bet · H101MJU7 · 2013-11-29 00:00:00 — Mot bakgrund av det anförda tillstyrker utskottet regeringens förslag i denna del och avstyrker motionerna 2013/14:MJ1 (S) yrkande 8 och 2013/14:MJ2 (V) yrkande 2. Delegering av beslutanderätt om jakt Utskottets förslag i korthet avslår motioner om delegering av beslutanderätt om jakt, om skydds- och licensjakt samt om möjlighet att överklaga jaktbeslut. Jämför reservationerna 17 (S), 18 (MP), 19 (V) och 20 (MP, V). I tre motionsyrkanden välkomnas den ökade regionala delegering av jaktbesluten som regeringen aviserar. I kommittémotion 2013/14:MJ1 (S) av m.fl. yrkande 6 hänvisas till att politiken ska bygga på respekt för människors rätt att leva, bo och verka var de vill. I motion 2013/14:MJ430 av m.fl. (C) anförs som anledning att reaktionerna från allmänheten har blivit allt starkare mot den förda rovdjurspolitiken i områden med en hög koncentration av rovdjur. I motion 2013/14:MJ269 av m.fl. (M) föreslås att jakten på rovdjur prioriteras i områden där upprepade attacker av tamboskap sker samt där det finns ett utbrett fäbodbruk. Enligt motion 2013/14:MJ423 av m.fl. (C) yrkande 1 bör rovdjursstammarna i förvaltas genom licensjakt. I kommittémotion 2013/14:MJ489 av m.fl. (S) yrkandena 3 och 4 samt i motion 2013/14:MJ1 (S) yrkande 7 anförs att antalet vargar och vargrevir redan nu ska begränsas i de kommuner där rovdjurstrycket är högt och det finns stora konflikter. Ett ökat lokalt inflytande bör ingå i de gemensamma riktlinjerna för utökad skyddsjakt på varg. I motsats till ovanstående motioner framförs i kommittémotion 2013/14:MJ3 av m.fl. (MP) yrkande 12 att jakt på stora rovdjur ska inriktas på att förhindra eller förebygga skador, inte på att minska koncentrationen av rovdjur i områden med tätare stammar. Jaktens omfattning i olika delar av landet bör anpassas efter skadesituationen. Denna har ingen tydlig koppling till tätheten av rovdjur. Vidare påpekas i motionen att regeringen inte har förklarat hur annat än i efterhand ska kunna bedöma om det beviljade antalet skjutna djur är förenligt med en gynnsam bevarandestatus (yrkande 15). För att inte äventyra en gynnsam bevarandestatus kan en utvidgad delegering av licensjaktsbeslut bara komma i fråga inom ramar som anger på förhand. Delegering bör heller inte ske förrän miniminivån inom både rovdjursförvaltningsområdet och länet har uppnåtts. I motion 2013/14:MJ260 av (MP) begärs att enbart skyddsjakt ska tillåtas på varg. Vid licensjakt tas ingen hänsyn till flockstruktur, det enskilda djurets betydelse för stammen eller dess betydelse som problemskapare för människor. Att tillåta licensjakt innebär dessutom alltid att möjligheten att bedriva skyddsjakt inskränks. Även i motion 2013/14:MJ313 av (FP) framförs att endast skyddsjakt på vargar borde vara tillåten i . Sådan skyddsjakt ska endast ske med största möjliga hänsyn till de enskilda djuren. Till exempel ska man undvika att skjuta bort föräldradjur då kvarvarande valpar kan fara illa. Enligt kommittémotion 2013/14:MJ2 av m.fl. (V) yrkande 5 innebär propositionens förslag att den nationella möjligheten att styra rovdjursförvaltningen försvagas. måste ha möjlighet att styra skyddsjakten så att beslutade mininivåer kan upprätthållas. Detsamma gäller licensjakten där måste vara den myndighet som har mandat att sätta den nationella ramen så att en hållbar förvaltning sker. I kommittémotion 2013/14:MJ3 av m.fl. (MP) yrkande 13 måste skyddsjakt kunna tillgripas när ett rovdjur orsakar skada, i syfte att minimera konflikter med renskötsel, fäbodbruk, fåruppfödning och dylikt. Skyddsjakt ska dock tillämpas med olika trösklar beroende på avståndet till en gynnsam bevarandestatus, och för vargens del också beroende på hur genetiskt värdefull individen är. När en rovdjurspopulation har uppnått en gynnsam bevarandestatus med god marginal över referensvärdet anser motionärerna att licensjakt kan vara ett sätt att balansera populationen kring en målnivå (yrkande 14). Art- och habitatdirektivets regler för jakt på arter i bilaga 4 ligger väl i linje med detta synsätt. Den svenska jaktlagstiftningen bör därför utvecklas så att den mer exakt återger reglerna i art- och habitatdirektivet. Enligt yrkande 16 i samma motion måste man säkerställa miljöorganisationers möjligheter att överklaga till domstol enligt unionsrättsliga och internationella åtaganden. När jaktbeslut delegeras till länsstyrelserna kan de inte överklagas direkt till domstol utan bara till , vars beslut i sin tur inte kan överklagas vidare till domstol. Avslutningsvis anförs i motionerna 2013/14:MJ308 av m.fl. (C) i denna del och 2013/14:MJ423 av (C) m.fl. yrkande 5 att skyddsjakt på rovdjur ska kunna bedrivas i förebyggande syfte för att undvika attacker på tamdjur. Beslut om skyddsjakt efter björn, varg, järv, lo eller örn får fattas enligt jaktförordningen (1987:905) endast om det inte finns någon annan lämplig lösning och om det inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånd i dess naturliga utbredningsområde. Beslutet måste dessutom motiveras av något av följande skäl: 1) av hänsyn till allmän hälsa och säkerhet eller av andra tvingande skäl som har ett allt överskuggande allmänintresse, inbegripet orsaker av social eller ekonomisk karaktär och betydelsefulla positiva konsekvenser för miljön, 2) av hänsyn till flygsäkerheten, 3) för att förhindra allvarlig skada, särskilt på gröda, boskap, skog, fiske, vatten eller annan egendom, eller 4) för att skydda vilda djur eller växter eller bevara livsmiljöer för sådana djur eller växter. För arterna björn, varg, järv och lo kan även licensjakt tillåtas, förutsatt att det inte finns någon annan lämplig lösning och att jakten inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånd i dess naturliga utbredningsområde. Jakten måste dessutom vara lämplig med hänsyn till stammarnas storlek och sammansättning samt ske selektivt och under strängt kontrollerade förhållanden. Beslut om jakt får utformas och förenas med villkor som är ändamålsenliga med hänsyn till de olägenheter som förekomsten av täta rovdjurspopulationer orsakar. Bedömningen av hur stora populationer som krävs för att uppnå en gynnsam bevarandestatus kan därmed ha konsekvenser för förvaltningen av rovdjuren och för den vars egendom skadas av rovdjuren. Jaktförordningens bestämmelser – och därmed också art- och habitatdirektivets – är dock tillämpliga oavsett om bevarandestatusen bedöms vara gynnsam eller inte. Så länge arterna är skyddade ska bestämmelserna tillämpas i beslut som rör jakt eller andra begränsningar för arterna. Huvudregeln är att det är som fattar beslut om skydds- eller licensjakt. Under vissa förutsättningar kan dock delegera beslutanderätten till berörd länsstyrelse. Vid delegering ska dock fortlöpande bedöma om möjligheten att jaga ett rovdjur försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånd i dess naturliga utbredningsområde, eller om möjligheten på annat sätt utnyttjas i stor omfattning. Om bedömer att så är fallet får verket ändra eller återkalla sitt delegationsbeslut. Regeringen redovisar i propositionen att i modern tid aldrig har haft så stora rovdjursstammar som . Utskottet instämmer i regeringens bedömning att föresatsen att bevara rovdjuren får anses ha lyckats. Det innebär emellertid också nya utmaningar att utforma en politik som möjliggör en god förvaltning av stora rovdjur, som tillgodoser en bra balans mellan målet att uppnå och bibehålla en gynnsam bevarandestatus för stammarna och som tar hänsyn till de människor som lever och verkar i rovdjurstäta områden. Utskottet anser därför i likhet med regeringen att det är en styrka om besluten om skyddsjakt fattas regionalt på de platser där problem med rovdjur uppstår. Länsstyrelserna är enligt utskottets mening väl skickade att bedöma frågor om skyddsjakt och bör därmed kunna besluta självständigt om skyddsjakt så snart rovdjur förekommer i berörda län. Utskottet ansluter sig till regeringens bedömning att framöver bör kunna delegera beslutanderätten avseende skyddsjakt för samtliga rovdjursarter även till de län som saknar en reproducerande stam av stora rovdjur. Delegeringen till länsstyrelserna bör även kunna ske utan att anger ett tak, dvs. ett visst antal djur för delegationen. Samma bedömning av möjlighet till annan lämplig lösning, av skadans art och av om gynnsam bevarandestatus för arten påverkas behöver göras oavsett om det är eller som är ansvarig myndighet. När det gäller frågan om delegering av beslut om licensjakt krävs det enligt jaktförordningen att antalet föryngringar för en viss art överstiger de fastställda miniminivåerna för både länet och rovdjursförvaltningsområdet. Utskottet delar regeringens bild av de problem som kan uppstå då miniminivån för rovdjursförvaltningsområdet har uppnåtts men inte nivån för vart och ett av länen. Om miniminivåerna uppnås för rovdjursförvaltningsområdet som helhet, men inte för vissa län inom området, är förhållandet oundvikligen sådant att miniminivåerna i minst ett annat län kommer att överskridas. I sådana län där miniminivåerna överskrids kan det vara särskilt viktigt att ge utrymme för en adaptiv ekosystembaserad förvaltning där hänsyn kan tas till bl.a. vikande populationer av bytesdjur och socioekonomiska faktorer. Enligt utskottets mening bör det således räcka med att miniminivån uppnås på förvaltningsområdesnivå för att alla länsstyrelser inom området ska få ta ansvar för licensjakt utan att anger det högsta antal djur som får fällas. Delegation bör alltså även kunna ske till de län inom området som inte har nått sin miniminivå. När det gäller frågan om kontroll på nationell nivå av de regionala jaktbesluten konstaterar utskottet att regeringen i den nu aktuella propositionen uppmanar att säkerställa att det finns ett kvalitetssäkrat uppföljningssystem där alla beslut om jakt och utfallet av beviljade jakter registreras. Ett sådant system bör enligt utskottets mening ge ett tillräckligt underlag för att ska kunna se till att en gynnsam bevarandestatus inte äventyras för de stora rovdjuren, vare sig på nationell nivå eller på förvaltningsområdesnivå. När det gäller frågan om att jaktlagstiftningen bättre ska återspegla art- och habitatdirektivet vill utskottet uppmärksamma att regeringen har tillsatt en särskild utredare som ska se över den svenska jaktlagstiftningen (, dir. 2012:77). Lagstiftningen ska ses över både ur systematisk synvinkel och med hänsyn till , och man ska utarbeta ett förslag till en ny jaktlag och en ny jaktförordning. Syftet är dels att få till stånd en lagstiftning med tydlig systematik och moderna bestämmelser om jakt, viltvård och djurskydd för de vilda djuren, dels att förbättra genomförandet av EU-rättsliga åtaganden. bör i större utsträckning än genomföras i själva jaktlagen. Uppdraget ska redovisas . Utskottet konstaterar således att det redan pågår ett arbete med att förbättra genomförandet av i jaktlagstiftningen. Som ovan anförts delar utskottet regeringens bedömning i fråga om en ökad möjlighet att delegera beslutanderätten om skydds- och licensjakt. Detta innebär att syftet med motionsyrkandena /14:MJ1 (S) yrkande 6, 2013/14:MJ269 (M) och 2013/14:MJ430 (C) i allt väsentligt får anses tillgodosett. Övriga motionsyrkanden, dvs. 2013/14:MJ1 (S) yrkande 7, 2013/14:MJ489 (S) yrkandena 3 och 4, 2013/14:MJ3 (MP) yrkandena 12–15, 2013/14:MJ260 (MP), 2013/14:MJ313 (FP), 2013/14:MJ423 (C) och 2013/14:MJ2 (V) yrkande 5, lämnas utan vidare åtgärd med anledning av vad som har anförts ovan. När det gäller frågan om skyddsjakt på rovdjur i förebyggande syfte vill utskottet belysa att det finns sådana möjligheter. Den som riskerar att drabbas av rovdjursskada kan enligt jaktförordningen ansöka om tillstånd till skyddsjakt. Skyddsjakt kan medges om de förutsättningar som utskottet redovisade inledningsvis är uppfyllda. Om det finns stor risk för att allvarlig skada ska uppstå får beslut om skyddsjakt fattas även om någon skada ännu inte har inträffat. Även i fall då inget tillstånd har sökts får ett tamdjurs ägare eller vårdare döda ett rovdjur för att skydda tamdjuret antingen 1) om det är uppenbart att ett angrepp på tamdjuret är förestående, 2) om det finns skälig anledning att befara ett angrepp på tamdjuret och dödandet sker i omedelbar anslutning till att rovdjuret har angripit och skadat tamdjur eller 3) om rovdjuret befinner sig inom inhägnat område avsett för skötsel av tamdjuret och det finns skälig anledning att befara ett angrepp där. Dessa åtgärder får även vidtas av annan som handlar på uppdrag av ägaren eller vårdaren för att antingen skydda jakthund som används i jaktlag, tamdjur som befinner sig inom inhägnat område avsett för skötsel av tamdjuret eller vilt som hålls i vilthägn eller liknande anläggning. Rovdjuret får dock bara dödas under förutsättning att det inte går att avvärja angreppet på annat sätt. Den som på ovanstående grunder har dödat ett rovdjur ska möjligt anmäla händelsen till . Mot bakgrund av de möjligheter som finns att bedriva skyddsjakt i förebyggande syfte avstyrker utskottet motionsyrkandena /14:MJ308 (C) i denna del och 2013/14:MJ423 (C) yrkande 5, i den mån de inte får anses tillgodosedda. När det gäller frågan om möjligheten att överklaga till domstol redovisas det i propositionen att en följd av ändringarna om utökad delegation till den regionala nivån är att beslut om jakt kommer att kunna överklagas till . Utskottet noterar i detta sammanhang att enligt 58 § jaktförordningen (1987:905) får beslut i ett överklagat ärende inte överklagas. Utskottet konstaterar inledningsvis att huvudregeln när det gäller talerätt är att en förvaltningsmyndighets beslut enligt förvaltningslagen får överklagas av den som beslutet angår om det har gått honom emot och beslutet kan överklagas. Utskottet har dock inhämtat att Kammarrätten i i mål nummer 4390-12 och 4396-12 fann att miljöorganisationer med hänsyn till Århuskonventionens bestämmelser under vissa förutsättningar ska ha talerätt när det gäller beslut om jakt på rovdjur som skyddas av . När det sedan gäller rätten till domstolsprövning noterar utskottet att Århuskonventionen stadgar att allmänheten under vissa förutsättningar har rätt att få handlingar och underlåtenheter som strider mot den nationella lagstiftningen prövade av domstol eller i annan administrativ ordning. Enligt vad utskottet har erfarit anser regeringen att prövning uppfyller det krav på annan administrativ ordning som Århuskonventionen föreskriver. Som utskottet har redovisat ovan pågår en översyn av jaktlagstiftningen. Utskottet välkomnar det helhetsgrepp som kommer att tas över jaktlagstiftningen och vill inte föregripa utredningens arbete utan föreslår att motion 2013/14:MJ3 (MP) yrkande 16 lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om viltförvaltningsdelegationerna m.m. (S, MP och C). Jämför reservationerna 21 (MP) och 22 (S). Enligt motion 2013/14:MJ423 av m.fl. (C) yrkande 2 borde den regionaliserade rovdjursförvaltningens roll stärkas genom att fler representanter från civilsamhället och berörda näringsorganisationer inkluderas, medan antalet politiska representanter minskar. Enligt kommittémotion 2013/14:MJ3 av m.fl. (MP) yrkande 17 behöver viltförvaltningsdelegationernas beslutskompetens, ansvar och arbetsuppgifter ses över. Även sammansättningen av viltförvaltningsdelegationerna bör ses över för att motverka den intresseobalans som uppstått. Delegationerna bör redan nu kompletteras med företrädare för djurskyddsintresset för att öka kompetensen vad gäller de djuretiska aspekterna av jakt i olika former. Enligt kommittémotion 2013/14:MJ1 av m.fl. (S) yrkande 4 borde regeringen inrätta en permanent vargkommitté med bred representation. En sådan kommitté skulle vara en bra remissinstans när den behöriga förvaltningsmyndigheten fattar beslut om gynnsam bevarandestatus. i är indelad i tre rovdjursförvaltningsområden. För varje rovdjursförvaltningsområde finns ett samverkansråd för samverkan mellan länsstyrelserna i de län som ingår i förvaltningsområdet i frågor som rör förvaltningen av de stora rovdjuren. uppgift är att med utgångspunkt i länsstyrelsernas förslag till lämna förslag till miniminivåer för förekomsten av björn och lodjur i rovdjursförvaltningsområdet och i vart och ett av de län som ingår i området, regionala nivåer för förekomsten av varg och järv i rovdjursförvaltningsområdet samt inriktningen för förekomsten av varg och järv i vart och ett av de län som ingår i området. Vid varje länsstyrelse finns en viltförvaltningsdelegation. Viltförvaltningsdelegationen är ett beslutande organ för samverkan i frågor som rör länets viltförvaltning. Viltförvaltningsdelegationerna ska bl.a. besluta om de övergripande riktlinjerna för viltförvaltningen inom länet, för licens- och skyddsjakt inom länet och för bidrag och ersättningar enligt viltskadeförordningen (2001:724). Vidare ska viltförvaltningsdelegationerna pröva frågor om godkännande av förslag till miniminivåer för förekomsten av björn och lodjur i länet samt inriktningen för förekomsten av varg och järv i länet. Även förslagen till regionala förvaltningsplaner ska prövas av viltförvaltningsdelegationerna. Syftet med viltförvaltningsdelegationerna är att uppnå acceptans för rovdjuren och åstadkomma ett reellt regionalt ansvar och lokalt inflytande över rovdjursförvaltningen. De är därför sammansatta av representanter för olika intressen. Utöver ordföranden, som är landshövdingen, består en viltförvaltningsdelegation av företrädare för olika samhällsintressen och fem politiskt valda ledamöter. De politiska ledamöterna utses efter förslag av . De politiker som ingår i varje viltförvaltningsdelegation ska företräda allmänintresset och förstärka det lokala och regionala inflytandet. I de län där det finns en rennäringsdelegation ska en av de politiska företrädarna utses efter samråd med . Övriga ledamöter representerar intressena trafiksäkerhet och illegal jakt, jakt och viltvård, naturvård, friluftsliv, markägare och brukare, lokalt näringsliv och turism samt skogsnäringen. I län där det finns yrkesfiske, fäbodbruk eller rennäring ska även dessa intressen vara representerade. Mot bakgrund av att det redan har inrättats beslutande och rådgivande organ med en bred representation av olika intressen inom viltförvaltningen finner utskottet inte skäl att förorda att ytterligare ett organ inrättas. Utskottet avstyrker därmed motion 2013/14:MJ1 (S) yrkande 4. I propositionen uppger regeringen att man avser att göra förändringar i förordningen om viltförvaltningsdelegationer. Utskottet har erfarit att man planerar att se över frågan om representationen i viltförvaltningsdelegationerna i detta sammanhang. Utskottet, som inte vill föregripa den pågående översynen, föreslår att motionerna 2013/14:MJ3 (MP) yrkande 17 och 2013/14:MJ423 (C) yrkande 2 lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om mål för och uppföljning av vargförvaltningen (S, MP). Jämför reservationerna 23 (S), 24 (MP) och 25 (MP, V). I kommittémotion 2013/14:MJ3 av m.fl. (MP) yrkande 9 efterfrågas att målet för vargstammen även ska inkludera ett mål för minskad inavelsnivå. Den genetiska situationen för vargstammen har förbättrats något, men vargarna är fortfarande i det närmaste lika nära släkt som avkomma efter syskonparningar (0,24). De vetenskapliga rekommendationerna är att vargstammen bör ligga på en inavelsnivå under 0,10, eller allra helst 0,05, för att vara långsiktigt livskraftig. I samma motion framförs att om den svenska vargstammen har ett tillräckligt omfattande naturligt genutbyte med stammarna i och kan man ta hänsyn till storleken på dessa stammar i bedömningen av den svenska vargstammens populationsstorlek (yrkande 6). Enligt kommittémotion 2013/14:MJ1 av m.fl. (S) yrkande 5 bör man ha kontinuerliga kontrollstationer för att bedöma och uppdatera den svenska isolerade vargpopulationens genetiska status. Referensvärdet för vargpopulationen kan komma att behöva omvärderas utifrån det nya vetenskapliga underlag som då framkommer. Förvaltningen av stora rovdjur baseras på förvaltningsplaner, dels sådana som täcker hela landet, dels sådana som gäller regionalt för varje län. har fått i uppdrag av regeringen att upprätta och fastställa nationella förvaltningsplaner för de stora rovdjuren i . ska enligt förordningen (2009:1263) om förvaltning av björn, varg, järv, lo och kungsörn upprätta en regional rovdjursförvaltningsplan för länet. Utskottet anser i likhet med regeringen att förvaltningsplanerna ska vara de centrala och regionala verktygen för den praktiska förvaltningen av rovdjuren. Därmed ska de också vara de adaptiva verktygen för att nå det övergripande och långsiktiga målet att varg, björn, järv, lodjur och kungsörn i ska uppnå och bibehålla en gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet, som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn tas. Utskottet anser att en förutsättning för en framgångsrik hållbar rovdjursförvaltning är att det finns väl utvecklade förvaltningsplaner som säkrar att förvaltningen styr mot de mål som satts upp. Förvaltningsplanerna är lika viktiga som klara mål för att tydliggöra hur förvaltningen praktiskt ska gå till och är en förutsättning för att åstadkomma den långsiktighet och förutsägbarhet som efterfrågas av alla berörda intressegrupper. har tagit fram en förvaltningsplan för varg som omfattar åren 2013–2017. Planen innehåller beskrivningar av rovdjurspolitikens mål, vargförvaltningens delmål, åtgärder för att nå dessa mål och uppföljning av åtgärderna. Utskottet konstaterar att ett av delmålen är Förbättrad genetisk status. Enligt förvaltningsplanen är övervakningen av vargstammen, dvs. inventering av vargstammens storlek och utbredning samt uppföljning och analys av dess genetiska status, grunden för vargförvaltningen. Det övergripande syftet är att leverera underlag för övriga förvaltningsåtgärder, möjliggöra utvärdering av genomförda åtgärder och följa upp politiska mål och internationella åtaganden. I propositionen redovisar regeringen att de nationella förvaltningsplanerna bör samordnas med ansvariga myndigheter och motsvarande planer i grannländer, särskilt och . riktlinjer för förvaltning av stora rovdjur förespråkar att länderna tillsammans tar fram förvaltningsplaner för populationer vars utbredningsområden sträcker sig över flera länder. Det pågående internationella samarbetet med och om rovdjurspopulationerna är en grund för detta arbete. I årets budgetproposition (utg.omr. 20 Allmän miljö- och naturvård) redovisas också att och har fått förlängt uppdrag för att genomföra åtgärder som ökar den genetiska mångfalden i syfte att säkerställa en gynnsam bevarandestatus för varg. Utskottet välkomnar detta arbete. Det skandinaviska vargbeståndets genetiska utbyte med östliga vargbestånd måste förbättras. I propositionen menar regeringen att befintliga skadeförebyggande åtgärder inte ger tillfredsställande resultat när de tillämpas på rennäring, fäbodbruk och djurhållning på skärgårdsöar. Regeringens slutsats är att det inte är försvarbart att vid varje enskilt fall återigen testa skadeförebyggande åtgärder på frigående djur som har prövats vid otaliga tillfällen med bristfälligt resultat och att de nämnda näringarna rimligen måste kunna åberopa att de redan har prövat de skadeförebyggande åtgärder som står till buds. Utskottet delar den slutsatsen och ansluter sig till regeringens bedömning att möjligheterna att åstadkomma detta finns i de regionala förvaltningsplanerna. I propositionen redovisas även att regeringen avser att ge i uppdrag att revidera och komplettera de nuvarande förvaltningsplanerna. Efter denna omarbetning bör förvaltningsplanerna än bättre styra rovdjursförvaltningen mot de uppsatta målen. Mot bakgrund av det arbete som pågår finner utskottet inte skäl att föreslå några åtgärder med anledning av motionerna 2013/14:MJ1 (S) yrkande 5 och 2013/14:MJ3 (MP) yrkandena 6 och 9.