bet · H001AU6 · 2013-02-25 00:00:00 — En anmälan om ändrade förhållanden ska göras och senast efter det att den sökande fick kännedom om förändringen (ny 47 b § ). Bestämmelsen om regeringens eller en myndighets föreskriftsrätt gällande ansökan flyttas från 47 § till en ny 47 c § . Regeringen har även sett över de administrativa åtgärderna i samband med uppgiftslämnande. Regeringen argumenterar i propositionen för att det inte alltid är enkelt att dra en gräns mellan vad som utgör att lämna en felaktig uppgift (vilket är kopplat till vissa åtgärder) och vad som i stället faller inom ramen för vad den enskilde borde ha anmält till kassan på grund av att en viss tidigare lämnad uppgift har förändrats. I båda dessa situationer kan resultatet bli att sökanden får ersättning som han eller hon inte är berättigad till. Enligt regeringen är det i de fall den enskildes handlande framstår som klandervärt också rimligt att handlandet ska kunna leda till en åtgärd om förutsättningarna i övrigt är uppfyllda. Regeringen föreslår mot denna bakgrund att en medlem i en arbetslöshetskassa som medvetet eller av grov vårdslöshet har låtit bli att anmäla ändrade uppgifter till en arbetslöshetskassa om förhållanden av betydelse för hans eller hennes rätt till ersättning ska uteslutas som medlem (37 § LAK) eller, om särskilda skäl talar mot det, frånkännas rätten till ersättning (46 § första stycket ). Därmed likställs denna situation med den då en medlem medvetet eller av grov vårdslöshet lämnat en oriktig eller vilseledande uppgift om förhållanden av betydelse för hans eller hennes rätt till ersättning. Ersättning enligt grundförsäkringen i ska enligt förslaget inte heller kunna lämnas till personer som har uteslutits från medlemskap till följd av underlåtenhet att anmäla ändrade uppgifter om förhållanden av betydelse för rätten till ersättning (10 § andra stycket ). Även i detta avseende likställs denna situation med den då en medlem medvetet eller av grov vårdslöshet lämnat en oriktig eller vilseledande uppgift om förhållanden av betydelse för hans eller hennes rätt till ersättning. I propositionen diskuteras i detta sammanhang också frågan om det faktum att den som medvetet eller av grov vårdslöshet låter bli att anmäla ändrade uppgifter till arbetslöshetskassan enligt regeringens förslag kan komma att bli föremål för såväl uteslutning ur en arbetslöshetskassa (enligt LAK) eller frånkännande av ersättning (enligt ) som straffrättsliga förfaranden enligt bidragsbrottslagen (2007:612) bryter mot förbudet mot s.k. dubbel straffbarhet i artikel 4 i det sjunde tilläggsprotokollet till . Av denna artikel framgår att ingen får lagföras eller straffas på nytt i en brottmålsrättegång i samma stat för ett brott för vilket han eller hon redan blivit slutligt frikänd eller dömd i enlighet med lagen och rättegångsordningen i denna stat. Regeringen anser att det kan ifrågasättas om uteslutning och frånkännande kan anses utgöra straff i konventionens mening. Regeringen gör bedömningen att den gällande ordningen med straff för bidragsbrott och administrativa sanktioner inom arbetslöshetsförsäkringen är förenlig med såväl som . Regeringen föreslår vidare att ett beslut om uteslutning enligt 37 § LAK på grund av att den enskilde har lämnat oriktiga eller vilseledande uppgifter, eller låtit bli att anmäla ändrade uppgifter, ska gälla fr.o.m. den dag då arbetslöshetskassan inledde en utredning av det förhållande som ligger till grund för beslutet (ny 37 b § första stycket LAK). Detsamma ska gälla ett beslut om frånkännande enligt 46 § första stycket av rätten till ersättning. I ett beslut om frånkännande ska det, i likhet med vad som gäller för uteslutning, anges från vilken tidpunkt som beslutet gäller (ny 46 b § första stycket ). Regeringen föreslår också att den arbetslöshetskassa till vilken uppgifter har lämnats eller skulle ha lämnats ska besluta om frånkännande, även om den som berörs har utträtt ur kassan (46 § andra stycket ). Bestämmelsen tydliggör dels att det inte går att utträda ur en arbetslöshetskassa för att undgå frånkännande, dels vilken kassa som ska fatta beslut om frånkännande. När det gäller omfattningen av ett frånkännande föreslår regeringen att ett sådant ska avse minst 45 och högst (ny 46 a § ). Bestämmelsen om krav på att den sökande ska arbeta efter frånkännandet innan han eller hon har rätt till eventuella återstående dagar i ersättningsperioden flyttas från 66 § andra stycket till nya 46 b § andra stycket . yrkar i kommittémotion 2012/13:A14 av m.fl. (MP) i denna del avslag på propositionen utom i den del som avser 43 § . När det gäller regeringens förslag om ändrade regler för uteslutning eller frånkännande när en enskild låtit bli att anmäla ändrade uppgifter anser att det är orimligt med dubbla straffrättsliga förfaranden. De vanligaste fallen då bara frånkännande är aktuellt kan beskrivas som slarv (medvetet eller omedvetet) där den sökande för enstaka dagar tar ut föräldrapenning eller sjukpenning parallellt med ersättning från en arbetslöshetskassa. Andra vanliga fall är att den sökande glömt att han eller hon fått ersättning för några arbetade timmar eller någon strödag på tillfälliga jobb. Det är enligt mening självklart att ingen ska få dubbel ersättning, så pengarna ska i sådana fall ovillkorligen betalas tillbaka. Frånkännande av ersättning plus krav på minst 80 dagars anställning med lön är emellertid en för hård sanktion om ingen individuell bedömning är möjlig. Sanktionen kan ge en ekonomisk påföljd som är större än den felaktiga ersättningen. står enligt kommittémotion 2012/13:A13 av och (SD) bakom förslaget att den arbetssökande ska anmäla ändrade förhållanden, men partiet anser att den tidsgräns som regeringen föreslår ter sig mycket sträng. Tidsperioden är så kort att partiet befarar att många sökande kommer att missa att anmäla detta eller inte hinna med det, eftersom man då ska ta fram arbetsgivarintyg. Därmed riskerar den sökande att gå miste om ersättning trots att han eller hon har haft som ambition att göra rätt för sig. föreslår därför att beslutar att anmälan om ändrade förhållanden enligt den nya 47 b § ska ske och senast efter det att den sökande fick kännedom om förändringen (yrkande 3). Regeringens förslag riskerar vidare enligt partiet att innebära att pappersexercisen på Arbetsförmedlingen sväller, genom att tiotusentals sökande anmäler ändrade förhållanden enligt kollektivavtal. En skyldighet att anmäla ändrade förhållanden bör därför endast finnas om dessa förhållanden avviker från det som är avtalat i centrala kollektivavtal. Därom behöver ett förtydligande göras eftersom den nuvarande bestämmelsen där det fastslås att den sökande ska anmäla ändrade förhållanden av betydelse är vag. Detta föreslås tillkännage för regeringen (yrkande 2). Yrkande väckt under utskottsbehandlingen har genom under utskottsbehandlingen yrkat avslag på proposition 2012/13:12 i dess helhet. Som regeringen anför i propositionen bygger arbetslöshetsförsäkringen i stor utsträckning på uppgifter som den sökande lämnar, och arbetslöshetskassorna har begränsade möjligheter att kontrollera samtliga uppgifter i ansökan. Det är därför enligt utskottets bedömning av största vikt att den sökande lämnar korrekta uppgifter vid ansökan och informerar arbetslöshetskassan om förändringar som påverkar rätten till ersättning. Utskottet välkomnar därför att det nu införs en uttrycklig skyldighet att intyga på heder och samvete att lämnade uppgifter är riktiga och fullständiga, liksom att skyldigheten att lämna uppgifter kompletteras med en skyldighet att anmäla ändrade förhållanden. I detta sammanhang vill utskottet fästa uppmärksamhet på att det enligt regeringens förslag till ny 47 § första stycket införs ett förtydligande om att den sökande ska lämna de uppgifter som behövs för bedömningen av hans eller hennes rätt till ersättning. Utskottet kan konstatera att denna del av förslaget inte kommenteras i propositionen. Av sammanhanget får enligt utskottets bedömning emellertid förstås att denna uppgiftsskyldighet inte går utöver vad som redan omfattas av den nu gällande bestämmelsen (i 47 § första stycket ) om att det till ansökan ska fogas intyg av arbetsgivaren om den sökandes arbetsförhållanden samt de uppgifter i övrigt som behövs för bedömande av den sökandes ersättningsrätt. I den nu gällande bestämmelsen ryms både uppgifter som den enskilde lämnar och förfogar över samt andra uppgifter, t.ex. uppgifter i ett läkarintyg som den sökande inte förfogar över. Som regeringen påpekar (s. 46) är det dock endast uppgifter som den sökande själv förfogar över som kan lämnas på heder och samvete. Uppgifter som lämnas av andra, t.ex. arbetsgivare, myndigheter eller läkare, bör inte omfattas. Det är därför nödvändigt att skilja på den uppgiftsskyldighet som gäller uppgifter som den sökande själv förfogar över och uppgifter som lämnats av andra, vars innehåll den sökande inte förfogar över. I linje med detta har regleringen av den sökandes uppgiftsskyldighet delats upp mellan 47 § första stycket och 47 § andra stycket i regeringens förslag. Omfattningen av den sökandes uppgiftsskyldighet ska emellertid, som nämnts, vara oförändrad. Den del av uppgiftsskyldigheten som enligt förslaget ska regleras i 47 § första stycket om att den sökande ska lämna de uppgifter som behövs för bedömningen av hans eller hennes rätt till ersättning och som är föremål för hedersförsäkran, omfattar sålunda endast sådana uppgifter som den sökande själv förfogar över. Som regeringen anför (s. 96) ska en sökande ska intyga att alla av honom eller henne lämnade uppgifter är riktiga och fullständiga. Detta innefattar bl.a. uppgifter lämnade i samband med arbetslöshetens inträde, uppgifter i kassakortet och övriga uppgifter som sökanden löpande lämnar. En sökande har ingen skyldighet att intyga riktigheten i uppgifter lämnade av annan än honom eller henne själv. Däremot torde det falla inom den sökandes skyldigheter att intyga riktigheten i att en viss inlaga, exempelvis ett läkarintyg, rör den sökande och inte manipulerats av honom eller henne. Den del av uppgiftsskyldigheten som enligt förslaget ska regleras i 47 § andra stycket om att ett arbetsgivarintyg och andra uppgifter som behövs för att bedöma sökandens rätt till ersättning ska bifogas ansökan, omfattar uppgifter som den sökande inte själv förfogar över. Dessa uppgifter kan den sökande alltså inte intyga riktigheten i. Det kan bl.a. röra sig om läkarintyg, uppgifter från arbetsgivare och uppgifter från andra myndigheter. När det gäller frågan om att anmäla ändrade förhållanden föreslår i motion 2012/13:A13 att tidsgränsen för när en anmälan senast måste göras ska förlängas från 14 efter att den sökande själv fick kännedom om förändringen. Utskottet vill betona att det är av stor vikt även för den enskilde att arbetslöshetskassan har ett korrekt beslutsunderlag, inte minst mot bakgrund av att det är önskvärt att den enskilde inte i ett senare skede blir återbetalningsskyldig. Det är därför enligt utskottets mening önskvärt att den sökande anmäler ändrade förhållanden som han eller hon fått kännedom om. Det kan ur rättssäkerhetssynpunkt vara lämpligt att, som regeringen föreslår, fastslå en tydlig tidsgräns. Mot bakgrund av att exempelvis en motsvarande bestämmelse om anmälningsskyldighet i fråga om förmåner enligt socialförsäkringsbalken också har en bortre tidsgräns är det enligt utskottets mening svårt att se varför tidsfristen i arbetslöshetsförsäkringsärenden skulle behöva vara dubbelt så lång. Utskottet kan därför inte ställa sig bakom yrkande. hävdar vidare att regeringens förslag innebär en risk för att pappersexercisen på Arbetsförmedlingen ökar, genom att tiotusentals sökande anmäler sådana ändrade förhållanden som följer av kollektivavtal. Utskottet vill påminna om att ansökan om ersättning är individuell och ges in till en arbetslöshetskassa. yrkande om ett förtydligande av bestämmelsen om anmälan av ändrade förhållanden tycks utgå från föreställningen att sådana förmåner som är av betydelse för en viss individs rätt till ersättning och som följer av just kollektivavtal skulle kunna komma till arbetslöshetskassans kännedom på något annat sätt än genom att den sökande tillhandahåller dem. Det framstår enligt utskottets mening som synnerligen osannolikt att ett sådant system över huvud taget skulle vara möjligt att bygga upp, än mindre att det skulle innebära en effektivitetsvinst. Utskottet anser inte att yrkande kräver någon åtgärd från sida. När det gäller frågan om s.k. dubbelt straffansvar som tas upp i motion 2012/13:A14 kan utskottet konstatera att förfarandet vid uteslutning ur en arbetslöshetskassa och frånkännande av rätt till ersättning inte klassificeras som straffrättsligt i den svenska rättsordningen. Uteslutningen och frånkännandets huvudsakliga syfte är inte att bestraffa den sökande utan i stället att i första hand skydda arbetslöshetskassans medel och skattemedel mot felaktiga utbetalningar . Effekterna av att frånkännas rätt till ersättning eller uteslutas som medlem ur en arbetslöshetskassa skiftar också från fall till fall beroende på slumpmässiga faktorer, t.ex. om den sökande har behov av ersättning , och inte på klandervärdheten av de handlingar som föranlett åtgärden. Dessa åtgärder är bl.a. därför enligt utskottets mening att betrakta som administrativa sanktioner, inte straffrättsliga. De straffrättsliga sanktioner riktade mot den enskilde som kommer att bli aktuella om antar propositionen följer i stället av och bidragsbrottslagen och deras effekt för den enskilde kommer inte att variera på basis av sådana faktorer som exempelvis hans eller hennes behov av fortsatt ersättning. Utskottet kan konstatera att regeringen gör bedömningen att de föreslagna bestämmelserna inte heller strider mot eller unionsrätten. Av artikel 4 i det sjunde tilläggsprotokollet till följer att ingen får lagföras eller straffas på nytt i en brottmålsrättegång i samma stat för ett brott för vilket han eller hon redan blivit slutligt frikänd eller dömd i enlighet med lagen och rättegångsordningen i denna stat. Trots att medlemskapet i arbetslöshetskassan och rätten till ersättning grundar sig på offentligrättsliga regler och åtgärderna beslutas som en följd av ett handlande som i strafflagstiftningen objektivt sett, med undantag bl.a. för ringa fall, utgör en brottslig gärning, anser regeringen att det kan ifrågasättas om de nu aktuella åtgärderna kan anses utgöra straff i konventionens mening. Det är enligt vad regeringen anför inte möjligt att utifrån nuvarande praxis dra några bestämda slutsatser om hur den kan komma att bedöma situationer som de nu aktuella. De båda förfaranden som kan komma i fråga när sökanden underlåter att anmäla ändrade uppgifter är enligt regeringens mening vidare både förutsebara och har ett nära samband med varandra. Trots den utveckling som har skett i praxis gör regeringen bedömningen att den gällande ordningen med straff för bidragsbrott och administrativa sanktioner inom arbetslöshetsförsäkringen är förenlig med såväl som unionsrätten. Utskottet ser ingen anledning att ifrågasätta regeringens rättsliga bedömning i detta avseende och kan inte ställa sig bakom påstående om att förslaget skulle skapa ett dubbelt straffansvar. När det gäller frågan om proportionaliteten i de administrativa sanktionerna vill utskottet inledningsvis peka på att en grundläggande förutsättning för att kunna fortsätta att värna en hög legitimitet i socialförsäkringssystemen är att fusk och andra felaktiga utbetalningar kan minimeras. Regeringen har därför initierat ett systematiskt arbete för att minska felaktiga utbetalningar, bl.a. genom den s.k. FUT-delegationen, men också som ett led i myndigheternas linjearbete. Utskottet noterar att trots dessa insatser betalas betydande belopp ut felaktigt. Enligt en kartläggning från IAF (IAF 2011:30) uppgick arbetslöshetskassornas återkrav dvs. den andel av de totala felaktiga utbetalningarna där arbetslöshetskassan funnit att en ersättningstagare har mottagit felaktigt utbetald ersättning till . Av kartläggningen framgår att de ersättningssökandes avsiktliga eller oavsiktliga fel är den främsta orsaken till att ersättning betalas ut felaktigt. Oavsiktliga fel bedöms vara vanligare än avsiktliga men till skillnad från vad som hävdas i motion är en typ av felaktig utbetalning som arbetslöshetskassorna ofta bedömer som avsiktlig när dubbla ersättningar betalas ut från välfärdssystemen. Mot denna bakgrund anser utskottet inte att de administrativa sanktioner som kritiserar skulle vara oproportionerliga. Utskottet vill påminna om att uteslutning eller frånkännande endast blir aktuellt för den som medvetet eller av grov vårdslöshet låtit bli att lämna ändrade uppgifter. Det är alltså enligt utskottets bedömning i dessa fall knappast fråga om enklare fall av slarv på det sätt som hävdas i motionen. När det gäller frånkännandets längd kan utskottet konstatera att det mot bakgrund av vikten av att värna systemets legitimitet och av att motverka att enskilda blir återbetalningsskyldiga inte finns skäl att låta frånkännandet vara kortare än de som den sökande som själv orsakat sin arbetslöshet stängs av enligt det nya åtgärdssystemet. Utskottet anser därför att regeringens förslag om frånkännande i mellan är väl avvägt och kan alltså inte instämma i kritik i dessa delar. Utskottet vill slutligen framhålla att de möjligheter som arbetslöshetskassan har att, i fall där återkrav är aktuellt, medge anstånd med betalningen eller träffa avtal med den återbetalningsskyldige om en avbetalningsplan (68 b §) eller att, om det finns särskilda skäl, helt eller delvis efterge ett krav på återbetalning (68 d §), föreslås kvarstå oförändrade. Utskottet ställer sig bakom regeringens förslag de delar som behandlats och övergår därmed till att behandla förslaget om uteslutning av medlem som inte arbetar inom arbetslöshetskassans verksamhetsområde. Uteslutning av medlem som inte arbetar inom arbetslöshetskassans verksamhetsområde Enligt 37 § första stycket 1 LAK ska en arbetslöshetskassas styrelse, om inte särskilda skäl talar mot det, utesluta en medlem som inte uppfyller och inte heller har uppfyllt bestämmelsen i kassans stadgar om arbete inom kassans verksamhetsområde. I proposition 2012/13:12 punkten 2 i denna del framför regeringen att bestämmelsen om uteslutning av en medlem som arbetar utanför en arbetslöshetskassas verksamhetsområde tillämpas i ytterst begränsad omfattning trots att den är tvingande. Ofta är det först i samband med arbetslöshet som det framkommer att medlemmen har arbetat utanför verksamhetsområdet. I dessa situationer skyddas den enskilde av en särskild bestämmelse som innebär att den enskilde inte kan uteslutas som medlem, så länge han eller hon är berättigad till arbetslöshetsersättning. De senaste årens regeländringar i arbetslöshetsförsäkringen har enligt regeringen förändrat förutsättningarna för tillämpningen av bestämmelsen. De förändrade finansieringsreglerna, som innebär att arbetslöshetskassorna står för en större del av kostnaden för arbetslöshetsförsäkringen, tjänar till att understryka arbetslöshetskassans anknytning till ett visst verksamhetsområde. Den tydligare kopplingen till verksamhetsområdet innebär att arbetslöshetskassorna har anledning att följa upp om medlemmarna arbetar inom kassans område eller inte. Bestämmelsen om uteslutning på grund av arbete utanför arbetslöshetskassans verksamhetsområde har alltså enligt regeringen i praktiken en begränsad betydelse. Regeringen föreslår därför att det inte längre ska vara obligatoriskt för en arbetslöshetskassa att utesluta en medlem om han eller hon inte uppfyller och inte heller har uppfyllt bestämmelsen i en kassas stadgar om arbete inom kassans verksamhetsområde (37 a § LAK). Beslutet om uteslutning föreslås i dessa fall gälla fr.o.m. i den kalendermånad som följer på beslutet. Om medlemmen har rätt till ersättning för beslutet om uteslutning, gäller dock uteslutningen fr.o.m. i den kalendermånad som följer efter den dag då rätten till ersättning upphör (ny 37 b § andra stycket LAK). yrkar i kommittémotion 2012/13:A14 i denna del av m.fl. (MP) avslag på propositionen utom i den del som avser 43 § . Yrkande väckt under utskottsbehandlingen har genom under utskottsbehandlingen yrkat avslag på proposition 2012/13:12 i dess helhet. Regeringen föreslår i propositionen att det inte längre ska vara obligatoriskt för arbetslöshetskassorna att utesluta sökanden som inte arbetar inom arbetslöshetskassans verksamhetsområde. Utskottet ställer sig bakom regeringens förslag. Införandet av den differentierade arbetslöshetsavgiften vars storlek varierar beroende på dels den inkomstrelaterade ersättning som arbetslöshetskassan har betalat ut under månaden, dels dess antal arbetslösa medlemmar har enligt utskottets bedömning medfört att arbetslöshetskassorna själva i större utsträckning har anledning att följa upp om medlemmarna arbetar inom kassans område eller inte. Därmed är en tvingande regel inte längre nödvändig för att värna kopplingen mellan medlemmarnas och arbetslöshetskassans verksamhetsområden. Utskottet ställer sig alltså bakom regeringens förslag i de delar som behandlats och övergår därmed till att behandla förslaget om uteslutning av medlem som inte arbetar inom arbetslöshetskassans verksamhetsområde. Enligt 70 § får en arbetslöshetskassa, om det finns sannolika skäl att anta att den sökande kommer att stängas av från rätten till ersättning eller att ersättningen kommer att sättas ned, besluta att ersättningen ska hållas inne eller lämnas med ett lägre belopp till dess beslut i ärendet om avstängning eller nedsättning fattas. Regeringen konstaterar i proposition 2012/13:12 punkten 1 i denna del att det saknas möjlighet för en arbetslöshetskassa att hålla inne ersättning under utredningen av om den sökande uppfyller de allmänna villkoren för rätt till ersättning. Det kan ta tid från det att en arbetslöshetskassa får kännedom om en omständighet som kan påverka den sökandes ersättningsrätt till dess att kassan kan fatta beslut i ärendet. hinner ofta ytterligare ersättning betalas ut, vilket innebär att den enskildes skuld kan komma att växa . Liksom för sökanden som inte uppfyller de allmänna villkoren finns det för sökanden som avvisar en anvisning till jobbgarantin för ungdomar risk att ersättning kan komma att betalas ut felaktigt. Regeringen anser därför att det ska finnas möjlighet för en arbetslöshetskassa att hålla inne ersättning även i de fall där en sökande avvisar en anvisning till jobbgarantin för ungdomar. Regeringen föreslår därför att bör en arbetslöshetskassa kunna besluta, utöver vad som redan gäller , att ersättning ska hållas inne om det finns sannolika skäl att anta att den sökande inte uppfyller de allmänna villkoren för rätt till ersättning enligt 9 § eller om den sökande inte har rätt till ersättning för att han eller hon har avvisat en anvisning till jobbgarantin för ungdomar enligt nya 11 § (66 § första stycket ). Ersättning ska få hållas inne till dess arbetslöshetskassan slutligt prövat frågan om sökandens rätt till ersättning och högst med det belopp som kan komma i fråga för beslutet om ersättning (66 § andra stycket ). Möjligheten att innehålla ersättning i avvaktan på utredning och beslut i ärenden om nedsättning av dagpenning bör upphävas eftersom det föreslås att denna åtgärd ska avskaffas. yrkar i kommittémotion 2012/13:A14 i denna del av m.fl. (MP) avslag på propositionen utom i den del som avser 43 § . anser enligt kommittémotion 2012/13:A13 av och (SD) att regeringens förslag om utökade möjligheter för arbetslöshetskassorna att hålla inne ersättning riskerar att ytterligare sätta människor i svår ekonomisk knipa genom att tiden från sista arbetsdag till utbetalning av ersättning från kassan förlängs avsevärt. Så som lagförslaget är utformat i propositionen finns många grunder till att hålla inne arbetslöshetsersättning.