bet · H001UU12 · 2013-02-26 00:00:00 — framhöll vikten av ett globalt engagemang i hälsofrågor och bl.a. uppmanade det internationella systemet att leverera ännu bättre resultat. Regeringen framhöll att framstegen vad gäller internationella hälsofrågor är imponerande men att mycket återstår att göra och efterlyste ökade och mer samordnade insatser från WHO, , , , , to Fight AIDS, Tuberculosis and Malaria och . Utskottet instämmer i att det finns ett behov av ökade satsningar och ökad samverkan mellan olika nationella, regionala och internationella aktörer. Mot bakgrund av utskottets överväganden avstyrker utskottet motionerna 2010/11:U306 (S) yrkande 10 och 64, 2011/12:U315 (S) yrkande 11, 14 och 65, 2012/13:U3 (SD) yrkande 7 och 2012/13:U306 (S) yrkande 13 (i denna del) och 66. Utöver de yrkanden som behandlas tidigare i detta betänkande finns förslag i motioner som är föremål för förenklad motionsbehandling enligt de riktlinjer som har fastslagit med anledning av betänkande 2005/06:RS3 och i enlighet med promemorian Förenklad motionsbehandling under återstoden av mandatperioden som utrikesutskottet fastställde . Utskottet har vid en genomgång och beredning funnit att de yrkanden som redovisas i bilaga 3 inte kan vara aktuella för något tillkännagivande från . Efter denna behandling avstyrker ett enigt utskott motionerna. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Politikens huvuddrag och genomförande, punkt 2 (S) av (S), (S), (S), (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:U306 av m.fl. (S) yrkande 3, 2011/12:U315 av m.fl. (S) yrkande 3, 2012/13:U4 av m.fl. (S) i denna del och 2012/13:U306 av m.fl. (S) yrkande 4 och 2010/11:U298 av m.fl. (V) yrkande 1, 2010/11:U313 av och (båda MP), 2011/12:U322 av m.fl. (MP) yrkande 5, 2011/12:U329 av m.fl. (V) yrkande 11, 2012/13:U5 av m.fl. (MP) yrkande 1 och 2012/13:U208 av m.fl. (V) yrkande 16. PGU utgår från ett rättighetsperspektiv och de fattigas perspektiv. Själva kärnan är alltså att en samstämmig politik på alla områden ska bidra till en hållbar utveckling i världen. Utöver vikten av internationell samverkan är det också viktigt att samverka med olika aktörer i samhället fackföreningar, organisationer, näringslivet, kommuner m.fl. Tyvärr verkar regeringen ha tryckt på pausknappen när det gäller PGU-arbetet. I många stycken har regeringens politik medfört en oroande perspektivförskjutning där solidaritet, rättighetsperspektivet och det lokala ägarskapet som förutsättning för förändring är starkt nedtonade till förmån för en övertro på marknadslösningar och en kortsiktig jakt på resultat. De globala utmaningarna saknas inte och PGU-arbetet måste få en nystart. Regeringen måste ta ledningen och bl.a. säkerställa att det finns tillräcklig kapacitet för uppföljning och analys av genomförandet av PGU. Socialdemokraterna vill att det skapas en samordningsfunktion i som ska svara för att regeringen i sitt agerande samfällt strävar mot målet om hållbar global utveckling. I skrivelsen noterar regeringen att utvärderingen () konstaterar att genomförandet saknar en stark mekanism för samordning och att har begränsade verktyg att samordna och medla mellan olika delar av , ett konstaterande som går igen i skrivelsen. Också civilsamhällets organisationer skriver i brev till att frågan om en samstämmig politik inte får vara en fråga enbart för UD och biståndsministern. Politikens huvuddrag och genomförande, punkt 2 (MP) av (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:U313 av och (båda MP), 2011/12:U322 av m.fl. (MP) yrkande 5 och 2012/13:U5 av m.fl. (MP) yrkande 1 och 2010/11:U298 av m.fl. (V) yrkande 1, 2010/11:U306 av m.fl. (S) yrkande 3, 2011/12:U315 av m.fl. (S) yrkande 3, 2011/12:U329 av m.fl. (V) yrkande 11, 2012/13:U4 av m.fl. (S) i denna del, 2012/13:U208 av m.fl. (V) yrkande 16 och 2012/13:U306 av m.fl. (S) yrkande 4. noterar att regeringen har utvecklat formen för sin skrivelse och lyfter fram exempel på de svåra målkonflikter som har kommit upp . , som länge har drivit frågan om transparens och öppenhet, välkomnar detta. Det är bra att regeringen har gett fler verk och statliga bolag förtydligade regleringsbrev och ägardirektiv samt att det finns policydokument och uppföljningsmekanismer för att mäta hur regeringen arbetar. anser dock att regeringen inte har utformat det arbete som krävs för att politiken för global utveckling (PGU) ska genomsyra och stärka arbete för global utveckling. Såväl frivilligorganisationerna genom Concord som Statskontoret och har visat att genomförandet av PGU försvårats av att saknar tillfredsställande mekanismer och resurser för samordning. Regeringen, som själv är mycket noggrann med att ställa krav på resultatredovisning, måste se till att det finns resurser för att både genomföra och redovisa PGU i sin helhet. Det krävs ett politiskt åtagande från hela regeringen och ett tydligt uppdrag till alla ministrar. Regeringen måste ansvara för den politiska styrningen och samordningen av statssekreterarna. behöver förstärkt kapacitet för att samordna arbetet. På samma sätt behöver tjänstemännen på de olika departementen och relevanta myndigheter få ett tydligt uppdrag att arbeta med PGU och den kunskap som krävs. vill att regeringen inrättar funktioner för styrningen av PGU inom . Det är också angeläget att utveckla formerna för att involvera i utvecklingen av PGU. Utskotten bör använda PGU:s perspektiv i beredning av ärenden. bör vara uppdragsgivare till en oberoende utvärdering av PGU. skulle kunna generera mycket resurser för fattigdomsbekämpning om biståndet blev än effektivare och PGU fick genomsyra alla politikområden. Vidare bör såväl regeringen som inför avgörande politiska beslut redogöra för konsekvensanalyser som identifierar och hanterar mål- och intressekonflikter där konsekvenser av politik för fattiga människor analyseras. Regeringen bör redogöra för hur avväganden gjorts i de fall det finns mål- och intressekonflikter. Konsekvensanalysbedömningar måste vara öppna, och medierna, civilsamhällets organisationer och andra intressenter måste ges möjlighet att ta aktiv del i processen. Regeringen bör också se till att våra samarbetsländer har en möjlighet att följa upp PGU. De internationella överenskommelserna om biståndseffektivitet (den s.k. Parisagendan) betonar ömsesidigt ansvarsutkrävande. Därför bör , i strävan att leva upp till åtagandet om att skapa mer jämbördiga relationer i utvecklingssamarbetet, ta initiativ till att lyfta in PGU i den politiska dialogen. Vi välkomnar att regeringen har lyft fram frågan om transparens och ansvarsutkrävande. har som en av landets första myndigheter fått en s.k. whistleblowing-funktion. Lika viktigt som att bereda beslut i enlighet med PGU är möjligheten att följa upp dem. Beslut kan få oförutsedda och okända konsekvenser, och dessa skulle kunna samlas i en klagomålsmekanism. kan även fortsättningsvis vara ett föregångsland genom att utveckla ett system där regeringar, enskilda medborgare och civilsamhällets organisationer i påverkade länder ges möjlighet att via ambassader eller civilsamhällets organisationer presentera klagomål till om politik bidrar till att hindra fattiga människor från att få sina rättigheter tillgodosedda. Regeringen behöver utveckla sin linje att tydliggöra för myndigheter, statliga bolag och andra aktörer vilket uppdrag de har inom ramen för PGU. Regeringen måste ställa krav på en resultatbaserad planering med uppföljbara mål och indikatorer. Det krävs också oberoende och regelbundna utvärderingar i syfte att följa upp målen om en samstämmig politik. har vid ett flertal tillfällen kritiserat för att det saknas ett trovärdigt system. Mål och indikatorer måste fokusera på resultat och inte som på processer. Ett sådant system med resultatfokuserade indikatorer stärker aktörerna i deras operativa arbete och tydliggör politikens funktion. välkomnar regeringens initiativ till en enskild extern utvärdering med fokus på arbetsformer och styrning och föreslår att denna utgör en grund för kommande uppföljningar och utvärderingar. välkomnar också regeringens ambition att aktivt påverka EU:s politik på olika områden. Genom Lissabonfördraget har beslutsmandatet för flera av de centrala frågorna hamnat på EU-nivå i utrikesförvaltningen (EEAS). bör med sin erfarenhet av PGU stärka sitt arbete med att påverka EU i en riktning mot en samstämmig politik som tar hänsyn till fattiga människors perspektiv och rättigheter. Politikens huvuddrag och genomförande, punkt 2 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:U298 av m.fl. (V) yrkande 1, 2011/12:U329 av m.fl. (V) yrkande 11 och 2012/13:U208 av m.fl. (V) yrkande 16 och 2010/11:U306 av m.fl. (S) yrkande 3, 2010/11:U313 av och (båda MP), 2011/12:U315 av m.fl. (S) yrkande 3, 2011/12:U322 av m.fl. (MP) yrkande 5, 2012/13:U4 av m.fl. (S) i denna del, 2012/13:U5 av m.fl. (MP) yrkande 1 och 2012/13:U306 av m.fl. (S) yrkande 4. Vid millennietoppmötet fastställdes en gemensam internationell dagordning för global utveckling genom den s.k. millenniedeklarationen och de åtta millenniemålen. Där slås fast att global utveckling kräver en helhetssyn och att insatser för fattigdomsbekämpning, utbildning, hälsa, fred, säkerhet, miljö, mänskliga rättigheter och demokrati hör ihop. Millenniemålen är en självklar del i utvecklingsdebatten. följer och granskar hur politik för global utveckling genomförs i praktiken med förhoppningen att den ska vara ett effektivt verktyg i kampen mot fattigdom och hunger samt för millenniemålen. De åtta målen får aldrig avfärdas som målsättningar eller riktlinjer, utan måste ses som de löften till världens fattiga och hungriga som de faktiskt är. I slutänden handlar det inte om statistik och siffror utan om miljontals människors rätt till ett värdigt liv. menar att utveckling och fattigdomsbekämpning, precis som PGU föreskriver, kräver åtgärder på en rad områden: skuldavskrivningar, ökat bistånd, en klimatpolitik där de rika länderna och de multinationella företagen tar sitt ansvar, ett stärkt regelverk för vapenhandel, en reformering av IMF och , tydligare globala regler för utländska investeringar och rättvisa handelsregler. Vi menar att det i grunden krävs en ny ekonomisk ordning med en tydlig omfördelning av makt och resurser från nord till syd. Millenniemålen kommer inte ensamma att lösa alla dessa utmaningar eller utradera fattigdom eller förtryck. Men om millenniemålen nås skulle det innebära att miljoner människor får möjlighet att leva värdiga liv. Det är nu avgörande att världen kraftsamlar runt dessa mål. Ansvaret vilar på regeringar både i nord och i syd. Millenniemål 8 berör specifikt den rika världens åtaganden för att nå millenniemålen, ett mål som är långt ifrån att uppfyllas eftersom världens rika länder inte har ökat biståndet till utlovade nivåer. Vi har konstaterat att millenniemålen tyvärr fått lite utrymme i den borgerliga regeringens utvecklingspolitik. Alltför mycket av utvecklingspolitiken saknar en tydlig koppling till målen, och fattigdomsbekämpning har fått en undanskymd roll. anser att nu tydligt måste koppla allt utvecklingsarbete till millenniemålens uppfyllande. Om biståndet på ett effektivt sätt ska bidra till utveckling ska enligt alla utvecklingsinsatser, inklusive de som utförs av den privata sektorn, som grundregel omfattas av samma regler för uppföljning och mätas mot samma rapporteringsindikatorer. Regeringen bör säkerställa att alla aktörer som arbetar med bistånd och utvecklingssamarbete, inklusive aktörer inom den privata sektorn, följer politik för global utveckling och officiella utvecklingsmål. Vidare anser att all politik som påverkar global utveckling måste analyseras. Det är välkommet att regeringen presenterar en skrivelse där man utvärderar sitt eget arbete med PGU, men anser att arbetet med att genomföra PGU också måste utvärderas av en oberoende utvärderingsinstans. Att regeringen utvärderar sig själv är inte trovärdigt, och resultatet av PGU blir otydligt. Jämställdhetsperspektivet, punkt 3 (MP, V) av (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2010/11:U226 av och (båda MP) yrkande 1, 2010/11:U298 av m.fl. (V) yrkande 5, 2011/12:U329 av m.fl. (V) yrkande 12 och 2012/13:U208 av m.fl. (V) yrkande 6. Den svenska utvecklingspolitiken utgår från två perspektiv: fattigdomsbekämpning och ett rättighetsperspektiv. Både fattigdom och inskränkningar av de mänskliga rättigheterna tar sig dock ofta olika uttryck för män och kvinnor. För att nå framgång på dessa områden menar vi att ett tydligt könsperspektiv bör inkluderas så att mäns och kvinnors skilda villkor synliggörs och politiken utformas så att den undanröjer förtryck och diskriminering på grund av kön. Vi anser därför att den svenska globala utvecklingspolitiken måste utveckla ett tredje mål som omfattar ett könsmaktsperspektiv. Ekonomiskt utanförskap inklusive vissa biståndsfrågor, punkt 4 (MP) av (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2012/13:U5 av m.fl. (MP) yrkande 2 och 2012/13:U241 av m.fl. (MP) samt 2011/12:U315 av m.fl. (S) yrkande 15 och 2012/13:U306 av m.fl. (S) yrkandena 5, 8, 13 i denna del, 14 och 64. Världens befolkning blir allt äldre. Människor föder färre barn. Förbättrad levnadsstandard och hälsovård innebär stigande medellivslängd i nästan alla länder. De äldre blir alltså fler och lever . Utvecklingen går snabbast i de s.k. utvecklingsländerna. Det är en fantastisk framgång, men den innebär också nya utmaningar. politik för global utveckling (PGU) behöver anpassas till den nya demografiska situation som snabbt växer fram genom att i ökande grad uppmärksamma äldres rättigheter och villkor, särskilt i fattiga länder. Alla länder måste anpassa sig till det växande antalet äldre, särskilt vad gäller arbetsmarknads- och socialpolitik. Också finanspolitik, bostadspolitik, familjepolitik och andra politikområden berörs. Det kan även bli mer konkurrens om resurserna mellan generationerna. Det finns ett internationellt samförstånd om att äldre är utsatta och behöver särskild uppmärksamhet, vilket uttrycks i FN:s principer om äldre och för äldre, Plan of Action on Ageing, . Handlingsplanen pekar ut viktiga åtgärder, framför allt att underlätta för äldre att få en inkomst, introducera och utveckla trygghetssystem, inklusive ålderspension, motverka åldersdiskriminering, stärka äldres särskilt kvinnors deltagande i samhälleliga beslut, skapa en äldrevänlig miljö, säkerställa tillgång och kvalitet på hälso- och sjukvård och underlätta tillgång till krediter. och i samarbete med flera FN-organ visar i en ny stor global studie av äldre, Ageing in the Twenty-First Century: A Celebration and A Challenge på vilka framsteg som har gjorts som gått sedan FN antog sin handlingsplan för äldre och vilka utmaningar världen nu står inför. Studien, som även bygger på äldres egna röster, lyfter fram de äldres växande resurser och deras bidrag till produktion och samhälle, som den pekar på vad som behöver göras för att äldre människor ska komma till sin rätt. Genom att godkänna för äldre har åtagit sig att uppfylla vissa villkor för de äldre i men också att bidra internationellt vad gäller normsättning, policy och program. Äldres situation och rättigheter måste också uppmärksammas i uppföljningen och förverkligandet av FN:s olika konventioner om mänskliga rättigheter, inklusive och konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning samt . Vidare måste äldres situation uppmärksammas i den nu inledda översynen av FN:s millenniemål för att bekämpa fattigdom efter 2015 och i andra strategiska processer. Äldreaspekter bör regelmässigt föras in i analys, dialog och programverksamhet inom utvecklingssamarbetet och den humanitära verksamheten. Stöd bör ges till frivilligorganisationer som verkar för att lyfta fram och främja äldres villkor. har lång erfarenhet av att utveckla sociala trygghetssystem. Därför har både erfarenhet och kompetens att dela med sig av även om lösningar givetvis måste bygga på förutsättningarna i varje givet land. Biståndet har en uppgift att bidra till att införa och utveckla system samt att sprida erfarenheter. Vi vill även lyfta fram frågan om avräkningar från biståndsramen. Med tanke på regeringens höga ambitioner att styra, mäta och sedan följa upp är det märkligt att de avräkningar som görs från biståndsramen inte också är föremål för noggrann granskning och resultatuppföljning. Både FN-organ, Sida och frivilligorganisationerna granskas noga, och regeringen har sagt sig öka ambitionerna på detta område. ökar avräkningarna i budgeten 2012/13 med . Andelen som kvarstår av biståndsramen efter avräkningar har minskat från till 2013. är starkt kritiskt till denna utveckling som bryter mot intentioner och löften till omvärlden. Avräkningarna för administrativa kostnader i räknas inte längre på ett schablonmässigt sätt, vilket är bra. kan vi konstatera att avräkningarna för flyktingmottagande upptar av biståndsbudgeten. Denna siffra är omotiverat hög. /Dac konstaterar i sina rapporter att var ett av sex vars kostnader för flyktingmottagande översteg (snittet inom är ) av det totala biståndsflödet 2009. Det är bra att regeringen numera motiverar avräkningarna i förhållande till /Dacs regelverk även om inte delar regeringens tolkning av regelverket. Vi vill att regeringen upprättar ett tydligt och transparent system som visar hur avräkningarna bidrar till målsättningarna i politiken för global utveckling, dvs. Ekonomiskt utanförskap inklusive vissa biståndsfrågor, punkt 4 motiveringen (V) av (V). Världen är inte rättvis. Klyftorna är stora mellan länder i nord och syd, mellan fattiga och rika, mellan kvinnor och män. Nästan 1 miljard människor saknar tillgång till rent vatten. dör en kvinna till följd av komplikationer vid en graviditet av dessa dödsfall sker i utvecklingsländerna. Världen skulle dock kunna se annorlunda ut. Det finns tillräckligt med resurser för att utrota fattigdomen och ge alla människor ett värdigt liv. Men i stället för en rättvis fördelning hamnar merparten av världens resurser fortfarande hos den rika delen av världen. Vår värld är orättvis därför att det finns de som tjänar på orättvisorna. menar att utveckling och fattigdomsbekämpning kräver en rad åtgärder på en rad områden: skuldavskrivningar, en klimatpolitik där de rika länderna och de multinationella företagen tar sitt ansvar, ett stärkt regelverk för vapenhandel, en reformering av IMF och , tydligare globala regler för utländska investeringar och rättvisa handelsregler. I grunden anser vi att det krävs en ny ekonomisk världsordning med en tydlig omfördelning av makt och resurser från nord till syd. Grunden för svensk utvecklingspolitik är politik för global utveckling, (PGU). Det har snart gått antog propositionen Gemensamt ansvar; politik för global utveckling. Genom PGU slog man fast att utvecklingspolitiken skulle genomsyras av ett rättighetsperspektiv och utgå från de fattigas perspektiv på utveckling. slog fast att svensk politik måste vara samstämmig, alla politikområden måste bidra till att uppfylla utvecklingspolitikens mål om rättvis och hållbar global utveckling. välkomnade PGU; för oss är det centralt att svensk utvecklingspolitik utgår från PGU och att det råder samstämmighet mellan alla politikområden. Dit är det dock fortfarande en lång väg, mycket återstår för att omsätta PGU:s ord till praktisk politik. För att förstå hur utvecklingen skapas, eller motverkas, måste man analysera all politik som påverkar utvecklingen. Det är välkommet att regeringen presenterar en skrivelse där man utvärdera sitt eget arbete med PGU, men anser att arbetet med att genomföra PGU också måste utvärderas av en oberoende utvärderingsinstans. Kvinnors rättigheter är en nyckel till utveckling, och könsdiskriminering är en viktig orsak till fattigdom. Kvinnor har ofta det verkliga försörjningsansvaret för familjen, men saknar trots det ofta de mest basala rättigheterna. Att öka kvinnors möjligheter till utbildning och försörjning kan bidra både till att förbättra den enskilda kvinnans ställning, främja jämställdhet i stort samt bidra till hela samhällets utveckling. är det viktigt att understryka att kvinnor världen över i högsta grad själva är aktörer. Det är därför avgörande att det är kvinnor i syd som sätter dagordningen för arbetet med jämställdhet i utvecklingspolitiken och att verkar för att kvinnor finns representerade och inkluderas i alla former av beslutsprocesser. anser att den syn på förtryck och mänskliga rättigheter är för snäv. De mänskliga rättigheterna inkluderar, enligt FN:s deklaration, såväl politiska och medborgerliga rättigheter som ekonomiska, sociala och kulturella. Dessa rättigheter är odelbara, inbördes beroende och universellt giltiga. Om man vill uppnå verkliga resultat kan man därför inte, som regeringen alltför ofta gör, bara fokusera på en begränsad del av de mänskliga rättigheterna. Till exempel berör den borgerliga regeringen sällan eller aldrig vikten av facklig organisering, trots att rätten att organisera sig fackligt är en grundläggande mänsklig rättighet och fackföreningar är och har varit centrala aktörer i kampen för demokrati och mänskliga rättigheter i många länder. Även då det gäller att minska världens fattigdom krävs att oberoende fackliga organisationer får möjlighet att utvecklas och verka fritt. har visat sig vara en av de mest fattigdomsbekämpande mekanismerna som finns i världen. () har påvisat sambandet mellan fackliga rättigheter och fattigdomsbekämpning. Även drog för samma slutsats i sin rapport and Collective Bargaining (2002). Man menade då att fungerande fackföreningar och kollektivavtal kan bidra till lägre arbetslöshet och inflation, som produktiviteten kan öka och landet i fråga kan ta sig ur ekonomiska kriser på ett snabbare sätt. Detta är förstås viktiga slutsatser, inte minst i kölvattnet av den senaste ekonomiska och finansiella krisen som slog hårt mot många av världens länder. Välstånd kan inte byggas utan demokrati. Demokrati kan inte byggas utan rätten att organisera sig. Eftersom fattigdomsbekämpning och demokratisering är viktiga mål för svenskt bistånd bör verka för att frågor om mänskliga rättigheter i arbetslivet tydligare prioriteras i svenskt utvecklingssamarbete. Övriga biståndsfrågor m.m., punkt 5 (S, MP, V) av (S), (S), (S), (S), (S), (MP), (V) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2012/13:U225 av och (båda S) och 2012/13:U3 av m.fl. (SD) yrkande 1. Vi menar att ett samhälles och dess individers frihet ökar med kulturen. Med kultur som verktyg kan yttrandefrihet, folkbildning, demokratiska samtal och deltagande i samhällsdiskussionen stärkas. Kulturen utgör en viktig del av utvecklingssamarbetet, inte minst för folkbildning och demokratifrämjande arbete. Kulturbiståndets andel av det totala biståndet har kraftigt minskat under den borgerliga regeringen, trots att biståndet totalt sett har ökat . Andelen bistånd som går till kulturbistånd bör därför återigen öka. Övriga biståndsfrågor m.m., punkt 5 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: