· H101MJU3 · 2013-11-06 10:23:15 — Klimatfrågan är vår tids ödesfråga. Hur har vi inte hört det? Jag tror att jag säger det varje gång som jag står i denna kammare och talar om klimatpolitik. Man hör ofta miljöministern och andra kamrater här i kammaren säga det. Vi hör det var vi än rör oss. Men ändå händer alldeles för lite. Det har varit många larmrapporter . Det sägs att vi är på väg mot en ökning med fyra grader eller att vi är på väg mot en katastrof på olika sätt. Det är ibland lite svårt att tolka vad de olika scenarierna betyder, men de talar sitt tydliga språk. kom FN:s klimatpanel, IPCC, med sin senaste rapport över det vetenskapliga läget. I den bekräftas det som vi redan visste och skärper på vissa punkter allvaret i frågan. IPCC har lagt fast något slags budget för hur mycket vi kan släppa ut. Man har gjort en beräkning av hur mycket vi kan släppa ut om vi med viss sannolikhet ska kunna klara oss med bara två graders ökning av medeltemperaturen. Man räknar sedan också ut hur mycket av det som vi redan har knaprat på, och det är mer än hälften. Lägger man dessutom till hur mycket av detta utrymme som redan är intecknat i investeringar i infrastruktur och olika anläggningar för fossil energi finns det bara ett litet utrymme kvar. Det betyder att vi har på oss att globalt vända trenden i fråga om utsläpp som fortfarande ökar. är det klimattoppmöte i . Miljöministern hade i går presskonferens och sade att det är fifty-fifty att det blir ett fiasko igen. Alldeles oavsett det är planen som vi just nu har kommit överens om att vi ska ha ett avtal på plats först . Det ska fattas beslut om det 2015 i och börja gälla först . I bästa fall, med nuvarande plan, viker utsläppen av globalt efter det. Det är alldeles för lite. Det behöver hända mer. Vi måste göra mer utanför de internationella förhandlingarna för att kunna klara att få utsläppen att vika . Där har , som ett land som historiskt har haft utsläpp och tjänat på denna utveckling och med goda förutsättningar att ställa om, ett stort ansvar.Herr talman! Vi behandlar en skrivelse från regeringen som är ett svar på den granskning som har gjort om utsläppshandel för att begränsa klimatförändringarna. Det är rätt tekniska frågor. Men de har stor betydelse. Man kan säga att det betänkande som vi behandlar handlar om tre mycket viktiga delar av den svenska klimatpolitiken, och det är dessa delar som jag kommer att tala om här utan att ge mig in i alla tekniska detaljer. Det handlar om EU:s handel med utsläppsrätter och agerande kring det. Det handlar om användning av CDM-krediter för att uppnå det egna klimatmålet. Det handlar också om den svenska klimatpolitikens mål och struktur. Jag börjar med EU:s handel med utsläppsrätter. Tanken med utsläppsrätter är mycket enkel. Man definierar ett utrymme för hur mycket som får släppas ut - som en budget. Man delar upp utrymmet mellan olika aktörer, och de tilldelas rätt att släppa ut en viss mängd. Är de duktiga och förfinar och effektiviserar kan de få utsläppsrätter över och tjäna pengar på att sälja dem till någon som inte har varit lika duktig och behöver släppa ut mer. Företag ska på detta sätt stimuleras att göra investeringar som bidrar till minskade utsläpp utifrån ett egenintresse. Det är en enkel modell med tydlig marknadslogik. Men problemet uppstår när verkligheten inte stämmer överens med de antaganden som man har byggt modellen på, till exempel när en ekonomisk kris slår till eller när tilldelningen av utsläppsrätter ges bort i mängder i stället för att säljas. Just detta har hänt. Priset för att släppa ut ett ton koldioxid beräknades av när man sjösatte systemet hamna på . I stället har priset legat stadigt . Bland vissa har detta lett till hurrarop över hur duktiga vi är. Vi kommer att nå målen, och det är mycket billigt. Det hade varit jättebra om målåret hade varit 2020 och om målet hade varit tillräckligt. Men så är det inte. Det som har hänt är i stället det som jag just beskrev, nämligen en alltför slapp tilldelning och en ekonomisk kris som har slagit till och på det sättet sänkt priset på utsläppsrätter. Då förlorar hela systemet sin styrande effekt, och det är mycket negativt för den fortsatta utvecklingen. Detta är regeringen medveten om, sett till den skrivelse som ligger till grund för det som vi behandlar . Man skriver att man aktivt bidrar till att förändra och stärka handelssystemet. Vi kan titta på när detta var aktuellt . Vad gjorde då? Vad gjorde den ? Man gjorde ingenting. var otroligt passivt. När andra länder drev på och aktivt lade fram förslag satt och sade ingenting. Vi fick inte ens svar här i riksdag på var regeringen stod i frågan. De svenska i röstade ned förslaget som kommissionen lade fram. När det till slut röstades igenom var det så urvattnat att det närmast kommer att sakna betydelse. Vad är det som regeringen säger att den ska göra? Regeringen hänvisar till den rapport som gjordes av om hur man skulle kunna stärka handelssystemet. Men några konkreta förslag nämns inte i denna skrivelse. Det är bara luddiga formuleringar som inte förpliktar. Det finns förslag om prisgolv, det finns förslag om att permanent undandra utsläppsrätter och så vidare. Men regeringen säger inget om vad det är den vill se. behöver skärpa sig och verkligen agera aktivt om man vill vara med och bidra till förändring och ett stärkt handelssystem. Det bästa vore såklart att höja EU:s klimatmål från -till -till 2020. Det skulle ge direkta effekter på priset. Men det väljer regeringen att inte göra.En annan av de frågor som diskuteras i betänkandet är regeringens strategi för att uppnå sitt klimatmål. När regeringen lade fram sin klimatproposition under förra mandatperioden hade man bestämt sig för att en tredjedel av utsläppsminskningarna skulle göras i andra länder med hjälp av CDM - en flexibel mekanism inom Kyoto. Det är en punkt där vi är djupt oense. Till att börja med finns det, och har funnits, anledning att ifrågasätta additionaliteten i de projekt som drivs. Hela poängen är ju att få till utsläppsminskningar som inte annars hade skett. Vi vet att det förekommer tveksamheter.För ett par år sedan uppdagades att det fanns ett stort missbruk av CDM-krediter för projekt som förstör lustgas som uppkommer som en bieffekt av annan produktion. Många av CDM-projekten visade sig vara just sådana. Den valde då att inte räkna av just dessa mot det svenska klimatmålet. Det välkomnade vi. Trots detta har det visat sig att systemet har tydliga brister.Det finns olika exempel på projekt i den svenska portföljen som är tveksamma. Ett sådant är ett projekt i en kolgruva i , där tillgodoräknar sig minskningar av de utsläpp som frigörs vid metanförstörelse när man bryter kol. Det är bra att man tar hand om det metan som frigörs vid kolbrytning, men det är också någonting som gör att kolkraften blir mer konkurrenskraftig gentemot förnybar energi. Det måste anses strida mot de svenska målen. Är det rimligt att det är så vi minskar de svenska utsläppen?Argumentet från regeringen brukar vara att det är kostnadseffektivt. Men då räknar man inte in de långsiktiga effekterna av klimatpolitiken. Man ser inte de arbetstillfällen som kan skapas om vi för klimatpolitiken på hemmaplan. Det blir också mångtydigt när regeringen sjösätter internationella projekt där man ska övertyga andra om the benefits of action, det vill säga lönsamheten i att gå före. Tror man inte själv på det?Det är klart att ska ta de möjligheter som finns i klimatfrågan att göra investeringar i det som utvecklar , vårt samhälle och nya näringar. Det vore bra för svensk sysselsättning och svensk välfärd. Men det betyder inte att vi inte ska bidra internationellt. Det ska vi, det har vi åtagit oss att göra och vi har ett tungt moraliskt ansvar att göra det. Men det ska ligga utanför det egna klimatmålet.Vi socialdemokrater har därför valt att lyfta ut de pengar som regeringen i sin budget lägger på CDM och i stället lägga dem i den gröna fonden. Där behövs stora resurser, både till åtgärder som minskar utsläpp och till åtgärder som hjälper till med anpassning i utvecklingsländer. Det går att både ta ansvar för den egna omställningen och att ta ett ansvar internationellt. Det är vad borde göra.Till sist, herr talman, vill jag säga någonting om klimatpolitikens mål och struktur. Klimatpolitiken är till sin natur långsiktig, och den behöver gripa in på alla samhällets områden. Klimatmålen måste vara styrande. Så är det inte . Regeringen har ett långsiktigt klimatmål som den inte själv känner till innebörden av. Det är knappast ett mål som kan verka styrande. Vi socialdemokrater föreslår ett absolut mål, även på lång sikt. Det gör klimatpolitiken förutsägbar för alla i som har att förhålla sig till det - såväl näringsliv som kommuner och privatpersoner.Men till det måste läggas en struktur som ser till att det händer och som gör att hela politiken styrs effektivt. Vi kallar det för klimatpolitiskt ramverk, men kärt barn har såklart många namn. Poängen är att vi vill lägga fast ett tak på lång sikt och utifrån det fastställa tak också på kortare sikt, med koldioxidbudgetar och årliga uppföljningar. På så sätt blir klimatpolitiken en central del av hela samhällsplaneringen.De flesta av oss i denna kammare är i alla fall överens om det finanspolitiska ramverk som Socialdemokraterna tillsammans med lade fast . Det har tjänat väl. Jag skulle önska att fler såg behovet av att ta samma ansvar också på detta område. Det vore att ta ansvar för och den svenska klimatpolitiken utan att låsa fast sig i detaljer. Jag önskar att vi kunde lägga partiprestigen och blockpolitiken åt sidan för denna viktiga och livsavgörande fråga. Därför, herr talman, yrkar jag bifall till reservation 7. Vi som sitter i den här kammaren har en tendens att kasta oss direkt in i konstiga förkortningar som CDM, JI, EU och ETS och effektivt skrämma bort alla som råkar kolla på tv. Jag vill därför tacka för en pedagogisk början så att man lite grann vet vad vi snackar. Då kan jag hoppa över det och verkligen gå direkt in i EU:s utsläppshandel.Denna handel handlar om att företagen handlar med utsläppsrätter under ett uppsatt tak. I den rapport från som vi nu diskuterar pekar man på väl kända brister i systemet. , 2008-2012, har tilldelningen av utsläppsrätter varit större än de faktiska utsläppen. Det säger sig självt att om man vill minska utsläppen måste taket för utsläppsrätterna sättas lägre än taket för utsläppen och inte högre.Taket kritiserades från sina håll för att vara för högt redan när det sattes. Inte blev det bättre när vi sedan fick en finanskris som gjorde att många industrier gick på halvfart och därmed släppte ut mindre. På ett sätt skulle vi förstås kunna luta oss tillbaka och tacka finanskrisen för att den löste våra utsläppsproblem - till och med effektivare än vad vi trodde att vi kunde göra själva. Men det funkar bara om man tror att vi kommer att ha en lågkonjunktur hela vägen till dess att vi har löst klimatfrågan. Jag tror inte att det är så många som tror det, och definitivt är det inte många som vill det.Om vi tänker oss att vi vill ha en annan klimatpolitik, som funkar både när ekonomin går på högvarv och när den tvärbromsar, så måste vi styra upp utsläppshandeln. varnar nämligen för att de låga priserna på utsläppsrätter inte ger en konkurrensfördel som är tillräcklig för renare produktion. Om det är för billigt att släppa ut finns det stor risk för att de investeringar som görs här och kommer att ske i smutsig teknik i stället för i den renare teknik som vi vet att vi kommer att behöva.Det är inte riktigt så att man byter en masugn , utan det är viktigt att man gör rätt investering redan från början. Annars blir det dyrt i längden. Därför behöver vi egentligen redan nu pressa upp utsläppspriset. På så sätt kan vi få styrverkan och framtidssäkrade investeringar redan från början i stället för att plötsligt få göra om allting.Riksrevisionen rekommenderar därför att vi inför instrument för att begränsa mängden utsläppsrätter så att vi får ett utsläppspris som är tillräckligt högt för att ge en långsiktig stimulans för utsläppsminskningar. Det är inte bara som har tänkt denna tanke, utan bland andra har varit drivande för att plocka ut ett stort antal utsläppsrätter ur systemet. Tyvärr fick man inget stöd från den , som förhöll sig passiv. Däremot stödde regeringen åtminstone förslag om att skjuta upp auktionering av några utsläppsrätter så att de kommer . Inte ens detta fick dock stöd från vissa moderata EU-parlamentariker i första vändan. Det är lite pinsamt för ett parti som ofta brukar lyfta fram vikten av att vi jobbar internationellt i klimatfrågorna när man säger nej till klimatinsatser i Sverige.Nåväl, regeringen säger sig vilja verka för fortsatt analys och diskussion om hur man kan stärka utsläppshandeln. Det är bra, men svagt. Jag skulle önska att regeringen kunde kliva fram, ta initiativ och visa hur man skulle kunna göra. Man skulle kunna göra som , till exempel, och lägga fram förslag på hur man kan få en långsiktig fason på detta. Långsiktigt är det enda som egentligen hjälper att man har ett högre mål för utsläppsminskningarna. Det kommer att sänka taket. Det kan också behövas akutåtärder som är mycket kraftfullare än dem som man har kommit överens om. Att då bara sitta i ett hörn och analysera och diskutera är inte riktigt det jag ser som politiskt ledarskap i klimatfrågan - det politiska ledarskap som vi så starkt behöver nu.Den situation vi har innebär att av utsläpp, de som kommer från den handlande sektorn, det vill säga industrianläggningar och energianläggningar, i praktiken står utan klimatpolitik för att utsläppssystemet har havererat. Det funkar inte. Det innebär att vi får jobba på halvfart med klimatpolitiken, att vi bara kan jobba med halva eller av våra utsläpp i Sverige.Fast det funkar faktiskt för regeringen, för de har så finurligt definierat bort alla de anläggningar som ingår i den handlande sektorn och alla deras utsläpp i sitt klimatmål till 2020. Man säger att man ska minska utsläppen i , men det gäller av de utsläpp som kommer från den så kallade icke-handlande sektorn, alltså från dem som inte är med i utsläppshandeln. Det är klart att det är mycket lättare än om man ska minska i hela ekonomin.Och det är inte det enda undantaget i regeringens 2020-mål om . En tredjedel av de som man har mål för i säger man att man inte behöver göra någonting åt här. I stället ska man köpa in utsläppsminskningar från andra länder. Två tredjedelar av av är inte ens . Var det någon som hängde med? Nej, och det är inte så konstigt. Det är kanske det som regeringen lever på. Man kan gå ut och säga att man har ett mål på . När någon invänder att man kan räkna på ett annat sätt hänger ingen med, och så framstår det som att allt är frid och fröjd och att det är ett ambitiöst klimatmål. Det är lite otacksamt för oss som ska komma med den här lilla matematiska övningen och säga att det inte är fullt så skulle vara bra om det verkligen vore här hemma och i hela , om det vi gjorde i andra länder, och som vi ska göra, skedde utöver det vi gör här hemma, i stället för att vara en ursäkt för att göra mindre här. Självklart ska vi som ett rikt land som byggt upp vårt välstånd till priset av höga utsläpp inte bara göra vår hemläxa här. Vi har också ett moraliskt ansvar, och vi har lovat andra länder att vi genom att bidra med teknik och reda pengar ska stödja fattiga länder att utvecklas ekonomiskt på ett mindre klimatskadligt sätt än vi en gång gjorde. Vi i avsätter reda pengar utöver biståndet för att göra just det. Men det enda som den här regeringen gör utöver biståndet är att köpa in utsläppsminskningar från andra länder för att vi ska kunna göra mindre här.Särskilt den statsminister som så ofta säger att är så litet att det inte spelar någon roll vad vi gör på klimatområdet - ungefär som att människor som bor i små länder skulle ha större rätt att förstöra klimatet än människor som bor i stora länder - borde fundera på vad vi egentligen kan göra som spelar roll. Det stämmer förvisso att våra utsläpp är ganska små, eftersom vi helt enkelt är ett litet land. Men även små länder kan påverka genom exemplets makt. Vi kan visa att det går att ställa om, att det går att minska utsläppen i kraftfullt utan att hota vare sig jobb eller välfärd. Då kan man också få fler länder att följa efter. Men ett land som bara utlokaliserar utsläppsminskningarna till andra länder har inte så himla mycket att visa upp.Vill vi vara föregångare på klimatområdet, vill vi ge fart åt klimatförhandlingar genom att visa att det är möjligt, då duger det inte att dribbla bort de nödvändiga utsläppsminskningarna genom kreativa sätt att räkna. Det skulle vara helt oacceptabelt i budgetpolitiken. Där har vi ett ramverk som helt enkelt går ut på att plus och minus ska gå ihop. Ingen får trixa med siffrorna. Vi vill inte äventyra det långsiktiga målet om budget i balans. Sedan får partierna såklart ha väldigt olika ekonomisk politik i övrigt, men man får inte fiffla med siffrorna.Ett sådant ramverk som vi har i finanspolitiken skulle vi behöva också i klimatpolitiken. Det har man i . Där har politikerna över partigränserna enats om ett långsiktigt mål - inte bara någon liten diffus vision - och en utsläppsbana på vägen dit med utsläppstak som man inte får överskrida. Vilka åtgärder man väljer är så klart upp till partierna, och där kan man definitivt slå varandra i huvudet med vad som är de smartaste åtgärderna. Men ingen får tumma på att utsläppen måste ned i slutändan. Detta behöver vi här också. Därför, herr talman, yrkar jag bifall till reservation nr 7. Kära åhörare och tv-tittare! presenterade FN:s klimatforskare inom IPCC sin femte rapport om klimatförändringarna. I den understryks med all önskvärd tydlighet att väldigt mycket mer måste göras för att vi ska förhindra att vi får en temperaturhöjning där egentligen hela vår överlevnad äventyras. Just nu befinner vi oss på en utsläppsbana som snarare pekar mot en fyragradig temperaturhöjning . Om jorden blir fyra grader varmare blir stora delar av jorden helt obeboeliga. Civilisationen som vi känner den kommer helt enkelt inte att finnas. Jag tror att alla vi här är överens om att väldigt mycket mer måste göras för att vi snabbt ska minska utsläppen av växthusgaser.I detta sammanhang är det otroligt viktigt att granska det som EU kallar för den enskilt viktigaste åtgärden för att minska utsläppen inom EU, nämligen EU:s utsläppshandelssystem, EU ETS. har föredömligt tillsammans med motsvarande myndigheter i de övriga nordiska och baltiska länderna granskat hur utsläppshandelssystemet fungerar i våra länder. Man kan sammanfatta det som att det fungerar sisådär.Riksrevisionen konstaterar att ett av de absolut största problemen med dagens system är att vi har ett överskott av utsläppsrätter. Det är ingen slump att det är på det viset. Man tilldelade helt enkelt företag och enheter för mycket utsläppsrätter som en del av utsläppshandeln. Överskottet på utsläppsrätter har lett till att priset på att släppa ut har rasat.Som tidigare anförde konstaterade EU vid starten av utsläppshandelssystemet att priset på ett ton koldioxid måste ligga en bit , alltså . Vad kostar då ett ton inom EU:s utsläppshandel ? Jo, det kostar , mindre än att köpa en pizza på stan. Detta kan man jämföra med vad ett ton koldioxid kostar att släppa ut inom , där det omfattas av koldioxidskatten: . Det är alltså en skillnad i effektivitet mellan att ha koldioxidskatt, som , och att ha ett handelssystem, som EU.Vad leder det då till i praktiken att priset på utsläpp är så otroligt lågt? Det leder självklart till att man fördröjer den viktiga omställning som FN:s klimatforskare säger måste äga rum här och . Det fortsätter att vara otroligt billigt med utsläpp från förbränningsanläggningar som drivs med till exempel kol eller olja, det fortsätter att vara förhållandevis billigt att köra bil som drivs med fossila drivmedel och så vidare. Det fördröjer hela omställningen. Det är det första: Vi måste komma till rätta med det låga priset.Ett annat problem som tar upp är hur man tilldelade företagen utsläppsrätterna som en del i systemet. Här har olika länder använt olika modeller. I , konstaterar , har och huvudprincipen varit auktionering, alltså att man redan vid tilldelningen sätter ett pris på utsläppsrätten. I har däremot gratistilldelning varit huvudprincipen. Det har lett till att våra företag fått mängder av utsläppsrätter, i många fall mer än vad man kunde släppa ut, helt gratis.Riksrevisionen konstaterar att det handlar om i förmögenhetsöverföring till företagen i form av utsläppsrätter. Man har fått gratis i form av utsläppsrätter. Det borde självklart vara tvärtom; det måste kosta pengar att smutsa ned. Det borde vara en självklarhet. Regeringen har i en skrivelse svarat på utredning. Då är man ju lite intresserad av hur regeringen hanterar det här oerhört komplexa och svåra problemet. Ja, jag hittar faktiskt inte ett enda konkret förslag i regeringens skrivelse om utredning. Det finns inget förslag på förbättring av utsläppshandelssystemet, och det finns inget konkret förslag om begränsning av antalet utsläppsrätter - kanske ett minimipris på utsläppsrätterna. Det finns inget förslag om att auktionering ska vara huvudmetod vid tilldelningen. Det finns inget om vad man ska göra med intäkterna, som att säkerställa att intäkterna går till klimatåtgärder och inte till att sänka skatten för redan väldigt rika människor. Inte ett enda sådant förslag finns. Jag är väldigt besviken på regeringen.Som tur är fungerar det så i en demokrati att alla partier kan lämna motioner. Vi kan föreslå konkreta förbättringar av regeringens politik, och det har gjort i det här sammanhanget. Vi har lämnat en motion som handlar om konkreta förbättringar och förändringar av utsläppshandelssystemet. Det första förslaget vi har är helt enkelt att vi måste skärpa EU:s minskningsmål för utsläpp. Ifall man som föreslår skärper upp EU:s minskningsmål, som ligger på , till 2020 måste man inom EU föra en mycket mer ambitiös klimatpolitik. Det skulle också leda till att priset på utsläppsrätter skulle stiga.Vi föreslår även att auktionering ska vara obligatoriskt. Det ska alltid ske vid tilldelning av utsläppsrätter; man ska inte dela ut utsläppsrätter gratis. Vi föreslår också att man ska begränsa antalet utsläppsrätter. beslutade EU att man ska fördröja tilldelningen av utsläppsrätter. Man ska inte dela ut dem i det här läget. Det är bra, och vi i vill se mer av sådant. Tyvärr innebär dock förslaget bara att man undanhåller de 900 miljonerna ton utsläppsrätter . Sedan kommer de att släppas ut på marknaden, och då är risken stor att det blir stor inflation i marknaden igen. Man måste helt enkelt ta bort utsläppsrätter från marknaden, så att priset kan gå upp. Vi föreslår också från att intäkterna från utsläppsrätterna ska öronmärkas till klimatåtgärder för att minska utsläppen. I synnerhet vill vi se att pengarna går till klimatbistånd till utvecklingsländerna. Det gör inte regeringen, utan man tar intäkterna och använder dem till att sänka skatten för redan superrika. Det är oacceptabelt.Vi i föreslår även att regeringen ska sluta tillgodoräkna sig sitt klimatmål genom att köpa utsläppskrediter i andra länder. Vi säger att allting ska göras på hemmaplan. Precis som anförde tidigare vill , och Socialdemokraterna också ha ett klimatpolitiskt ramverk och ett utsläppstak för hur stora utsläppen får bli. Taket ska minska. Då blir det ordning och reda i klimatpolitiken. Det finns i reservation 7, som jag yrkar bifall till. Det finns alltså väldigt mycket som borde göras, och det finns väldigt mycket som kan göras. Regeringen lägger tyvärr inte fram ett enda konkret förslag. Vi i har en mängd förslag, och har hela möjlighet att förhålla sig till detta och rösta igenom förslagen så att vi får ett utsläppshandelssystem som äntligen börjar leverera minskningar av utsläppen i . En effektiv klimatpolitik står på tre ben.