskutsatta offentliga upphandlingen.Det är också bekymmersamt att kan visa att de åtgärder som regeringen har vidtagit inte har fått avsedd effekt. Det gäller till exempel förordningen om intern styrning och kontroll, den som kallas FISK, liksom det viktiga arbetet med värdegrundsfrågor.Riksrevisionen föreslår, med utgångspunkt i sin rapport, att regeringen ska ställa tydligare krav på myndigheterna och att man ska överväga att ge ett enda departement huvudansvaret för korruptionsfrågan. menar även att det bör vara obligatoriskt för myndigheter att medverka i ett gemensamt nätverk mot korruption under ledning av en ansvarig myndighet. Frågor om korruption ska också inkluderas i myndigheternas arbete med etik och värdegrund på ett bättre sätt än i dag.Regeringen har som svar på rapporten gjort klart att man, precis som , anser att skyddet mot korruption i myndigheterna behöver stärkas. Regeringen har svarat att man vill gå vidare med några av de viktiga förslag som har fört fram. Så får till exempel ett tydligt ansvar för korruptionsfrågorna. Men gör regeringen klart att man vill att åtgärder mot korruption så långt som möjligt ska rymmas inom gällande regelverk och organisation. Det är, kan vi säga, en minimalistisk strategi. Korruption ska inte vara en fråga som lyfts över andra i Regeringskansliet.Det innebär bland annat att man inte vill peka ut något departement som ska ta ett samlat grepp om korruptionsfrågorna, som också nämnde, utan korruptionsarbetet i myndigheterna ska i stället följas upp i den ordinarie myndighetsdialogen. Regeringen vill inte heller göra det obligatoriskt för myndigheterna att delta i nätverk mot korruption.Socialdemokraterna välkomnar regeringens ambition att fortsatt stärka myndigheternas arbete mot korruption. Vi har också respekt för de bedömningar som regeringen gör av hur man vill organisera sitt eget arbete i . Vi står bakom utskottets betänkande.Samtidigt vill vi från socialdemokratisk sida understryka hur viktigt det är att den modell för uppföljning av korruptionsarbetet som regeringen nu väljer verkligen leder till resultat. Regeringens huvudinriktning, att korruptionsarbete ska föras in i det löpande arbetet som en fråga bland alla andra, kan ha fördelar, men i ljuset av korruptionsfrågans helt grundläggande betydelse för det politiska systemets legitimitet finns det också starka argument för att ge korruptionsbekämpningen en högre dignitet. Just därför blir löpande utvärdering och uppföljning så viktig.Låt mig också notera att vi i betänkande framhåller vikten av ett aktivt arbete mot korruption även i kommuner och landsting, särskilt i fråga om upphandling och närliggande områden. Som socialdemokrater vill vi i det sammanhanget peka på att det finns grundläggande frågor om god samhällsstyrning, som behöver analyseras mer . Till dem hör frågan hur arbetet i offentligt driven och finansierad verksamhet bör organiseras och styras för att minska risken för korruption. Olika organisationsmodeller och olika styrsystem rymmer olika typer av risker.En stor del av den kommunalt finansierade verksamheten bedrivs i privata företag, inte som förr av offentligt anställd personal. Vad betyder det för möjligheterna att förebygga korruption? Ska den värdegrund och de etiska förhållningssätt som vi vill ska gälla för offentliganställda också gälla för privatanställda? Hur ska kontrollen ske och hur ska ansvar utkrävas av privata företag som arbetar på uppdrag av det allmänna?Ett annat område, som av allt att döma kommer att kräva mer uppmärksamhet , är offentlig upphandling. Det är bra att regeringen redan har gjort klart att man vill effektivisera upphandlingsstödet för myndigheterna, men det som saknas menar jag är en mer genomtänkt syn på sambandet mellan upphandling och risk för korruption.I en aktuell , Allmän nytta eller egen , slår författarna fast att "undersökningar visar att just den ökade upphandlingen i sig är en källa för ökad korruptionsrisk i de nordiska länderna". I ljuset av den observationen är det bekymmersamt att regeringen så starkt bejakar ökad privatisering och mer upphandling. Beaktas riskerna för ökad korruption i tillräcklig grad? Finns det risk för att förtroendet för offentligt finansierade verksamheter skadas?Jag vill avsluta med att uttrycka min tillfredsställelse över den samsyn vi har, partierna emellan, när det gäller att stärka skyddet mot korruption. Ansvaret för att värna en väl fungerande förvaltning måste axlas gemensamt om vi ska lyckas, det är min övertygelse. Ytterst handlar det om förtroendet för det politiska system, som vi alla har ansvar för. I en bok av och berättas om en doktor i fysik i som tröttnade på den skenande korruptionen i sitt hemland. Han lanserade därför idén om en nollrupiesedel, alltså en kopia av en riktig rupiesedel men med värdet noll och försedd med texten: Jag lovar att varken ta emot eller ge en muta.Sedeln trycktes upp i samråd med en organisation mot korruption och spreds i stora volymer. Tanken är att de människor som har med myndighetsföreträdare att göra och hamnar i en situation där man förväntas ge en muta i stället för att ge en riktig sedel ska sträcka över nollrupiesedeln. Det finns många berättelser från om att det har gett tydlig effekt. En del myndighetsföreträdare skäms när de får sedeln i handen och handlägger ärendet korrekt. Andra blir rädda för att avslöjas och bli anmälda som korrupta. Uppenbarligen har personen som överlämnar nollrupiesedeln ett engagemang mot korruption och kan därmed förväntas göra en anmälan om myndighetspersonen framhärdar och kräver en riktig sedel som muta.Det är ett exempel på en folklig protest mot korruption i ett land där korruption är så vanligt förekommande att det allvarligt skadar människors förtroende för myndigheter och politiker. Förväntar man sig på goda grunder att ens ärende inte ska bli korrekt handlagt om man inte betalar mutor till de tjänstemän som handlägger ärendet riskerar man naturligtvis att förlora upplevelsen av delaktighet i samhället och har ingen anledning att känna lojalitet med myndigheterna och staten.I många länder är korruptionen så utbredd att den undergräver statsmaktens legitimitet och riskerar att fräta sönder det sammanbindande kittet i samhället. Det är givetvis mycket allvarligt. är det dock viktigt att framhålla att är mycket långt från en sådan situation. är och har länge varit ett av världens minst korrupta länder. senaste rankning placerar på fjärde plats bland världens länder när det gäller att vara fri från korruption. Vi hamnar efter , och . Dessa tre länder hade 90 poäng av 100 möjliga, och hade 88. Vårt resultat är alltså mycket bra, och skillnaden är hårfin. Det här har vi anledning att vara stolta över. Vi lever i ett land med en god förvaltningstradition där korruption inte är ett accepterat inslag.Samtidigt ska vi självfallet inte vara naiva. har flera fall avslöjats där mutor och bestickning förekommit i offentlig verksamhet. Det är i det sammanhanget värt att notera att det här endast i viss mån handlar om statliga myndigheter. Vi har exemplet med . I stället är det tydligen i än högre grad förekommit på nivå, till exempel i . Det finns också exempel från andra kommuner.Den här debatten handlar om myndigheters skydd mot korruption. har till uppgift att granska den statliga förvaltningen, inte att göra analyser på nivå. Men det är väl rätt så tydligt att den kommunala nivån på olika platser i präglas av bristande transparens, ett visst inslag av svågerpolitik och nära kontakter mellan tjänstemän och leverantörer. Det här förstärks i kommuner där ett och samma parti eller en och samma grupp av partier har ett långvarigt maktinnehav. Då är det lättare för den här typen av strukturer att slå rot. Som sagt har vi inget underlag för att debattera korruption.