bet · H101TU2 · 2013-11-13 00:00:00 — Genomförande av om inre vattenvägar – del I I detta betänkande behandlar utskottet proposition 2012/13:177 Tekniska föreskrifter för fartyg på inre vattenvägar. I propositionen lämnas förslag till de lagändringar som krävs för att genomföra direktiv /87/EG om tekniska föreskrifter för fartyg i inlandssjöfart. Lagändringarna föreslås träda i kraft . För fartyg som har giltiga certifikat föreslås en övergångsperiod fram till . Utskottet välkomnar regeringens förslag som en del av ett flertal nödvändiga åtgärder för att införa om inre vattenvägar i . Utskottet ser goda möjligheter för en utveckling av sjötransporterna i i och med genomförandet av detta regelverk. Utskottet anser det angeläget att även svenska fartyg omfattas av kraven på gemenskapscertifikat för inlandssjöfart. Likaledes anser utskottet att det är positivt att regeringen väljer att utnyttja direktivets möjligheter att fartyg som endast trafikerar svenska farvatten kan avstå från att tillämpa reglerna om inre vattenvägar. På detta sätt undviks en situation där fartyg tvingas byggas om för att tillgodose kraven i direktivet. Att förslaget även innebär att tillsynen av inre vattenvägsfartyg kan överlåtas åt erkända klassificeringssällskap skapar möjligheter för flexibilitet och eventuell vidhängande kostnadsminskning. Utskottet föreslår därmed att godkänner propositionens förslag. Propositionen innefattar ett förslag som innebär att förvaltningsuppgifter som innefattar myndighetsutövning får överlåtas till ett utländskt organ. Detta innebär att beslut bör fattas i den ordning som föreskrivs i 10 kap. 6 § andra stycket regeringsformen. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Förteckning över behandlade förslag Utskottets förslag till riksdagsbeslut antar regeringens förslag till lag om ändring i fartygssäkerhetslagen (2003:364) med följande ändring: Hänvisningen i 1 kap. 5 § andra stycket till den senaste ändringen av rådets direktiv /714/EEG ska ha följande lydelse: ... senast ändrat genom rådets direktiv /22/EU av om anpassning av vissa direktiv när det gäller transportpolitik med anledning av Republiken anslutning. Därmed bifaller proposition 2012/13:177. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (M), (M), (S), (M), (M), (S), (FP), (S), (M), (MP), (KD), (SD), (V), (S), (C) och (S). I detta betänkande behandlar utskottet proposition 2012/13:177 Tekniska föreskrifter för fartyg på inre vattenvägar. Till grund för förslaget ligger betänkandet Genomförandet av om inre vattenvägar i svensk rätt (SOU 2011:4). I utarbetades därefter, , promemorian Kompletterande förslag till lagändringar för genomförandet av direktiv /87/EG om tekniska föreskrifter för fartyg i inlandssjöfart (dnr N2013/512/RS). Lagrådets synpunkter har inhämtats och regeringens förslag har utformats i enlighet med vad lagrådet förordat. I propositionen lämnas förslag till de lagändringar som krävs för att genomföra direktiv /87/EG om tekniska föreskrifter för fartyg i inlandssjöfart. Genomförandet av direktivet innebär att börjar tillämpa delar av om inlandssjöfart. Inlandssjöfarten har såväl internationellt som inom EU en reglering som är helt separerad från havssjöfarten. har tillämpat havssjöfartsregler på all fartygstrafik. De lagändringar som föreslås i propositionen är framför allt av ramkaraktär. Regeringen föreslår att det i fartygssäkerhetslagen (2003:364) t.ex. införs krav på fartyg att ha gemenskapscertifikat för inlandssjöfart om de trafikerar inre vattenvägar. Kraven föreslås dock inte gälla om de enbart trafikerar svenska inre vattenvägar. Det föreslås också att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska ange vilka vattenområden som ska vara svenska inre vattenvägar. Transportstyrelsen ska kunna överlåta tillsynsuppgifter till s.k. erkända klassificeringssällskap. Lagändringarna föreslås träda i kraft . För fartyg som har giltiga certifikat föreslås en övergångsperiod fram till . Utskottets förslag i korthet antar regeringens förslag till lag om ändring i fartygssäkerhetslagen (2003:364). Utskottet ser regeringens förslag som en del av ett flertal nödvändiga åtgärder för att införa om inre vattenvägar i . Förslagen skapar, enligt utskottet, möjligheter att stärka sjöfartens konkurrenskraft och kan leda till en utveckling av sjötransporterna i . I stora delar av och i t.ex. är sjöfarten av tradition uppdelad i å ena sidan maritim sjöfart, dvs. transport av gods och passagerare på haven, och å andra sidan inlandssjöfart, dvs. trafik på inre vattenvägar. Inre vattenvägar består av kanaler, floder och insjöar, men även hamn- och kustområden kan i vissa fall anses vara inre vattenvägar. Gemensamt för de inre vattenvägarna är att våghöjden generellt är lägre än på haven och att fartygen typiskt sett alltid befinner sig relativt nära land. Detta har lett fram till två helt separata regelverk, vad gäller t.ex. fartygs konstruktion, utrustning och bemanning. I finns det farbara vattenvägar som är mer eller mindre åtskilda från de havsområden som omger . I anslutningsföredraget för bl.a. inträde i EU anges att har inre vattenvägar. Redan i betänkandet EU, och de inre vattenvägarna (SOU 1996:183) lämnades förslag till åtgärder för att genomföra om inre vattenvägar. Föreslagen genomfördes emellertid inte. Den svenska inställningen har varit att de svenska inre vattenvägarna av betydelse, dvs. framför allt och , är av havskaraktär. har följaktligen tillämpat det regelkomplex som gäller för havssjöfarten även på de inre vattenvägarna. och rådets direktiv /87/EG om tekniska föreskrifter för fartyg i inlandsjöfart gäller inte i . har inte heller helt genomfört något annat direktiv som rör trafik på inre vattenvägar, oavsett om omfattas av direktiven eller är undantaget. tillämpar inte heller de EU-förordningar som rör inre vattenvägar. tillsatte regeringen återigen en kommitté med uppgift att analysera de konsekvenser som uppkommer om om inre vattenvägar genomförs i svensk rätt och att föreslå författningsändringar för ett sådant genomförande. Uppdraget redovisades i betänkandet Genomförande av inre vattenvägar i svensk rätt (SOU 2011:4). Även i det betänkandet framkommer att det inte finns några hinder mot att genomföra regelverket om inre vattenvägar i svensk rätt. har i en stråkstudie avseende –Vänerstråket gjort en prognos om framtida godsmängder inom Vänersjöfarten. Prognosen förutspår att godsmängden kommer att öka från 2010 till nära . bedömer att ett införande av för inre vattenvägar kan generera ytterligare godsmängd på , dvs. totalt inom Vänersjöfarten 2030. Inom EU finns ett antal direktiv och förordningar som reglerar förhållanden som rör de inre vattenvägarna och trafiken på dessa. Bland direktiven kan nämnas direktiv om tillstånd att utföra varutransporter, erkännande av båtförarcertifikat, åtgärder mot utsläpp, kvaliteten på bensin och dieselbränsle, tekniska föreskrifter, transport av farligt gods och ömsesidigt erkännande av fartcertifikat. Förordningarna rör bl.a. villkor för transportföretag i de medlemsstater de inte är hemmahörande, gemensamma bestämmelser för transporter av gods och passagerare, statistik och konkurrensregler. Regionala överenskommelser och FN Flera av EU:s rättsakter om inre vattenvägar har sin grund i regionala överenskommelser. Direktivet om tekniska föreskrifter för fartyg i inlandssjöfart (2006/87/EG), som är aktuellt i detta ärende, har inarbetat de bestämmelser som reglerar inspektion av fartyg på , utarbetade av centrala kommissionen för Rehnsjöfarten (CCNR). Även FN:s ekonomiska kommission för (Unece) har tagit fram alleuropeiska bindande regler samt rekommendationer om i stort sett alla områden som rör inre vattenvägar. ska genomföra om inre vattenvägar Regeringen anger inledningsvis i propositionen att den bedömer att ska genomföra om trafik på inre vattenvägar. Det finns främst näringspolitiska skäl att införa regelverket, anger regeringen. Företrädare för den svenska sjöfarten har uppgett att de ser stora möjligheter för en utveckling av sjötransporter inom om reglerna genomförs. Regeringen framhåller att ingenting framkommit som talar emot att regelverket införs och att det dessutom är angeläget att undvika framtida överträdelseärenden från kommissionens sida genom att genomföra regelverket om inre vattenvägar. Regeringen påpekar att genomförandet av regelverket om inre vattenvägar redan har inletts genom en förordningsändring som rör typgodkännande av motorer på fartyg i inlandssjöfart. innehåller inte några bestämmelser om vilken bemanning som ett fartyg i inlandssjöfart ska ha. Det är därför en fråga som varje medlemsstat får avgöra. Enligt fartygssäkerhetslagen (FSL) ska ett fartyg vara bemannat på ett betryggande sätt. Gällande svenska bestämmelser är att Transportstyrelsen i enskilda beslut avgör hur många besättningsmän ett fartyg ska ha och vilka befattningar dessa ska ha. Dessa bestämmelser blir tillämpliga på svenska fartyg på inre vattenvägar. Även om det inte finns några EU-gemensamma regler om bemanning så finns det såväl bindande regler som riktlinjer inom de olika flodkommissionerna och inom Unece. Dessa regler och riktlinjer har vissa medlemsländer gjort till nationell lagstiftning. Regeringen anger att den tagit intryck av att har anfört att bemanningen är en mycket viktigt faktor när det gäller prissättningen av transporter. Därför har regeringen givit Transportstyrelsen i uppdrag att se över principerna för bemanning av de fartyg som kommer att certifieras för inlandssjöfart. Utgångspunkten enligt uppdraget är att konstruktions- och utrustningskraven för fartyg i inlandssjöfart samt fartygens trafikmönster bör få genomslag i besluten om säkerhetsbesättning. Uppdraget ska redovisas till . Regeringen anger att den avser att återkomma med besked om vilka ytterligare direktiv som ska genomföras. Det kan krävas ytterligare utredning innan några förslag kan lämnas när det gäller flera av direktiven. När det gäller direktivet om ömsesidigt erkännande av båtförarskap (91/672/EG) och direktivet om harmonisering av villkor för att erhålla nationella förarbevis (96/50/EG) har regeringen valt att delta i kommissionens expertgrupp som utarbetar ett nytt om utbildning och behörigheter. Vidare anger regeringen att den avser att fortsätta analysen av vilka EU-förordningar som kan kräva kompletterande författningsregler i . Direktivet om tekniska föreskrifter för fartyg i inlandssjöfart Regeringen föreslår att direktivet om tekniska föreskrifter för fartyg genomförs genom ändringar i fartygssäkerhetslagen (FSL) och genom föreskrifter som meddelas med stöd av den lagen. I många länder inom och EU administreras frågor om inre vattenvägar av andra myndigheter än de som hanterar havssjöfarten. Trafik på inre vattenvägar betraktas i princip som ett eget trafikslag. Detta skulle kunna tala för att införandet av regelverket borde ske i ett nytt, separat, regelverk. Enligt regeringen finns dock fördelar med ett införande i befintlig lagstiftning, bl.a. därför att det inte krävs särskilt många lagändringar och för att direktivets bestämmelser lätt låter sig infogas i FSL:s systematik. Inre vattenvägar och zonindelning Regeringen föreslår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om vilka zoner som ska finnas och vilka inre vattenvägar som ska ingå i varje zon. Det föreslås också att det i FSL ska tas in en bestämmelse om att för sjöfarten ska Sveriges sjöterritorium delas in i fartområden och zoner. Regeringen påpekar att det framgår av direktivet att unionens inre vattenvägar ska delas in i zoner. Zonerna 1 – 4 omfattar de vattenvägar som är upptagna i bilaga I till direktivet. Det är medlemsstaterna själva som – efter samråd med kommissionen – avgör vilka vattenvägar som de vill anmäla till bilagan. Detta innebär att flera länder, däribland , inte har anmält några vattenvägar att ingå i bilagan. Direktivet innehåller inte någon definition av eller annan förklaring för vilken omfattning de olika zonerna har. Däremot är det allmänt vedertaget att zonindelningen ska följa rekommendationerna från Unece, där zonerna är indelade med avseende på våghöjd där zon 1 omfattar den högsta signifikanta våghöjden (), zon 2 – 3 lägre våghöjder (1,) och zon 4 inte regleras. Regeringen anser att även bör följa dessa rekommendationer. Däremot är det enligt regeringen inte nödvändigt att reglera detta i lagen. Transportstyrelsen har i en rapport till regeringen redovisat slutsatsen att gränsvärdena för zon 1 inte överskrids på . Därmed kan direktivet om tekniska föreskrifter för fartyg i inlandssjöfart tillämpas på hela . Regeringen påpekar att ett svenskt genomförande av direktivet kräver att pekar ut inre vattenvägar som ska ingå i de olika zonerna. Detta innebär i praktiken att en ändring ska göras av bilaga I vilket först kräver samråd med kommissionen. Regeringen anger att den avser att peka ut Transportstyrelsen som ansvarig myndighet för att meddela föreskrifter om zonindelningen. Det är därför naturligt att Transportstyrelsen också får ansvara för samråd med, och underrättelse till, kommissionen. Eftersom den svenska fartygssäkerhetslagen inte innehåller någon grundläggande bestämmelse om att det svenska sjöterritoriet ska delas in i fartområden eller zoner föreslår regeringen att en sådan bestämmelse införs. Krav på gemenskapscertifikat för inlandssjöfart Regeringen förslår att fartyg ska ha ett gemenskapscertifikat för inlandssjöfart när de trafikerar inre vattenvägar. Certifikatet ska kunna vara utfärdat enligt direktiv /87/EG eller i enlighet med artikel 22 i den reviderade konventionen för sjöfarten på . De fartyg det gäller är följande: Bogserfartyg och skjutbogserare avsedda att bogsera, sidobogsera, eller skjuta på antingen sådana fartyg som avses i 3 kap. FSL eller flytande utrustning. Andra fartyg som har en längd av , eller för vilka produkten av längd, bredd och djupgående ger en volym på . Regeringen föreslår också att flytande utrustning ska ha något av de certifikat som anges ovan vid trafik på inre vattenvägar. Vidare föreslås i propositionen att havsgående fartyg som har giltiga certifikat för havsgående trafik inte ska behöva ha certifikat för inre vattenvägar när de tillfälligt trafikerar inre vattenvägar. Regeringen belyser att direktivet ställer krav på att farkoster som trafikerar de inre vattenvägar som är upptagna i bilaga I ska ha ett certifikat enligt ovan. En farkost är ett fartyg eller flytande utrustning. Det spelar ingen roll om den är avsedd för inre vattenvägar eller havsgående. Det avgörande är klassificeringen av vattenområdet. Emellertid kan havsgående fartyg undantas i vissa situationer. Direktivet gäller alla fartyg avsedda för persontransporter som transporterar mer än tolv passagerare. Enligt FSL ska ett svenskt passagerarfartyg ha ett passagerarfartygscertifikat. Innebörden av begreppet passagerarfartyg i FSL är densamma som i direktivet. Enligt direktivet finns det möjlighet att undanta fartyg som endast trafikerar inre vattenvägar utan förbindelse med en annan medlemsstat via inre vattenväg. Regeringen anger dock att den anser att även svenska passagerarfartyg ska omfattas och framhåller vikten av att svenska fartyg inte får konkurrensnackdelar i form av högre utrustningskrav och kortare besiktningsintervall som leder till högre kostnader. Vidare lyfter regeringen fram persontransporter till sjöss som en potential för kollektivtrafiken. Ytterligare ett skäl är, enligt regeringen, att vid genomförandet av ett direktiv i svensk rätt gäller att genomförandet ska ske så nära direktivets nivå som möjligt. Dessutom har några säkerhetsmässiga skäl att undanta svenska passagerarfartyg inte framkommit. Direktivet innebär att ett utländskt fartyg med gemenskapscertifikat utfärdat i en annan medlemsstat har rätt att trafikera de svenska inre vattenvägarna. Regeringen anger att detta bör klargöras i texten genom en hänvisning i lagtexten till direktivet. Dessutom anser regeringen att det i lagtexten bör klargöras att Rehncertifikat fungerar som alternativ till gemenskapscertifikat. Vissa fartyg omfattas inte av direktivet. Dels undantas färjor och militärfartyg, dels undantas havsgående fartyg som tillfälligt trafikerar inre vattenvägar och medför giltiga fart- och säkerhetscertifikat. Regeringen anger att det bör regleras i myndighetsföreskrifter vad som är en färja. Vidare föreslås i propositionen att undantaget för havsgående fartyg ska regleras i lagen. Regeringen anger också att den förutsätter att Transportstyrelsen vid det fortsatta genomförandet av direktivet på föreskriftsnivå närmare analyserar i vilken omfattning undantagsmöjligheterna bör utnyttjas. För att förtydliga att även flytande utrustning omfattas av reglerna om certifikat är det lämpligt att certifikatet benämns gemenskapscertifikat för inlandssjöfart, anger regeringen. Frivillighet att tillämpa regelverket Regeringen föreslår att kravet på gemenskapscertifikat inte ska gälla för fartyg eller flytande utrustning som endast trafikerar svenska vattenvägar utan förbindelse med en vattenväg i någon annan medlemsstat i EU via en inre vattenväg. Regeringen påpekar att direktivet ger en möjlighet för svenska fartyg att avstå att tillämpa regelverket om inre vattenvägar och i stället trafikera svenska farvatten med stöd av den nuvarande regleringen i FSL. Regeringen anser att denna möjlighet bör utnyttjas och framhåller att även om det inte krävs en lagändring för en sådan frivillighet finns det ändå skäl att tydliggöra detta genom att det anges i lagen eftersom frågan är av stor betydelse för rederierna. Inre vattenvägsfartyg föreslås undantas från vissa andra certifieringskrav Regeringen föreslår att ett fartyg som har ett gemenskapscertifikat för inlandssjöfart inte ska behöva ha fartcertifikat, passagerarfartygscertifikat eller fribordscertifikat. I FSL finns krav att fartyg ska ha fartcertifikat, passagerarfartygscertifikat eller fribordscertifikat. De krav som kontrolleras inför utfärdande av dessa certifikat uppfylls av fartyg som har gemenskapscertifikat för inlandssjöfart. Regeringen anser därför att det inte är nödvändigt att fartyg som har sistnämnda certifikat även behöver ha fartcertifikat, passagerarfartygscertifikat eller fribordscertifikat. Krav på ny besiktning efter bl.a. reparation Regeringen föreslår att ett fartyg som har gemenskapscertifikat för inlandssjöfart och som har genomgått en större ombyggnad, reparation eller förnyelse eller har skadats på något sätt som kan inverka menligt på sjövärdigheten ska besiktas innan fartyget gör någon ny resa. Enligt direktivet ska ett fartyg på nytt genomgå teknisk inspektion om fartyget undergår större ändringar eller reparationer. I FSL finns krav på ny besiktning i vissa situationer som är jämförbara med de som anges i direktivet, dock med den skillnaden att det i FSL anges att en sådan besiktning ska göras . Direktivet medger inte någon sådan frist utan en teknisk inspektion ska ske innan fartyget får företa någon ny resa varför ett tillägg av den innebörden enligt regeringens förslag bör införas i FSL. I praktiken går det normalt till så att tillsynsmyndigheten eller ett klassificeringssällskap följer arbetet med fartyget och planerar in en ny besiktning till den tidpunkt då fartyget antas vara brukbart igen. Förslaget innebär därmed inte någon större praktisk skillnad jämfört med . ska få besikta fartyg och utfärda certifikat Regeringen föreslår att Transportstyrelsen ska få överlåta åt ett erkänt klassificeringssällskap att utfärda och förnya gemenskapscertifikat för inlandssjöfart. Med ett erkänt klassificeringssällskap föreslås avses ett sällskap som har erkänts i enlighet med direktivet om tekniska föreskrifter för fartyg i inlandssjöfart. Vidare föreslås i propositionen att om fartyget uteslutande trafikerar inre vattenvägar i ska överlåtelse i stället kunna ske till en sådan organisation som har godkänts i enlighet med EU-förordningen om gemensamma regler och standarder för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg (2009/15/EG). Regeringen föreslår också att en besiktning eller ny inspektion om har utövats av ett erkänt klassificeringssällskap ska ha samma giltighet som om den utövats av Transportstyrelsen. Regeringen anger att den fått information från kommissionen att det även är möjligt att delegera utfärdandet av certifikat. Begreppet besiktning i FSL avser samma typ av åtgärd som direktivet benämner teknisk inspektion. För att kunna utfärda certifikat krävs att en föregående besiktning av fartyget har gjorts. När det i lagen talas om en rätt att utfärda certifikat omfattar det således även en rätt att besikta fartygen, förtydligar regeringen. För havssjöfarten har det funnits en möjlighet för Transportstyrelsen att uppdra åt t.ex. klassificeringssällskap att utfärda certifikat för fartyg. har det skett ett ökat användande av klassificeringssällskap för tillsyn av svenska fartyg. Transportstyrelsen har avtal med sex sällskap som har i uppdrag att utföra tillsyn enligt FSL. har vidare beslutat att Transportstyrelsen ska få överlåta vissa uppgifter inom sjöfartsskyddet till s.k. erkända sjöfartsskyddsorganisationer, dvs. klassificeringssällskap (prop. 2012/13:110, bet. 2012/13:TU12, rskr. 2012/13:205). Regeringen anser att möjligheten att överlåta tillsyn av fartyg till klassificeringssällskap bör gälla även för fartyg avsedda för inre vattenvägar och förtydligar att förslaget innebär en möjlighet – inte en skyldighet – att välja en annan tillsynsutövare än den statliga. Eftersom den nya regleringen föreslås införas i en ny paragraf så klargörs gränsdragningen mellan havssjöfart och inlandssjöfart bättre, anser regeringen. Vidare förtydligar regeringen att det för inlandssjöfart inte finns några direktivkrav avseende avtal och att det därför inte heller bör finnas i den föreslagna nya paragrafen. De sällskap som det är möjligt att överlåta uppgifter till är samtliga att anse som utländska organ. Förvaltningsuppgifter som inte direkt grundar sig på regeringsformen kan genom beslut av överlåtas till en utländsk eller internationell inrättning eller samfällighet. Eftersom regeringens förslag innebär att förvaltningsuppgifter som innefattar myndighetsutövning får överlåtas till utländskt organ bör beslut fattas i den ordning som föreskrivs i 10 kap. 6 § andra stycket regeringsformen, dvs. minst tre fjärdedelar av de röstande och mer än hälften av ledamöter måste rösta för förslaget för att det ska gå igenom. För att uppfylla grundlagskraven preciserar regeringen i förslaget till lagtext vilken myndighet som får uppdra åt en erkänd organisation att utfärda och förnya certifikat – nämligen Transportstyrelsen. Övrig anpassning av fartygssäkerhetslagen Regeringen föreslår att ett fartygs resa ska få förbjudas om det finns skälig anledning att anta att fartyget inte är sjövärdigt för att resa i den avsedda farten eller zonen. Regeringen bedömer att några övriga anpassningar av FSL inte behöver göras med anledning av direktivet. Det finns i FSL en möjlighet för tillsynsmyndigheten att förbjuda ett fartygs resa om det finns skälig anledning att anta att fartyget inte är sjövärdigt för resa i den aktuella farten. Med fart avses det område som fartyget trafikerar. Eftersom möjligheten att förbjuda en resa är kopplad till farten och inte till zonen behöver bestämmelsen justeras så att den även omfattar fartyg med gemenskapscertifikat för inlandssjöfart. I övrigt betonar regeringen att FSL enligt huvudregeln omfattar alla fartyg som används till sjöfart inom Sveriges sjöterritorium samt svenska fartyg som används till sjöfart utanför sjöterritoriet. Lagen omfattar således fartyg i inlandssjöfart utan att någon förändring görs. Regeringen förtydligar att direktivets bestämmelser om fartygs konstruktion och utrustning kommer att genomföras genom Transportstyrelsens föreskrifter med stöd av redan befintliga bemyndiganden.