bet · H001SfU8 · 2013-06-04 00:00:00 — 2012/13:SfU8 Genomförande av direktivet om sanktioner mot arbetsgivare Genomförande av direktivet om sanktioner mot arbetsgivare I betänkandet behandlas proposition 2012/13:125 Genomförande av direktivet om sanktioner mot arbetsgivare och tre motioner som väckts med anledning av propositionen. I propositionen lämnas förslag till genomförande av och rådets direktiv /52/EG av om minimistandarder för sanktioner och åtgärder mot arbetsgivare för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt, det s.k. sanktionsdirektivet. I propositionen föreslås ett straffrättsligt ansvar för arbetsgivare som anställer utlänningar som inte har rätt att vistas i . Oavsett om ett straffrättsligt ansvar krävs ut eller inte föreslås att en fysisk eller juridisk person som anställer utlänningar som inte har rätt att vistas i ska betala en särskild avgift. Det föreslås även bestämmelser om annan särskild rättsverkan av brott, bl.a. fråntagande av rätt till offentliga stöd och bidrag. Vidare föreslås en lagstadgad rätt för utlänningar som har saknat rätt att vistas i att få lön och annan ersättning för utfört arbete. Vid en tvist om innestående ersättning ska en presumtion för viss lön och arbetstid gälla. För att underlätta för utlänningen att få rätt till ersättning föreslås att ett förlängt uppehållstillstånd kan beviljas. Speciella ansvarsregler föreslås vid entreprenadförhållanden. Propositionen bygger på en överenskommelse mellan regeringen och de gröna. Utskottet tillstyrker regeringens förslag med den ändringen att tidpunkten för lagarnas ikraftträdande bör bestämmas till . I ärendet finns sju reservationer (S, SD och V). Utskottets förslag till riksdagsbeslut 2012/13:Sf10 av (S). Reservation 1 (S, V) Fråntagande av offentligt stöd m.m. i vissa fall 2012/13:Sf11 av (SD) yrkande 3. Reservation 2 (SD) antar regeringens förslag till lag om rätt till lön och annan ersättning för arbete utfört av en utlänning som inte har rätt att vistas i i de delar det avser 5 § 2 med den ändringen att tidpunkten för ikraftträdandet bestäms till . Därmed bifaller delvis proposition 2012/13:125 punkt 1 i denna del och avslår motion 2012/13:Sf11 av (SD) yrkande 7. Reservation 3 (SD) 2012/13:Sf11 av (SD) yrkande 8. Reservation 4 (SD) 2012/13:Sf11 av (SD) yrkandena 11 och 13. Reservation 5 (SD) 2012/13:Sf9 av m.fl. (V) yrkandena 1 och 2. Reservation 6 (V) Övrigt om genomförande av sanktionsdirektivet 2012/13:Sf11 av (SD) yrkandena 1, 2, 46, 9, 10 och 12. Reservation 7 (SD) antar regeringens förslag till 1. lag om rätt till lön och annan ersättning för arbete utfört av utlänning som inte har rätt att vistas i i den mån lagförslaget inte omfattar vad utskottet har föreslagit ovan, 2. lag om ändring i utlänningslagen (2005:716), 3. lag om ändring i lagen (2001:181) om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet, 4. lag om ändring i lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. med den ändringen att tidpunkten för lagarna i punkterna 14 bestäms till . Därmed bifaller delvis proposition 2012/13:125 punkterna 1 i denna del och 24. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (S), (M), (M), (S), (S), (FP), Shadiye Heydari (S), (C), (S), (MP), (SD), (M), (S), (M), (KD) och (V). och Europeiska unionens råd antog direktiv /52/EG om minimistandarder för sanktioner och åtgärder mot arbetsgivare för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt (sanktionsdirektivet). Direktivet trädde i kraft och skulle ha varit genomfört i medlemsstaterna . överlämnade sitt betänkande EU:s direktiv om sanktioner mot arbetsgivare (2010:63). Utskottet behandlar i detta betänkande proposition 2012/13:125 Genomförande av direktivet om sanktioner mot arbetsgivare och tre motioner som väckts med anledning av propositionen. Propositionen bygger på en överenskommelse mellan regeringen och de gröna. Lagrådet har yttrat sig över förslagen i propositionen. Regeringens lagförslag finns i bilaga 2 och de motioner som behandlas i ärendet finns i bilaga 1. Som ett led i beredningen av ärendet har socialförsäkringsutskottet gett arbetsmarknadsutskottet tillfälle att yttra sig. yttrande finns i bilaga 3. Utskottets förslag i korthet bifaller regeringens förslag till genomförande av sanktionsdirektivet med den ändringen att lagförslagens ikraftträdande bestäms till . Vidare avslår motionsyrkanden bl.a. om minimilön, strängare straff, högre särskild avgift, tillfälligt uppehållstillstånd och ideellt skadestånd. Jämför reservationerna 1 (S, V), 2 (SD), 3 (SD), 4 (SD), 5 (SD), 6 (V) och 7 (SD). I propositionen lämnas förslag till genomförande av och rådets direktiv /52/EG av om minimistandarder för sanktioner och åtgärder mot arbetsgivare för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt (sanktionsdirektivet). Enligt direktivet ska medlemsstaterna införa ett förbud för arbetsgivare att anställa tredjelandsmedborgare som vistas olagligt på territoriet. Vidare ska medlemsstaterna bl.a. säkerställa att arbetsgivare som överträder förbudet ska kunna bli föremål för olika former av sanktioner. Tredjelandsmedborgare som har arbetat under sin olagliga vistelse ska ha rätt till eventuell innestående ersättning från arbetsgivaren. Med anledning av direktivet föreslår regeringen bl.a. följande. Det bör införas ett straffrättsligt ansvar för arbetsgivare som anställer utlänningar som inte har rätt att vistas i . Arbetsgivaren ska kunna dömas till böter, eller när omständigheterna är försvårande, till fängelse i högst . Straffbestämmelsen ska omfatta såväl uppsåtligt som oaktsamt handlande och omfatta alla fall av anställning av en utlänning som saknar rätt att vistas i . Oavsett om ett straffrättsligt ansvar krävs ut eller inte föreslår regeringen att en fysisk eller juridisk person som anställer utlänningar som inte har rätt att vistas i ska kunna åläggas att betala en särskild avgift. Avgiften tillfaller staten och ska för varje utlänning utgöra hälften av det prisbasbelopp som gällde när överträdelsen upphörde. Om överträdelsen pågått än , ska avgiften i stället vara ett helt prisbasbelopp. Avgiften får sättas ned eller efterges, om särskilda skäl talar för det. Arbetsgivare som fullgjort vissa skyldigheter, bl.a. att kontrollera tredjelandsmedborgares rätt till vistelse i landet och underrätta om anställningen, ska inte betala någon särskild avgift. Den särskilda avgiften ska även omfatta kostnader för utlänningens återvändande till hemlandet. Regeringen anser att en ordning där arbetsgivarna skulle ersätta de faktiska kostnaderna för återvändandet i varje enskilt fall medför mer administrativt arbete för myndigheterna. Regeringen pekar även på att kostnaderna kan komma att variera mycket bl.a. beroende på om utlänningen medverkar till verkställigheten eller inte. Den särskilda avgiften , som kan beräknas till av halva prisbasbeloppet, täckte den genomsnittliga återvändandekostnaden med god marginal. En ordning där genomsnittliga kostnader ingår i den särskilda avgiften framstår därför som mest ändamålsenlig. En upphandlande myndighet kan enligt regeringens bedömning utesluta en arbetsgivare som har dömts för att ha anställt en utlänning som inte har rätt att vistas i från rätten att delta i offentlig upphandling om det har varit fråga om brott i näringsverksamhet. Uteslutning bör även kunna ske om arbetsgivaren har påförts den särskilda avgiften. Regeringen anser därmed att sanktionsdirektivets bestämmelse om inskränkningar i rätten att delta i offentliga upphandlingar är uppfylld genom gällande rätt. Några författningsändringar behövs därför inte. Regeringen föreslår i enlighet med sanktionsdirektivet att den som anställer en utlänning som vistas olagligt i dels ska kunna fråntas sin rätt till alla offentliga stöd, bidrag och förmåner , dels ska bli återbetalningsskyldig för offentliga stöd, bidrag och förmåner som betalats ut eller annars kommit honom eller henne till del innan brottet kom till polisens kännedom. Sanktionsdirektivet behandlar frågan om arbetsgivare som har överträtt anställningsförbudet ska kunna tillfälligt eller permanent fråntas sitt tillstånd att driva näringsverksamheten. Enligt regeringens bedömning kan påföljden näringsförbud meddelas mot en arbetsgivare som i sin näringsverksamhet har överträtt förbudet mot att ha olagligt vistandes utlänningar som arbetar. Några författningsändringar behövs därför inte. Sanktionsdirektivet ger möjlighet för medlemsstaterna att offentliggöra en förteckning över arbetsgivare som är juridiska personer och som har hållits ansvariga för brott i form av att ha anställt en utlänning som vistas utan tillstånd i landet. Regeringen anser inte att det bör införas en sådan förteckning. Regeringen föreslår vidare att det i enlighet med direktivet bör införas en lagstadgad rätt för utlänningarna att få lön och annan ersättning för utfört arbete. Vid en tvist mellan en utlänning och en arbetsgivare om innestående ersättning ska gälla en presumtion för att lönen ska motsvara den minimilön som följer av kollektivavtal eller praxis inom yrket eller branschen och för att tre månaders heltidsarbete har utförts. För den som redan har ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för att samarbeta med myndigheterna i en utredning om brott av en arbetsgivare som anställer utlänningar som inte har rätt att vistas i , föreslås en möjlighet att bevilja ytterligare tidsbegränsat uppehållstillstånd. Det förlängda uppehållstillståndet är avsett att underlätta för utlänningen att få ut sin ersättning för utfört arbete. För att beviljas uppehållstillståndet ska utlänningen därför ha väckt talan om innestående ersättning. Uppehållstillståndet ska kunna förlängas till dess att utlänningen har fått eventuell innestående ersättning. För uppdragsgivare som anlitar en underentreprenör för att genomföra ett entreprenadavtal införs ett subsidiärt ansvar i förhållande till arbetsgivaren (underentreprenören) för lön och annan ersättning till en utlänning som vistas olagligt och utför arbete hos underentreprenören inom underentreprenaden. Uppdragsgivare ska i dessa fall betala det belopp som arbetsgivaren skulle ha betalat, vilket innebär att de föreslagna presumtionerna om lönens storlek och anställningens omfattning blir tillämpliga även i denna situation. För uppdragsgivare som anlitar en underentreprenör för att genomföra ett entreprenadavtal införs därutöver ett på motsvarande sätt subsidiärt ansvar för kostnaderna för att skicka lön och annan ersättning som uppdragsgivaren betalar enligt de nya bestämmelserna. Enligt sanktionsdirektivet ska en huvudentreprenör som anlitar en underentreprenör med anställda tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i landet ansvara för betalning av bl.a. den finansiella sanktionen tillsammans med eller i stället för arbetsgivaren. Direktivet medger att medlemsstaterna inför strängare ansvarsregler i den nationella lagstiftningen. Regeringen föreslår att den som anlitar en underentreprenör ska, genom rimliga kontrollåtgärder, se till att underentreprenören inte utför arbetena med anställda som vistas olagligt i landet. Om uppdragsgivaren inte har gjort detta, bör uppdragsgivaren själv betala en särskild avgift. Skyldigheten för uppdragsgivaren att betala den särskilda avgiften är således inte beroende av om arbetsgivaren (underentreprenören) betalar en sådan avgift eller inte. Inte heller bör uppdragsgivaren och underentreprenören betala den särskilda avgiften tillsammans, utan såväl uppdragsgivare som arbetsgivare ska kunna påföras den särskilda avgiften. En uppdragsgivare som har vidtagit rimliga kontrollåtgärder och som inte insåg eller hade skälig anledning att anta att arbetsgivaren hade en utlänning anställd som saknade rätt att vistas i , ska inte betala någon särskild avgift och inte heller ansvara för lön och annan ersättning till underentreprenörernas anställda. Att det är förbjudet för arbetsgivare att anställa utlänningar som inte har föreskrivet arbetstillstånd innebär inte att den som arbetar utan sådant tillstånd saknar rättigheter. Grundläggande skyddsregler inom arbetsrätt och arbetsmiljö kan i betydande delar tillämpas på dessa utlänningar. Även en sådan grundläggande rättighet som föreningsfrihet gäller oavsett utlänningens migrationsrättsliga status. Sanktionsdirektivet ställer krav på att inspektioner av arbetsgivare genomförs. Regeringen anser att polisen ska vara den myndighet som ska genomföra inspektionerna samt de riskbedömningar av olika verksamhetssektorer som krävs. Regeringen bedömer vidare att kostnaderna för detta kan finansieras inom polisens befintliga anslagsramar. Alla kontroller, precis som andra polisingripanden, ska ske med minsta möjliga intrång i personens frihet och integritet, och den som kontrolleras ska behandlas med humanitet och värdighet. Enligt gällande ordning får inre utlänningskontroll enligt 9 kap. 9 § utlänningslagen inte göras slumpmässigt eller i spaningssyfte. Tvångsmedel enligt får inte heller användas i brottsförebyggande syfte. Det saknas alltså möjligheter att tillgripa tvångsmedel, såväl straffprocessuella som administrativa, i rent spaningssyfte. Några förändringar av dessa förutsättningar är inte aktuellt . Polisen är den myndighet som har ansvar för att förebygga samt bedriva spaning och utredning i fråga om sådana brott som avses i 20 kap. 5 § utlänningslagen. Att myndigheten även fortsättningsvis ska svara för de uppgifter som direktivet föreskriver innebär inga utökade befogenheter för polisen. Lagändringarna föreslås träda i kraft . En ändring i lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. föreslås dock träda i kraft . Propositionen bygger på en överenskommelse mellan regeringen och de gröna. (S) begär i motion 2012/13:Sf10 ett tillkännagivande om att 5 § 1 lagen om rätt till lön och annan ersättning för arbete utfört av en utlänning som inte har rätt att vistas i bör få samma lydelse som den som föreslagits i betänkandet SOU 2010:63: den avtalade lönen eller ersättningen anses motsvara den lön och ersättning som följer av ett tillämpbart svenskt kollektivavtal eller praxis inom yrket eller branschen. Motionären anser att det skulle vara olyckligt att införa begreppet minimilön i lagen. (SD) begär i motion 2012/13:Sf11 ett antal tillkännagivanden m.m. Han anser att den särskilda avgiften som regeringen har föreslagit ska vara betydligt strängare för att avskräcka ohederliga arbetsgivare från att anställa utlänningar som vistas utan tillstånd i . Arbetsgivare som har illegal arbetskraft anställd bör betala en avgift på ett prisbasbelopp. Vid anställningar bör avgiften vara två prisbasbelopp och vid längre anställningar tre prisbasbelopp (yrkande 1). Även fängelsestraffet för aktuella arbetsgivare bör vara strängare än vad regeringen har föreslagit för att ha avskräckande verkan. Straffskalan bör vara fängelse från till . I normalfallet bör straffet vara fängelse (yrkande 2). Motionären anser också att sanktionen fråntagande av rätten till offentligt stöd, bidrag och andra förmåner även ska gälla då en arbetsgivare har anställt en utlänning som vistas i landet lovligt men som saknar arbetstillstånd. I motionen anförs att den största risken med att anställa illegal arbetskraft är att svarta dumpade löner kommer att utbetalas och att detta gäller oavsett om den anställde har tillstånd att vistas i eller inte. Avsaknaden av arbetstillstånd ska därför vara avgörande för om sanktioner ska utdömas eller inte (yrkande 3). Vidare tar motionären upp frågan om att utesluta en leverantör från att delta i en offentlig upphandling. Det bör i lagen om offentlig upphandling förtydligas dels att arbetsgivare som fällts för brott mot att anställa en utlänning som vistas olovligen i ska fråntas denna rätt, dels att den arbetsgivare som har belagts med sanktionsavgift för anställning av arbetskraft som vistas olagligt i landet eller inte fullgjort sina åligganden avseende kostnader för återsändande till hemlandet får uteslutas från att delta i en offentlig upphandling. Detta ska gälla även om en företrädare för en juridisk person har gjort sig skyldig till något av ovanstående (yrkande 4). Vidare anför motionären att arbetsgivare som har anställt en utlänning som vistas olagligt i ska kunna få sitt tillstånd att bedriva tillståndspliktig verksamhet återkallat. Denne bör även kunna vägras eller fråntas F-skattsedel. Även dessa sanktioner ska omfatta juridiska personer (yrkande 5). Motionären anser även att det mellan arbetsgivaren och arbetsgivarens uppdragsgivare ska finnas ett solidariskt och inte subsidiärt ansvar då båda har genomfört otillräckliga kontroller. Om varken uppdragsgivaren eller arbetsgivaren har uppfyllt sin kontrollskyldighet ska sanktioner drabba båda (yrkande 6). Vidare anser motionären att regeln om presumtion för ett arbetsförhållande om tre månaders heltidsanställning kan leda till att en arbetstagare får lön som han eller hon inte har tjänat in, t.ex. vid säsongsanställning. Regeringens förslag i denna del bör därför avslås (yrkande 7). Motionären föreslår även att illegalt anställda inte ska omfattas av lönegarantilagen (yrkande 8). När det gäller den möjlighet att få ytterligare tillfälligt uppehållstillstånd som regeringen föreslår anser motionären att en gräns på en månad bör införas. Vid behov ska uppehållstillståndet kunna förlängas med högst en månad i taget (yrkande 9). Motionären anför även att kostnaderna för den anställdes återvändande till hemlandet är väsentligt högre än vad regeringen har antagit. Arbetsgivaren bör åläggas att utöver den särskilda avgiften stå för återvändandekostnader för såväl den anställde som för eventuella familjemedlemmar och släktingar som har följt med till (yrkande 10). Beträffande inspektioner framhåller motionären att dessa bör vara omfattande. kontrollanter bör få befogenheter att utföra arbetsplatskontroller och att utdela ekonomiska sanktioner på plats. Polisen bör främst fokusera på undersökningar av vissa riskbranscher (yrkande 11). Motionären anser också att det är lämpligt att i första hand inrättar en offentlig förteckning över arbetsgivare som är juridiska personer och som har begått någon överträdelse enligt sanktionsdirektivet (yrkande 12). Slutligen anser motionären att bör få ökade anslag för att kunna bedriva inspektioner i riskbranscher och hantera anmälningar från . Regeringens antagande att det räcker med 68 årsarbetskrafter är, enligt motionären, en grov underskattning (yrkande 13). m.fl. (V) anför i kommittémotion 2012/13:Sf9 yrkandena 1 och 2 att det saknas förslag i propositionen om att avkriminalisera papperslösa som försörjer sig genom att arbeta och om att ge dem rätt till skadestånd för kränkande behandling. Motionärerna anser att det är arbetsgivarna som bör bära hela straffansvaret för anställningen. Det skulle förbättra papperslösas möjligheter att kräva löner och arbetsvillkor i enlighet med lagar och avtal och att utnyttja rätten att få skadestånd och ersättning. Utskottet kan konstatera att EU-direktiv är, enligt EG-rättsliga regler, rättsakter som är bindande för medlemsstaterna med avseende på de resultat som ska uppnås. Medlemsstaterna är således skyldiga att i sina regelverk genomföra direktiv på ett sätt som säkerställer att ändamålen uppnås. Utskottet ställer sig positivt till harmoniserade åtgärder mot arbetsgivare som anställer tredjelandsmedborgare som saknar rätt att vistas i unionen. Tydliga och klara regler på området är av stor betydelse. De motverkar både olaglig invandring och att arbetstagare utsätts för exploatering. Beträffande presumtionsregeln i 5 § 1 lagen om rätt till lön och annan ersättning för arbete utfört av en utlänning som inte har rätt att vistas i noterar utskottet att minimilön är det begrepp som används i sanktionsdirektivet. Enligt regeringen ska i uttrycket innefattas de olika slags ersättningar som kan anses vara lön enligt det normerande centrala kollektivavtalet. I de fall kollektivavtal inte är tillämpligt får ledning i stället hämtas från praxis inom yrket eller branschen. Minimilönen behöver inte sammanfalla med det normerande kollektivavtalets grundlön, lägsta lön eller dylikt utan kan omfatta även andra ersättningar som är vanligt förekommande på den svenska arbetsmarknaden, exempelvis övertidsersättning, tillägg för obekväm arbetstid och nattarbete samt skiftarbetestillägg. Vidare är det i princip inget som hindrar att lönen är differentierad utifrån exempelvis arbetstagarnas arbetsuppgifter, utbildning, erfarenhet och kompetens samt det ansvar som arbetet innebär. Inte heller finns det något som hindrar att olika lön krävs beroende på var i landet de utstationerade arbetstagarna arbetar, om lönen exempelvis är geografiskt differentierad i kollektivavtalet. Ett generellt krav är dock att det kan anses vara fråga om minimivillkor. Utskottet konstaterar att begreppet minimilön inte avser en generell lagstadgad minimilön utan har sin utgångspunkt i kollektivavtal eller praxis inom yrket eller branschen, vilket även framgår av lagtexten. Som angetts ovan kan begreppet även omfatta andra ersättningar än lägstalön och ta hänsyn till utbildning, arbetsuppgifter, kompetens och ansvar m.m. Utskottet anser i likhet med arbetsmarknadsutskottet att den nu föreslagna lydelsen kan anses vara anpassad till både direktivets krav och den svenska lagstiftningen på området. Motion 2012/13:Sf10 (S) avstyrks med det anförda. Sanktionsdirektivet ställer krav på en presumtion för att ett anställningsförhållande för en utlänning som vistats olagligt i landet ska ha uppgått . I likhet med arbetsmarknadsutskottet instämmer socialförsäkringsutskottet i regeringens bedömning att en sådan presumtionsregel måste införas eftersom det i svensk rätt inte finns någon motsvarighet till bestämmelsen. Det bör även framhållas att såväl utlänningen som arbetsgivaren har möjlighet att föra bevisning om att anställningstiden kan vara en annan än den som anges i presumtionsregeln. Motion 2012/13:Sf11 yrkande 7 (SD) avstyrks med det anförda. Vad gäller ansvar för att utge bl.a. lön i entreprenadförhållanden föreslår regeringen ett subsidiärt ansvar för uppdragsgivaren. Beträffande frågan om entreprenörers och arbetsgivares ansvar för sanktioner framgår emellertid av propositionen att skyldigheten för uppdragsgivaren att betala den särskilda avgiften inte är beroende av om arbetsgivaren (underentreprenören) kan betala en sådan avgift eller inte. Regeringen föreslår således att såväl uppdragsgivare som arbetsgivare ska kunna påföras den särskilda avgiften. Motion 2012/13:Sf11 (SD) yrkande 6 kan därmed anses delvis tillgodosedd och avstyrks. Frågan om fråntagande av rätten till offentliga stöd, bidrag och andra förmåner för även sådana arbetsgivare som anställt en person som vistas lovligt i men saknar arbetstillstånd omfattas inte av direktivet och den behandlas inte i den aktuella propositionen. Utskottet är inte berett att föreslå att en sådan regel ska införas. Motion 2012/13:Sf11 (SD) yrkande 3 avstyrks därmed. Beträffande rätt till lönegaranti ställer direktivet inte något krav på att en sådan garanti inte ska gälla när den anställde vistas utan tillstånd i landet. Utskottet ser, i likhet med arbetsmarknadsutskottet, ingen anledning att föreslå en sådan regel. Motion 2012/13:Sf11 (SD) yrkande 8 avstyrks därmed. Vidare ställer sig utskottet bakom regeringens bedömning att det inte bör införas en offentlig förteckning över juridiska personer som fällts för att ha anställt utlänningar som vistas utan tillstånd i . Motion 2012/13:Sf11 (SD) yrkande 12 avstyrks därmed. När det gäller inspektioner delar utskottet regeringens bedömning att polisen bör utföra dessa och även de riskbedömningar av olika verksamhetssektorer som kan krävas samt att kostnaderna kan finansieras inom polisens befintliga anslagsramar. Motion 2012/13:Sf11 (SD) yrkandena 11 och 13 avstyrks därmed. utgår ideellt skadestånd för kränkning som alltså inte ersätter någon ekonomisk skada bara vid brott som innebär angrepp mot någons person, frihet, frid eller ära (2 kap. 3 § skadeståndslagen).