bet · H001TU7 · 2013-03-18 00:00:00 — Huruvida en annan stat inom EES skulle acceptera ett utdrag ur körkortsregistret som visar att behörigheten att köra inte har upphört är svårt att uttala sig generellt om, men enligt uppgifter från Transportstyrelsen får myndigheten förfrågningar från bl.a. , , , , , och om att lämna uppgifter om körkortsbehörighet för personer som vill förnya sin körkortshandling i fall där giltighetstiden har gått ut. Enligt Transportstyrelsen skickas ingen ansökningsblankett till den som är bosatt i en annan stat inom EES eftersom inte kan förnya körkortet. Inte heller har ansökningsblanketter skickats till boende utomlands då körkortsregistret inte har några utländska adresser registrerade. Utskottet kan konstatera att det sannolikt kan förekomma problem i vissa länder för personer som vill förnya sin körkortshandling i fall där giltighetstiden har gått ut, men att det i dessa fall inte är någon skillnad för utlandsboende svenskar i förhållande till övriga innevånare i det land i vilket körkortet ska förnyas. När det gäller frågan om en översyn av valideringen av utländska körkort i konstateras att utskottet har behandlat denna fråga, bl.a. i betänkande 2011/12:TU4. Utskottet konstaterade då att lagstiftningen på trafikområdet normalt inte så explicit brukar peka ut enskilda länder som i det här fallet med och samt att liknande typer av tillämpningsfrågor i stället ofta regleras genom förordningar utfärdade av regeringen eller genom myndighetsföreskrifter. Utskottet framhöll även vikten av att den internationellt sett höga trafiksäkerheten i inte äventyras genom att mindre väl utbildade trafikanter får möjlighet att byta ut sina utländska körkort. I sammanhanget nämndes särskilt den ökade vikt som läggs vid riskutbildningen i samband med förarutbildningen i , en kompetens som inte helt kan prövas vid ett förarprov. Utskottet konstaterade att utbildning, forskning och arbete är en ökande anledning till att människor flyttar till andra länder och att också kraven på ett regelverk som underlättar människors vardag ökar med en ökad globalisering. Utskottet pekade på att en möjlighet att ge regeringen befogenhet att t.ex. ingå avtal med andra länder skulle, enligt utskottets uppfattning, också innebära att de svenska körkortsinnehavare som studerar, forskar eller arbetar i andra stater än de inom EES, och lättare skulle kunna byta ut sitt svenska körkort mot ett körkort i det aktuella landet. Utskottet förutsatte därför att regeringen inom ramen för den fortsatta utvecklingen av ett smidigt och ändamålsenligt regelverk med fortsatt höga krav på trafiksäkerhet överväger om det finns skäl att ändra den nuvarande regleringen av körkortsutbyten. Utskottet avstyrker därmed motionerna 2012/13:T337 (M) och 2012/13:T392 (S). Äldre och personer med funktionsnedsättning Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om krav på synfältstester, inrättande av trafikmedicinska centrum samt införande av körkortsprov för personer . Det finns inte några studier som visar att ökande ålder i sig innebär en ökad trafikolycksrisk och utskottet finner därmed inte anledning att ta något initiativ för återkommande körkortsprov för förare som har fyllt . I motion 2012/13:T239 av och (båda S) anförs att allt fler äldre har körkort och att de vill använda det så länge det är möjligt. Många har lång erfarenhet av bilkörning och äldre anpassar ofta bilkörningen bättre efter väglag och situation än yngre förare. Motionärerna pekar på att det finns uppgifter om att förare som har fyllt löper fem gånger större risk att råka ut för en olycka än medelålders förare. Många olika faktorer påverkar bilkörningen för äldre, bl.a. försämras synen, hörseln och reaktionsförmågan med stigande ålder, vilket kan få allvarliga konsekvenser i trafiken. Motionärerna hänvisar vidare till en undersökning som visar att det främst är trötthet och sjukdom som ligger bakom olyckor med äldre förare. Eftersom det är viktigt för äldre att behålla rörligheten är det angeläget att kontrollera deras förmåga att köra bil. Utifrån detta framförs att det borde finnas någon typ av körkortsprov för förare som har fyllt , som återkommer exempelvis . (S) framför i motion 2012/13:T280 att med en ökande andel äldre personer i vårt samhälle har frågan om hur dessas mobilitet ska bevaras alltmer kommit i fokus. För att motivera krav på kompetensunderhåll både vad gäller körförmåga och trafikkunskaper är det angeläget att synen på körkortet ändras, d.v.s. att körkortet är ett kompetensbevis och inte en mänsklig rättighet. Äldre bilförare är överrepresenterade räknat i dödsfall och svåra skador i trafiken, vilket främst förklaras av den gamla kroppens minskade tålighet för olyckstrauman. Inget tyder på att friska äldre bilförare löper någon ökad risk för olycksinblandning. måste trafiksystemet anpassas så att även förare med vissa funktionsnedsättningar kan fortsätta att köra bil. Motionären pekar vidare på att det finns olika aspekter på hur äldres mobilitet ska kunna upprätthållas. Vidare framhålls att läkarna måste ta ett större ansvar men att de kan behöva stöd genom t.ex. trafikmedicinska centrum som kan vara ett viktigt medel för att bibehålla äldres mobilitet. Då landstingen har ett delansvar i körkorts- och mobilitetsfrågorna är det önskvärt att hitta ett hållbart alternativ för finansieringen av körkortsmedicinska undersökningar. , som är en sektion av , har tagit fram ett förslag som avses kunna motsvara en översyn av läkarnas anmälningsplikt. Enligt motionären bör dessa förslag förverkligas så att det finns tillgång till trafikmedicinska centrum i alla delar av landet för att bibehålla mobiliteten hos äldre personer och personer med funktionsnedsättning. I motion 2012/13:T344 av och (båda C) anförs att liksom övriga EU-länder självfallet ska ha bilförare som kör säkert och som har tillräckligt goda förutsättningar för att köra säkert. Det är därför viktigt att ställa krav på t.ex. omdöme, kunskaper och synförmåga hos svenska körkortsinnehavare. måste alltid en avvägning göras av hur långt kraven ska sträckas. I har läkare anmälningsskyldighet när man bedömer att en patient av medicinska skäl är olämplig som bilförare och det är läkarnas bedömning som avgör vilka som kommer att prövas av Transportstyrelsens körkortsenhet. Transportstyrelsen och dess trafikmedicinska råd har infört detaljerade krav på vilka testresultat som måste uppnås i olika synfältstestapparater. Bland svenska trafiksäkerhetsexperter är meningarna delade om det rimliga i dagens krav på synfält. De forskningsresultat som finns kring denna synproblematik och som uppenbarligen tolkas annorlunda i andra länder har inte lett till någon uppmjukning av den strängare svenska tillämpningen. Motionärerna menar att testet är mycket stressande då olika apparater och utförare kan ge betydande spridning i resultaten. I stället för att slaviskt följa testmaskiner ger test i bilkörningssimulatorer ett bättre underlag för att bedöma syn- och synfältsfel. Motionärerna anser att det borde vara en politisk fråga om en myndighet uppställer så stränga krav på synförmågan för att få körkort, att människor i till skillnad från de flesta andra länder i betydligt högre utsträckning fråntas sina körkort vid begränsade fel på synfältet. Motionärerna yrkar därför på en utredning av om stränga krav på specifika synfältstester borde mildras (yrkande 1) samt på att överväga en höjning av forsknings- och utvecklingsanslagen för att utveckla körsimulatorer i (yrkande 2). När det gäller inrättandet av trafikmedicinska centrum kan utskottet konstatera att frågan har utretts tidigare. avrapporterade ett regeringsuppdrag som omfattade läkares anmälningsskyldighet, utformningen och finansieringen av trafikmedicinska centrum samt behov och möjligheter att utfärda körkort med begränsad behörighet. Uppdraget hade utförts tillsammans med och ett av förslagen var att skapa trafikmedicinska centrum och enheter i hela landet. När det gäller frågan om att inrätta trafikmedicinska centrum har detta därefter tagits upp av regeringen i propositionen Några körkorts- och fordonsfrågor (2009/10:198). I propositionen redovisade regeringen sin bedömning att ett system med trafikmedicinska center och trafikmedicinska enheter inte borde genomföras. Regeringens bedömning gick emot det förslag som tidigare hade lämnats av dåvarande om att den trafikmedicinska kompetensen borde stärkas genom införande av ytterligare trafikmedicinska centrum och enheter och att detta skulle utgöra en möjlighet för att ytterligare samla medicinsk expertis på området och utveckla stödet till läkarna i trafikmedicinskt hänseende. Regeringens bedömning grundades på att det skulle krävas avsevärda resurser för att bygga upp det föreslagna nätet av specialkompetenta trafikmedicinska enheter och centrum. Regeringen hänvisade även till att den delade uppfattning om att de förslag som dåvarande hade lämnat inte var tillräckligt genomlysta i centrala frågor om huvudmannaskap och finansiering. Utskottet vill påminna om att utskottet har behandlat frågan om trafikmedicinska centrum och då framhöll att det är viktigt att trafikmedicinsk kompetens och expertis utnyttjas på bästa sätt samt att det är viktigt att läkare känner sig trygga i de trafikmedicinska bedömningar de ska göra. När det gäller kraven på synfält finns regler om detta i Transportstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om medicinska krav för innehav av körkort m.m. (2 kap. 4 § TSFS 2010:125). Utskottet har fått följande information från Transportstyrelsen. De svenska kraven är inte strängare i gradtalen än i det bakomliggande direktivet. Vidare anges i de svenska kraven att en del defekter kan accepteras. Den nu gällande regleringen är mer detaljerad än den tidigare och kraven kan därför uppfattas som högre än de föreskrifter som gällde före . De nya reglerna medför dock i praktiken lägre krav för flertalet personer med synfältsdefekter . Det som det finns skillnader kring mellan och andra länder är att man ger dispenser efter praktiskt körtest, eller till och med skriver in det praktiska körtestet i föreskriften som i t.ex. . Transportstyrelsen har varit mycket tveksamt till värdet av körprov som bedömningsunderlag i detta sammanhang. Förarprövare är utbildade och tränade att göra andra slags bedömningar än av synfältsdefekters betydelse i trafiken. Förarprovet är enligt Transportstyrelsens mening också ett för grovt stickprov och pågår för att kunna utgöra underlag för denna bedömning. Enligt Transportstyrelsen fortskrider arbetet med att utveckla en simulator för syntester. När denna är färdig kommer Transportstyrelsen att få en metod som är mer trafiksäker, mer rättssäker, möjlig att göra standardiserade provokationer i och där det blir möjligt att avgöra hur väl man har lärt sig att kompensera för sina synfältsdefekter. Simulatorutvecklingen kommer att inledas med ett internationellt symposium i där frågan om förhållningssätt (till framför allt värdet av praktiskt körprov) kan vara för strängt kommer att diskuteras. Utskottet har även vid tidigare tillfällen behandlat frågan om krav på synfält för att få ta och inneha körkort. Utskottet välkomnar det pågående arbetet med simulatorutveckling och de möjligheter som detta kan komma att innebära när det gäller att erbjuda simulatortester för personer med olika medicinska körkortshinder. Utskottet vill även påminna om att frågan om synfältskrav för körkort varit föremål för en interpellation som besvarades av infrastrukturministern . Infrastrukturministern framhöll då att det är avgörande för trafiksäkerheten att förare har god syn. Vidare anfördes att man inom EU gemensamt har tagit fram harmoniserade medicinska minimikrav för bl.a. syn. Dessa synkrav, som de svenska bestämmelserna utgår ifrån, innebär bl.a. krav på en viss synskärpa samt på att det inte finns allvarliga syndefekter eller synbortfall, framför allt vad gäller det centrala synfältet. Infrastrukturministern framförde vidare att de syntester som används är internationellt erkända och väl beprövade när det gäller att upptäcka syndefekter. Hon pekade på att de kan upplevas som statiska av personer som anser att de kan kompensera för sitt synfel och som dessutom har lång erfarenhet av körning, men att det finns möjligheter att ansöka om undantag från synkraven. Infrastrukturministern konstaterade att det saknas möjligheter att i pröva dessa personers körförmåga på annat sätt än genom konventionella syntester, men att VTI och Transportstyrelsen undersöker möjligheterna att utveckla metoder för att använda körsimulatorer vid bedömning av körkortsinnehavares förmåga att framföra fordon säkert. Ministern konstaterade att detta kan komma att innebära att körkortsinnehavare kan erbjudas en möjlighet att på ett trafiksäkert sätt pröva sin körförmåga i en simulator. När det gäller förslag om att införa periodiskt återkommande körkortsprov för förare som har fyllt kan utskottet konstatera att det i körkortslagen 10 kap. 2 § regleras att om en läkare vid undersökning av en körkortsinnehavare finner att körkortsinnehavaren av medicinska skäl är olämplig att ha körkort, ska läkaren anmäla detta till Transportstyrelsen. Innan anmälan görs ska läkaren underrätta körkortsinnehavaren. Anmälan behöver inte göras om det finns anledning att anta att körkortsinnehavaren kommer att följa läkarens tillsägelse att avstå från att köra körkortspliktigt fordon. Om en läkare vid undersökning eller genomgång av journalhandlingar finner det sannolikt att körkortsinnehavaren av medicinska skäl är olämplig att ha körkort och körkortsinnehavaren motsätter sig fortsatt undersökning eller utredning, ska läkaren anmäla förhållandet till Transportstyrelsen. När det gäller körkortstester för äldre bilförare finns det enligt Transportstyrelsen inte några studier som stödjer att det är enskilda kunskapsbrister som allmänt sett skulle var den bakomliggande orsaken till olyckor när det gäller förare med lång erfarenhet eller hög ålder. Däremot vet man ganska väl att vissa sjukdomstillstånd ger nedsatta kognitiva eller fysiska funktionsstörningar som ger förhöjda risker. Enligt Transportstyrelsen finns medicinskt stöd för att vissa sjukdomar (kanske de flesta) blir vanligare med ökande ålder. Det är dock sjukdomsbilden och inte åldern i sig som är av intresse. Läkarnas anmälningsplikt kan därför enligt myndigheten ses som ett mer effektivt medel i arbetet att identifiera vilka som bör bli föremål för vidare åtgärder jämfört med att införa nya förarprov för alla inom en viss åldersgrupp. Att införa nya förarprov för äldre för att kunna identifiera dem som inte bör få behålla sitt körkort eller behöver insatser för att på ett trafiksäkert sätt kunna fortsätta att köra bil, kan innebära att den stora insats som måste göras inte står i proportion till utfallet i form av ökad trafiksäkerhet på vägarna. Utskottet delar denna uppfattning. Äldre förares ofta långa erfarenhet väger i långa stycken upp den prestationsförmåga som annars prövas i prov hos nya och ovana förare. De äldre är också oftare beredda att anpassa sin körning till allmänna åldersförändringar (t.ex. försämrat mörkerseende, genom att undvika att köra när det är mörkt) som unga och oerfarna förare har svårare att göra. Utskottet vill avslutningsvis påminna om att regeringen i proposition 2011/12:25 Genomförandet av det tredje körkortsdirektivet har pekat på en rapport från dåvarande och att det inte finns några studier som visar att ökande ålder i sig innebär en ökad trafikolycksrisk. Flertalet äldre förare anpassar körningen till sin förmåga. Några bärande trafiksäkerhetsmässiga skäl för att införa periodiska läkarundersökningar för äldre förare finns inte och de erfarenheter som andra länder har av sådana system visar inte heller på några effekter på trafiksäkerheten. Regeringen har även hänvisat till att ett system med återkommande läkarkontroller av äldre körkortsinnehavare skulle bli mycket resurskrävande och kostsamt och att avsaknaden av behovet, bristen på visad effekt där det införts samt de mycket stora kostnader som ett system med periodiska läkarundersökningar skulle leda till utgör skäl att inte införa en sådan regel. Utskottet ser därför ingen anledning att vidta några åtgärder och avstyrker därmed motionerna 2012/13:T239 (S), 2012/13:T280 (S) och 2012/13:T344 (C) yrkandena 1 och 2. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om kompetenskrav för utryckningsförare. Utskottet utgår från att respektive arbetsgivare tillgodoser utryckningspersonalens behov av lämplig utbildning och säkrar att förarna har den kompetens som är nödvändig för att framföra utryckningsfordonen på ett trafiksäkert sätt. Utskottet välkomnar även den förstärkning av polisens förarutbildning som inleds 2013. Jämför reservation 12 (S, MP, V). (M) anför i motion 2012/13:T209 att utryckningsfordon dessvärre ofta råkar ut för olyckor i tjänsten. Polis, brandkår och ambulans m.fl. ska självfallet uppträda på ett trafiksäkert och lämpligt sätt också under utryckning. Kostnaderna för olyckorna är omfattande då människor skadas eller dödas. Att en utryckning dessutom försenas eller rent av ställs in är också mycket illa och utsätter i sin tur människor och egendom för fara. Motionären framhåller att detta är ett betydande arbetsmiljöproblem för många utryckningsförare och en källa till många av de arbetsskador som de drabbas av. framhålls att det är positivt att det har införts en nationell förarutbildning inom polisen men också att det inom polisen finns en oro för att problemet kommer att förvärras då de nya eleverna på polishögskolorna oftast har betydligt mindre körvana än tidigare årskullar. Utryckningsförare är till allra största del anställda av olika regionala aktörer och motionären pekar på att dessa aktörer bör ha en god kunskap om utryckningsförarnas uppdrag. Utifrån detta framhålls att det är angeläget att se över möjligheten att förbättra utbildningen för och trafiksäkerhetsmedvetandet hos utryckningsförare. (KD) pekar i motion 2012/13:T220 på att det inträffar i snitt ca 200 trafikolyckor i där poliser är inblandade. I enlighet med EU-direktiv krävs särskild utbildning och yrkeskompetensbevis för att få framföra buss eller tung lastbil i yrkesmässig trafik. Enligt motionären borde ett motsvarande nationellt system inrättas för förare av utryckningsfordon. Erfarenheterna vid Trafikcenter i Kumla är en resurs i arbetet med att ta fram ett nationellt yrkeskompetensbevis för förare av utryckningsfordon, med en standardiserad och återkommande utbildning. Motionären yrkar därför på att ett nationellt yrkeskompetensbevis för förare av utryckningsfordon inrättas. I motion 2012/13:T258 av och (båda M) anförs att Katastrofmedicin vid studerade ambulansolyckor vid ett försäkringsbolag och att det i av olyckorna med personskador var ambulansföraren som vållade olyckan. Liknande problematik återfinns även inom annan blåljuskörning. Motionärerna pekar vidare på att ambulanssjukvården i vann prehospitala pris för sin unika utryckningsförarutbildning. I har ambulanserna även utrustats med särskilda mätinstrument och kameror som registrerar händelseförloppet under en utryckning. Detta material kan sedan utvärderas och resultera i feedback till berörd personal så att deras insatser blir bättre för varje utryckning. När det gäller olyckor vid utryckningskörning framhåller motionärerna att det är viktigt att komma ihåg att detta är ett nationellt problem som ser likadant ut i hela landet och att behovet av säkerhet vid blåljuskörning är lika stort i andra län som i . Motionärerna framhåller vidare att rätt kompetens kan vara skillnaden mellan liv och död där såväl patientens som ambulanspersonalens egen säkerhet står på spel. Utifrån detta föreslås en översyn av möjligheten till en nationell utbildning för blåljuskörning. I motion 2012/13:T281 av (S) anges att det nuvarande regelverket inte ställer särskilda krav som säkerställer den kompetens som finns för annan yrkesmässig trafik och att man i praktiken kan framföra en ambulans och påkalla fri väg med ett B-körkort även om ambulansen väger över . har vissa landsting planer på att införskaffa fordon som väger . Det finns med nuvarande lagstiftning inte krav på C-körkort för dessa fordon. Att satsa på utbildning av utryckningsförare är en klok skadepreventiv investering som kan spara resurser och förhindra mänskligt lidande eftersom olyckor med utryckningsfordon därigenom kan undvikas. Mot bakgrund av detta yrkas på en översyn och att det läggs fram ett förslag om krav på nationella regler och kompetensmål för utryckningsförare inom ambulanssjukvården. Inom landstingens ambulansverksamheter är det vanligt att man använder ambulanser med en tjänstevikt på drygt och en totalvikt på ca . Utryckningspersonal som har tagit körkort före har rätt till dispens som innebär att de kan köra utryckningsfordon, t.ex. ambulans, med körkortsbehörighet B. Som ett led i att säkra att utryckningspersonalen kan köra fordonen på ett säkert sätt genomför landstingen olika egeninitierade utbildningsinsatser i form av introduktionsutbildning och fortlöpande utbildningsinsatser, t.ex. vinterhalkkörning. Inom vissa ambulansverksamheter används även faddersystem där rutinerade ambulansförare kör på s.k. prioritet 1-utryckningar, medan nyare ambulansförare får köra utryckningar med prioritet 2 och 3 under handledning. Vissa landsting går dessutom in med medel till nyanställda som har tagit körkort efter och bara har B-berörighet så att dessa ska kunna utbilda sig till C-behörighet. utarbetade representanter för , dåvarande , , och dåvarande en broschyr med grundläggande kompetensmål för utryckningsfordon. Ambitionen med broschyren var att ge tydliga incitament för utbildare och utryckningsorganisationer att så långt det är möjligt säkerställa att svenska utryckningsförare har god förarkompetens vid utryckningskörning. Broschyren har sedan använts av olika huvudmän som stöd för deras egna utbildningar. Här kan också noteras att affärsdrivande verksamhet tillhandahåller ett koncept för utbildning av instruktörer som kan utbilda och fortbilda personal i utryckningskörning. När det gäller polisens förarutbildning har utskottet fått information om att det nu förstärks i utbildningen. Utskottet välkomnar detta. Enligt uppgift från polisen började Polisens Nationella Förarutbildning att ta form 2010 och kommer att börja tillämpas . Avsikten med det nya konceptet är att skapa en enhetlig utbildning inom polisen i , där målen ska vara desamma. En röd tråd ska löpa genom hela trafikutbildningen, från det att man påbörjar sin polisutbildning, vidare genom praktikterminen, därefter till den polistaktiska bilkörningen och slutligen till eventuella fortbildningar och speciallistutbildningar som bl.a. mc-grundkurs för poliser samt instruktörs- och länsinstruktörsutbildningar. Den nya utbildningen kan ses som ett slags trestegsraket där det första steget, som omfattar , sker under studietidens fyra första terminer vid samt polisutbildningarna i och . Det första steget kräver att föraren ska kunna framföra ett fordon på ett föredömligt och säkert sätt. Med föredömlighet menas att man kan följa regelsystemet i trafiken under tjänsteutövning i enlighet med 11 kap. trafikförordningen. Det andra steget, som omfattar , ligger under länspolismyndigheternas ansvar och sker under den femte terminen, praktiken. Målet med detta steg är att studenten efter avklarad utbildning ska klara av att framföra ett fordon under brådskande tjänsteutövning enligt 11 kap. trafikförordningen. Det tredje steget, som omfattar , innefattar kursen polistaktisk bilkörning. Efter godkänd kurs får studenten förtroendet att framföra ett utryckningsfordon under trängande fall i enlighet med 11 kap. trafikförordningen. För att kvalitetssäkra utbildningen fullt ut krävs att instruktörer på lokal nivå ska ha genomgått en av myndigheten anordnad instruktörsutbildning med godkänt resultat.