bet · H001MJU15 · 2013-04-09 00:00:00 — Arbetet utgår från de översyner som har gjorts för att åstadkomma en tydligare lagstiftning som på ett bättre sätt tillgodoser att myndigheters, enskildas och verksamhetsutövares resurser används där de gör störst miljönytta (se vidare Områden av riksintresse och miljökonsekvensbeskrivningar, SOU 2009:45, och Enklare lagtext om miljökonsekvensbeskrivningar, Ds 2009:65). Därefter har en promemoria utarbetats inom med förslag till ett helt nytt 6 kap. och en miljökonsekvensförordning som gick ut på remiss . Förslaget i promemorian går ut på att förenkla och effektivisera MKB-förfarandet utan att för den skull göra avkall på miljöskyddet. Kommissionen lämnade lämnat ett förslag till ändring av det s.k. miljökonsekvensbeskrivningsdirektivet, eller MKB-direktivet, som tillämpats (förslag om ändring i direktiv /92/EU om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt, KOM(2012) 628, 2012/13:FPM27). Förslaget syftar till att skärpa bestämmelserna om miljökonsekvensbedömningens kvalitet, att förbättra samstämmigheten med annan EU-lagstiftning och internationell rätt samt att förenkla procedurerna. Den preliminära svenska inställningen är att en ändring av direktivet inte väsentligen bör avvika från den svenska lagstiftningen på området och från de ändringsförslag som remitterats. Regeringen motsätter sig därför de ändringar i direktivet som innebär sådana väsentliga avvikelser. Ett flertal andra medlemsstater har också framfört kritik mot dessa ändringar. höll en riktlinjedebatt om förslaget. Regeringens förslag till ett nytt 6 kap. sammanställs nu inom departementet parallellt med att Europeiska kommissionens förslag om ett reviderat MKB-direktiv förhandlas i . Genom ett beslut antog regeringen mineralstrategi. Visionen för strategin är att man genom en långsiktigt hållbar användning av landets mineralresurser i samklang med miljö-, natur- och kulturvärden skapar tillväxt i hela landet. Tillväxt inom gruv- och mineralnäringen måste ske med respekt för och i samklang med miljövärden, kulturmiljöer och andra näringar. En långsiktigt hållbar gruv- och mineralnäring tar hand om negativa miljöeffekter som uppstår genom verksamheten i ett livscykelperspektiv. För att främja en ökad samverkan och synergi mellan gruv- och mineralnäringen och andra näringar föreslås att i ges i uppdrag att leda ett arbete för att ta fram en vägledning för samråd och kommunikation mellan rennäringen och gruvnäringen under tillståndsprocesser för prospektering och brytning. Båda näringarnas branschorganisationer, och Bergsstaten, ska ges möjlighet att delta i arbetet. Vidare ges i uppdrag att i samarbete med ta fram en som står inför stora gruvetableringar eller expansioner av befintliga gruv- och täktverksamheter. ska belysa vilka åtgärder som behöver vidtas av kommunen och fungera som hjälp för kommunen i dialogen med exploatören. Ett nationellt mineralforum ska inrättas för att följa genomförandet av den svenska mineralstrategin och för att främja dialog mellan aktörerna, ge tillfälle till informations- och kunskapsutbyte och samordna omvärldsbevakning och omvärldsanalys. Forumet ska ledas av näringsministern och ska samla företag inom gruv- och mineralnäringen, kommuner, aktörer som har samordningsansvar för regionalt tillväxtarbete i länen, myndigheter och bransch- och intresseorganisationer som berörs av och bidrar till gruv- och mineralnäringens verksamhet. Slutligen har regeringen gett geologiska undersökning i uppdrag att i nära dialog med ta fram en branschspecifik vägledning för prövning av gruvverksamhet. Vägledningen ska vara ett stöd för såväl verksamhetsutövare som myndigheter. Uppdraget ska redovisas . Genom beslut uppdrog regeringen åt en särskild utredare att se över av vissa bestämmelser i minerallagen (1991:45). I utredningsbetänkandet Undersökningstillstånd och arbetsplaner (SOU 2012:73) redovisas att minerallagen reglerar undersökning och utvinning av de som är svåra att hitta, s.k. koncessionsmineral, och där undersökning, utvinning och återställande är långsiktiga och kostnadskrävande verksamheter med hög risk för verksamhetsutövaren. Det finns ett starkt allmänt intresse att exploatera landets mineraltillgångar, och detta intresse har historiskt sett varit så starkt att minerallagens bestämmelser om att staten kan ge tillstånd att undersöka och utvinna mineralfyndigheter på någon annans mark har ansetts förenliga med grundlagens förutsättningar för ingrepp i bl.a. markägarens rätt. genomfördes emellertid vissa ändringar i minerallagen med syfte att bättre balansera exploateringsintresset mot enskilda sakägares behov. Det huvudsakliga syftet med översynen har enligt utredningsdirektiven (2011:73) varit att utveckla regelverket så att markägare, sakägare och kommuner med ökad tydlighet och effektivitet ska få information om vad som avses med en undersökning enligt minerallagen. Utredaren föreslår bl.a. att den krets som tillåts överklaga Bergsstatens beslut om undersökningstillstånd och göra invändningar mot en arbetsplan inte ska utvidgas. Fastighetsägare och innehavare av särskild rätt som berörs av en ansökan ska dock ges tillfälle att yttra sig över ansökan, vilket inte sker . Bergmästarens tillsyn över undersökningsverksamheten ska utvecklas. Någon prövning av motstående intressen ska inte ske i samband med prövningen av undersökningstillstånd. Skyddet för motstående allmänna intressen ska tillgodoses på annat sätt. Frågan om hur markanvändningsfrågor ska lösas i de fall mineralnäringen och rennäringen inte kan samexistera kan inte lösas inom ramen för prövning av undersökningstillstånd, utan bör lyftas till en högre nivå för en övergripande avvägning. Samernas och rennäringens intressen behandlas i betänkandet. Enligt uppgift från syftar flera av utredarens förslag till att ge renägare tidigare och tydligare information i samband med att arbetsplaner upprättas vid prospektering. Betänkandet remissbehandlas till . I budgetpropositionen anförde regeringen att många uppgifter tyder på att tillämpningen av bestämmelserna om områden av riksintresse inte i alla avseenden sker på det sätt som varit avsett (prop. 2012/13:1 utg. omr. Kommuner och Landsting har exempelvis i en skrivelse till framfört synpunkter på brister i riksintressesystemets funktion, och har i rapporten av vissa bestämmelser om hushållning med mark- och vattenområden (S2012/4038/PBB) pekat på oklarheter i tillämpningen av riksintressebestämmelserna. Regeringen ser det som angeläget att riksintressesystemet är ändamålsenligt och enkelt att tillämpa i den kommunala planeringen och vid tillståndsprövning. Regeringen konstaterar att det finns behov av en översyn av bestämmelserna om riksintressen och deras tillämpning och har därför för avsikt att tillsätta en utredning. Enligt uppgift övervägs ett kommittédirektiv . Beslut kan enligt uppgift förväntas . När det gäller samernas ställning som urfolk vill utskottet redovisa att har beslutat (prop. 1998/99:143, bet. 1999/2000:KU6, rskr. 1999/2000:69) att skulle ansluta sig till ramkonvention om skydd för nationella minoriteter. tog därmed också ställning till att judar, romer, samer, sverigefinnar och torrnedalingar skulle erkännas som nationella minoriteter i . Samerna har därutöver en särskild ställning som urfolk (bet. 2011/12:KU17). har det inom folkrätten skett en dynamisk utveckling av framför allt urfolks rätt till självbestämmande, förutsatt att de uppfyller folkrättens kriterier på vad som utgör ett folk. Alla folk som benämner sig själva som urfolk utgör inte folk i folkrättslig mening och saknar därmed rätt till självbestämmande. Det samiska folket utgör emellertid ett sådant folk som i folkrättens mening har rättigheter, inklusive rätten till självbestämmande. Hur det materiella innehållet i självbestämmanderätten ska se ut är dock till stor del en fråga mellan samerna och staten. Mot bakgrund av det pågående beredningsarbetet anser utskottet att det inte finns skäl för att föreslå någon åtgärd med anledning av motionerna 2012/13:MJ247 (S), 2012/13:MJ290 (S) yrkandena 13 och 2012/13:MJ446 (MP). Motionerna bör lämnas utan åtgärd. Obligatorisk återställande- och saneringsförsäkring Tillstånd enligt 16 kap. 3 § får för sin giltighet göras beroende av att den som avser att bedriva verksamheten ställer säkerhet för kostnaderna för att avhjälpa en miljöskada och för de andra återställningsåtgärder som verksamheten kan leda till. Det är inte obligatoriskt att ställa säkerhet men enligt uppgift från ställs regelmässigt sådana krav för gruvverksamheter. Däremot är det obligatoriskt enligt 16 kap. 34 § att ställa säkerhet enligt 16 kap. 3 § eller att vidta någon annan lämplig åtgärd för sådant säkerställande när det gäller deponering av gruvavfall (prop. 2006/07:95 s. 104). När det gäller säkerhetens kvaliteter kan det konstateras att det krävs att säkerheten är godtagbar för sitt ändamål. I det ligger bl.a. att en bedömning ska göras om t.ex. tillgänglighet och om säkerheten är skyddad i konkurs. Säkerheten prövas av tillståndsmyndigheten. Enligt uppgift från övervägs inte frågan om försäkring . i redovisade rapporten efterbehandling av sulfidmalmsgruvor. Projektets övergripande syfte var att få en helhetsbild och en nulägesanalys av miljöpåverkan från nedlagda gruvor samt att utvärdera vilken effekt de krav som har ställts i prövningar och tillsyn har haft på miljön. Det konstateras att det finns nio gruvor i drift i och ett sjuttiotal gruvverksamheter som har brutits och lagts ner . Dessa nedlagda gruvor är mer eller mindre efterbehandlade. Av de nio gruvorna i drift är alla utom en s.k. sulfidmalmsgruvor. Sulfidmalm bryts för att utvinna koppar, zink, bly, guld och silver. Sulfidmalmsgruvor ger upphov till speciella problem i omgivningen eftersom brytning som sker endast under ett fåtal år ibland kan orsaka miljöproblem under många generationer framåt. När sulfidmalmen kommer i kontakt med luftens syre och med regnvatten oxideras sulfiderna vilket kan ge upphov till försurning och vatten med höga metallhalter. Lakvatten från deponerat gruvavfall håller ofta skadligt höga halter av metaller som zink, koppar, bly, kadmium, krom och arsenik. Lakvattnet kan även ha ett mycket låg pH vilket kan bidra till en ökad försurning av den omgivande miljön. Många av länets sulfidmalmsgruvor finns enligt rapporten med i lista över de förorenade områden som är i störst behov av efterbehandling. beräknade 2008 att kostnaden för att efterbehandla gamla gruvområden och gruvavfall i ligger i storleksordningen . En stor del av kostnaden beräknas tillfalla staten då ingen ansvarig för många äldre gruvområden går att nå. Enligt rapporten bör det utredas hur ett gruvprojekts ekonomi och lönsamhet kan få större betydelse vid tillståndsprövning i mark- och miljödomstolarna. Utskottet förutsätter att regeringen ägnar frågor om avfallshantering och efterbehandling av gruvverksamhet vederbörlig uppmärksamhet och vid behov vidtar de åtgärder som kan anses vara nödvändiga. Utöver detta uttalande är utskottet inte berett att föreslå någon åtgärd från sida med anledning av motion 2012/13:N306 (MP) yrkande 7. Motionen bör lämnas utan vidare åtgärd i berörd del. Utskottets förslag i korthet avslår motioner (S, V) om översyn av och om nationella riktlinjer för spillskydd. Jämför reservationerna 4 (S) och 5 (V). Enligt kommittémotion 2012/13:MJ313 av m.fl. (V) yrkande 7 bör regeringen återkomma med direktiv för översyn av . Medborgares och organisationers möjlighet till information och inflytande vid avverkningar måste stärkas. Samrådsparagrafen i är generellt utformad och gäller samtliga skogsbruksåtgärder som väsentligt ändrar naturmiljön. I praktiken sker dock inget samråd vid de flesta slutavverkningar och i de fall det sker är normalfallet att skogsvårdslagens regler tillämpas. anser att samråd ska ske vid samtliga slutavverkningar. Regeringen bör enligt kommittémotion 2012/13:MJ455 av m.fl. (S) yrkande 18 ta initiativ till att nationella riktlinjer för spillskydd tas fram. hanteras stora mängder smörjmedel och kemikalier i industrin och på andra ställen i samhället. Dessa ämnen kan utgöra ett hot mot miljön om de inte hanteras rätt, och i finns bestämmelser som ställer krav på den dagliga driften av miljöfarliga verksamheter. Som anges i kommittémotion 2012/13:MJ313 (V) yrkande 7 gäller samrådsparagrafen i 12 kap. 6 § även för skogsbruksåtgärder. I 15 § skogsvårdsförordningen (1993:1096) anges att skogsmarkens ägare ska underrätta om viss avverkning m.m. och i 15 a § samma förordning hänvisas till bestämmelsen i 12 kap. 6 § . Det innebär att en markägare måste anses ha fullgjort samrådsplikten om man har underrättat om avverkning. Det är alltså riktigt som anges i motionsförslaget att skogsvårdslagens (1979:429) regler tillämpas, men det är i enlighet med gällande regelverk. När det gäller frågan om ökade möjligheter för medborgares och organisationers möjlighet till information och inflytande vid avverkningar finns det ett pågående rättsfall som gäller införlivande av Århuskonventionen (FN/ECE:s konvention om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och rättslig prövning i miljöfrågor). Ett beslut om avverkning som fattats av överklagades av med hänvisning till att Århuskonventionen ger organisationer möjlighet till detta. Förvaltningsdomstolen slog fast att naturvårdsorganisationer har rätt att överklaga avverkningar med hänvisning till Århuskonventionen. överklagade det beslutet, och kammarrätten upphävde förvaltningsrättens dom och avvisade överklagande av beslut. har överklagat till som har beviljat prövningstillstånd. Det innebär att den rättsliga prövningen ännu inte är avslutad. Utskottet har tidigare redovisat att Miljömålsberedningen överlämnade delbetänkandet Plan för framtagandet av en strategi för långsiktigt hållbar markanvändning (SOU 2012:15). Beredningen avser lämna en delrapport med inriktning på vissa utredningsfrågor, bl.a. om hur arbetet med skydd och skötsel av landområden bedrivs, om det finns behov av förändringar av nuvarande styrning av skogsbruket för att bättre nå de miljöpolitiska målen, om den nuvarande skogsvårdslagen försvårar för andra former av skogsbruk än trakthyggesbruk och hur miljöhänsynen i skogsbruket kan utvecklas. Utredningsarbetet ska bedrivas i nära samarbete med det arbete som redan pågår inom med att se över föreskrifter och allmänna råd till 30 § skogsvårdslagen om hänsyn till naturvården i skogsbruket. Uppdraget ska slutredovisas . Utskottet anser att det pågående arbetet inte bör föregripas genom någon åtgärd från . Kommittémotion 2012/13:MJ313 (V) yrkande 7 bör därför avslås. Miljöministern anförde i svar på fråga 2011/12:593 om att införa nationella riktlinjer för spillskydd att det i finns bestämmelser som ställer krav på den dagliga driften av miljöfarliga verksamheter och som också träffar olika former av spill. Bestämmelserna om krav på egenkontroll innebär att den som bedriver en verksamhet som kan medföra olägenheter för människors hälsa eller miljön, fortlöpande ska planera och kontrollera verksamheten för att motverka eller förebygga sådana verkningar. Den som bedriver sådan verksamhet ska också genom egna undersökningar eller på annat sätt hålla sig underrättad om verksamhetens påverkan på miljön. För att skydda människors hälsa och miljö gäller krav på tillstånd för att bedriva vissa miljöfarliga verksamheter. En dom som innebär att tillstånd lämnas till en verksamhet ska i förekommande fall innehålla bl.a. bestämmelser om villkor om utsläpp och bästa möjliga teknik som behövs för att hindra eller begränsa skadlig påverkan på grund av föroreningar samt de övriga villkor som behövs för att förhindra skada på eller olägenhet för omgivningen. Domen ska också innehålla de villkor som behövs för verksamhetens hantering av kemiska produkter om hanteringen kan medföra olägenhet för den yttre miljön. Slutligen har tillsynsmyndigheterna en viktig roll när det gäller att se till att regler efterlevs. Miljöministern uttalade att hon anser att nuvarande regler på området ger ett gott skydd för att hantera denna fråga. Hon kommer dock att följa frågan i kontakt med tillsynsmyndigheterna. Utskottet avstyrker med denna redovisning kommittémotion 2012/13:MJ455 (S) yrkande 18. Utskottets förslag i korthet avslår en motion (MP) om naturens rättigheter. Enligt motion 2012/13:MJ448 av och (båda MP) bör regeringen tillsätta en utredning med uppgift att ta fram ett förslag på hur naturens rättigheter kan integreras i svensk lagstiftning. Hittillsvarande lagstiftning har utgått från att någon stat, företag eller privatpersoner m.fl. äger naturen och inom vissa gränser fritt kan bruka den, vilket i praktiken ofta inneburit att den har åsamkats skador. Miljölagstiftning handlar vanligen om att medge en viss nivå av naturskadlig verksamhet, snarare än att restaurera ekosystem eller att vidta förebyggande åtgärder. Att tillerkänna naturen och dess ekosystem oförytterliga rättigheter innebär en omvänd syn och medför att miljöorganisationer, ortsbefolkning, lokala politiker m.fl. kan föra naturens talan. Enligt 1 kap. 1 § syftar bestämmelserna i balken till att främja en hållbar utveckling som innebär att nuvarande och kommande generationer tillförsäkras en hälsosam och god miljö. En sådan utveckling bygger på insikten att naturen har ett skyddsvärde och att människans rätt att förändra och bruka naturen är förenad med ett ansvar för att förvalta naturen väl. Vidare ska tillämpas så att människors hälsa och miljön skyddas mot skador och olägenheter oavsett om dessa orsakas av föroreningar eller annan påverkan, att värdefulla natur- och kulturmiljöer skyddas och vårdas, att den biologiska mångfalden bevaras, att mark, vatten och fysisk miljö i övrigt används så att en från ekologisk, social, kulturell och samhällsekonomisk synpunkt långsiktigt god hushållning tryggas, samt att återanvändning och återvinning liksom annan hushållning med material, råvaror och energi främjas så att ett kretslopp uppnås. Enligt portalparagrafen (1 kap. 1 §) ska samtliga bestämmelser i tillämpas på det sätt som bäst främjar en hållbar utveckling (prop. 1997/98:45). Vidare får enligt 16 kap. 3 § en ideell förening eller en annan juridisk person överklaga domar och beslut om tillstånd, godkännande eller dispens m.m. enligt balken. Den juridiska personen ska till huvudsakligt ändamål ha att tillvarata naturskydds- eller miljöskyddsintressen, inte vara vinstdrivande, ha bedrivit verksamhet i under , och ha minst 100 medlemmar eller på annat sätt visat att verksamheten har allmänhetens stöd. Århuskonventionen är en om tillgång till information i miljöfrågor, om allmänhetens deltagande i beslutsprocesser som rör miljön och tillgång till överprövning i miljöfrågor (prop. 2004/05:65, bet. 2004/05:MJU11, rskr. 2004/05:193). Den medger en ökad möjlighet för allmänheten att påverka och delta i beslut om miljön. Århuskonventionen kopplar även samman frågor om miljö och mänskliga rättigheter på det sättet att det i inledningen anges att parterna i denna konvention [.] erkänner att ett tillfredsställande miljöskydd är väsentligt för människornas välbefinnande och åtnjutande av grundläggande mänskliga rättigheter, inbegripet rätten till själva livet. Av balkens förarbeten framgår (prop. 1997/98:45 s. 154) att inte bara ska ses som en omfattande teknisk lagstiftningsreform utan som en nödvändig utveckling av det grundläggande och centrala verktyget i miljöarbetet i när miljöpolitiken förändras snabbt och ställs inför nya utmaningar. För att lagstiftningen ska kunna fungera effektivt krävs att det finns tydliga mål för miljöpolitiken. När det gäller frågan om vilka miljöpolitiska mål som bör ingå i balken kan det först konstateras att även om lagstiftningen har en central roll är den inte det enda instrumentet för att realisera en ekologiskt hållbar utveckling (s. 166). Kunskaper om miljöproblem och den enskildes engagemang i miljöfrågorna, ekonomiska förutsättningar m.m. är också avgörande för att målen ska kunna nås. Utskottet konstaterar att innehåller flera miljörättsliga principer som innebär skydd för naturen, både för människans skull och för naturen i sig, t.ex. försiktighetsprincipen och lokaliseringsprincipen. Vidare har t.ex. natur- och miljöskyddsföreningar rätt att överklaga beslut om tillstånd och dispenser enligt 16 kap. 13 § . Utskottet avstyrker därför motion 2012/13:MJ448 (MP) i den mån den inte tillgodosetts med det som anförts. Utskottets förslag i korthet avslår motioner (S, C) om undantag från förbud mot terrängkörning för stödutfodring av vilt och om ökade kontroller. Jämför reservation 6 (S, MP, V). Enligt motion 2012/13:MJ394 av och (båda C) bör körning i terräng med motordrivet fordon möjliggöras för att stödutfodra vilt. Enligt terrängkörningslagen är körning i terräng med motordrivet fordon för annat ändamål än jordbruk eller skogsbruk förbjuden i hela landet. Lagen behöver ses över, så att viltvården läggs till som skäl för undantag från terrängkörningslagen. Den som utfodrar vilda djur ska kunna använda fyrhjuling, ett slags terrängfordon, för att t.ex. frakta ensilagebalar åt viltet. Under kalla och snörika vintrar drabbas klövviltet mycket hårt då de får mycket svårt att komma åt föda. Motionärerna i kommittémotion 2012/13:MJ455 av m.fl. (S) yrkande 46 är oroade för att ökande terrängkörning i fjällen sliter på vårt världsarv. Användningen av terrängfordon har ökat markant i fjällen, och ökad tillsyn krävs för att utföra kontroller av brott mot terrängkörningslagen. Enligt 1 § terrängkörningslagen (1975:1313) är körning i terräng med motordrivet fordon för annat ändamål än jordbruk eller skogsbruk förbjuden i hela landet på barmark och på snötäckt skogsmark med plant- eller ungskog, om det inte är uppenbart att körningen kan ske utan risk för skada på skogen, och på snötäckt jordbruksmark om det inte är uppenbart att körningen kan ske utan risk för skada på marken. Inom de delar av fjällområdet som regeringen bestämmer är körning i terräng med motordrivet fordon förbjuden även på annan mark än som anges i första stycket. eller kommunen kan även i andra fall besluta om förbud mot terrängkörning (15 § terrängkörningsförordningen och 3 § terrängkörningslagen). Enligt terrängkörningslagen en förbudslag som syftar till att skydda allmänna intressen mot skador och störningar som orsakas av trafik med motordrivna fordon. Som nämnts förbjuder den generellt sett körning i terräng på barmark samt viss körning i snötäckt terräng. Lagen syftar således till att skydda mark och vegetation mot skador samt till att minska störningar på fauna och friluftsliv. Lagen riktar sig till alla som kör i terrängen, även till den som avser att köra på sin egen mark. Av regleringsbrev framgår att Nationella snöskoterrådet bildades genom en överenskommelse mellan (numera respektive Transportstyrelsen), , m.fl. har fått i uppdrag att utvärdera arbete och föreslå hur arbetet med de snöskoterrelaterade frågorna ska drivas vidare. Uppdraget ska redovisas . I regleringsbrev framgår vidare att anslaget 1:3 får användas för samebyarnas arbete för att ta fram terrängkörningsplaner och för att genomföra planerna (genom att medel betalas ut till länsstyrelserna i fjällänen). redovisade ett regeringsuppdrag om samebyars terrängkörningsplaner och behov av markförstärkningsåtgärder i fjällen. För att skapa en bild av behovet av skadebegränsande åtgärder, men också av hur och vilka resurser som kan krävas för att genomföra de högst prioriterade åtgärderna har i fått i uppdrag att utvärdera de avsatta medlen för samebyars terrängkörningsplaner och markförstärkningsåtgärder i fjällen. Utvärderingen av de hitills avsatta medlen visar att 30 av 33 fjällsamebyar har ansökt om och beviljats medel för att arbeta fram terrängkörningsplaner. En terrängkörningsplan har varit ett krav för att kunna söka medel för markförstärkningsåtgärder.