bet · H001FiU34 · 2013-06-03 00:00:00 — Men det spretar betänkligt, främst mellan storstadskommuner och kommuner i glesbygd, men även mellan de olika landstingen. Därför är det oerhört viktigt att förändringar av det kommunala utjämningssystemet kommer på plats, men någon proposition från regeringen har vi ännu inte sett skymten av.Fru talman! Att enbart låta krassa siffror illustrera den kommunala sektorns tillstånd ger vare sig en uttömmande eller rättvisande målbild av läget. Vad döljer sig bakom siffrorna? Hur har verksamheterna egentligen utvecklats?Enligt regeringens skrivelse har andelen genomförda läkarbesök ökat, och det är positivt, liksom de minskade väntetiderna inom specialistvården och att fler har beviljats hemtjänst. Men sedan är det ganska dyster läsning. Förutom att statsbidraget har minskat med 7 miljarder har det långvariga biståndsmottagandet ökat, tillgängligheten för barn och unga med psykisk ohälsa försämrats och barngrupperna i förskolan blivit större, och dessutom går färre elever i gymnasieskolan nu ut med fullständiga betyg.Det här, fru talman, är en mycket oroväckande utveckling som inte enbart kan belastas ansvariga inom kommuner och landsting. Staten, det vill säga regeringen, spelar en viktig roll och påverkar onekligen utfallet. Det märks inte minst när det gäller de många övervältringar som sker från staten till kommunsektorn där finansieringsprincipen har lämnats därhän.Finansieringsprincipen, fru talman, innebär att kommuner och landsting inte ska behöva höja skatten eller prioritera om annan verksamhet för att finansiera statliga uppgifter. Det mest påtagliga exemplet är arbetsmarknadspolitiken. I ett läge där jobbpolitiken har havererat, trygghetssystemen dramatiskt försämrats och arbetslösheten rakat i höjden tvingas kommunerna träda in som räddare i nöden.Inte nog med att skatteunderlaget har försämrats. har antalet långvariga socialbidragstagare ökat . Mer än var fjärde bidragsmottagare anger arbetslöshet som den främsta orsaken till att de behöver bidrag.Kommunernas nota för socialbidrag landade på drygt 11 miljarder . Det är pengar som skulle förstärka skolan och förbättra vården och äldreomsorgen men som i stället får täcka upp för regeringens tillkortakommanden inom det arbetsmarknadspolitiska området. Dessutom satsar de allra flesta kommuner egna medel på arbetsmarknadsåtgärder, totalt 3 miljarder, enligt uppskattningar från SKL, utan att bli kompenserade med en enda krona.Samtidigt, fru talman, visar den statliga årsredovisningen att statens utgifter för arbetsmarknadspolitiken blev 4 miljarder lägre än budgeterat. Det är pengar som skickas tillbaka till . Detta sker i där 428 000 människor går arbetslösa. Staten sparar och låter kommunerna betala.Fru talman! I skrivelsen påstås att det genomsnittliga meritvärdet för elever i har ökat, dock med brasklappen att det nog beror mer på betygsinflation än på någon faktisk kunskapshöjning. Internationella studier visar de facto att svenska elever tappar i kunskaper, främst i läsförståelse och i matematik. Vi socialdemokrater är djupt oroade över den utvecklingen. Regeringen lovade att kunskapsresultaten skulle höjas men har misslyckats även där.Oroande är att allt fler ungdomar går ut gymnasieskolan utan fullständiga betyg. I var tionde kommun var det bara sex av tio elever som fick slutbetyg från gymnasiet , och det är främst elever från studieovana hem som inte får slutbetyg. Det här duger inte. Som lök på laxen kommer regeringen att skära bort ytterligare resurser motsvarande 2 500 lärare. Hur politiskt begåvat är det, fru talman, i tider när en gymnasieexamen är ett absolut måste för att över huvud taget komma in på arbetsmarknaden? 2 500 lärare gör skillnad, och det inser kommunerna och försöker täcka upp med egna medel för att rädda det som räddas kan. Det här är ännu en statlig besparing som hamnar i knät på kommunerna.Fru talman! Det är också av intresse att utvärdera vilken träffsäkerhet de specialdestinerade statsbidragen har haft, det vill säga de här 50 miljarderna. Men några sådana utvärderingar finns inte att hitta, trots påpekanden från utskottet. Statskontoret fick uppdraget att granska de riktade bidragen men konstaterade att det var svårt att göra, eftersom det saknas bra utvärderingsmetoder, och regeringen tycks nöja sig med den förklaringen.Ingen vet om de miljarder som anslogs till läsa-skriva-räkna-satsningen inom har haft effekt på elevernas resultat, för den frågan har aldrig ställts. Ingen vet, fru talman, om miljarderna som anslogs till lärarlyftet eller till matematiksatsningen har haft effekt på elevernas resultat. De frågorna har aldrig ställts.Det här är högst anmärkningsvärt. Skattemedlens effekter måste alltid kunna utvärderas, oavsett om de är generella eller specialdestinerade. Metoder går att utveckla.Fru talman! Är det tillfälliga statsbidrag som skjuts till det ena året och dras tillbaka som landets kommuner och landsting även fortsättningsvis kommer att få planera utifrån? Är det tillfälliga återbetalningar av typen Afaförsäkringspengar som ska få kommunal- och landstingsråden i landet att hämta andan även framledes? Är det tillfälligheternas spel som är kompassen in mot de stora utmaningar som kommuner och landsting står inför och som kommer att ställa allt högre krav på välfärden?Fru talman! Stabilitet, långsiktighet och likvärdighet är de spelregler som krävs för att garantera hela svenska folket hög kvalitet i skola, vård och omsorg. Men det kräver en regering som tar sitt fulla ekonomiska och politiska ansvar över arbetsmarknadspolitiken och andra statliga åtaganden och som inte vältrar över ansvaret på kommunsektorn utan en enda krona i medskick. Det här betänkandet handlar alltså om regeringens årliga skrivelse med en redogörelse för verksamheten i kommuner och landsting och hur den har utvecklats de senaste åren.Redovisningen av den kommunala ekonomin innefattar i huvudsak resultatutvecklingen för kommuner och landsting, sysselsättningsutvecklingen samt utvecklingen av statliga bidrag till den här sektorn. Redovisningen av utvecklingen i den kommunala verksamheten omfattar i första hand de obligatoriska verksamheterna inom skola, vård och omsorg. Redovisningen avser i huvudsak förhållandena till och med verksamhetsåret 2012.Fru talman! Inledningsvis kan det kanske vara klokt att påminna om det som vi alla vet, nämligen att vi har ett tydligt kommunalt självstyre här i som är reglerat i grundlagen. Det innebär att det är politiker i lokala och regionala folkvalda församlingar som har friheten och ansvaret att utforma verksamheterna på det sätt som de finner bäst utifrån de behov och förutsättningar som gäller på varje plats.Det innebär en begränsning när det gäller vilka beslut som kan fattas av oss här i rörande det som är kommunernas och landstingens ansvar. Det innebär också att debatter och mer detaljerade och konkreta diskussioner om verksamheterna naturligtvis i första hand måste föras lokalt, medan vi här får hålla oss på en mer övergripande nivå.Låt oss då gå in på den ekonomiska delen. redovisade kommunsektorn ett rekordhögt resultat med ett plus på . Detta berodde dock till stor del på tillfälliga intäkter i form av återbetalning av som tidigare betalats in till Försäkring. Det handlar om drygt 11 miljarder. Även om man räknar bort den posten har resultatet förbättrats med ungefär 1 miljard.Det råder naturligtvis viss spridning i resultaten mellan olika kommuner och landsting. Man kan dock konstatera att 271 av 290 kommuner, , når ett positivt resultat eller nollresultat. Samma sak gäller för 17 av 20 landsting, alltså av landstingen.Sedan 2006 har Alliansen arbetat aktivt för att stärka välfärden och säkerställa hög kvalitet och god tillgänglighet. Genom en ansvarsfull ekonomisk politik har vi från Alliansens sida trots krisen kunnat öka resurserna till den svenska välfärden. Totalt i alla kommuner och landsting, oavsett politisk majoritet, har resurserna till välfärdstjänster ökat med 100 miljarder . Totalt har nivån på statsbidrag till kommunsektorn ökat med , inklusive de tillfälliga stöd som getts under finanskrisen.Eftersom är ett litet, öppet och handelsberoende land påverkas vår ekonomi i hög grad av händelser i vår omvärld. Till följd av finanskrisen föll bnp kraftigt , vilket fick direkta effekter på hela ekonomin, även inom kommun- och landstingssektorn. Efter viss återhämtning i ekonomin ser vi att den svenska ekonomin åter har bromsat in.Verksamheten i kommuner och landsting är högt prioriterad av regeringen eftersom dessa ansvarar för den offentligt finansierade välfärd som vi alla vill värna om. Inom sjukvården finns en särskild kömiljard som används för att korta köerna och göra sjukvården mer tillgänglig, vilket också har fungerat. I stort sett samtliga landsting fick dela på dessa pengar under 2012.Under perioden 2012-2014 satsar vi på att utveckla vårdvalssystemet, där framför allt specialistvården och sammanhållna vårdkedjor prioriteras. Inom primärvården har antalet vårdcentraler ökat som öppettiderna blivit mer generösa.Mellan 2011 och 2014 satsas drygt 4 miljarder på att få vård och omsorg om de mest sjuka äldre att fungera bättre. För att stärka kompetensen och utvecklingsmöjligheterna för dem som arbetar i äldreomsorgen har Omsorgslyftet och en nationell satsning på enhetschefer införts.För att förstärka kommunsektorn under krisen föreslog regeringen i den ekonomiska vårpropositionen ökade statsbidrag på hela 17 miljarder . Syftet med det extra stödet var att mildra effekterna av konjunkturnedgången och att säkerställa att välfärden skulle kunna upprätthållas. finns möjlighet för kommuner och landsting att själva genom kommunala utjämningsreserver utjämna intäkter . Det ger möjlighet att spara pengar under goda år för att användas i kristider.Statsbidragen uppgick till . I detta ingår både de generella statsbidragen och de specialdestinerade statsbidragen. Sammantaget handlar det om i storleksordningen , alltså nästan en femtedel av kommunsektorns intäkter. De generella bidragen uppgick till 82 miljarder och de specialdestinerade bidragen till nästan 50 miljarder. Här förtjänar det att påpekas att de specialdestinerade bidragen fortsätter att öka bland annat till följd av de reformer som sker inom migrations- och utbildningsområdena.I de nämnda beloppen ingår anslaget för kommunalekonomisk utjämning med . Det är en liten minskning jämfört eftersom den tillfälliga höjning av bidraget som tidigare funnits nu har upphört. Det är ändå värt att nämna, tycker jag, att utjämningssystemet faktiskt huvudsakligen finansieras med statliga pengar. Sex kommuner av 290 och ett landsting av 20 betalar till systemet. I övrigt finansieras systemet helt via statsbudgeten.Som de flesta känner till har regeringen aviserat att det i samband med höstens budgetproposition kommer ett förslag till ändringar i utjämningssystemet. Förslaget har presenterats i en lagrådsremiss, och vi lär som sagt återkomma till frågan under hösten.Herr talman! För oss i Alliansen är det prioriterat att säkerställa att välfärdsverksamheterna får förutsättningar att fungera på bästa sätt även i tuffa tider. Jag har redan nämnt att regeringen därför under finanskrisen kraftigt ökade statsbidragen till kommunsektorn för att säkerställa fortsatt god kvalitet i välfärdssektorerna.Vi ser fortsatt förbättrad tillgänglighet och minskade väntetider i vården. Antalet läkarbesök genomförda i primärvården har ökat från 2012. Även inom specialistvården har tillgängligheten blivit bättre. Kommuner och Landsting genomför patientenkäter för att mäta den patientupplevda kvaliteten. Resultatet års enkät inom den specialiserade vården visade att patienterna fortsätter att vara nöjda med bemötandet inom vården.Det viktiga för oss inom Alliansen är att säkerställa kvaliteten. I den debatt som återkommande förs om välfärden och möjligheterna att driva företag i den sektorn är det många som fokuserar på form, närmare bestämt ägandeform, snarare än på innehåll. För oss är det en underordnad fråga. För oss ska kvaliteten vara i fokus.En viktig faktor för att öka den upplevda kvaliteten i välfärden är att ge människor möjlighet att välja men också att välja bort. Den gamla tidens välfärdsmodell av typen one size fits all, eller kanske snarare one model fits all, svarar dåligt mot de behov som människor har . Det finns inte en skolform som passar alla. Människor är olika och måste få välja skola och omsorg efter sina egna, personliga behov och önskemål. En undersökning från Vårdföretagarna visar att sju av tio svenskar tycker att det är viktigt eller mycket viktigt med valfrihet inom vård och omsorg.Samtidigt är det viktigt att kraven på dem som vill driva företag i välfärdssektorerna är tydliga. Vi vill ställa tydliga krav på alla aktörer och accepterar inte att kvaliteten åsidosätts, oavsett om det beror på dålig professionell ledning i verksamheten, om det beror på att någon väljer att plocka ut för stora vinster eller om det beror på dålig styrning från exempelvis kommunpolitiker. Det spelar ingen roll vad det beror på. Vi accepterar inte dålig kvalitet.Flera steg har tagits för att bland annat åstadkomma skärpt tillsyn, tydligare kvalitetskrav, bättre medarbetarutveckling, stärkt upphandlingskompetens och ökad valfrihet. En ny inspektion för vård och omsorg inrättades . En utredning jobbar för tillfället med att se över kraven på ägande av bolag i välfärdssektorn. Syftet är att säkerställa att ledningar och ägare har långsiktighet och tillräcklig kompetens för sitt uppdrag.Herr talman! Med detta vill jag yrka bifall till utskottets förslag, det vill säga att skrivelsen läggs till handlingarna. drar en lans för inställning att man ska säkerställa välfärden. Det nämnde vid ett par tillfällen.Jag blir därför lite fundersam när utvecklingen enligt regeringsskrivelsen visar någonting helt annat. Socialbidragstagandet ökar, framför allt det långvariga. Grundskoleeleverna har det sämre. De har sämre betyg och färre klarar kurserna. Antalet gymnasieelever som går ut med fullständiga betyg minskar. Ändå säger att de ska säkerställa välfärden, säkerställa kvaliteten. Jag får inte den ekvationen att gå ihop.Är det möjligtvis så att har någon helt annan förklaring till varför socialbidragsnotan landar på 11,2 miljarder för kommunsektorn? Är det så att vi har oansvariga kommunpolitiker som inte kan hantera detta? Ser regeringens ansvar i denna problematik? Det är med den här frågan som med många andra, att det utanförskap som finns måste hanteras genom att människor kommer i arbete. Det är där de främsta insatserna måste sättas in. Det är också där som alliansregeringen har gjort de stora insatserna för att få bukt med arbetslösheten och få bukt med utanförskapet. är 200 000 fler sysselsatta än när vi tog över. Det ska förstås inte tolkas som att vi är nöjda eller tycker att vi är färdiga. Alltför många står fortfarande utanför arbetsmarknaden.Man ska se detta i ljuset av att vi gått igenom en rejäl lågkonjunktur, den värsta . Om det är som det blir påfrestningar på den offentliga ekonomin, såväl på den nationella som på de lokala och regionala, torde det vara i ett läge där hela världen befinner sig i gungning.Vi har i goda och välskötta finanser. Vi har kunnat göra stora satsningar och också skickat extra pengar till kommunerna så att de ska kunna möta de problem som uppstår i krislägen.Regeringen har även gjort stora insatser för att få fler i arbete. Jag har svårt att se att man skulle kunna agera på annat sätt från statens håll, eftersom detta handlar om att möta en kraftig konjunkturnedgång med precis den typ av konjunkturåtgärder som regeringen också har vidtagit. Jag kan lugna med att det definitivt finns alternativ till den politik som förs i dag.Människor i arbete, talas det om. Vi har 428 000 arbetslösa. Det kan väl inte vara så att du är nöjd med den siffran, ? Ändå försöker med en dåres envishet hävda att arbetslösheten inte alls är så farlig. Ni har skapat 200 000 nya jobb, säger ni. Men andelen sysselsatta har minskat. Det är snart bara ni moderater själva som tycker att ni är så förträffliga som du här försöker ge sken av.Det finns inte jobb åt alla. 428 000 går arbetslösa. Det, , spiller över på kommunsektorn. Var fjärde socialbidragstagare uppger just arbetslöshet som orsak till att man behöver det här bidraget. Det går inte att vifta bort. Arbetsmarknadspolitiken är regeringens ansvar. ser vi att regeringen sparar 4 miljarder när det gäller arbetsmarknadspolitiska åtgärder. I stället för att sätta sprätt på de pengarna låter man kommunerna betala. Är det en sjyst fördelning? Är det så tycker att man bör agera även fortsättningsvis?Jag vill ställa en sista fråga. Vad anser om de 50 specialdestinerade miljarderna till kommunerna? De utvärderas inte. Vi har ingen aning om huruvida de här pengarna verkligen fyller sin funktion och får den effekt som var tänkt från början. Jag skulle gärna vilja höra vad anser om det. Det finns mycket som man inte bör vifta bort i de här sammanhangen, som var inne på. Till exempel bör man inte vifta bort det faktum att skattehöjningar i den storleksordning ni föreslår kommer att slå väldigt hårt mot kommunsektorn. Skattehöjningar på 30 miljarder kommer inte bara att slå mot jobben i den privata sektorn, utan också mot kommunerna.Vi kan stå här och orda om huruvida det som gjorts är tillräckligt eller ej när det gäller att slåss mot arbetslösheten. Men man kan konstatera att det är 200 000 fler sysselsatta än vad det var när vi tog över. Man kan väl också konstatera att den modell som ni valde för att lösa delar av arbetslösheten, att skicka ut människor i förtidspension, kanske inte var det mest smakliga sättet att hantera frågan.När det är ekonomiskt tuffa tider och kristider ska staten agera för att möta konjunkturen och hjälpa kommunerna. Med välskötta finanser klarar man det, och det var exakt det som regeringen gjorde. Vi mötte det tuffa läget med kraftiga extrabidrag till kommunerna. Dessutom har de generella kommunbidragen höjts med 5 miljarder , så nog har det blivit mer pengar till kommunerna.När det gäller den sista delen, om utvärdering, kan jag instämma i att det alltid är angeläget att utvärdera vad olika pengar går till, och det görs också i stor utsträckning ute i de kommuner där verksamheten sker. Sedan ska man väl ha respekt för att det kan finnas svårigheter och att metodutvecklingen på det här området måste pågå . Men att det är angeläget kan vi nog vara överens om. Den generella välfärden är viktig för svenska folket. Vi värnar alla kollektivt en välfärd som ges till alla efter vilka behov den enskilde har och som håller en hög och jämn kvalitet. Så ser det tyvärr inte ut överallt i . Tvärtom hörs fler och fler varningssignaler om bristerna i vår välfärd. Vi ser nu hur kommunsektorn och landstingssektorn går med tillfälligt överskott, men tillfälliga överskott som kommer kan inte användas för att permanent förstärka välfärden. Det går helt enkelt inte att budgetera för det under kommande år.Jag vill lyfta fram några exempel på brister som vi ser i välfärdssystemen och som är djupt oroande.Först vill jag tala om skolområdet. Läs- och skrivkunnigheten bland våra elever sjunker år för år och har nått en historisk bottennotering. Allt fler elever går ut våra skolor utan fullständiga betyg. Tyvärr avgör elevernas bakgrund och familjeförhållanden alltmer hur det går för dem i skolan.Vi från ser med stor oro på hur den svenska skolan utvecklas. Vi har också skjutit till betydligt mer resurser till skolan i våra budgetförslag. med borgerlig regering blir det alltmer uppenbart att man har misslyckats totalt med att komma åt problemen i den svenska skolan. Tvärtom ser vi efter regeringens otaliga reformer att resultatet är att den svenska skolan går ned i en allt djupare kris.Herr talman! Vi anser att kan bättre än så. För är skolan en av de viktigaste framtidsinvesteringar vi kan göra och en investering som krävs för att vi ska kunna bygga starkt i framtiden.Vår politik bygger på tilltro till lärarnas kompetenser. Vi ser att varje elev har lust och förmåga att lära. Men man måste också ha tid tillsammans med sin lärare och få utrymme i klassrummet. Vi ser att det behövs en förstärkning av lärarkårens möjligheter att arbeta och en förstärkning av skolans möjligheter att anställa fler människor för att kunna se eleven utifrån dess enskilda behov.Därför har vi också i våra budgetar föreslagit ambitiösa och omfattande satsningar på att förstärka skolans resurser för att kunna uppnå det. Vi ser både i forskningen och i praktiken runt om i våra skolor att lärarna är den enskilt viktigaste förutsättningen för att vi ska kunna vända skolans utveckling. Tyvärr anser vi inte att regeringen kommer med de svar som behövs för att kunna skapa en bättre och resursstarkare skola som skulle kunna hjälpa eleverna att få de kunskaper som krävs, inte minst på dagens arbetsmarknad.Vi har även föreslagit att resursfördelningen mellan skolor ska bli jämnare, så att man tar mer hänsyn till socioekonomiska faktorer när man fördelar resurser mellan landets skolor. Så sker tyvärr inte i den omfattning som skulle behövas. Vi vet att unga som inte har fullständiga gymnasiebetyg när de går ut löper en betydligt större risk än andra att fastna i långvarig arbetslöshet. Därför har vi också föreslagit att man ska satsa mer pengar och mer resurser för att kunna erbjuda gymnasiekompetens med andra medel, till exempel genom folkhögskoleutbildningar och komvuxutbildningar. Det här är satsningar som vi saknar i regeringens politik och som vi inte tycker att man möter när vi nu ser de resultat som rapporteras från kommunsektorn i Sverige.När det gäller landstingen ser vi att situationen är ännu mer oroande. Man har väldigt varierande förutsättningar för att bedriva sin verksamhet. Det är svårt att säga att vården i vårt land nu sker på lika villkor oavsett var den utförs. Äldreomsorgen dras med stora problem runt om i vårt land. Personalomsättningen och sjukskrivningarna ökar. Det är väldigt svårt att rekrytera personal till omsorgen. Detta gör att vi får problem med kvaliteten. Vi får ökade risker för vårdskandaler, som vi har sett på både privata och offentliga äldreboenden. Det skapar såklart en otrygghet bland våra äldre. Vi anser att detta inte är rimligt. Därför har vi också i vår budget anslagit mer resurser till kommuner och landsting, inte minst när det gäller att öka personaltätheten i såväl vård som skola och omsorg. Det är satsningar som vi saknar från regeringens sida.I vår vårbudget kommer vi nu med en ny satsning som riktar sig mot kommuner och landsting: att ge dem resurser att kunna arbeta mer strukturerat med arbetsmarknadsinsatser. av landets kommuner har redan olika former av arbetsmarknadsinsatser. Men det är pengar som de tvingas ta från kommunbudgeten, pengar som skulle kunna gå till äldreomsorg eller till att förstärka skolan, men som man känner sig tvingad att använda till arbetsinsatser på arbetsmarknaden, inte minst riktade mot unga. Det är såklart vällovligt att man tar de pengarna, men kommunsektorn har inte ansvar för att jobba med arbetsmarknadspolitik. Det ansvaret har Arbetsförmedlingen. Men med regeringens politik klarar inte Arbetsförmedlingen av att använda resurserna effektivt. I stället tvingas man år lämna tillbaka till regeringen och säga: Tyvärr, de här kunde vi inte använda!Vi säger då: Låt kommunerna, som har visat att de har viljan och metoderna att arbeta med arbetsmarknadspolitik, få del av resurserna! Vi föreslår att man för till kommunsektorn för den här typen av insatser. Jag har rest runt och besökt många olika kommuner i vårt land. Jag har sett hur effektivt detta arbete kan vara - om man bara skulle ha de resurser som krävs.