bet · H001KU20 · 2013-06-11 00:00:00 — Det anges också att det konsulära uppdraget avseende frihetsberövade svenskar utomlands gäller oavsett skälet till frihetsberövandet. Enligt folkrätten har stater en rätt att på diplomatisk väg ingripa för att skydda sina medborgares intressen i vistelselandet, t.ex. för att skydda de egna medborgarna mot godtyckliga frihetsingrepp. Denna rättighet kommer till uttryck i om diplomatiska förbindelser och om konsulära förbindelser. Utlandsmyndigheterna har en allmän skyldighet att ta till vara svenska medborgares rätt och bästa i enlighet med lag eller annan författning. De ska även i övrigt i skälig omfattning lämna svenska medborgare hjälp och bistånd vid behov samt bevaka och skydda deras intressen. Om ett frihetsberövande skett i strid med allmänt vedertagna rättsprinciper, kan enligt utskottet en utlandsmyndighet behöva intervenera på diplomatisk väg för att försöka få en ändring till stånd. I svaren från har framhållits att utlämningen av en person från en stat till en annan är en angelägenhet som endast rör dessa två stater. Utskottet vill i denna del framhålla som sin bedömning att en utlämningsprocess i sig inte innebär att det konsulära uppdraget upphör. Av svaren från framgår bl.a. att och ambassaden i respektive generalkonsulatet i har tagit flera kontakter med myndigheterna i respektive i syfte att söka få tillträde till svenskarna och att utföra konsulära uppgifter. Av det som har kommit fram vid granskningen i ärendet framgår inte annat än att regeringen och har hanterat ärendet i enlighet med de krav som kan ställas. 3 Vissa frågor om regeringens ansvar för förvaltningen m.m. 3.1 handläggning av ärenden om arbetsskadeförsäkring I en anmälan till , bilaga A3.1.1, begärs en granskning av om styrningen av medför att den arbetar i enlighet med de lagar som beslutat när det gäller arbetsskador i vården. I anmälan hänvisas till en dokumentär (De oförsäkrade) som visades i SVT . I dokumentären beskrivs enligt anmälaren tydligt vad som måste betecknas som strukturell diskriminering i bedömningen av arbetsskador. Endast 2 av 100 personer inom vårdyrken får sina skador godkända som arbetsskador. får en av tre byggnadsarbetare sina skador klassade och godkända som arbetsskador. SVT:s granskning visar att i flera fall inte har gjort individuella bedömningar. I fyra av tio fall har man inte heller gjort undersökningar av arbetsmiljön. Det saknas oftast uppgifter om skadliga faktorer i arbetet när det gäller vård och omsorgsarbete. Enligt anmälaren har trots flera rapporter inte förändrat sina arbetsrutiner. Vidare påtalas i anmälan att tillsynsmyndigheten för är mycket kritisk. gjordes en lagändring för att förbättra arbetsskadeförsäkringen och se till att den även omfattar dem som skadar sig inom vården. Enligt anmälaren är det ett politiskt ansvar att se till att människor får ersättning på lika villkor och att de garanteras likvärdiga bedömningar efter likvärdiga kriterier. Anmälaren vill utreda huruvida socialförsäkringsministern har brustit i sitt ansvar för att garantera att arbetar i enlighet med de lagar som har beslutat ska styra verksamheten. Till grund för granskningen har bl.a. legat en promemoria upprättad inom , bilaga A3.1.2. Propositionen 2001/02:81 Vissa arbetsskadefrågor m.m. I propositionen framhåller regeringen att syftet med arbetsskadeförsäkringen är att utgöra ett ekonomiskt skydd för den som drabbas av de särskilda skaderisker som är förenade med ett förvärvsarbete. En grundläggande princip för arbetsskadeförsäkringen bör vara att den ska utgöra ett reellt skydd vid förekomsten av arbetsrelaterade skador och att den inte ska täcka andra skador. Det är därför av central betydelse att i möjligaste mån upprätthålla en tydlig avgränsning mellan arbetsrelaterade och icke arbetsrelaterade skador. Det måste finnas en rimlig grad av samband mellan en skada och den försäkrades förvärvsarbete. I gengäld bör de förvärvsarbetande kunna utgå från att det finns ett skydd som täcker den extra skaderisk som ett förvärvsarbete kan medföra. Arbetsskadeförsäkringen bör vidare vara stabil över tiden och får inte riskera att tappa i tilltro. I propositionen framhölls även att arbetsskadeförsäkringen bör vara utformad på ett sådant sätt att kvinnor allmänt sett inte har sämre förutsättningar än män att få sjukdomsbesvär godkända som arbetsskador. I propositionen föreslogs ändringar av bevisreglerna vid prövning av arbetsskada enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF) med innebörden att beviskravet sänktes. Beviskravet sänktes från att det tidigare krävdes hög grad av sannolikhet för att en faktor i arbetet kan ge upphov till en sådan skada som den försäkrade har, till att det är tillräckligt att övervägande skäl talar för att skadan orsakats av arbetet. Regeringen uttalade i propositionen att det sänkta beviskravet i förening med principen om befintligt skick, som innebär att den försäkrade ska bedömas utifrån sina fysiska och psykiska förutsättningar, torde leda till att kvinnor i högre utsträckning kan få sina skador godkända som arbetsskador. Bevisregeln innebär att det ska göras en helhetsbedömning vid arbetsskadeprövningen. Det betyder att det inte enbart är det vetenskapliga stödet som ska ligga till grund för bedömningen av om övervägande skäl talar för ett samband. I budgetpropositionen 2012/13:1 utgiftsområde 10 behandlas skillnader mellan kvinnor och män i beviljande av arbetsskadelivränta. Regeringen anför följande: prövades 2 897 ärenden rörande arbetsskadelivränta. Dessa ärenden rör frågan om en försäkrad varit utsatt för skadlig inverkan i arbetet och om den försäkrades besvär har uppkommit till följd av detta. Beviljandegraden var i dessa ärenden för kvinnor och för män. Inspektionen för socialförsäkringen (ISF) har på regeringens uppdrag granskat processen vid beslut om arbetsskada utifrån ett jämställdhetsperspektiv samt åtgärder för att säkerställa likabehandling av kvinnor och män inom arbetsskadeförsäkringen (ISF 2011:15). ISF:s granskning avsåg ärenden rörande arbetssjukdomar som prövats enligt lagstiftning. ISF fann en liknande skillnad i beviljande för kvinnor och män. ISF bedömer att denna skillnad till största delen beror på att arbetsmarknaden fortfarande till stor del är könsuppdelad. Beviljandegraden är högre i mansdominerade yrken. Det gäller för såväl män som kvinnor. Inom samma yrkesområde är beviljandegraden för kvinnor och män i stort densamma. En möjlig förklaring är att män och kvinnor utsätts för olika risker i arbetslivet. Enligt statistik från drabbas män oftare av dödsolyckor och andra allvarliga arbetsskador. ISF pekar dock även på att de mest förekommande vetenskapliga referenserna som använder avser litteratursammanställningar där flertalet studier är genomförda i mansdominerade yrken. ISF anser även att det finns vissa brister i handläggning. Det är dock inte den huvudsakliga förklaringen till de skillnader som finns i beviljandegrad mellan kvinnor och män. har i en studie kommit till liknande resultat som ISF. Regeringen har i regleringsbrevet till () gett myndigheten i uppdrag att göra kunskapsöversikter beträffande arbetsmiljöns betydelse för uppkomst av sjukdom och därvid särskilt beakta kvinnors arbetsmiljöer. SBU har startat tre projekt som handlar om ryggbesvär, depressioner och utmattningstillstånd samt sömnsvårigheter. Dessa är diagnosområden där kvinnor är överrepresenterade. Projekten beräknas bli klara . Genom de kunskapsöversikter som SBU genomför kommer att få tillgång till ett nytt referensmaterial, som tar till vara aktuell forskning, inte minst om kvinnors arbetsmiljöer. Dessutom kommer kunskapen om var det behövs ytterligare forskning att öka. I budgetpropositionen (s. 31) behandlas vidare frågan om en förlängd satsning på kunskap avseende arbetsskador. Regeringen anser att det är viktigt att undanröja osakliga skillnader vid bedömning av arbetsskadeärenden. Regeringen förlänger därför satsningen på att () ska bistå med kunskapsöversikter vad avser arbetsmiljöns betydelse för uppkomst av sjukdom och då särskilt beakta kvinnors arbetsmiljöer och sjukdomar. Inspektionen för socialförsäkringen (ISF) har till uppgift att värna rättssäkerheten och effektiviteten inom socialförsäkringsområdet. Det första initiativet till att bilda Inspektionen för socialförsäkringen togs av regeringen i budgetpropositionen . Som bakgrund till detta framhöll regeringen att inte bör utöva tillsyn över sig själv och att den tidigare tillsynsmyndigheten () och tillsynsobjekten (de allmänna försäkringskassorna) hade gått upp i samma Regeringen konstaterade vidare att det var angeläget att rättssäkerheten och effektiviteten i socialförsäkringsadministrationen kontinuerligt är föremål för objektiv granskning. Myndigheten startade sin verksamhet . Enligt 1 § förordningen (2009:602) med instruktion för Inspektionen för socialförsäkringen har ISF till uppgift att genom systemtillsyn och effektivitetsgranskning värna rättssäkerheten och effektiviteten inom socialförsäkringsområdet. Med systemtillsyn avses granskning av om tillsynsobjektets egna system för styrning och kontroll säkerställer en korrekt och enhetlig tillämpning av det regelverk som tillsynsobjektet ska tillämpa. Med effektivitetsgranskning avses granskning av om tillsynsobjektets verksamhet fungerar effektivt med utgångspunkt i det statliga åtagandet. ISF har inte till uppgift att ta ställning i enskilda ärenden, har ingen normerande funktion och inte heller några sanktionsmöjligheter. ISF har inte något generellt informationsansvar mot allmänheten avseende lagstiftningen eller administrationen av socialförsäkringen. Regeringen gav genom beslut S2010/6425/SF myndigheten i uppdrag att granska processen vid beslut om arbetsskada ur ett jämställdhetsperspektiv. Uppdraget redovisades i en rapport (2011:15). I rapporten redovisas att tidigare uppmärksammade skillnader mellan män och kvinnor kvarstår. Orsakerna till detta finns enligt rapporten både inom och utom ansvarsområde. Yrke är enligt ISF den viktigaste faktorn, men eftersom yrkesvalen är könssegregerade får detta effekter på beviljandegraden av arbetsskadelivränta för kvinnor och män. Beviljandegraden är högre i mansdominerade yrken, för både män och kvinnor. Trots lagändring med sänkta krav på bevisning är förekomsten av medicinsk vetenskaplig evidens styrande för besluten, och de litteratursammanställningar som används av de försäkringsmedicinska rådgivarna i verksamheten bygger till största delen på forskning inom manligt dominerade yrken. Den granskning som har gjorts av Inspektionen för socialförsäkringen har också visat att utredningarna generellt sett är mindre väl genomförda vid avslag än vid beviljande och vid avslag i alltför hög utsträckning begränsar sig till yrkestitel och diagnos. De åtgärder som på regeringens uppmaning har vidtagit för att lösa problemet med skillnaden i beviljandegrad mellan kvinnor och män har enligt rapporten sammanfattningsvis inte varit tillräckliga. har i ett svar på rapporten till (dnr ) bl.a. anfört att ISF:s iakttagelser i stort stämmer överens med egna. gäller enligt instruktion (3a §) att myndigheten, senast efter det att Inspektionen för socialförsäkringen har lämnat en rapport som särskilt berör , ska kommentera inspektionens slutsatser och redovisa de eventuella åtgärder till regeringen som myndigheten avser att vidta med anledning av rapporten. har denna skyldighet reglerats som ett återrapporteringskrav i myndighetens regleringsbrev. publicerade 2011:16 med titeln: Varför finns det skillnader i bifallsfrekvensen inom arbetsskadeförsäkringen? En studie om orsakerna till skillnader i bifall och avslag mellan kön, födelseland och var beslutet fattas. Rapporten är ett resultat av en egeninitierad studie som har genomfört. Studien är begränsad till ett område inom arbetsskadeförsäkringen beslut om livränta på grund av skadlig inverkan. Studien pekar på att yrket spelar en central roll för hur ärenden utreds och i förlängningen även för vilket beslut som fattas. I studien jämförs underlagen för beslut och besluten för tre yrkesgrupper: gruv-, bygg- och anläggningsarbete, process- och maskinoperatörer samt vård- och omsorgsarbete. En parlamentariskt sammansatt kommitté har getts i uppdrag (dir. 2010:48) att se över de allmänna försäkringarna vid sjukdom och arbetslöshet. Kommittén ska överväga förändringar som kan leda till mer hållbara sjuk- och arbetslöshetsförsäkringar. Huvudmannaskapet för vissa delar av sjukförsäkringen ska enligt direktiven utredas. Kommittén ska analysera och överväga möjligheten att föra över ansvaret för de delar av sjukförsäkringen som kommittén finner lämpligt från offentliga aktörer till arbetsmarknadens parter eller privata aktörer. Ett område som då kan vara aktuellt är arbetsskadeförsäkringen. Vid överföring av försäkringar till arbetsmarknadens parter eller privata aktörer ska samhällets behov av att följa och analysera utvecklingen av t.ex. arbetsskador beaktas. Kommitténs överväganden och förslag ska enligt direktivet utgå från ett jämställdhetsperspektiv. Enligt det ursprungliga direktivet skulle kommitténs arbete slutredovisas i sin helhet men i ett tilläggsdirektiv (dir. 2012:90) har detta datum ändrats till . Utskottsbehandling av frågor gällande arbetsskador behandlade i betänkande 2012/13:SfU1 regeringens förslag till anslag inom utgiftsområdet 10 Ekonomisk trygghet vid sjukdom och funktionsnedsättning. I betänkandet behandlades även ett stort antal motioner från allmänna motionstiden som rör socialförsäkringsområdet. anförde följande under punkten Arbetsskadeersättningar m.m.: Regeringens förslag till medelsanvisning för anslaget 1:2 Arbetsskadeersättningar m.m. har inte föranlett några motionsyrkanden. Utskottet tillstyrker förslaget. I budgetpropositionen anges att de stora oförklarade skillnaderna mellan kvinnor och män vid beslut om arbetsskadelivränta är ett problem och att regeringen därför gett ISF i uppdrag att analysera hela beslutsprocessen vid beslut om arbetsskadelivränta. ISF har därefter i rapporten om arbetsskada ur ett jämställdhetsperspektiv Livränta till följd av sjukdom (2011:15) bl.a. angett att skillnaderna mellan män och kvinnor kvarstår och att orsakerna till detta finns både inom och utom ansvarsområde. I rapporten påtalas dock att yrke är den viktigaste faktorn, men då yrkesvalen är könssegregerade får detta effekter på beviljandegraden för kvinnor och män. Trots lagändring med sänkta krav på bevisning är förekomsten av medicinsk vetenskaplig evidens styrande för besluten, och de litteratursammanställningar som används av de försäkringsmedicinska rådgivarna i verksamheten bygger till största delen på forskning inom manligt dominerade yrken. Granskningen har också visat att utredningarna generellt sett är mindre väl genomförda vid avslag än vid beviljande och vid avslag i alltför hög utsträckning begränsar sig till yrkestitel och diagnos. De åtgärder som på regeringens uppmaning har vidtagit för att lösa problemet med skillnaden i beviljandegrad mellan kvinnor och män har enligt ISF inte varit tillräckliga. Utskottet beklagar att kvinnors arbetsskador fortfarande bedöms på ett annat sätt än männens arbetsskador. En del av förklaringen till detta är som framgår av ISF:s rapport de könssegregerade yrkesvalen men också att det fortfarande finns brister i handläggningen hos , t.ex. att den forskning som bildar underlag för beslut i arbetsskadeärenden i huvudsak har genomförts inom manligt dominerade yrken. Det förhållandet att SBU ska bistå med kunskapsöversikter vad avser arbetsmiljöns betydelse för uppkomsten av sjukdom och då särskilt kvinnors arbetsmiljöer och sjukdomar är därför både nödvändigt och förhoppningsvis även tillräckligt för att undanröja påtalade brister. Vidare vill utskottet framhålla att den parlamentariska socialförsäkringsutredningen har i uppdrag att utreda hur arbetsskadeförsäkringen ska vara utformad . Mot bakgrund av detta avstyrkte utskottet de aktuella motionsyrkandena och uttalade att det inte var aktuellt för att ta initiativ till förändringar av reglerna för arbetsskadeförsäkringen. Uttalanden i kammaren från statsråd Statsrådet har under /12 i två interpellationsdebatter svarat på frågor om arbetsskadeförsäkringen. I interpellationsdebatten anförde statsrådet följande som svar på interpellation 2011/12:91 om brister i arbetsskadeförsäkringen: Inspektionen för socialförsäkringen (ISF) har på regeringens uppdrag granskat hela beslutsprocessen vid beslut om arbetsskada utifrån ett jämställdhetsperspektiv. Rapporten analyseras på . De huvudsakliga förklaringarna till skillnaderna mellan kvinnor och män tycks inte vara prövning. Kvinnor och män som arbetar inom samma yrke beviljas arbetsskadelivränta i ungefär lika stor utsträckning. Skillnaden i beviljandefrekvens tycks i stället huvudsakligen bero på att arbetsmarknaden för kvinnor är en annan än den för män. Antalet godkända arbetsskador är högre i typiskt manliga yrken än i typiskt kvinnliga. Detta skulle kunna bero på att typiskt manliga yrken i viss utsträckning är farligare. För detta talar till exempel att allvarliga olyckor på arbetet enligt statistik från och Försäkring drabbar fler män än kvinnor. Dödsfall genom arbetsolyckor drabbar också oftare män än kvinnor. ISF har också pekat på att kunskapen om arbetsmiljöns betydelse för uppkomst av sjukdom är större för mansdominerade arbetsmiljöer. Detta är sannolikt riktigt. För att ta till vara den forskning som finns har regeringen gett i uppdrag att bistå med kunskapsöversikter beträffande risker för arbetssjukdomar, särskilt när det gäller kvinnors arbetsmiljöer. Genom att göra sådana översikter kommer vi även att få en bättre bild av var det finns behov av ytterligare forskning. ISF har även väckt frågan om en mer omfattande förändring av arbetsskadelagstiftningen. Detta kräver dock en djupare analys. Jag vill även erinra om att den parlamentariska Kommittén om hållbara försäkringar vid sjukdom och arbetslöshet, den parlamentariska , har till uppgift att överväga om huvudmannaskapet för arbetsskadeförsäkringen bör ändras. Statsrådet uttalade vidare som svar på interpellationerna 2011/12:220 och 226 följande om vilka åtgärder som avses att vidtas för att säkerställa att arbetsskadeförsäkringen är rättssäker och jämställd: Jag anser att det är mycket viktigt att tillämpningen av arbetsskadeförsäkringen sker på ett jämställt sätt. Det var bland annat därför som regeringen gav Inspektionen för socialförsäkringen (ISF) i uppdrag att granska hela beslutsprocessen vid beslut om arbetsskada utifrån ett jämställdhetsperspektiv. ISF fick också i uppdrag att granska åtgärder för att säkerställa att kvinnor inte särbehandlas vid beslut om arbetsskada. ISF har riktat kritik mot brister i handläggning. I ett svar har också sagt att sådana brister har funnits. har därför låtit samtliga handläggare genomgå en utbildning i hur exponeringsutredningar bör göras och även utarbetat ett nytt metodstöd. Det är dock, enligt ISF, inte handläggning som främst förklarar skillnaderna i utfall för kvinnor och män. Kvinnor och män som arbetar inom samma yrke beviljas arbetsskadelivränta i lika stor utsträckning. Skillnaden i beviljandefrekvens tycks i stället huvudsakligen bero på att arbetsmarknaden för kvinnor och för män fortfarande ser olika ut. Antalet godkända arbetsskador är högre i typiskt manliga yrken än i kvinnliga. Detta skulle kunna bero på att typiskt manliga yrken i vissa avseenden är farligare. För detta talar till exempel att allvarliga olyckor på arbetet enligt statistik från och Försäkring drabbar fler män än kvinnor. Dödsfall genom arbetsolyckor drabbar också oftare män. Men ISF har också påpekat att själva kunskapen om arbetsmiljöns betydelse för uppkomst av sjukdom är större för mansdominerade arbetsmiljöer. Detta är sannolikt riktigt. För att ta till vara den forskning som finns har regeringen gett i uppdrag att bistå med kunskapsöversikter beträffande risker för arbetssjukdo- mar och då särskilt när det gäller kvinnors arbetsmiljöer. Genom att göra sådana översikter kommer vi även att få en bättre bild av var det finns behov av ytterligare forskning. ISF har även väckt frågan om en mer omfattande förändring av arbetsskadelagstiftningen. Detta kräver dock en djupare analys. Jag vill även påminna om att den parlamentariska kommittén, det vill säga Parlamentariska socialförsäkringsutredningen, har till uppgift att överväga om huvudmannaskapet för arbetsskadeförsäkringen bör förändras. Jag säger för tredje gången, med risk för att bli lite tjatig, att jag tycker att det är viktigt att vi har en försäkring som tar de sjukdomar och olycksfall i arbetet som drabbar kvinnor, vare sig de är i kvinnodominerade eller mansdominerade yrken, på precis lika stort allvar som vi traditionellt har tagit arbetssjukdomar och arbetsolyckor som drabbar män. Jag tycker att det är en viktig fråga. Jag vill lika lite som ni acceptera en situation där kvinnor upplevs bli diskriminerade systematiskt, vad det än beror på. Jag säger också för tredje gången att arbetsskadeförsäkringen inte ersätter sjukförsäkringen. Om ni i praktiken vill ta bort den ganska strikta kopplingen sedan kan man diskutera vilket ordval man ska ha mellan arbetet och de sjukdomar och skador som man kan begära ersättning för är det en annan sak. Men vill man ha en så strikt koppling måste man hitta modeller för att behålla den strikta kopplingen och genom kunskap se till att inte kvinnor av någon märklig hävd kommer sämre ut ur en sådan prövning. Det är precis det jag har försökt säga . Vi har påbörjat den processen, och vi avser att slutföra den. Men det finns ingen alldeles enkel lösning. Man löser det inte enkelt genom att vare sig anklaga för att systematiskt strunta i människor som har drabbats av sjukdomar eller skador eller säga att vi redan har all kunskap som behövs. Vi behöver kunskap och rätt metoder, och vi behöver göra det samlat. Dessutom behöver vi ställa frågan om själva försäkringen bygger på lagtext som fungerar bra nog. Jag utesluter absolut inte lagförändringar på detta område. Jag vill bara att vi ska veta vad vi gör när vi prövar en så viktig fråga. I betänkande 2008/09:KU20 behandlade utskottet en granskningsanmälan gällande beredningen inför bildandet av 2005. Utskottet anförde bl.a. följande i detta ärende: Utskottet vill också framhålla att regeringen bär ett ansvar för myndigheters verksamhet och att ett särskilt ansvar innehas av det ansvariga statsrådet. Det ankommer på vederbörande statsråd att sörja för att regeringen vid behov vidtar sådana åtgärder som kan erfordras för att avhjälpa brister i myndigheters verksamhet, även om varje förvaltningsmyndighet är självständig i den omfattning som följer av 11 kap. 7 § regeringsformen och myndighetens chef är ansvarig för att myndighetens verksamhet bedrivs författningsenligt och effektivt. Utskottets granskning har inte visat på några brister i beredningen av omorganisering. Granskningen har också visat att ansvarigt statsråd har följt utvecklingen vid myndigheten och medverkat till att åtgärder vidtagits för att försäkra sig om att myndigheten i sin verksamhet efterlever beslut i den aktuella frågan. I samma betänkande behandlades även en anmälan om huruvida getts rimliga villkor att sköta sitt uppdrag. Utskottets ställningstagande i denna fråga löd: Utskottet vill inledningsvis betona vikten av att reformer föregås av grundlig beredning med sedvanlig remissbehandling m.m. Vid förändringar av myndighetsstrukturer eller andra organisatoriska förändringar är det ofta fråga om längre förändringsprocesser där det även kan finnas anledning att under processens gång dra lärdom av gjorda erfarenheter. Det är därför också viktigt att riksdag och regering i efterhand följer upp och utvärderar en myndighets verksamhet för att förvissa sig om att den bedrivs i överensstämmelse med vad som har varit avsett.