bet · H001KU20 · 2013-06-11 00:00:00 — Enligt advokaten åsidosatte presschef genom sitt uttalande grundläggande principer i en demokratisk rättsstat om att varje person ska betraktas som oskyldig till dess att hon eller han är dömd. Därtill kommer enligt advokaten att männen är föremål för en rättsprocess i . Slutligen uppgav advokaten att det bör göra är att ta ställning till om det amerikanska förfarandet är godtagbart från svensk sida eller inte och därefter avge sin ståndpunkt. direktsändes i en intervju med advokaten. På frågan hur borde ha agerat i det aktuella ärendet uppgav advokaten att han på grund av den knapphändiga informationen inte kunde uttala sig om departementets agerande fram till dess att männen utlämnades till . Advokaten var dock kritisk till agerande efter utlämnandet av männen till . Han ansåg att departementet valt att mer eller mindre börja skuldbelägga männen. Vidare anförde han att al-Shabaab inte ansågs vara en terroristorganisation 2008, att det vid den aktuella tidpunkten pågick en väpnad konflikt i och att al-Shabaab stred mot de etiopiska styrkorna som hade ockuperat landet. Männen gav sig in i en väpnad konflikt, och för det ska de enligt advokaten inte straffas som terrorister. Han anförde vidare att männen inte anklagas för att ha begått någon terroristhandling, utan de anklagas för att ha varit medlemmar i en organisation som inte tycker om. publicerade på sin webbplats en artikel med rubriken utvisades till utan förvarning. Artikeln bygger på ett inslag som sändes i . Av inslaget framgår att utrikesminister uppgett att inte fick någon information om att de två svenska medborgarna som satt fängslade i skulle utlämnas till . Det framgår vidare av artikeln att uppgett att försökte få hem svenskarna men att de i stället utan förvarning utlämnades till . I inslaget finns en kort intervju med : Är du beredd att berätta om informerades innan man transporterade de här svenskarna till ? Ja, men det har vi väl redan svarat på, vad jag vet. Och ditt svar är? Ni fick ingen information alls? Om att de skulle transporteras när det skedde? publicerade en artikel med anledning av utrikesministerns uppgifter till (se ovan). Av artikeln framgår bl.a. att i samband med att de två svenska medborgarna greps i kontaktades Åklagarkammaren för säkerhetsmål av Säkerhetspolisen för att utreda huruvida männen kunde åtalas för terroristbrott i och att den ansvariga åklagaren valde att inte inleda någon förundersökning. Enligt artikeln följer rättsprocessen mot de två svenskarna i och männen har fått konsulärt bistånd. Av artikeln framgår vidare att det enligt utrikesministerns pressekreterare är viktigt att klargöra att det inte finns några folkrättsliga krav på att lämna information eller hämta godkännande från tredje makt när två länder gör en överenskommelse om utlämning och att inte kan påverka en utlämning även om det handlar om svenska medborgare. publicerade på sin webbplats en artikel om utlämningen av de två svenska medborgarna. Artikeln bygger på ett inslag som tidigare hade sänts i , och av inslaget framgår att medarbetare vid hade begärt och fått del av dokument från . En del av dokumentationen omfattas av sekretess. Av dokumenten framgår bl.a. att i fick ett meddelande från i . I artikeln anges att meddelandet handlade om något mycket brådskande som rörde de frihetsberövade svenskarna i och att informationen skyndsamt måste framföras till myndigheterna i . Av artikeln framgår vidare att en tjänsteman vid ambassaden i skrev att det lär bli svårt att få tillträde till någon myndighetsperson med så kort varsel. Tjänstemannen försökte också utan framgång att faxa ett meddelande till den djiboutiska ambassaden. I artikeln anges att innehållet i meddelandet är sekretessbelagt och att svenskarna utlämnades till . Det framgår vidare av artikeln att en tjänsteman vid konsulära enhet underrättade ambassaden i följande; Två frihetsberövade svenska medborgare utlämnade till .. Slutligen anges i artikeln att departementets presstjänst avböjt att svara på frågan om skriftväxlingen mellan och ambassaden rörde den kommande utlämningen av svenskarna till . publicerades ytterligare en artikel av vilken det framgår att bara någon dag efter det att de två svenska medborgarna hade anlänt till kontaktade företrädare för det svenska konsulatet i de amerikanska myndigheterna men att det dröjde innan personal 5 I inslaget och artikeln anges . inföll dock och av inslaget och artikeln framgår att meddelandet ska ha sänts i nära anslutning till utlämnandet av männen till . från konsulatet fick träffa männen. Av artikeln framgår vidare att svenskarna ska ha suttit isolerade under i . I artikeln anges vidare att männen ska ha uppgett att de mådde bra men klagat på att de inte fått tillgång till telefon, bibliotek eller något att skriva med. publicerades ytterligare en artikel på webbplats. Även denna artikel bygger på de utlämnade dokumenten från . Av artikeln framgår att en tjänsteman vid departementet informerade den svenska ambassaden i om att två svenska medborgare med somaliskt ursprung var frihetsberövade i . Vem som informerade är sekretessbelagt. I artikeln anges vidare att en tjänsteman vid ambassaden i därefter reste till för att besöka svenskarna. Det dröjde dock innan männen kunde lokaliseras, och först besökte konsul i männen. Enligt artikeln var männen inte misstänkta för brott vare sig i eller i . Av artikeln framgår vidare att hade försett männen med provisoriska pass och att departementet planerade för männens hemresa till när de i stället utlämnades till . Enligt fanns det inget som kunde göra för att stoppa utlämningen av männen till . Utlämningen är en sak mellan och . Svenska statens bistånd till enskilda utomlands Den konsulära biståndsverksamheten har sin grund i folkrätten (prop. 2002/03:69 s. 9). Folkrätten ger staterna vissa rättigheter att utöva skydd, dvs. att bistå sina medborgare i utlandet på olika sätt. Till staternas grundrättigheter enligt folkrätten hör rätten att på diplomatisk väg ingripa för att skydda sina medborgares intressen i vistelselandet (jus protectionis). Denna rättighet kommer till uttryck i om diplomatiska förbindelser (SÖ 1967:1) och om konsulära förbindelser (SÖ 1974:10). Rätten att ge diplomatiskt skydd tillkommer staten (SOU 2001:70 s. 54). Det är alltså staten som avgör om den vill ingripa eller inte till förmån för en enskild medborgare. En utlänning är underkastad vistelselandets lagstiftning och administrativa och exekutiva makt (SOU 2001:70 s. 54). Men landets maktutövning mot utlänningar måste visa respekt för en civiliserad eller internationell standard. Vilka krav ställer då denna standard? Det brukar sägas att en utlänning inte får frånkännas rättskapacitet. Bland annat ska en utlänning fredas genom polisiärt skydd mot angrepp från enskilda, men anspråket riktas också mot statsorganen. Den personliga friheten ska respekteras, och det ska finnas en straffrätt och straffprocessrätt som inte diskriminerar en utlänning. Vidare ska en utlänning skyddas mot godtyckliga frihetsingrepp. Slutligen kan nämnas att en utlänning har anspråk på tillgång till domstolarna och på en hederlig rättegång (åt enskilda och myndigheter [RättsH I],6 1997, s. 17). För att en stat ska kunna intervenera för att ta till vara sina egna medborgares intressen i en annan stat krävs att den som påstår sig vara kränkt i princip måste ha uttömt alla lokala medel enligt rättsordningen i vistelselandet (SOU 2001:70 s. 54). Myndigheterna i det landet måste först få tillfälle att själva ställa saken till rätta. Om det är uppenbart att det i själva verket inte finns några effektiva rättsmedel, t.ex. på grund av att myndigheterna saknar vilja att agera, brukar dock kravet på uttömmande av inhemska rättsmedel inte upprätthållas. Om ett frihetsberövande skett i strid med allmänt vedertagna rättsprinciper, kan en utlandsmyndighet behöva intervenera på diplomatisk väg för att försöka få en ändring till stånd. bör i ett sådant fall samråda med . Som en allmän regel gäller dock att en utlandsmyndighets intervention inte bör ge sken av att den hyser misstro mot lagligheten i de utländska myndigheternas åtgärder eller beslut (RättsH I s. 57). Enligt artikel 3.1b Wienkonvention om diplomatiska förbindelser omfattar en diplomatisk beskicknings uppgifter bl.a. att i den mottagande staten inom den internationella rättens ram tillvarata den sändande statens och dess medborgares intressen. , och har tillträtt konventionen. Wienkonvention om konsulära förbindelser innehåller vissa allmänna regler om konsulär verksamhet. Reglerna är tillämpliga även när den konsulära verksamheten utövas av en diplomatisk beskickning. De konsulära uppgifterna innefattar bl.a. att utfärda pass och viseringar samt att ge medborgare i den sändande staten hjälp och bistånd. Enligt artikel 36.1c i konventionen har en konsul rätt att besöka en medborgare i den sändande staten som är fängslad, häktad eller tagen i förvar, att samtala och brevväxla med honom eller henne och att ombesörja att han eller hon får ett rättsligt biträde. Det har ansetts viktigt att en utlandsmyndighet försöker få direktkontakt med en frihetsberövad, helst genom besök (RättsH I s. 57). Detta förutsätter dock att personen inte motsätter sig en sådan kontakt eller att det inte är uppenbart att den inte behövs. får genom besöket möjlighet att skaffa uppgifter om den frihetsberövades personalia och om de personer hon eller han önskar bistånd med att kontakta. Myndigheten kan då också förvissa sig om att den frihetsberövade inte utsätts för något otillbörligt fysiskt eller psykiskt lidande. Vid behov bör den genom att vända sig till någon lämplig myndighet försöka att få en ändring till stånd. 6 gavs ut i en ny upplaga 1997. Den innehåller kommentarer till då gällande föreskrifter samt råd och rekommendationer till beskickningar och lönade konsulat i frågor som gäller biträde åt enskilda och åt myndigheter i . Artikel 36.1b ålägger även vederbörande myndigheter i den mottagande staten att när en medborgare i den sändande staten inom konsulatdistriktet anhålls, sätts i fängelse eller i häkte i avvaktan på rättegång eller tas i förvar på något annat sätt, utan dröjsmål underrätta konsulatet om frihetsberövandet, om den frihetsberövade personen begär det. Upprättandet av konsulära förbindelser mellan två stater förutsätter ömsesidigt samtycke. , och har tillträtt konventionen om konsulära förbindelser. I lagen (2003:491) om konsulärt ekonomiskt bistånd finns bestämmelser om ekonomiskt bistånd till enskilda utomlands. Sådant bistånd kan lämnas till svenska medborgare som är bosatta i och, om det finns särskilda skäl för det, till en svensk medborgare som inte är bosatt i (3 och 4 §§). Rätten till bistånd regleras närmare i 68 §§. I lagen finns även bestämmelser om återbetalning av bistånd. Av 6 § framgår att den som har råkat i nöd eller annan svårighet i utlandet och därför behöver ekonomisk hjälp har rätt till konsulärt ekonomiskt bistånd om behovet inte kan tillgodoses på annat sätt och det är skäligt att bistånd lämnas. Det framgår vidare av paragrafen att bistånd lämnas med skäligt belopp för nödvändiga kostnader. Enligt paragrafen förutsätter rätten till bistånd att behovet inte kan tillgodoses på annat sätt, dvs. i första hand med den enskildes egna resurser (prop. 2002/03:69 s. 53). Detta innebär att även sökandens ekonomiska förhållanden ingår i underlaget vid prövningen av rätten till ekonomiskt bistånd i dessa särskilda situationer. Konsulärt bistånd till frihetsberövade regleras närmare i 7 §. Av paragrafen framgår att konsulärt ekonomiskt bistånd åt den som har berövats friheten genom beslut av domstol eller annan myndighet i utlandet får avse kostnad för utredning, bevisning, juridiskt biträde och tolk under förundersökning, rättegång eller annat sådant förfarande, om den frihetsberövade av särskild anledning har behov av sådant bistånd. Bestämmelsen har som utgångspunkt att den enskilde i första hand har att utnyttja de möjligheter till rättsskydd som erbjuds i vistelselandet, i förening med det icke-ekonomiska bistånd som den berörda utlandsmyndigheten kan lämna (prop. 2002/03:69 s. 43). Ekonomiskt bistånd för rättsskydd ska bara lämnas när, och i den utsträckning, det av någon särskild anledning kan anses finnas behov av ett sådant bistånd (s. 53). De fall som kan bli aktuella är alltså de i vilka det finns behov av försvarare eller annat rättsskydd men vistelselandets myndigheter antingen inte alls tillhandahåller något sådant eller också tillhandahåller något som inte uppfyller de krav som är rimliga att ställa i det aktuella fallet. De flesta västeuropeiska länder och även vissa ger ett så tillfredsställande rättsskydd att utlandsmyndigheten inte behöver bistå med försvarare och liknande (RättsH I s. 59). Behovsrekvisitet i 7 § lagen om konsulärt ekonomiskt bistånd har inte anknutits till någon norm som tillfredsställande rättsskydd, och någon direkt jämförelse med svensk standard i motsvarande situationer avses inte (prop. 2002/03:69 s. 53). Frågan ska avgöras genom en helhetsbedömning med beaktande av samtliga omständigheter, hänförliga till förfarandet, det eventuellt tillgängliga rättsskyddet i vistelselandet, den sannolika påföljden eller motsvarande och sökandens personliga förhållanden. I förordningen (1992:247) med instruktion för utrikesrepresentationen finns bl.a. bestämmelser om utlandsmyndigheters allmänna skyldighet att hjälpa svenska medborgare i utlandet. Med utlandsmyndigheter avses bl.a. ambassader och konsulat (2 §). Utlandsmyndigheterna har en allmän skyldighet att ta till vara svenska medborgares rätt och bästa enligt närmare föreskrifter i lag eller annan författning (12 §). De ska även i övrigt i skälig omfattning lämna svenska medborgare och svenska juridiska personer hjälp och bistånd vid behov samt bevaka och skydda deras intressen. 2002/03:KU30 s. 99 f.) granskade regeringens agerande för en svensk medborgare som satt fängslad på den amerikanska militärbasen på . Granskningen avsåg hur regeringen, främst den dåvarande utrikesministern, verkat för att säkerställa att mannen blev behandlad så som internationella konventioner och grundläggande rättsprinciper föreskriver. Anmälan avsåg också vilka ansträngningar som gjorts för att skulle svara på frågor om sin bedömning och om vad mannen anklagades för. Till grund för granskningen låg bl.a. en promemoria upprättad inom och handlingar avseende besök hos svensken på Guantánamobasen. Vidare höll utskottet en utfrågning med utrikesministern. Granskningen föranledde inte något uttalande av utskottet. behandlade utskottet bl.a. två granskningsärenden (bet. 2005/06:KU2). Det ena ärendet avsåg regeringens handläggning av avvisningen av två egyptiska medborgare till . Ärendet hade tidigare varit föremål för utskottets granskning (bet. 2001/02: KU20). Det andra ärendet var en uppföljning av ovan redovisade granskning av regeringens handläggning av ärendet om den fängslade svenske medborgaren på Guantánamobasen på (bet. 2002/03:KU30). I ärendet om avvisning till erinrade utskottet om att granskningen i första hand borde inriktas på ärendets formella sidor och handläggningsfrågor (s. 54 f.). När det gällde de misstankar mot männen som låg till grund för avvisningsbesluten noterade utskottet att förfarandet vid beredning av avvisningsärenden som de aktuella inte kan jämställas med domstolsprövning och även att beviskraven inte är desamma som inför domstol. Utskottet saknade möjlighet att bedöma om männen utsatts för tortyr eller annan konventionsstridig behandling, men mycket tydde på att så skett. Utskottet noterade att oavsett hur det förhöll sig kunde det konsta- teras att den s.k. garantin mot tortyr eller annan illabehandling från egyptisk sida inte borde ha godtagits och därmed lett till avvisningsbesluten. Bristen på planering av hur garantin skulle följas upp återspeglades enligt utskottet i den faktiska uppföljningen, som inte stod i överensstämmelse med rekommendationer som FN:s specielle rapportör i tortyrfrågor lämnat eller praxis som Svenska Röda Korset utbildat. I ärendet om den fängslade svensken på Guantánamobasen redogjordes för den utredning som gjorts (s. 62). Enligt utskottet hade regeringen som granskningen omfattade gjort vad som kunde uppfattas ha varit möjligt för att tillgodose den fängslade svenskens rätt. granskade utskottet bl.a. vissa utlänningsärenden m.m. (bet. 2008/09:KU20 s. 250 f.). Ett av ärendena avsåg regeringens hantering av tre svenskar som suttit fängslade i . Av utredningen i ärendet framgick bl.a. att personerna befann sig i då de etiopiska trupperna intog . De flydde och greps vid gränsen mellan och . Till en början ska de ha hållits fängslade i av den kenyanska underrättelsetjänsten. De överfördes senare till och hölls i förvar av somalisk och etiopisk militär. överfördes de till i . De frigavs och återvände till . När de återvände till uppgav de att de hade blivit utsatta för misshandel och psykisk tortyr i fängelset. I sitt ställningstagande konstaterade utskottet att det kan göras gällande att svenska medborgare har en berättigad förväntan på att regeringen aktivt agerar för att söka förhindra att svenska medborgare utsätts för tortyr eller annan omänsklig behandling (s. 263). Utskottets majoritet ansåg att det av granskningen inte framgick annat än att regeringen alltsedan de första uppgifterna inkom till om att svenska medborgare tagits som krigsfångar i förefaller ha agerat aktivt för att dels initialt få kunskap om personernas belägenhet, dels, sedan det stod klart att de satt frihetsberövade i , få dem frisläppta. En ledamot () i utskottet reserverade sig och anförde bl.a. följande (s. 315). När det gäller vilka åtgärder som vidtagits efter att det stod klart att personerna i fråga satt frihetsberövade i kan det inte uteslutas att regeringen har tagit hänsyn till andra länders underrättelsetjänster i stället för att skyndsamt se till att de frihetsberövade blev frisläppta. De frihetsberövade har själva uppgett till medierna att de blivit förhörda av främmande underrättelsetjänster och att de har blivit misshandlade eller torterade. Regeringen borde ha agerat betydligt mer kraftfullt och skyndsamt för att de frihetsberövade skulle släppas fria. Utskottet granskade även regeringens agerande i ett ärende om avvisning av en marockansk medborgare (bet. 2008/09:KU20 s. 263 f.). I ställningstagandet konstaterade utskottet att det framkommit bl.a. att regeringen, på samma grunder som Migrationsöverdomstolen i sitt yttrande till regeringen, funnit att de nya omständigheter som tillkommit i avvisningsärendet inte var sådana att det fanns något hinder mot att verkställa avvisningen (s. 283). Vidare noterades att inte heller bedömt att det funnits välgrundad anledning att tro att den avvisade personen skulle utsättas för misshandel eller tortyr vid ett återsändande till . Utskottet framhöll att bedömningarna i avvisningsärendet hade gjorts utifrån vad som var känt och som kunde förutses för ställningstagandena. I övrigt föranledde granskningen inget uttalande från utskottets sida. En ledamot () i utskottet reserverade sig och anförde bl.a. att regeringen med hänsyn till de nya uppgifterna borde ha insett att personen i fråga riskerade att utsättas för tortyr eller annan omänsklig behandling vid en avvisning till (s. 315). Slutligen granskade utskottet åter avvisningen av två egyptiska medborgare till (bet. 2008/09:KU20 s. 283). Vad som framkom i den då genomförda granskningen föranledde inget nytt uttalande från utskottets sida. Genom en skrivelse som sänts till har utskottet begärt svar på följande frågor: När och på vilket sätt fick och berörda utlandsmyndigheter information om att två svenska medborgare var frihetsberövade i ? Vilka åtgärder vidtogs med anledning av informationen? Vilka bedömningar låg till grund för eventuella åtgärder? Enligt den information som finns inom och utrikesförvaltningen, varför och på vilken rättslig grund var de två svenska medborgarna frihetsberövade i ? Vilka kontakter har förevarit i aktuellt ärende mellan , berörda utlandsmyndigheter och myndigheter i ? Vad har förevarit vid dessa kontakter? När och på vilket sätt fick och berörda utlandsmyndigheter information om utlämnandet av de två svenska medborgarna till ? Vilka åtgärder vidtogs med anledning av informationen? Vilka bedömningar låg till grund för eventuella åtgärder? Vilka kontakter har förevarit i aktuellt ärende mellan , berörda utlandsmyndigheter och myndigheter i ? Vad har förevarit vid dessa kontakter? Enligt den information som finns inom och utrikesförvaltningen, varför och på vilken rättslig grund är de två svenska medborgarna frihetsberövade i ? Är det korrekt att det dröjde innan personal från konsulatet i fick träffa de två svenska medborgarna? Och, om så är fallet, vad var skälet till detta? Har det varit några kontakter i aktuellt ärende mellan , Åklagarkammaren för säkerhetsmål och Säkerhetspolisen? Och, om så är fallet, vad har förevarit vid dessa kontakter? Så vitt det är känt inom , har Säkerhetspolisen haft några kontakter direkt med de två svenska medborgarna eller med utländska myndigheter angående svenskarna? Och, om så är fallet, vad var skälen till dessa kontakter och vad har förevarit vid kontakterna? Vilka kommentarer i övrigt ger anmälan och innehållet i denna promemoria anledning till? Som svar översändes en promemoria som upprättats inom och (bilaga A2.6.2). Promemorian innehåller uppgifter som omfattas av sekretess. Följande kan dock nämnas om innehållet i svaret. bekräftades för att de två svenska medborgarna var frihetsberövade i . Ambassaden i , som är sidoackrediterad till , ombads att undersöka frågan och återkoppla till departementet. Ambassaden begärde därefter konsulärt tillträde till de två svenska medborgarna. När de svenska medborgarna utlämnats till , där de nu var frihetsberövade, ombads ambassaden i att vidta sedvanliga konsulära åtgärder, dvs. följa rättsprocessen, efterhöra om de frihetsberövade önskar konsulär kontakt med utlandsmyndigheten, efterhöra att de behandlas väl, att de är försedda med biträde osv. I svaret redovisas att konsulära besök har genomförts och att de är försedda med offentliga försvarare. I promemorian anförs att utlämning handlar om samarbete mellan stater för att möjliggöra att personer som är misstänkta för brott kan lagföras eller att personer som är dömda för brott kan verkställa sina straff. Samarbetet sker mellan den stat som begär att någon utlämnas och den stat som fattar beslut om utlämning. Det faktum att den som är begärd utlämnad är medborgare i tredje land har ingen direkt inverkan på utlämningsärendet. Medborgarskapslandet kan inte intervenera i utlämningsprocessen och varken kan eller ska ge sitt samtycke till utlämningen. I en skrivelse som sänts till har utskottet begärt att få svar på ett antal kompletterande frågor. Som svar översändes två promemorior som upprättats inom respektive (bilaga A2.6.3). Även dessa promemorior innehåller uppgifter som omfattas av sekretess. Följande kan dock nämnas om innehållet i svaren. har inte haft några kontakter med myndigheterna i . I egenskap av centralorgan för förmedlande av framställningar, enligt avtal med förenta stater om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål (SÖ 2009:2), har mottagit en begäran av rättslig hjälp från det amerikanska . haft kontakt med det amerikanska dels vid mottagandet av begäran, dels vid avsändande av svar. Departementet har i ärendet också haft kontakt med åklagarkammaren för säkerhetsmål för att till den vidarebefordra nämnda begäran och för att från åklagarkammaren motta svar för vidarebefordran till det amerikanska . Vidare framgår av svaret att löpande vidarebefordrat viss information till . I promemorian anges vidare att medborgarskapslandet inte har någon insyn i ett utlämningsförfarande mellan två andra stater och det har heller ingen möjlighet att på annat sätt intervenera i utlämningsprocessen.