bet · H001FiU24 · 2013-05-20 00:00:00 — 2012/13:FiU24 Utvärdering av penningpolitiken för perioden 20102012 Utvärdering av penningpolitiken för perioden 20102012 Utskottet redovisar sin återkommande utvärdering av penningpolitiken och föreslår att godkänner vad utskottet anfört om penningpolitiken för perioden 20102012. Utskottets utvärdering bygger bl.a. på för penningpolitiken 2012, som är den första av de två skriftliga rapporter som enligt riksbankslagen ska lämna till finansutskottet . Utskottet står fast vid sin tidigare bedömning att redogörelser bör innehålla fler slutsatser om huruvida penningpolitiken varit väl avvägd eller inte. Utskottet välkomnar däremot redogörelsens redovisningar av inflationstakten i ett långsiktigt perspektiv och bankens utvecklingsarbete . Utskottet konstaterar att inflationen mätt enligt KPI och KPIF i genomsnitt har legat under inflationsmålet på både under hela utvärderingsperioden 20102012 och . har resursutnyttjandet i ekonomin legat under den normala nivån. Med facit i hand tyder detta på att hade kunnat bedriva en något mer expansiv penningpolitik och kanske avstå från en del av räntehöjningarna för att inflationen skulle komma närmare målet och resursutnyttjandet skulle bli högre . Men det är ingen självklar slutsats givet den information som fanns vid de olika beslutstillfällena. Utvärderingen visar att varken eller andra ekonomiska bedömare tidigt förutsåg den snabba avmattningen i den internationella och svenska konjunkturen som kom . När besluten om att höja räntan togs var prognoser (och även andras) över inflationens och tillväxtens utveckling betydligt mer positiva än vad som senare blev utfallet. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Utvärdering av penningpolitiken för perioden 20102012 godkänner vad utskottet anfört om penningpolitiken för perioden 20102012. Reservation (V) motiveringen Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (S), (M), (S), (S), (M), (S), (FP), Per Åsling (C), (S), (M), Per (MP), (KD), (SD), (V), (M) och (S). Ärendet och dess beredning Sedan den nya riksbankslagen trädde i kraft och fick en självständig ställning gentemot och regeringen har finansutskottet gjort en utvärdering av den förda penningpolitiken. redovisas utvärderingarna i ett separat betänkande. I detta betänkande presenteras utvärderingen av penningpolitiken för perioden 20102012. Utvärderingen bygger bl.a. på för penningpolitiken 2012. Rapporten är den första av de två skriftliga rapporter som enligt riksbankslagen ska lämna till utskottet. Rapporten har bytt namn till Redogörelse för penningpolitiken. hette den Underlag för utvärdering av penningpolitiken. Utskottets öppna utfrågningar med företrädare för är också viktiga delar i utskottets utvärdering av penningpolitiken. har utskottet normalt hållit två offentliga utfrågningar med riksbankschefen, en /mars och en . beslutade utskottet att hålla ytterligare en offentlig utfrågning , /september. Utskottet beslutade att även en vice riksbankschef ska delta i de öppna utfrågningarna, vid sidan av riksbankschefen. höll utskottet därför tre offentliga utfrågningar om den aktuella penningpolitiken. Den första hölls med riksbankschefen , och protokollet från den utfrågningen finns publicerat i utskottets betänkande 2011/12:FiU23. Den andra hölls , och vid sidan av riksbankschefen deltog då också vice riksbankschef . Protokollet från den utfrågningen finns publicerat i utskottets betänkande 2012/13:FiU23. Den tredje hölls , och då deltog riksbankschefen och vice riksbankschef . Även protokollet från den utfrågningen finns publicerat i 2012/13:FiU23. genomför utskottet också en extern och oberoende utvärdering av penningpolitiken. Den första gjordes av professorerna och gällde penningpolitiken för perioden 19952005. Den andra gjordes av professorerna och handlade om penningpolitiken för perioden 20052010 och arbete med finansiell stabilitet. Utskottets överväganden med anledning av Goodharts och Rochets utvärdering finns redovisade i utskottets betänkande 2012/13:FiU12 Utvärdering av penningpolitik och arbete med finansiell stabilitet 20052010. Målet för penningpolitiken är enligt riksbankslagen att upprätthålla ett fast penningvärde. Enligt lagens förarbeten ska också, utan att åsidosätta prisstabilitetsmålet, stödja målen för den allmänna ekonomiska politiken i syfte att uppnå hållbar tillväxt och hög sysselsättning. , kort efter det att den fasta växelkursen övergavs och kronan började flyta på den internationella valutamarknaden, beslutade dåvarande riksbanksfullmäktige att den operativa penningpolitiken skulle bedrivas utifrån ett inflationsmål. Målet började formellt att gälla och gäller än . Målet är att inflationen, mätt som den årliga procentuella förändringen av konsumentprisindex (KPI), ska vara . fanns runt målet ett s.k. toleransintervall på . Intervallet togs bort bl.a. med motiveringen att det inte har någon praktisk betydelse och att det finns en stor förståelse för att penningpolitiken bedrivs under osäkerhet och att inflationen kan hamna en bit ifrån målet. Innehållet i inflationsmålspolitiken har successivt utvecklats. bedriver en s.k. flexibel inflationsmålspolitik. I korthet innebär det att inriktar penningpolitiken mot att nå inflationsmålet, som den även lägger vikt vid att stabilisera utvecklingen i den reala svenska ekonomin, dvs. att stabilisera utvecklingen av produktionen och sysselsättningen i samhället. I de penningpolitiska rapporterna, i underlagsrapporterna för utvärdering av penningpolitiken och i skriften Penningpolitiken i redovisar grundstenarna i den strategi banken använder för att nå sitt mål. Strategin presenteras kortfattat i punkterna nedan: Målet för penningpolitiken är enligt riksbankslagen att upprätthålla ett fast penningvärde. preciserar detta som ett mål för inflationen som innebär att den årliga förändringen av KPI ska vara . som penningpolitiken inriktas mot att uppfylla inflationsmålet ska den stödja målen för den allmänna ekonomiska politiken i syfte att uppnå en hållbar tillväxt och hög sysselsättning. Detta görs genom att , förutom att stabilisera inflationen runt inflationsmålet, strävar efter att stabilisera produktionen och sysselsättningen runt långsiktigt hållbara utvecklingsbanor. bedriver därmed vad som kallas en flexibel inflationsmålspolitik. Det innebär inte att gör avkall på att inflationsmålet är överordnat. Det tar tid innan penningpolitiken får full effekt på inflationen och realekonomin. Därför vägleds penningpolitiken av prognoser för den ekonomiska utvecklingen. publicerar bl.a. en bedömning av hur reporäntan kommer att utvecklas framöver. Denna s.k. räntebana är en prognos, inte ett löfte. Vid varje penningpolitiskt beslutstillfälle gör direktionen en bedömning av vilken bana för reporäntan som behövs för att penningpolitiken ska vara väl avvägd. Avvägning handlar normalt om att hitta en lämplig balans mellan stabiliseringen av inflationen runt inflationsmålet och stabiliseringen av realekonomin. Det finns inget generellt svar på frågan hur snabbt siktar på att föra tillbaka inflationen till om den avviker från målet. En snabb återgång kan i vissa lägen få effekter på produktion och sysselsättning som inte är önskvärda, medan en långsam återgång kan försvaga trovärdigheten för inflationsmålet. I allmänhet har strävan varit att räntan och räntebanan anpassas så att inflationen förväntas vara någorlunda nära målet . I uppdrag ingår enligt riksbankslagen även att främja ett säkert och effektivt betalningsväsen. Risker förknippade med utvecklingen på de finansiella marknaderna vägs in i räntebesluten. När det gäller att förebygga en obalanserad utveckling av tillgångspriser och skuldsättning spelar dock framför allt ett väl fungerande regelverk och en effektiv tillsyn en central roll. Penningpolitiken är enbart ett komplement. I vissa lägen, som under den finansiella krisen 20082009, kan reporäntan och räntebanan behöva kompletteras med andra åtgärder för att främja den finansiella stabiliteten och säkerställa att penningpolitiken får genomslag på ett effektivt sätt. strävar efter att dess kommunikation ska vara öppen, saklig och aktuell. Det gör det lättare för ekonomins aktörer att fatta bra ekonomiska beslut. Penningpolitiken blir också lättare att utvärdera. Normalt håller direktion sex penningpolitiska möten . Vid tre av dessa möten publiceras en penningpolitisk rapport (PPR), och vid de tre andra mötena publiceras en penningpolitisk uppföljning (PPU). efter varje penningpolitiskt möte offentliggörs ett protokoll som beskriver den diskussion som ledde fram till det aktuella räntebeslutet och hur de olika direktionsledamöterna argumenterade och röstade. offentliggörs röstningsutfall, reservationer mot räntebeslut och sammanfattande motiveringar till reservationerna direkt i samband med att räntebeslutet offentliggörs, dvs. dagen efter direktionens penningpolitiska möte. Tabell 1 Exempel på inflationsmått som använder Konsumentprisindex (KPI) Mäter priset på en korg av varor och tjänster inklusive boendekostnader. I boendekostnaderna ingår räntekostnader. Måttet mäter den genomsnittliga prisutvecklingen för hushållens konsumtion. Underliggande inflation (KPIF) KPI rensat för effekterna av ränteförändringar på räntekostnaderna för egna hem. Underliggande inflation (KPIF exklusive energi) KPIF exklusive prisutvecklingen på energiråvaror, t.ex. bensin, olja och el. Källa: och . I tabell 1 förklaras de viktigaste måtten på inflation som använder i sin ekonomiska analys och i utformningen av penningpolitiken. Utvärdering av penningpolitiken för perioden 20102012 Utskottets förslag i korthet godkänner vad utskottet anfört om den svenska penningpolitiken för perioden 20102012. Utskottets utvärdering bygger bl.a. på för penningpolitiken 2012, som är den första av de två skriftliga rapporter som enligt riksbankslagen ska lämna till finansutskottet . Utskottet står fast vid sin tidigare bedömning att redogörelser bör innehålla fler slutsatser om huruvida penningpolitiken varit väl avvägd eller inte. Utskottet välkomnar däremot redogörelsens redovisningar av inflationstakten i ett långsiktigt perspektiv och bankens utvecklingsarbete . Utskottet konstaterar att inflationen mätt enligt KPI och KPIF i genomsnitt har legat under inflationsmålet på både under hela utvärderingsperioden 20102012 och . har resursutnyttjandet i ekonomin legat under den normala nivån. Med facit i hand tyder detta på att hade kunnat bedriva en något mer expansiv penningpolitik och kanske avstå från en del av räntehöjningarna för att inflationen skulle komma närmare målet och resursutnyttjandet skulle bli högre . Men det är ingen självklar slutsats givet den information som fanns tillgänglig vid de olika beslutstillfällena. Utvärderingen visar att varken eller andra ekonomiska bedömare tidigt förutsåg den snabba avmattningen i den internationella och svenska konjunkturen som kom . När besluten om att höja räntan togs var prognoser (och även andras) över inflationens och tillväxtens utveckling betydligt mer positiva än vad som senare blev utfallet. Jämför reservation (V). Sammanfattning av redogörelse för penningpolitiken 2012 Först återhämtning, sedan avmattning Återhämtningen efter finanskrisen tilltog . Världshandeln ökade relativt starkt, och utvecklingen drevs på av omfattande stimulanser från regeringar och centralbanker runt om i världen. Precis som var tillväxten dock ojämnt fördelad. Starkast var utvecklingen i . Oron för den statsfinansiella utvecklingen i euroområdet ökade . Statsobligationsräntorna steg, och ett antal länder fick allt svårare att finansiera sig på den internationella lånemarknaden. , och senare även och , tvingades begära stödlån från övriga EU och IMF. Konjunkturen i den amerikanska ekonomin förbättrades ytterligare , men kom tecken på en svagare ekonomisk utveckling. Diagram 1 BNP-tillväxten i Den svenska ekonomin återhämtade sig starkt till följd av den stigande internationella efterfrågan och den stigande världshandeln. BNP ökade , vilket innebar att en stor del av nedgången återhämtades. Arbetsmarknaden förbättrades, och arbetslösheten började återigen sjunka efter uppgången under finanskrisen. Diagram 2 Arbetslösheten i Återhämtningen i världsekonomin fortsatte . Förutom i ökade aktiviteten även i euroområdet och i , om än i mindre omfattning. ökade oron för den statsfinansiella utvecklingen i euroområdet och markant. Obligationsräntorna steg, och en ökad pessimism bland hushåll och företag bidrog till att dämpa den ekonomiska aktiviteten. Kurserna på världens aktiemarknader, som stigit nästan oavbrutet , började falla relativt kraftigt. Trots att den svenska konjunkturen blev svagare steg BNP , vilket var betydligt högre än i många andra länder. Utvecklingen i världsekonomin fortsatte att försämras . Tydligast var försvagningen i euroområdet. tilltog även oron över den statsfinansiella utvecklingen och problemen i den europeiska banksektorn. Läget på finansmarknaderna förbättrades dock , bl.a. i samband med att beslutade att vidta extraordinära åtgärder för att förbättra situationen i de länder som hade problem. Även den svenska konjunkturen försvagades ytterligare , även om tillväxttakten hölls uppe av en stark inhemsk efterfrågan. blev nedgången dock tydlig. Exporten föll som den inhemska efterfrågan dämpades. Läget på arbetsmarknaden försämrades, och antalet varsel om uppsägningar ökade relativt snabbt. Sammantaget steg BNP . Den svenska inflation mätt enligt konsumentprisindex (KPI) föll kraftigt och , till följd av finanskrisen och kraftiga räntesänkningar. Inflationen började dock stiga igen på grund av den förbättrade konjunkturen och räntehöjningar . KPI-inflationen uppgick till och KPIF-inflationen, dvs. KPI-inflationen rensat för effekterna av räntehöjningar, uppgick till . KPI-inflationen fortsatte att stiga , men uppgången avtog , och KPI-inflationen började sjunka från toppnivån på vid mitten av 2011. I genomsnitt steg KPI-inflationen och KPIF-inflationen . Inflationstrycket i den svenska ekonomin avtog markant . Den svagare konjunkturen i kombination med räntesänkningar och den starkare kronan bidrog till att KPI-inflationen gick under noll , med ett genomsnitt på . KPIF-inflationen blev i genomsnitt . Diagram 3 Inflationen i Räntehöjningar och räntesänkningar och en starkare krona Till skillnad från flertalet andra centralbanker började höja sin styrränta i mitten av 2010 för att normalisera penningpolitiken och möta den relativt starka återhämtningen i den svenska ekonomin. avvecklade större delen av de extraordinära likviditetsåtgärder man vidtog under finanskrisen. Diagram 4 Styrräntornas utveckling höjde sin reporänta vid fyra tillfällen, från den historiskt låga nivån på till . fortsatte att höja reporäntan med . När det blev tydligt att uppgången i den svenska ekonomin avtog började lätta på penningpolitiken genom att sänka reporäntan . I takt med att konjunkturen fortsatte att försvagas sänkte reporäntan med till en nivå på . Värdet på den svenska kronan försämrades kraftigt under den akuta finanskrisen, till en historisk toppnivå på det s.k. TCW-indexet (kronans konkurrensvägda värde på den internationella valutamarknaden) på 156 . I takt med att finansmarknaderna blev något mer stabila, den internationella ekonomin började återhämta sig och den svenska ekonomin växte snabbare än många andra länder stärktes kronan relativt kraftigt . försvagades kronan något till följd av den europeiska skuldkrisen och den svagare internationella konjunkturen. började kronan stärkas på nytt trots att började sänka den svenska reporäntan. låg TCW-indexvärdet på drygt 120, vilket är under genomsnittet för perioden 19952012 men något över genomsnittet för perioden 19802012. Diagram 5 Den svenska kronans utveckling Vid sitt sista sammanträde 2011 sänkte reporäntan till , på grund av den svagare internationella utvecklingen och oron över den statsfinansiella utvecklingen i euroområdet. Inför direktionens första penningpolitiska möte var den ekonomiska bilden splittrad. Tillväxten i bl.a. de s.k. BRIK-länderna (, , och ) var fortfarande god, medan utvecklingen i euroområdet var svag. hade dock den finansiella oron avtagit något, bl.a. till följd av att () beslutat att ge banker i euroområdet förmånliga lån. Dessutom gjordes vissa framsteg när det gällde den politiska hanteringen av den europeiska skuldkrisen. kom också signaler om att den svenska ekonomin blivit avsevärt svagare , bl.a. på grund av en minskad export. Vid februarimötet bedömde direktionen att den svenska tillväxttakten skulle bli sämre framöver, att arbetslösheten skulle stiga och att resursutnyttjandet i den svenska ekonomin skulle bli lägre än normalt under både 2012 och 2013. Den starkare kronan och en måttlig kostnadsutveckling talade också för ett svagt inflationstryck . Mot den bakgrunden beslutade direktionen att sänka reporäntan med till . För ytterligare information om räntebeslutet, se avsnittet De penningpolitiska besluten och reservationerna i punktform nedan. Vid direktionens andra penningpolitiska möte var bilden av utvecklingen i omvärlden i stort oförändrad jämfört med . Precis som bedömde direktionen att den svaga utvecklingen i euroområdet skulle försämra utsikterna för den svenska exporten. Utfallssiffrorna visade också att den svenska BNP-tillväxten var betydligt sämre än väntat. tydde emellertid () olika barometrar på att den ekonomiska aktiviteten förbättrats något under årets första månader. Inflationstrycket var fortfarande lågt. Mot bakgrund av att de ekonomiska utsikterna var i stort sett oförändrade jämfört med beslutade direktionen att lämna reporäntan och räntebanan oförändrade. Inför direktionens penningpolitiska möte ökade problemen i den europeiska banksektorn. Oron på finansmarknaderna tilltog, och kurserna på världens aktiebörser sjönk. Problemen i de spanska och de italienska ekonomierna hamnade i fokus, och räntorna på ländernas statsobligationer steg relativt kraftigt. Direktionen bedömde att tillväxtutsikterna i euroområdet hade försämrats . visade nya preliminära siffror från () att den svenska tillväxten varit oväntat stark . En hög inhemsk efterfrågan hade kompenserat för bortfallet i exporten. Direktionen bedömde dock att den svaga utvecklingen i euroområdet skulle dämpa den svenska ekonomin framöver. Mot bakgrund av att den svenska ekonomin fortfarande var relativt stark beslutade direktionen att lämna reporäntan oförändrad. Utsikterna för en svagare utveckling framöver innebar dock att man justerade ned räntebanan. , och inför direktionens penningpolitiska möte , fortsatte utvecklingen att präglas av skuldkrisen i euroområdet och en lägre ekonomisk aktivitet. ECB sänkte sin styrränta till och de skuldtyngda ländernas räntor låg alltjämt kvar på en hög nivå. Den svenska kronan stärktes relativt snabbt och kraftigt , vilket bl.a. bidrog till att direktionen reviderade ned sina prognoser över den svenska inflationsutvecklingen. SCB:s statistik visade att den svenska BNP-tillväxten varit relativt stark och att arbetsmarknaden hade utvecklats bättre än väntat. Indikatorer visade dock på en svagare utveckling framöver. Mot bakgrund av det lägre inflationstrycket sänkte direktionen reporäntan till . Även räntebanan sänktes. Inför direktionens penningpolitiska möte hade oron på finansmarknaderna avtagit något, bl.a. på grund av nya extraordinära åtgärder från ECB. beslutade ECB att under vissa villkor köpa obligationer utgivna av länder som fått finansiella stödprogram. SCB:s reviderade siffror över BNP-utvecklingen visade däremot att den svenska BNP-tillväxten varit svagare än vad den tidigare preliminära statistiken visat. Trots revideringen kvarstod dock bilden av en relativt stark svensk ekonomi , och direktionen bedömde att BNP framöver skulle utvecklas på samma sätt som man förväntade sig vid mötet . Direktionen reviderade dock ned sin syn på arbetsmarknaden. Till följd av det svagare konjunkturläget och en försämrad matchning mellan lediga jobb och arbetssökande förväntades arbetslösheten nu stiga mer än vad man tidigare räknat med. Direktionen beslutade att hålla reporäntan oförändrad på med motiveringen att en omedelbar sänkning av reporäntan troligtvis skulle få små effekter på inflationen och konjunkturen under det närmaste året. Däremot beslutade man att sänka räntebanan relativt kraftigt på grund av det lägre inflationstrycket och den svagare arbetsmarknadsutvecklingen. , och inför direktionens penningpolitiska möte , märktes en tydlig inbromsning i den svenska konjunkturen. SCB:s statistik visade på en mycket svagare BNP-utveckling än förväntat, och KI:s barometervärden föll på bred front. Läget på arbetsmarknaden försämrades ytterligare, och antalet varsel om uppsägning ökade relativt snabbt. Direktionen bedömde att BNP skulle bli lägre och arbetslösheten högre än vad man bedömde . Även inflationen förväntades gå ned ytterligare till följd av bl.a. lägre energipriser och den svagare arbetsmarknaden. Mot denna bakgrund beslutade direktionen att sänka reporäntan till . Även räntebanan justerades ned. De penningpolitiska besluten och reservationerna I punkterna nedan sammanfattas besluten och reservationerna vid direktionens penningpolitiska sammanträden . Reporäntan sänktes till . Räntebanan justerades ned. Enligt den nya banan ska räntan ligga kvar på till och därefter höjas gradvis till . Vice riksbankscheferna reserverade sig. De förordade i stället en sänkning av räntan och en betydligt lägre räntebana. Reporäntan och räntebanan lämnades oförändrade. Vice riksbankscheferna reserverade sig. De förordade i stället en sänkning av räntan och en betydligt lägre räntebana. Reporäntan lämnades oförändrad. Räntebanan justerades ned. Enligt den nya banan ska räntan ligga kvar på till tredje kvartalet 2013 för att därefter gradvis höjas till . Vice riksbankscheferna reserverade sig. De förordade i stället en sänkning av räntan och en betydligt lägre räntebana. Reporäntan sänktes till . Räntebanan justerades ned. Enligt den nya banan ska räntan ligga kvar på till mitten av 2013 och därefter höjas gradvis till . Vice riksbankschef reserverade sig mot räntebanan och förordade en betydligt lägre räntebana. Vice riksbankschef reserverade sig mot den penningpolitiska uppföljningen och ränte- och räntebanebesluten. Han förordade i stället en sänkning av räntan och en betydligt lägre räntebana. Reporäntan lämnades oförändrad. Räntebanan justerades ned. Enligt den nya banan är det mer sannolikt att räntan ska sänkas än höjas och att räntan ska börja höjas senare och långsammare än vad som angavs i den förra räntebanan. Vice riksbankscheferna reserverade sig. Hon förordade en räntesänkning och en betydligt lägre räntebana. Han förordade en räntesänkning och en betydligt lägre räntebana. Han reserverade sig också mot den penningpolitiska rapporten. Reporäntan sänktes till . Räntebanan justerades ned. Enligt den nya banan ska reporäntan ligga kvar på fram till slutet av 2013 för att därefter gradvis höjas till . Vice riksbankschef reserverade sig mot räntebanan och förespråkade en betydligt lägre räntebana. reserverade sig mot den penningpolitiska uppföljningen och mot ränte- och räntebanebesluten. Han förordade en räntesänkning och en betydligt lägre räntebana. Även om medlemmarna i direktionen var eniga om att penningpolitiken skulle föras i en mer expansiv riktning var det som framgår ovan två ledamöter, , som konsekvent förordade en ännu mer expansiv penningpolitik. Skillnaderna i uppfattning mellan majoritet och minoritet i direktionen avspeglar framför allt skillnader i synen på vilka risker som är förknippade med hushållens skuldsättning och synen på den svenska arbetsmarknaden. I punkterna nedan redovisas skillnaderna i ståndpunkter. En analys som gjorde visar att osäkerheten om vilken nivå den långsiktigt hållbara svenska arbetslösheten ligger på är mycket stor. Slutsatsen i analysen är att den kan ligga i intervallet .