bet · H101MJU7 · 2013-11-29 00:00:00 — Det är en politisk fråga om vi ska sträva efter att uppnå en gynnsam bevarandestatus eller inte (även om våra åtaganden enligt EU:s art- och habitatdirektiv i praktiken innebär att den frågan besvarats med ja), men det är inte en politisk fråga att beräkna vad gynnsam bevarandestatus är. bör därför inte fastställa de artspecifika mål, referensvärden och utbredningsområden för rovdjuren som regeringen har föreslagit, då dessa inte grundas på ett vetenskapligt underlag och därför riskerar våra rovdjurs långsiktiga gynnsamma bevarandestatus. Referensvärden för gynnsam bevarandestatus för varg, björn, järv och lodjur ska fastställas av och baseras på ett vetenskapligt underlag. Riktlinjerna till artikel 17 i art- och habitatdirektivet anger explicit att detta ska göras på rent vetenskaplig grund. För alla andra av de ca 160 svenska arter som omfattas av direktivet är det som på vetenskaplig grund, i enlighet med dessa riktlinjer, fastställer referensvärden för gynnsam bevarandestatus. Detta bör ges regeringen till känna. Kriterier för gynnsam bevarandestatus, punkt 8 (MP) av (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:MJ3 av m.fl. (MP) yrkandena 3, 4 och 8. Av definition av referensvärdet för populationsstorlek framgår otvetydigt att värdet ska motsvara en långsiktigt livskraftig population. Den allvarligaste bristen i regeringens proposition är att man har bortsett från detta och i stället fokuserat på kortsiktiga kriterier för populationernas livskraft såsom utdöenderisk i ett hundraårsperspektiv. När det gäller överlevnad av arter och deras populationer är ett mycket kort tidsperspektiv. I den vetenskapliga litteraturen finns en bred samstämmighet om att en långsiktigt livskraftig population behöver ha vad som kallas en genetiskt effektiv populationsstorlek om minst 500, vilket motsvarar en faktisk population om så många djur. Hur många det motsvarar varierar mellan arter och kan beräknas med vetenskapliga metoder. LCIE:s (Large Carnivore Initiative for Europe) riktlinjer för förvaltning av stora rovdjur på populationsnivå, som åberopas av regeringen, är undermåliga eftersom de inte innehåller något kriterium om att populationen ska vara långsiktigt livskraftig. De kriterielistor som LCIE föreslår ligger därför inte i linje med art- och habitatdirektivets definition av gynnsam bevarandestatus. I riktlinjer för rapportering enligt artikel 17 i direktivet understryks också att vid diskrepans mellan dessa och rovdjursriktlinjerna så gäller artikel 17-riktlinjerna. För att undanröja den här problematiken för framtiden bör uppmärksamma kommissionen på att LCIE:s kriterier behöver ses över så att de överensstämmer med art- och habitatdirektivet. När det gäller de referensvärden för utbredningsområde som regeringen har föreslagit är det viktigt att uppmärksamma att regeringen, i likhet med , har missuppfattat vad som räknas till en arts aktuella utbredning. I meddelande till art- och habitatkommittén anges tydligt att enstaka kringvandrande djur som söker ett område att etablera sig i ofta tillfälligt hamnar utanför populationens aktuella utbredningsområde, men det är förekomsten av stationära djur som definierar det aktuella utbredningsområdet. Detta bör ges regeringen till känna. , punkt 9 (S) av (S), (S), i (S), (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:MJ1 av m.fl. (S) yrkande 12 och 2013/14:MJ489 av m.fl. (S) yrkande 5 och 2013/14:MJ2 av m.fl. (V) yrkande 7, 2013/14:MJ3 av m.fl. (MP) yrkande 10, 2013/14:MJ204 av (SD) och 2013/14:MJ268 av och (båda M). Vi vill vara tydliga med att vi inte ser det som en framkomlig väg att tillåta föryngringar av varg inom renskötselområdet. Vi vill se ökad forskning och framtagande av metoder som förebygger vargangrepp på tamdjur. Detta bör ges regeringen till känna. , punkt 9 (MP, V) av (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:MJ2 av m.fl. (V) yrkande 7 och 2013/14:MJ3 av m.fl. (MP) yrkande 10 och 2013/14:MJ1 av m.fl. (S) yrkande 12, 2013/14:MJ204 av (SD), 2013/14:MJ268 av och (båda M) och 2013/14:MJ489 av m.fl. (S) yrkande 5. Om den svensk-norska vargpopulationen ska kunna ha ett kontinuerligt genutbyte med den finsk-ryska på en tillräcklig nivå måste förekomst och föryngring av varg inom renskötselområdet vara möjlig. För att möjliggöra ökad naturlig invandring måste ett målmedvetet arbete inledas. Regeringen bör återkomma med en handlingsplan för riktade satsningar på naturlig invandring och vargförekomst i renskötselområdet. Handlingsplanen ska upprättas och fullföljas i samråd med företrädare för rennäringen, med det uttalade syftet att finna samverkansformer mellan rennäringen och förvaltningen av varg och de övriga rovdjuren. Det bör även skapas ett kontinuerligt och långsiktigt samarbete mellan forskare, renskötare och berörda länsstyrelser för att ta till vara den kunskap om skadeförebyggande åtgärder som finns bland renskötare samt utveckla och utvärdera förebyggande åtgärder. Detta bör ges regeringen till känna. Lodjurspopulationens storlek, punkt 11 (MP) av (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 11 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:MJ3 av m.fl. (MP) yrkande 7. I propositionen anförs att rovdjursutredningarna har påstått att Artdatabankens officiella siffra angav att det då fanns 700 lodjur i . Bakgrunden till detta är en felskrivning i Artdatabankens artfaktablad för lodjur. Siffran 700 skulle syfta på det mellansvenska skogslandskapet, men av okänd orsak har det i stället kommit att stå i landet. Av propositionen framgår också att Artdatabanken i sitt remissyttrande över förslag har framfört att lodjurets populationsstorlek vid EU-inträde var 1 300. Enligt min mening bör man inte bortse från detta förhållande. Detta bör ges regeringen till känna. Kungsörn, punkt 12 (S, MP) av (S), (S), i (S), (S), (S), (S) och (MP). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 12 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:MJ1 av m.fl. (S) yrkande 9 och 2013/14:MJ2 av m.fl. (V) yrkande 2. Regeringen bör återkomma med ett förslag om kungsörnen och dess förvaltning där det fastslås att någon annan jakt än skyddsjakt under mycket speciella förhållanden inte är aktuell för kungsörn i . Detta bör ges regeringen till känna. Kungsörn, punkt 12 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 12 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:MJ2 av m.fl. (V) yrkande 2 och 2013/14:MJ1 av m.fl. (S) yrkande 9. Skyddsjakt på kungsörn är ytterst ovanlig , och inga rimliga skäl finns att utvidga denna möjlighet. Det finns således ingen anledning att behandla kungsörnen på samma sätt som övriga rovdjur som behandlas i propositionen. Förutom att begreppet referensvärde är inadekvat för kungsörn är den nivå som föreslås i propositionen förkastlig då population i behöver stärkas över nuvarande nivåer. Referensvärden för kungsörn ska inte sättas. Detta bör ges regeringen till känna. Delegering av beslutanderätt m.m., punkt 13 (S) av (S), (S), i (S), (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 13 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:MJ1 av m.fl. (S) yrkandena 6 och 7 samt 2013/14:MJ489 av m.fl. (S) yrkandena 3 och 4 samt 2013/14:MJ2 av m.fl. (V) yrkande 5, 2013/14:MJ3 av m.fl. (MP) yrkandena 12–15, 2013/14:MJ260 av (MP), 2013/14:MJ269 av m.fl. (M), 2013/14:MJ308 av och (båda C) i denna del, 2013/14:MJ313 av (FP), 2013/14:MJ423 av och (båda C) yrkandena 1 och 5 samt 2013/14:MJ430 av och (båda C). Vi stöder den ökade regionala delegering för jakt som regeringen föreslår. Det ökar delaktigheten och för besluten dit de ska – till de människor som berörs. För oss är det viktigt att politiken bygger på respekt för människors rätt att leva, bo och verka var de vill. Vi menar att den årliga ökning som vargstammen har möjliggör jakt i de områden där problemen med tamdjurshållning och andra konflikter mellan människa och varg är som störst. De stora problemen finns i ett mindre antal svenska kommuner. Där behöver vi förvalta stammen med en beslutsmässig regional förvaltning med ett stort lokalt inflytande. Det totala rovdjurstrycket måste också vara en aspekt i förvaltningen. Den nya modellen där beslut om skyddsjakt kan fattas i förebyggande syfte kan användas i rovdjursförvaltningen. Den bör dock kompletteras med gemensamma riktlinjer och ett stort lokalt inflytande. Detta bör ges regeringen till känna. Delegering av beslutanderätt m.m., punkt 13 (MP) av (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 13 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:MJ3 av m.fl. (MP) yrkandena 12–15 och 2013/14:MJ260 av (MP) samt 2013/14:MJ1 av m.fl. (S) yrkandena 6 och 7, 2013/14:MJ2 av m.fl. (V) yrkande 5, 2013/14:MJ269 av m.fl. (M), 2013/14:MJ308 av och (båda C) i denna del, 2013/14:MJ313 av (FP), 2013/14:MJ423 av och (båda C) yrkandena 1 och 5, 2013/14:MJ430 av och (båda C) och 2013/14:MJ489 av m.fl. (S) yrkandena 3 och 4. Jakt på stora rovdjur är i viss utsträckning nödvändig för att förhindra eller förebygga skador, främst angrepp på tamdjur. Jaktens omfattning i olika delar av landet bör anpassas efter skadesituationen. Denna har ingen tydlig koppling till tätheten av rovdjur. De mest omfattande skadorna orsakas ofta av enstaka vargar som vandrar i väg utanför det område där huvuddelen av vargstammen finns. och har högre täthet av vargrevir än andra län men har förhållandevis lite skador orsakade av varg. Det finns alltså ingen saklig grund för att reducera vargstammen i dessa län. För att minimera konflikter med renskötsel, fäbodbruk, fåruppfödning och andra mänskliga aktiviteter måste skyddsjakt kunna tillgripas när ett rovdjur orsakar skada som inte kunnat undvikas på annat sätt. Jag anser att skyddsjakt ska tillämpas med olika trösklar beroende på avståndet till gynnsam bevarandestatus, och för vargens del också beroende på hur genetiskt värdefull individen är. För arter som har långt till en gynnsam bevarandestatus behöver skyddsjakten vara mer restriktiv, med höga krav på att alternativa åtgärder ska prövas först, men i takt med att arten återhämtar sig kan skyddsjakten förenklas och handläggningen snabbas på. På motsvarande sätt bör särskilda ansträngningar läggas på att hitta alternativ till skyddsjakt för genetiskt värdefulla individer medan skyddsjakt kan beviljas snabbare i de fall den utpekade problemindividen inte anses särskilt genetiskt värdefull. När en rovdjurspopulation klarar gynnsam bevarandestatus med god marginal över referensvärdet kan licensjakt vara ett sätt att balansera populationen kring en målnivå. Jag kan dock inte acceptera att regeringen vill tillåta licensjakt på varg och järv som inte har en gynnsam bevarandestatus. Licensjakt på varg innebär i praktiken att de vargar som jakten är tillåten först råkar hamna inom skotthåll fälls. Någon hänsyn till flockstruktur, det enskilda djurets betydelse för stammen eller dess betydelse som problemskapare för människor har man inte tid att ta vid skottögonblicket. Även det faktum att licensjakt på en liten population begränsar möjligheten till skyddsjakt talar för att inte tillåta licensjakt på varg . Art- och habitatdirektivets regler för jakt på arter i annex 4 ligger tämligen väl i linje med det synsätt jag har beskrivit här. Därför anser jag att den svenska jaktlagstiftningen bör utvecklas så att den mer exakt återger reglerna i art- och habitatdirektivet. När det gäller delegering av jaktbeslut tycker jag inte att regeringen på ett tydligt sätt har förklarat hur annat än i efterhand ska kunna bedöma om det beviljade antalet skjutna djur är förenligt med en gynnsam bevarandestatus. För att inte äventyra en gynnsam bevarandestatus kan en utvidgad delegering av licensjaktsbeslut bara komma i fråga inom ramar som på förhand anger. Då jag inte anser att licensjakt bör tillåtas innan en gynnsam bevarandestatus har uppnåtts bör naturligtvis heller inte delegering tillåtas i dessa fall. Delegering bör heller inte ske förrän miniminivån i både rovdjursförvaltningsområdet och länet har uppnåtts. Detta bör ges regeringen till känna. Delegering av beslutanderätt m.m., punkt 13 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 13 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:MJ2 av m.fl. (V) yrkande 5 och 2013/14:MJ1 av m.fl. (S) yrkandena 6 och 7, 2013/14:MJ3 av m.fl. (MP) yrkandena 12–15, 2013/14:MJ260 av (MP), 2013/14:MJ269 av m.fl. (M), 2013/14:MJ308 av och (båda C) i denna del, 2013/14:MJ313 av (FP), 2013/14:MJ423 av och (båda C) yrkandena 1 och 5, 2013/14:MJ430 av och (båda C) och 2013/14:MJ489 av m.fl. (S) yrkandena 3 och 4. Jag är för en förenklad skyddsjakt med snabbare beslutsgång när behov av en sådan uppkommer och det är den enda rimliga lösningen. Propositionen föreslår en omfattande delegering av beslut om jakt på de stora rovdjuren till länsstyrelserna. Jag anser att förslagen innebär att den nationella styrningen av rovdjursförvaltningen försvagas och att möjligheten att värdera den sammantagna effekten av beviljade skyddsjakter försvinner. måste ha möjlighet att styra skyddsjakten så att beslutade miniminivåer kan upprätthållas. Detsamma gäller licensjakten där måste vara den myndighet som har mandat att sätta den nationella ramen så att vi får en hållbar förvaltning. Detta bör ges regeringen till känna. Rätten till domstolsprövning, punkt 14 (MP, V) av (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 14 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:MJ3 av m.fl. (MP) yrkande 16. När jaktbeslut delegeras till länsstyrelserna kan dessa inte överklagas direkt till domstol utan bara till , vars beslut i sin tur inte kan överklagas vidare till domstol. Om regeringen väljer att gå vidare med den utökade delegeringen bör miljöorganisationers möjligheter att överklaga till domstol i enlighet med våra unionsrättsliga och internationella åtaganden säkerställas. Detta bör ges regeringen till känna. Viltförvaltningsdelegationerna, punkt 15 (MP) av (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 15 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:MJ3 av m.fl. (MP) yrkande 17 och 2013/14:MJ423 av och (båda C) yrkande 2. Problematiken kring viltförvaltningsdelegationernas beslutskompetens, ansvar och arbetsuppgifter behöver se över. Detta behöver lösas om regeringen önskar utöka viltförvaltningsdelegationernas mandat. Jag anser att sammansättningen av viltförvaltningsdelegationerna bör ses över för att motverka den intresseobalans som uppstått. Jag anser dock att delegationerna redan nu bör kompletteras med företrädare för djurskyddsintresset för att öka kompetensen vad gäller de djuretiska aspekterna av jakt i olika former. Detta bör ges regeringen till känna. En permanent vargkommitté, punkt 16 (S) av (S), (S), i (S), (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 16 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:MJ1 av m.fl. (S) yrkande 4. Regeringen borde uppdra till att i dialog med skyndsamt fatta beslut om gynnsam bevarandestatus för varg. De båda myndigheterna bör inhämta synpunkter från olika intressen i frågan. Ett sätt att göra detta är att regeringen inrättar en permanent vargkommitté med bred representation. Detta bör ges regeringen till känna. Vargstammens genetiska status, punkt 17 (S) av (S), (S), i (S), (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 17 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:MJ1 av m.fl. (S) yrkande 5 och 2013/14:MJ3 av m.fl. (MP) yrkande 9. Den svenska vargstammen är en isolerad population med svag genetik, till skillnad från övriga svenska rovdjur. Av den anledningen vill vi inrätta kontinuerliga kontrollstationer för att bedöma och uppdatera den svenska vargpopulationens genetiska status. När nya sårbarhetsanalyser kommer fram, som också väger in en bredare genetik, kan referensvärdet för vargpopulationen komma att behöva omvärderas utifrån det nya vetenskapliga underlaget. Detta bör ges regeringen till känna. Vargstammens genetiska status, punkt 17 (MP) av (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 17 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:MJ3 av m.fl. (MP) yrkande 9 och 2013/14:MJ1 av m.fl. (S) yrkande 5. Att som regeringen gör fastställa gynnsam bevarandestatus för varg utan att på ett seriöst sätt diskutera vargens genetiska situation är inte särskilt meningsfullt. Som anges i propositionen har den genetiska situationen för vargstammen förbättrats något, men vargarna är fortfarande i det närmaste lika nära släkt som avkomma efter syskonparningar (0,24). Rekommendationerna är att vargstammen bör ligga på en inavelsnivå under 0,10 eller allra helst 0,05 för att vara långsiktigt livskraftig. Därför bör målnivån för gynnsam bevarandestatus för varg även inkludera ett mål för inavelsnivån i linje med detta. Detta bör ges regeringen till känna. Vargstammens konnektivitet, punkt 18 (MP, V) av (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 18 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:MJ3 av m.fl. (MP) yrkande 6. Eftersom de svenska och norska stammarna av de stora rovdjuren hänger samman geografiskt och genetiskt, bidrar de norska stammarna till den gemensamma populationens livskraft. Referensvärden för populationsstorlek kan därför ta hänsyn till det antal djur som finns i . Om tillräckligt god konnektivitet med säkerställs kan även det antal djur som finns i räknas in i populationsstorleken. Vår tolkning är att detta kräver tillräckligt omfattande naturligt genutbyte mellan skandinaviska och finska populationer, så att inte den skandinaviska populationens långsiktiga livskraft är beroende av att människan fångar in djur och transporterar dem långa sträckor. Detta bör ges regeringen till känna. Rovdjursskador, punkt 19 (S) av (S), (S), i (S), (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 19 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:MJ1 av m.fl. (S) yrkandena 10 och 11 samt 2013/14:MJ489 av m.fl. (S) yrkandena 9 och 10 samt 2013/14:MJ3 av m.fl. (MP) yrkande 18, 2013/14:MJ308 av och (båda C) i denna del, 2013/14:MJ423 av och (båda C) yrkande 4 och 2013/14:MJ435 av m.fl. (S). () har genomfört ett treårigt forskningsprojekt för att ta reda på hur mycket ren en björn fäller. Studien visar att bland de dräktiga vajor som hade försetts med sändare har konstaterats att saknade kalv vid renkalvmärkning. Eftersom björnstammen har ökat jämfört med andra predatorer på ren bedömer både SLU och samebyarna att björnen är en betydligt större predator på renkalv än vad som varit känt. De nya forskningsresultaten borde föranleda en översyn av ersättningssystemet för samerna vid rovdjursskador. Vi menar att rovdjurspolitiken i stort är beroende av att det ersättningssystem som finns fungerar tillfredsställande. Vi anser även att det behövs en översyn av regelverket för ersättning för rovdjursskador och för förebyggande åtgärder utanför renskötselområdet. Till exempel bör översynen undersöka om det inte är rimligt att hjortar i hägn som skadas av rovdjur bör ge rätt till ersättning. Vi menar att en grundinställning bör vara att samhällets ersättningar för viltskador och bidrag till förebyggande åtgärder ska ses som en nödvändig del i samhällets satsningar på att bevara natur- och kulturvårdande djurhållning. Översynen bör också undersöka om det inte är rimligt att lämna viss ersättning för underhåll av viltstängsel. Om ersättningsnivåerna är relevanta bör också undersökas. Detta bör ges regeringen till känna. Rovdjursskador, punkt 19 (MP) av (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 19 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:MJ3 av m.fl. (MP) yrkande 18 och 2013/14:MJ1 av m.fl. (S) yrkandena 10 och 11, 2013/14:MJ308 av och (båda C) i denna del, 2013/14:MJ423 av och (båda C) yrkande 4, 2013/14:MJ435 av m.fl. (S) och 2013/14:MJ489 av m.fl. (S) yrkandena 9 och 10. Ersättningar för viltskador och åtgärder för att förebygga viltskador kan bidra till att förebygga konflikter mellan vilt och t.ex. tamdjur, och därmed förebygga och lindra konflikter mellan olika intressen på landsbygden. Skadeförebyggande åtgärder bör prioriteras i områden som länsstyrelserna har identifierat som lämpliga områden för etablering av varg. Därtill behövs en översyn av regelverket för ersättningar för viltskador och förebyggande åtgärder. Samhällets ersättningar för viltskador och bidrag till förebyggande åtgärder ska ses som en nödvändig del i samhällets satsningar på att bevara natur- och kulturvårdande djurhållning. Det kan vara rimligt att lämna viss ersättning för underhåll av viltstängsel. Också ersättningsnivåer behöver ses över. Detta bör ges regeringen till känna. Illegal jakt, punkt 20 (MP, V) av (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 20 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:MJ2 av m.fl. (V) yrkandena 8 och 9. föreslår i sitt slutbetänkande att en konkret målsättning för att minska den illegala jakten på stora rovdjur utformas och att ges i uppdrag att genomföra återkommande uppskattningar av den illegala jaktens omfattning. Vi anser att det är mycket bra förslag då den illegala jakten försvårar såväl förvaltningen som uppföljningen av de rovdjurspolitiska målen och dessutom är en kriminell verksamhet. Detta bör ges regeringen till känna. Förteckning över behandlade förslag Proposition 2012/13:191 En hållbar rovdjurspolitik: godkänner regeringens förslag om ett övergripande och långsiktigt mål för rovdjurspolitiken godkänner regeringens förslag om mål för vargstammen i godkänner regeringens förslag om mål för björnstammen i godkänner regeringens förslag om mål för järvstammen i godkänner regeringens förslag om mål för lodjursstammen i godkänner regeringens förslag om mål för kungsörnsstammen i godkänner regeringens förslag om toleransnivå för skador på ren orsakade av stora rovdjur 2013/14:MJ1 av m.fl. (S): beslutar att det övergripande målet för rovdjurspolitiken ska vara följande: ska ha långsiktigt livskraftiga stammar av rovdjuren som ger en biologisk mångfald, uppnår miljökvalitetsmål som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn tas. avslår med det regeringens föreslagna mål (förslagspunkt 1). avslår regeringens förslag i den del som gäller referensvärden för varg, lodjur, järv och björn (förslagspunkt 2–5). tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör uppdra åt att tillsammans med fatta beslut om gynnsam bevarandestatus för varg, björn, lo och järv. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att inrätta en permanent vargkommitté.