bet · H001UU11 · 2013-05-17 00:00:00 — Detta är en lucka i lagstiftningen som och menar bör täppas till. Regeringen bör utvidga krigsmateriellagstiftningen till att även omfatta handel med tjänster av vapenproducerande karaktär. Regeringen bör därför återkomma med ett tilläggsdirektiv till utredningen om översyn av exportkontrollen som ger den i uppdrag att även undersöka hur ett regelverk för handel med tjänster kopplade till krigsmateriel kan utformas. Utvecklingsfrågor och säkerhetsfrågor är tätt sammanvävda. Den överväldigande delen av världens vapen säljs från rika länder, medan de flesta väpnade konflikterna pågår i fattiga länder. Enligt FN utgör de militära rustningarna ett av de främsta hoten mot genomförandet av utvecklingsmålen. och vill åter uppmärksamma regeringen på att det är djupt problematiskt att sälja vapen till länder med en fattigdomsproblematik. Det gäller även medelinkomstländer där en stor del av världens fattigaste människor bor. ökar sin vapenexport till exempelvis , , , och . Länder som brottas med enorma utvecklingsproblem. Syftet med politik för global utveckling, PGU, är att skapa utveckling för dem som PGU kallar fattiga utvecklingsländer och värna om fattigas behov, demokrati och mänskliga rättigheter. Svenska vapen säljs till länder med stor fattigdom där vapenköpen direkt kan motverka arbetet mot fattigdom. Det är ett grundläggande problem att världen väljer att prioritera militära satsningar i stället för att lösa problemen med fattigdom. För varje krona som läggs på bistånd i världen läggs ytterligare på militära utgifter. Om ska leva upp till PGU:n, EU:s motsvarighet konsekvent politik för utveckling och EU:s nya uppförandekod bör vapenexporten i varje enskilt fall föregås av en problematiserande granskning av om vapenexporten riskerar att motverka hållbar utveckling. En försiktighetsprincip bör anges i samband med vapenexport som innebär att om det finns risk för en målkonflikt bör fattigdomsbekämpningen få företräde. och menar att den måste agera och aktivt ta avstånd från vapenindustrins användande av motköps- eller offsetaffärer. Regeringen kan inte fortsätta vara passiv inför vapenindustrins sockrade offseterbjudanden när de marknadsför JAS Gripen utomlands, speciellt då i länder där det förekommer ett fattigdomsproblem, likt , , och . Det borde vara svårt, om inte omöjligt, att tillåta vapenindustrins motköps- eller offsetaffärer då de borde vara oförenliga med den politik för global utveckling (PGU) som 2003 enhälligt ställde sig bakom och som syftar till att alla politikområden ska främja fattigdomsbekämpning, demokrati och mänskliga rättigheter. Vår handelspolitik, inklusive regelverket som omgärdar vapenexporten, ska således inte motverka de insatser som görs inom ramen för biståndssamarbete. Det är dags att de svenska partierna och deras företrädare i () upphör att systematiskt åsidosätta reglerna för vapenexport. Saudiaffären visar att dagens system med stängda dörrar och tystnadsplikt inte fungerar. Folket och saknar i realiteten insyn. När skandaler avslöjas kan ansvariga politiker i skydd av sekretessen skylla ifrån sig på myndigheter och tjänstemän. Beslut om till vem exporterar krigsmaterial måste vara öppna. Genom dagens system har ansvaret skjutits från politiker till myndigheter och råd. Det är inte ett demokratiskt stabilt system. Våra folkvalda måste kunna hållas ansvariga för sina beslut. Dagens ordning med () som beslutande myndighet måste ändras. Ett organ med direkt politiskt ansvar måste fatta besluten. Krigsmateriellagstiftning, de mänskliga rättigheterna, ett demokratikriterium m.m., punkt 1 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2012/13:U19 yrkande 1 och avslår motionerna 2012/13:U18 yrkandena 29, 2012/13:U20 yrkandena 14 och 912, 2012/13:U276 yrkandena 1 och 2, 2012/13:U306 yrkande 44 och 2012/13:U338 yrkande 5. anser att det är önskvärt med en reglering av krigsmaterielexporten. Vi menar att principerna för krigsmaterielexport innebär en ständig avvägning mellan försvarsindustriella och säkerhetspolitiska intressen å ena sidan, och exempelvis hänsynstaganden till svenska utrikespolitiska mål, situationen för mänskliga rättigheter och risken att vapnen används mot den egna befolkningen i ett presumtivt köparland å den andra. Det vore naturligtvis även kontraproduktivt att sälja krigsmateriel till en fientligt sinnad makt eller till någon gruppering som skulle kunna tänkas använda krigsmateriel mot oss eller någon hypotetisk allierad. Enligt vår mening måste bedömningen av krigsmaterielexport också vila på en avvägning mellan dessa faktorer. Exportkrediter, , punkt 2 (MP, V) av (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2012/13:U18 yrkande 10, 2012/13:U20 yrkandena 5, 6 och 8 samt 2012/13:U338 yrkandena 14 och avslår motion 2012/13:U19 yrkande 2. Det råder stor enighet om att offsetaffärer, eller s.k. kompensationsköp, generellt är något dåligt vid försvarsupphandlingar eftersom de anses strida mot frihandelns principer. De hindrar den fria konkurrensen, de omgärdas av nästintill obefintlig transparens och öppnar för korruption. () har av dessa skäl i princip förbjudit offsetaffärer. Men eftersom överskottet på vapen är så stort i världen har man beslutat om att göra undantag för just krigsmateriel. Användandet av offsetaffärer inom vapenindustrin innebär att den får exempelvis JAS Gripen att framstå som bättre än vad den egentligen är. Denna krigsindustrins dopning bidrar till att låser fast sig vid upprustning och decennier av vapenexport. Vårt sikte borde vara att ställa om från vapenproduktion och vapenexport till civil produktion. Kompetensen som finns inom vapenindustrin ska självklart tas till vara, genom att tillverka saker som kunderna vill ha och som de är beredda att betala för. Marknaden kan i det här avseendet inte tillåtas reglera sig själv utan det krävs lagstiftning på nationell liksom internationell nivå. bör avstå från användande av motköps- eller offsetaffärer vid import såväl som export. bör även driva denna fråga på EU-nivå samt på internationell nivå, t.ex. i WTO. och menar att det är en självklarhet att måste informeras om huruvida industrin lever upp till sina åtaganden när motköpen har blivit en så viktig del av vapenexporten. Det är absolut nödvändigt att skärper kraven på krigsindustrin och kräver en bättre redovisning för hur företagen lever upp till sina åtaganden. och menar att åklagarämbetet måste ha tillräckliga resurser för att kunna utreda korruptionsbrott, vilka ofta är mycket komplicerade. Misstänkta mutbrott inom vapenexportaffärer är extra svåra då vapenindustrin använder sig av invecklade motköpsavtal när det gäller försäljning av stora vapensystem, såsom stridsflygplan. Om regeringen väljer att inte agera mot korruptionen är risken stor att FN, och kan komma att kritisera för att vi inte uppfyller våra internationella åtaganden. Delar av den svenska krigsmaterielexporten sker med statligt stöd. Exportkrediter har i flera fall utfärdats för att underlätta för den svenska krigsmaterielindustrin att exportera sina produkter. och anser inte att det är rimligt att svenska skattemedel används för att i form av lån och krediter möjliggöra svensk vapenexport. Regeringen bör återkomma med förslag på att svensk krigsmaterielexport inte ska understödjas av exportkrediter eller andra former av statligt exportstöd. Dessutom borde de statliga exportorgan som försäkrar och lånar ut pengar till svenska företag i länder med stora risker underställas regler om mänskliga rättigheter. Både vapenexporten och den statligt finansierade exportpolitiken med och borde underordnas regelverk för att säkerställa att inget stöd ges till affärer som riskerar att bidra till kränkningar av mänskliga rättigheter. startade sitt arbete, med syftet att främja den svenska vapenexporten. och har varit emot att denna myndighet inrättas. Vi anser att företagen själva borde bekosta alla exportprojekt. Då vapenindustrin inte är vilken näring som helst anser vi att det inte är rimligt att svenska skattebetalare ska betala för att främja exporten av svensk krigsmateriel. Det rimmar dessutom illa med politik för global utveckling (PGU) att det finns en särskild myndighet för att främja vapenexporten. Alla områden ska underställas PGU; vapenexporten är inget undantag. Därför menar och att bör läggas ned. Exportkrediter, , punkt 2 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2012/13:U19 yrkande 2 och avslår motionerna 2012/13:U18 yrkande 10, 2012/13:U20 yrkandena 5, 6 och 8 samt 2012/13:U338 yrkandena 14. anser att det svenska försvaret i huvudsak ska ha till uppgift att försvara och gör bedömningen att den absoluta huvuddelen av ansvaret för denna uppgift kommer att vila på våra egna resurser, oavsett om vi deltar i internationella samarbeten eller inte. En följd av detta är att det finns ett behov av att tillgodose en stabil tillgång på materiel till detta territorialförsvar. Det är svårt att se att vi vare sig nu eller skulle kunna räkna med att vi i alla tänkbara sammanhang kommer att ha möjlighet att köpa materiel från internationella källor, speciellt i en situation där det internationella läget försämras. Om en sådan situation uppstod och var utsatt för en förhöjd hotbild skulle vi i och med detta riskera att lida brist på viktig militär materiel. Därför måste också ha en försvarsindustri. I detta avseende gör vi en annan bedömning än regeringen, som har valt att fokusera på inköpt materiel utan att ta hänsyn till att detta också kan medföra betydande fördyringar. Ett ytterligare argument för detta är att det är fullt möjligt att de särskilda behov som vi har gör att det är mer ekonomiskt försvarbart att utveckla hela vapensystem i inhemsk industri i stället för att köpa från hylla. Även om sådana vapensystem som vi har behov av finns tillgängliga är det inte säkert att de är kompatibla med varandra eller med vår befintliga materiel, vilket medför ytterligare kostnader för en anpassning av dessa. Det är med hänvisning till ovanstående resonemang av vikt att sådan industri som är viktig för försvaret behålls inom landet. Det är därför inte helt oproblematiskt att förvarsindustrin gradvis har övergått i internationella vapenkoncerners ägo. Regeringen bör med hänsyn till detta verka för att viktig försvarsindustri behålls i svensk ägo, om nödvändigt genom att staten går in som ägare. Vår utgångspunkt är att denna försvarsindustri måste kunna verka under förhållanden som så långt möjligt är ekonomiskt fördelaktiga för de svenska skattebetalarna. Det betyder att försvarsindustrin ofrånkomligen också måste ägna sig åt export för att genom försäljning kunna bidra till att bära utvecklingskostnaderna. Enskilda länder och regioner, punkt 3 (MP, V) av (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2012/13:U18 yrkande 1 och 2012/13:U20 yrkande 7. För och är nedrustning, demokratisering och ökad respekt för de mänskliga rättigheterna centrala mål för den svenska utrikespolitiken. Den vapenexport som genomförts strider mot samtliga dessa mål. Få enskilda affärer synliggör skillnaden mellan lagstiftningens skrivningar och verkligheten så tydligt som den s.k. Saudiaffären. Inom ramen för det militära samarbetsavtal som den dåvarande socialdemokratiska regeringen slöt med skulle FOI genom ett bulvanföretag och i samarbete med flera svenska företag leda arbetet med att bygga en fabrik för pansarvärnsvapen i . Den borgerliga regeringen beslutade att förlänga det militära samarbetsavtalet med och har dessutom gett sitt godkännande till Projekt . Att bistår en av vår tids värsta diktaturer att utveckla sin kapacitet att producera militär utrustning står självklart i tydlig strid med målen för svensk utrikespolitik och därigenom också med den svenska krigsmateriellagstiftningen. De många avslöjandena om hur ansvarigt statsråd och berörda myndigheter agerat visar dessutom på de tydliga behoven av att öka transparensen i svensk vapenexport. och kommer aldrig att stödja att bedriver militärt samarbete med ett land som . Redan när det militära samarbetsavtalet granskades av valde att reservera sig eftersom vi ansåg att avtalet stred mot den svenska krigsmateriellagstiftningen. Avslöjandena om Projekt understryker hur djupt problematiskt detta avtal är. Regeringen bör därför upphäva det militära samarbetsavtalet mellan och . Den internationella vapenhandeln är en viktig drivkraft bakom den militära upprustningen och bidrar därmed till krig och väpnade konflikter. Genom att fortsätta att leverera krigsmateriel till och bidrar till en upprustningsspiral i en av världens mest explosiva regioner. Alltsedan skandaldrabbade vapenaffär med , då sålde ett stort antal fälthaubitsar till , har fått sälja kanoner, men under benämningen följdleveranser. Att det inte bara handlar om underhåll, reservdelar och ammunition till de kanoner som redan sålts, utan även om helt nya kanoner, gör att tilltron till den svenska vapenexportlagstiftningen är kraftigt försvagad. som har sålt kanoner och moderna fälthaubitsar har enskilt största vapenexportör sålt avancerad radarutrustning, Erieye, till grannlandet . För varje flygvapen är radarsystemet av central betydelse, i såväl defensivt som offensivt syfte. hoppas Saabs ägare Investor även att få sälja stridsflygplanet 39 E/F till . Att det ens är möjligt att sälja vapen till dessa båda länder, med tanke på ländernas långvariga konflikt om gränsområdet Kashmir, är något som och ifrågasatt länge speciellt med tanke på att båda länderna är kärnvapenstater. Den främsta anledningen till och motstånd till Saabs inblandning i kontrakten om att få leverera 126 39 Gripenplan till det indiska flygvapnet är problemet att flygplanet med största sannolikhet kommer att anpassas för att kunna bära landets kärnvapen. En affär som inbegriper att JAS 39 blir kärnvapenbärare borde inte vara möjlig enligt gällande vapenexportlagstiftning. Det kan inte heller vara ett svenskt utrikespolitiskt mål att göda en potentiell kärnvapenkonflikt. Regeringen borde därför ge tydliga signaler om att det är en affär som omöjligen kan stå bakom. Små och lätta vapen, punkt 4 (MP, V) av (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2012/13:U275 yrkandena 13 och 2012/13:U312 yrkande 7 och avslår motion 2012/13:U306 yrkande 42. lever i många avseenden inte upp till flera krav som FN ställer på medlemsländerna. De insatser gör på det internationella planet riskerar därför att motverkas av en bristfällig uppfyllelse av våra åtaganden. Nedan följer några exempel på den svenska inkonsekvensen mellan internationell retorik och nationell praktik. I FN:s handlingsprogram står att länderna ska öka öppenheten för att kunna bekämpa den illegala handeln med lätta vapen. är såväl nationellt som internationellt en varm förespråkare av ökad öppenhet. I regeringens skrivelse om vapenexport framgår att regeringen har som målsättning att visa största möjliga öppenhet i redovisningen av den svenska krigsmaterielexporten, och har kontinuerligt sökt förbättra redovisningen i syfte att verka för ökad öppenhet. Den redovisning av lätta vapen lämnar dock i praktiken mycket övrigt att önska. redovisar inte import av vapen över huvud taget och den export som redovisas är så bristfällig att det inte går att särskilja vad som avser lätta vapen och vad som är annat än krigsmateriel. Enligt FN:s handlingsprogram ska staterna också säkerställa en tillförlitlig märkning av varje vapen för att kunna garantera möjligheten att spåra varje vapen och ställa leverantörer till svars om vapen förekommer i strid med internationella överenskommelser. har internationellt drivit på för ett globalt instrument som reglerar märkning. Men nationellt har inte några som helst lagstadgade krav på märkning av producerade, utförda och införda vapen och ammunition, utan lämnar det åt industrin själv att besluta om detta. Enligt FN:s handlingsprogram om lätta vapen åtar sig staterna att etablera och upprätthålla ett effektivt system för import av lätta vapen. Men har, trots åtagandena i handlingsprogrammet, ännu inte infört vare sig lagar eller riktlinjer för import av krigsmateriel klassade som lätta vapen. I om lätta vapen uppmanas vidare varje land att utarbeta institutionella strukturer som kan samordna och hålla ihop policys, forskning och uppföljning av olika aktiviteter som ett land genomför för att hindra den okontrollerade spridningen av lätta vapen. Mer än 20 länder har därefter utarbetat nationella handlingsplaner, s.k. national action plans, dock inte . Försvarsmakten genomförde en granskning av lätta vapenarbetet inom med särskilt fokus på Försvarsmaktens arbete. En lång rad representanter för myndigheter och organisationer intervjuades under projektet. En av de centrala slutsatserna från granskningen är att det finns en stor efterfrågan inom dessa grupper av en nationell strategi. bör därför utveckla en nationell strategi, i brett samarbete med allmänheten och det civila samhället, kring lätta vapen. En strategi som tydliggör svenska strävanden inom området och som möjliggör uppföljning och utvärdering av svenska positioner och åtgärder. och menar att det är oroande att flera länder som omfattas av södra grannskapet aktivt motarbetar vapenhandelsfördraget. bör självt och genom EU verka för att och ska ompröva sina inställningar till vapenhandelsfördraget. Europeiska försvarsbyrån (), EU:s uppförandekod, punkt 5 (MP, V) av (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2012/13:U18 yrkande 11 och 2012/13:U207 yrkande 2 och avslår motion 2012/13:U19 yrkande 3. och ser med stor oro på det ökade samarbetet inom EU inom krigsmaterielområdet. Vi värnar en oberoende och militärt alliansfri utrikespolitik och menar därför att ska avbryta allt samarbete som bidrar till en vidare militarisering av EU. Vi menar att , En strategi för en starkare och mer konkurrenskraftig försvarsindustri i EU, innebär att ännu större fokus riktas mot lösningar som gynnar marknadskrafter och ekonomiska aktörer. Strategin var ännu ett steg mot ett gemensamt militärt samarbete inom EU, med målet att bygga upp ett gemensamt försvar. Detta är en utveckling som vi i grunden motsätter oss. Ett ökat samarbete när det gäller upphandling av krigsmateriel torde försvåra möjligheterna att skärpa den svenska regleringen av krigsmaterielimporten, något som vi kräver. ska vara en föregångare genom sin lagstiftning om svensk export och import av vapen och krigsmateriel. Vårt övergripande mål måste vara att den totala vapenhandeln i världen minskar. Regeringen bör därför återkomma med förslag på hur ska motsätta sig alla riktlinjer eller regelverk inom EU som kan leda till att möjligheter att reglera vapenhandeln begränsas. Europeiska försvarsbyrån (), EU:s uppförandekod, punkt 5 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2012/13:U19 yrkande 3 och avslår motionerna 2012/13:U18 yrkande 11 och 2012/13:U207 yrkande 2. menar att det inte är principiellt fel att ingår samarbeten om krigsmaterielutveckling eller avtal som reglerar internationell handel med krigsmateriel så länge som dessa samarbeten står i samklang med långsiktiga intressen. Det är dock viktigt att sådana samarbeten inte hamnar i strid med behov av en egen försvarsindustri. EU:s gemensamma ståndpunkt och de åtta kriterier som ska beaktas innan ett beslut fattas om krigsmaterielexport till ett land är kriterier som vi tycker är bra och ska följas. Ur vår synvinkel kan EU-samarbetet kring frågor av denna typ dock aldrig tillåtas leda till att handlingsfrihet eller möjligheter till en egen livskraftig försvarsindustri inskränks, något som i förlängningen riskerar leda till att inte kan uppfylla sina säkerhets- och utrikespolitiska mål. bör inte ingå i samarbeten som har sådana följder. anser att bör återta kravet på offset (motköp) i syfte att gynna svenska små och medelstora företag. Svenska myndigheter bör, i enlighet med artikel 21.4 i försvarsupphandlingsdirektivet (2009/81/EG), tilldela underleverantörer en god andel av kontrakten i syfte att ekonomiskt gynna viktiga innovationsföretag. Nedrustning och icke-spridning, punkt 6 (S) av (S), (S), (S), (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2012/13:U306 yrkandena 40 och 41 samt avslår motionerna 2012/13:U205 yrkandena 5 och 6, 2012/13:U207 yrkande 4 och 2012/13:U238 yrkandena 210. Det internationella nedrustningsarbetet måste ta ny fart. Mer måste göras. Kärnvapenhotet är långt ifrån avvärjt. För oss socialdemokrater är målet en fullständig avveckling av massförstörelsevapen, såväl biologiska och kemiska som nukleära. Utskottsmajoritetens texter återspeglas tyvärr inte i regeringens agerande. Frågan om de katastrofala humanitära konsekvenserna av kärnvapenkrig har fått växande betydelse på den internationella nedrustningsagendan. Bland annat inom den förberedande kommittén (PrepCom) års översynskonferens av icke-spridningsfördraget (NPT) präglades diskussionen av detta. Många kärnvapenfria nationer kräver konkreta nedrustningsåtgärder med hänvisning till just de helt oacceptabla humanitära effekterna av kärnvapenkrig. En internationell konferens om detta ägde rum i men den intresse var tyvärr svalt. Detta visade sig även när inte fanns med bland de länder som i FN:s generalförsamlings förberedande kommitté gjorde ett uttalade som efterfrågade ett starkare nedrustningsinitiativ ur ett humanitärt perspektiv på kärnvapen. Vid ett förberedande möte i års översynskonferens av icke-spridningsfördraget (NPT) ställde sig inte bakom ett uttalande som stöddes av knappt 80 länder. Även detta uttalande betonade de katastrofala humanitära konsekvenserna av kärnvapenanvändning. presenterade uttalandet och länder som , och hörde till dem som ställde sig bakom det. Att väljer att inte stödja detta uttalande anser vi är anmärkningsvärt. Andra länder arbetar mycket mer aktivt med dessa frågor och bör delta mer aktivt för att föra fram vikten av de humanitära konsekvenserna av kärnvapenkrig. bör även på ett konstruktivt och realistiskt sätt driva frågan om ett förbud mot all användning av kärnvapen. bör i samråd med likasinnade stater i FN föreslå att sonderingar och konsultationer inleds för att undersöka förutsättningarna för en internationell konvention om ett fullständigt förbud mot kärnvapen. Nedrustning och icke-spridning, punkt 6 (MP, V) av (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2012/13:U205 yrkandena 5 och 6, 2012/13:U207 yrkande 4 och 2012/13:U238 yrkandena 210 och avslår motion 2012/13:U306 yrkandena 40 och 41. För och är motverkandet av spridning av kärnvapen ett självklart politiskt ställningstagande. Vi skiljer oss inte i det från övriga partier i riksdag.