bet · H001SfU6 · 2013-03-06 00:00:00 — 2012/13:SfU6 Rehabilitering tillbaka till arbete Rehabilitering tillbaka till arbete Med stöd av initiativrätt i 3 kap. 7 § riksdagsordningen föreslår utskottet i detta betänkande att tillkännager för regeringen att regeringen ekonomiska vårproposition bör avisera att man avser att återkomma till i budgetpropositionen med förslag om en ordning som säkerställer att människor som behöver det får rehabiliteringsinsatser för återgång i arbete innan de har nått den bortre tidsgränsen för sjukpenning. Förändringarna bör träda i kraft . I betänkandet finns en motivreservation (M, FP, C, KD). Utskottets förslag till riksdagsbeslut Rehabilitering tillbaka till arbete tillkännager för regeringen som sin mening att regeringen ekonomiska vårproposition bör avisera att man avser att återkomma till i budgetpropositionen med förslag om en ordning som säkerställer att människor som behöver det får rehabiliteringsinsatser för återgång i arbete innan de har nått den bortre tidsgränsen för sjukpenning. Förändringarna bör träda i kraft . Reservation (M, FP, C, KD) motiveringen Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (M), (S), (M), (S), Finn (M), (S), (FP), Shadiye Heydari (S), (C), (S), (M), (MP), (KD), (SD), (V) och (S). I detta ärende lägger utskottet med stöd av sin initiativrätt i 3 kap. 7 § riksdagsordningen fram förslag om ett tillkännagivande som rör frågan om rehabilitering för återgång i arbete. Utskottet har med anledning av initiativförslaget och som ett led i beredningen av ärendet begärt in yttranden över vissa frågeställningar från och Arbetsförmedlingen. Vidare har företrädare för , Arbetsförmedlingen och Kommuner och Landsting vid utskottets sammanträde lämnat synpunkter på förslaget till utskottsinitiativ. Kommuner och Landsting har även inkommit med skriftliga synpunkter på förslaget. Vid utskottets sammanträde lämnade professor och professor emeritus , båda vid , synpunkter på frågan om rehabilitering ur individens perspektiv. Som en ytterligare beredningsåtgärd har utskottet begärt in yttranden över ett förslag till utskottsinitiativ om rehabilitering tillbaka till arbete (utkast till bet. 2012/13:SfU6) från finansutskottet, socialutskottet och arbetsmarknadsutskottet. Yttrandena återfinns i bilagorna 13. Vidare har yttranden över samma förslag begärts in från , och . Kommuner och Landsting, som beretts tillfälle att yttra sig över initiativförslaget, har avstått från att avge yttrande. Enligt sjuklönelagen (1991:1047) har arbetstagare av ett sjukfall rätt till sjuklön från arbetsgivaren. För i sjuklöneperioden betalas ingen ersättning (karensdag). För de återstående dagarna behåller den anställde av lönen och andra anställningsförmåner. Efter sjuklöneperioden betalar sjukpenning vid sjukdom som sätter ned arbetsförmågan med minst en fjärdedel. Även den som är arbetslös kan ha rätt till sjukpenning. Enligt den s.k. rehabiliteringskedjan gäller att , vid bedömningen av om arbetsförmågan är nedsatt, ska beakta om den försäkrade på grund av sjukdomen är ur stånd att utföra sitt vanliga arbete eller ett annat lämpligt arbete som arbetsgivaren tillfälligt erbjuder den anställde. Från och med dag 91 i sjukperioden ska det även beaktas om den försäkrade kan försörja sig efter en omplacering till ett annat arbete hos arbetsgivaren. Från och med dag 181 ska det dessutom, om det inte finns särskilda skäl som talar mot det eller det i annat fall kan anses oskäligt, beaktas om den försäkrade har sådan förmåga att han eller hon kan försörja sig själv genom sådant förvärvsarbete som är normalt förekommande på arbetsmarknaden eller genom ett annat lämpligt arbete som är tillgängligt för den försäkrade. Före gällde att prövningen av arbetsförmågan fr.o.m. dag 181 skulle ske i förhållande till förvärvsarbete på den reguljära arbetsmarknaden eller genom ett annat lämpligt arbete som är tillgängligt för den försäkrade. med rehabiliteringskedjan infördes en bortre gräns för hur länge sjukpenning kan betalas ut. Sjukpenning på normalnivån (av sjukpenninggrundande inkomst, SGI) betalas ut inom en ramtid av . Om den försäkrade har en allvarlig sjukdom lämnas sjukpenning på normalnivån . på normalnivån kan en försäkrad få sjukpenning på fortsättningsnivån (av SGI) i . Sjukpenning på fortsättningsnivån kan därutöver lämnas för ytterligare dagar bl.a. om sjukperioden beror på en godkänd arbetsskada, om den försäkrade är intagen på sjukhus eller på grund av sjukdom får omfattande vård utan att vara intagen på sjukhus eller om en återgång i arbete eller ett deltagande i arbetslivsintroduktion () hos Arbetsförmedlingen skulle medföra en risk för allvarlig försämring av den försäkrades sjukdom. För att öka möjligheterna till arbete för personer som har fått maximalt antal ersättningsdagar i sjukförsäkringen infördes det nämnda arbetsmarknadspolitiska programmet . Målet är att den som har deltagit i programmet ska ha fått sitt behov av stöd för återgång till arbete utrett. kan som längst pågå . I 30 och 31 kap. socialförsäkringsbalken (SFB) återfinns bestämmelser om rehabilitering och rehabiliteringsersättning. I 30 kap. 2 § SFB anges att en försäkrad har rätt till rehabiliteringsåtgärder enligt bestämmelserna i detta kapitel. Enligt 3 § ska rehabiliteringsåtgärder planeras i samråd med den försäkrade och utgå från hans eller hennes individuella förutsättningar och behov. Av 5 § framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om sådana arbetshjälpmedel som en förvärvsarbetande försäkrad behöver som ett led i sin rehabilitering. 30 kap. 6 § SFB reglerar arbetsgivarens skyldigheter att lämna de upplysningar till som behövs för att den försäkrades behov av rehabilitering ska kunna klarläggas och även i övrigt medverka till det. Arbetsgivaren ska också svara för att åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering. Det innebär att arbetsgivaren inom ramen för sin verksamhet har att ansvara för de åtgärder som behövs för en effektiv rehabilitering, exempelvis arbetsträning, utbildning och omplacering. skyldigheter regleras i 30 kap. 812 §§ SFB. I 8 § anges att samordnar och utövar tillsyn över de insatser som behövs för rehabiliteringsverksamheten. Enligt 9 § ska i samråd med den försäkrade se till att hans eller hennes behov av rehabilitering klarläggs och de åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering av den försäkrade. Av 10 § framgår att i sitt arbete med rehabiliteringen, om den försäkrade medger det, ska samverka med den försäkrades arbetsgivare och arbetstagarorganisation, hälso- och sjukvården, , Arbetsförmedlingen och andra myndigheter som berörs av rehabiliteringen av den försäkrade. ska verka för att dessa organisationer och myndigheter, var och en inom sitt verksamhetsområde, vidtar de åtgärder som behövs för en effektiv rehabilitering av den försäkrade. ska också enligt 11 § se till att rehabiliteringsåtgärder påbörjas så snart det är möjligt av medicinska och andra skäl. Om den försäkrade behöver en rehabiliteringsåtgärd för vilken rehabiliteringsersättning kan lämnas ska enligt 12 § upprätta en rehabiliteringsplan. Planen ska i den utsträckning det är möjligt upprättas i samråd med den försäkrade. Enligt 31 kap. 3 § SFB har den försäkrade vid sjukdom som sätter ned arbetsförmågan med minst en fjärdedel rätt till rehabiliteringsersättning då han eller hon deltar i en arbetslivsinriktad rehabilitering som avser att förkorta sjukdomstiden eller helt eller delvis förebygga eller häva nedsättningen av arbetsförmågan. Rehabiliteringsersättningen består av en rehabiliteringspenning och ett särskilt bidrag. har med andra ord ansvar för att samordna samhällets resurser för att återge en sjukskriven person arbetsförmåga och förutsättningar att förvärvsarbeta. Det innebär ett generellt ansvar för att den försäkrades rehabiliteringsbehov klarläggs och att de åtgärder som behövs för en effektiv rehabilitering vidtas. ska även betala ut rehabiliteringsersättning till den som är i behov av en rehabiliteringsåtgärd för vilken sådan ersättning kan lämnas. har däremot inte ansvar för att genomföra rehabiliteringsåtgärderna. I den mån den enskilde behöver medicinsk rehabilitering (t.ex. sjukgymnastik, funktionsprövning eller arbetsterapi) är det hälso- och sjukvården som bedömer behovet av och har att genomföra lämplig åtgärd. På motsvarande sätt har Arbetsförmedlingen ansvar för den arbetslivsinriktade rehabiliteringen (t.ex. vägledning, utbildning eller arbetsförberedande åtgärder) och kommunen för den sociala rehabiliteringen (t.ex. missbruksvård). Enligt regleringsbrevet avseende för ska och Arbetsförmedlingen i samarbete vidareutveckla metoder och arbetssätt i de sjukfall där insatser bedöms nödvändiga för att stödja den enskildes återgång i arbete. Samarbetet ska vidare bidra till att klargöra ansvarsfördelningen mellan myndigheterna. avsattes till samarbetet mellan och Arbetsförmedlingen och lika mycket har avsatts . infördes lagen (2003:1210) om finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser. Finansiell samordning kan ske frivilligt mellan , ett eller flera landsting, Arbetsförmedlingen och en eller flera kommuner. Därigenom ska en effektiv resursanvändning underlättas. Den finansiella samordningen ska bedrivas genom ett fristående samordningsförbund med representanter för de samverkande parterna. Målgruppen för denna s.k. fyrpartssamverkan utgörs av personer som är i behov av samordnade rehabiliteringsinsatser från flera av de samverkande parterna för att uppnå eller förbättra sin förmåga till förvärvsarbete. Av resurserna till den finansiella samordningen ska bidra med statens andel motsvarande hälften av medlen, och landsting och kommuner ska bidra med var sin fjärdedel. var 83 samordningsförbund i drift, vilket omfattar 220 av landets 290 kommuner. Regeringen och Kommuner och Landsting (SKL) har undertecknat en överenskommelse om en medicinsk rehabiliteringsgaranti för evidensbaserade och medicinska rehabiliteringsinsatser i syfte att åstadkomma återgång i arbete. Överenskommelsen omfattar totalt respektive år. En särskild satsning görs på rehabilitering inom diagnosgrupperna rygg- och nackbesvär och lindrig eller medelsvår psykisk ohälsa och omfattar både dem som redan är sjukskrivna och dem som annars riskerar att bli det. Satsningen gäller hälso- och sjukvårdens behandlingar inom kognitiv beteendeterapi (KBT) för patienter med psykisk ohälsa och multimodal rehabilitering (MMR) för patienter med långvarig diffus smärta. har på uppdrag av gjort en effekt- och processutvärdering av rehabiliteringsgarantin i samtliga landsting . Uppdraget har redovisats i En nationell utvärdering av rehabiliteringsgarantins effekter på sjukfrånvaro och hälsa Slutrapport del 1 respektive En processutvärdering av implementeringen av den nationella rehabiliteringsgarantin Slutrapport del 2. Resultatet av utvärderingarna visar att personer som genomgått rehabilitering inom rehabiliteringsgarantin upplever en förbättring av sin fysiska och psykiska hälsa och arbetsförmåga. Denna förbättring yttrar sig dock inte i minskad total sjukfrånvaro efter insats jämfört med en kontrollgrupp men förbättrades och gav därmed effekter på sjukfrånvaro längre fram i genomförandeprocessen. Rehabiliteringsgarantin gav efter införandet en minskning av risken att få sjukersättning. Införandet av rehabiliteringsgarantin har vidare medfört ett ökat fokus på och prioritet av utveckling av rehabilitering inom landstingen. I en av Inspektionen för socialförsäkringen (ISF) sammanställd underlagsrapport nr 7 till den parlamentariska socialförsäkringsutredningen framgår av den avslutande diskussionen bl.a. att saknar medel att uppnå sina mål med att få de sjukskrivna individerna tillbaka till arbete eftersom endast har ett samordningsansvar för rehabilitering. har inget annat medel än diskussion att tillgå mot arbetsgivare och Arbetsförmedlingen om dessa aktörer inte tar sitt ansvar. Det är därför nödvändigt att skapa möjligheter via sanktioner eller ekonomiska incitament för att skriva bra och välmotiverade läkarintyg som underlättar arbete med att göra en korrekt bedömning om vilka insatser som behöver genomföras. Vidare anges att man också måste skapa starkare incitament för arbetsgivaren för förebyggande arbete och engagemang i att rehabilitera arbetstagare i ett tidigt skede i en sjukskrivning. Detta skulle innebära att via ekonomiska incitament decentralisera hela rehabiliteringsarbetet till de parter som är mest lämpliga att bestämma innebörden av arbetsoförmåga inom nuvarande yrke och på nuvarande arbetsplats. Av rapporten kan också utläsas att rehabiliteringen på den individuella nivån i mycket handlar om att ta reda på om arbetsgivaren har annat arbete att erbjuda den försäkrade. Handläggaren kan göra en förfrågan hos den försäkrades arbetsgivare utan att gå via den försäkrade. Handläggaren har även möjlighet att begära in arbetsgivarutlåtande från arbetsgivaren via den försäkrade. Utifrån kontakter eller information tar handläggaren ställning till om arbetsgivaren har ett annat jobb att erbjuda, men som ISF rapporter (2011:4, 2011:5) visar gör handläggare i av fallen sina bedömningar utan att utreda möjligheten till alternativa arbeten hos arbetsgivaren. Under rubriken anges att handläggarna anser att det fanns mer rehabiliteringsjobb tidigare. Det var t.ex. möjligt att skräddarsy en rehabilitering på ett helt annat sätt, med utbildning, arbetsträning etc. styr rehabiliteringskedjan strikt. Det blir inte mycket arbetsträning för den som ska tillbaka till sitt gamla jobb, eftersom det saknas medel att köpa utbildning för. Intervjuade handläggare uppger att det enda de kan köpa är utredningar, inte rehabiliteringsinsatser. utvärdering (IFAU) och Inspektionen för socialförsäkringen (ISF) har i rapporten (2012:26) redovisat resultatet av en studie av bl.a. hur sjukfrånvaro och läkemedelsanvändning påverkas av att patienter deltar i de två aktiviteter som erbjuds inom rehabiliteringsgarantin inom . Undersökningen är gjord på patienter som fått del av rehabiliteringsgarantin . Personer med smärta i rygg, nacke och skuldror fick en kombination av fysisk träning och psykologisk behandling. Deltagare i den kategorin som inte var sjukskrivna när behandlingen började ökade sin sjukfrånvaro med . Även för dem som var sjukskrivna före behandlingen ökade sjukfrånvaron. Medicinanvändningen minskade inte. Individer med psykisk ohälsa fick KBT. Av dem som inte var sjukskrivna, och som i huvudsak arbetade när behandlingen började, hade lägre sjukfrånvaro året efter behandlingen. De konsumerade också mindre läkemedel. Utskottet har med anledning av initiativförslaget och som ett led i beredningen av ärendet begärt in yttranden över vissa frågeställningar från och Arbetsförmedlingen. Vidare har företrädare för , Arbetsförmedlingen och Kommuner och Landsting vid utskottets sammanträde lämnat synpunkter på förslaget till utskottsinitiativ. Kommuner och Landsting har även inkommit med skriftliga synpunkter på förslaget. Professor emeritus och professor , båda vid , lämnade vid utskottets sammanträde synpunkter på rehabilitering ur individens perspektiv. Som en ytterligare beredningsåtgärd har utskottet begärt in yttranden över ett förslag till utskottsinitiativ om rehabilitering tillbaka till arbete (utkast till bet. 2012/13:SfU6) från finansutskottet, socialutskottet och arbetsmarknadsutskottet. Vidare har yttranden över samma förslag begärts in från , och . Kommuner och Landsting, som beretts tillfälle att avge yttrande över initiativförslaget, har avstått från att avge yttrande. lämnade i sitt yttrande bl.a. följande synpunkter. har ansvar för att samordna rehabiliteringsinsatser men är inte en rehabiliteringsaktör, dvs. har inte ansvar för att genomföra rehabiliteringsinsatser. Det är hälso- och sjukvården som ansvarar för att genomföra de medicinska insatserna, kommunen för de sociala, arbetsgivaren för de arbetsplatsinriktade och Arbetsförmedlingen för de arbetsmarknadsinriktade insatserna. ska, i samråd med den försäkrade, se till att dennes behov av rehabilitering klarläggs och att rehabiliteringsåtgärder påbörjas . I samordningsuppdrag ingår att aktivt arbeta med att foga samman rehabiliteringsåtgärder så att de länkar i varandra, löper parallellt eller på annat sätt bildar en väl fungerande helhet. Tillsammans med den försäkrade och andra aktörer utreder rehabiliteringsbehovet och tar fram en plan för återgång i arbete. För att utreda mål och behov använder bl.a. metoderna SASSAM-kartläggning (strukturerad arbetsmetodik för sjukfallsutredning och samordnad rehabilitering) och avstämningsmöten. Planen beskriver de insatser som behövs för att den försäkrade ska kunna komma tillbaka i arbete och vem som ansvarar för dem. I utredningsmetod ligger tyngdpunkten tydligt på tidiga och aktiva insatser samt myndighetsgemensamt samarbete. och Arbetsförmedlingen har ett utvecklat samarbete som rör de försäkrade som är i behov av arbetslivsinriktad rehabilitering för att kunna ta till vara sin arbetsförmåga. har samarbetet utvecklats ytterligare för att ge de försäkrade en enklare övergång mellan myndigheterna. tillämpas en ny samarbetsmodell, s.k. gemensam kartläggning. Den består av ett eller flera möten där och Arbetsförmedlingen tillsammans träffar individen. Andra viktiga aktörer, såsom arbetsgivare, vårdgivare eller kommun, kallas vid behov. Kartläggningen utgår från de utredningar och den information som redan finns i ärendet och avser individens behov av insatser och förutsättningar för arbete både ur ett medicinskt och ett arbetslivsinriktat perspektiv. Inom ramen för den gemensamma kartläggningen ska individen tillsammans med och Arbetsförmedlingen ta fram en individuell plan med alla eventuella insatser som planeras, vem som är ansvarig för vad och hur den ska följas upp. För de försäkrade som inte återgått i arbete och som riskerar att få slut med sjukpenning ska gemensam kartläggning alltid genomföras senast när den försäkrade har varit sjukskriven så att eventuella förberedande insatser kan påbörjas innan sjukpenningdagarna tar slut. När det gäller personer som trots det når tidsgränsen i sjukförsäkringen samverkar med Arbetsförmedlingen för att säkerställa ett bra gemensamt stöd för återgång till arbetslivet. I ett yttrande lämnade Arbetsförmedlingen bl.a. följande synpunkter. Det utvecklade samarbetet mellan Arbetsförmedlingen och som bedrivits har fokuserat på förmågan hos myndigheterna att samarbeta genom att följa personen under gemensam kartläggning, planering och aktiva insatser. Personens motivation och upplevelse av delaktighet påverkas av myndigheternas förmåga att samarbeta och är en förutsättning för att personen ska kunna använda de aktiva insatserna i sin rehabilitering. Stödet till den enskilde ges därför oberoende av ersättning/försörjningsform och kan erbjudas tidigare i sjukskrivningsprocessen. har även behovet av samarbete med vårdgivare lyfts fram i syfte att insatser från hälso- och sjukvården av olika slag ska tillgängliggöras parallellt och samordnat med aktiva insatser vid Arbetsförmedlingen. Arbetsförmedlingen ser vårdgivare som en viktig part i samarbetet. Gemensam kartläggning syftar till att samordna insatser från de aktörer eller parter som behövs för att ge individen rätt stöd. Genom samordningsfunktion kan vårdgivare, om individen har behov av medicinsk rehabilitering, medverka för att tillsammans med , Arbetsförmedlingen och den enskilde komma fram till hur rehabiliteringsbehovet kan tillgodoses. Om frågan avser rehabilitering genom aktiva insatser vid Arbetsförmedlingen skrivs personen in i enlighet med Arbetsförmedlingens rutiner. En handlingsplan upprättas och efter en mer detaljerad planering med den enskilde och fattar arbetsförmedlare beslut om aktiva insatser i program. Hela Arbetsförmedlingens tjänsteutbud står till förfogande. Personlig handläggare från och arbetsförmedlare följer upp de aktiva insatserna i kontakter med den enskilde. Insatser som inte ger önskat resultat avbryts och insatser som gett önskat resultat avslutas enligt uppsatta mål/delmål. Samarbetet kring den enskilde avbryts då personen är i behov av stöd från båda parterna, då personen trots anpassningar inte kan delta eller då den enskilde själv avböjer ett gemensamt stöd från Arbetsförmedlingen och . Även om det gemensamma stödet till den enskilde avslutas kan personen få fortsatt stöd inom ramen för respektive myndighets uppdrag. Aktiviteter kan erhållas från Arbetsförmedlingen eller olika externa aktörer, och i varje kommun finns en unik sammansättning av aktiviteter att tillgå genom det lokala arbetsförmedlingskontorets resurser i form av arbetsförmedlare och specialister, leverantörer av rehabiliteringstjänster, samordningsförbund, vårdgivarinsatser, kommunala resurser för sysselsättning och arbetsträning samt sociala företag. Arbetsförmedlingen har lämnat två återrapporter om programmet arbetslivsintroduktion (), och . Av rapporterna framgår att majoriteten stannar i programmet programmet kan pågå. Mellan har 61 849 personer skrivits in i programmet. efter programmet har status i arbete eller utbildning och har andelen ökat till . Personerna som deltar i programmet har i snitt varit frånvarande från arbetsmarknaden på grund av ohälsa eller arbetslöshet i 11 av . SKL lämnade i sin skrivelse bl.a. följande synpunkter. Kommunerna har ett klart och tydligt yttersta ansvar för alla som vistas i kommunen de ska få det stöd och den hjälp som de behöver. Detta ska å andra sidan inte innebära någon inskränkning av det ansvar som vilar på andra huvudmän. Kostnaderna för det ekonomiska biståndet har ökat marginellt på grund av de förändringar som skett inom socialförsäkringarna. Det beror till stor del på att kraven för att få ekonomiskt bistånd är höga. Inga tillgångar får finnas i hushållet och finns det sådana ska dessa avyttras. av kostnaderna för ekonomiskt bistånd utbetalas till personer som har påverkats av förändringarna inom socialförsäkringarna. Dessa kostnader kan dock öka när tillgångarna hos enskilda minskar. Social rehabilitering är en del av ett sammanhang. Gruppen i behov av insatser från flera myndigheter uppgår enligt beräkningar till ca 250 000 enskilda. Den finansiella samordningen har erfarenhet av ett sådant integrerat arbete och kan vara utgångspunkten för en mer samordnad och individfokuserad samorganisering. SKL har ställt sig bakom att införa en ny arbetsmarknadsåtgärd, kvalificeringsprogrammet. Därigenom kan den enskilde få flera rehabiliteringsinsatser från flera aktörer. Insatsen utgår från den enskildes behov och styrkan är att samordna, vid behov, hälso- och sjukvårdsinsatser, socialt stöd, arbetsmarknadsinsatser m.m. Det är viktigt att komma ihåg att kommunerna hanterar många enskilda som inte har tillgång till socialförsäkring eller a-kassa. Cirka 40 000 enskilda är av läkare bedömda som sjuka nedsatt arbetsförmåga och får långvarigt ekonomiskt bistånd. bör ta ett tydligare samordningsansvar för denna grupp trots att de enskilda inte har någon aktuell sjukpenninggrundande inkomst. Landstingen ska erbjuda dem som är bosatta inom landstingen habilitering och rehabilitering. Det är dock svårt att dra en tydlig gräns för när behandling övergår till rehabilitering. Då olika sjukdomar har olika behandlingar och olika rehabiliteringsinsatser finns det inte någon samlad beskrivning över omfattningen av de rehabiliteringsinsatser som sker i hälso- och sjukvården. Samverkan mellan olika professioner utvecklas på enheterna inom landstingen, bl.a. har rehabiliteringskoordinatorer tillsatts i majoriteten av länen och finns i första hand på vårdcentraler och inom psykiatrin men även inom andra specialistenheter. Rehabiliteringskoordinatorns roll och funktion varierar men syftet är att på olika sätt bidra till att patienten får ett snabbt och bra omhändertagande för att stödjas att återgå i arbete.