bet · H101UU7 · 2013-11-15 00:00:00 — På den punkten skiljer man inte mellan kvinnorna - kvinnor är kvinnor, och de är drabbade oberoende om det är i områden som präglas av krig och konflikter eller om det är i områden där det inte råder krig eller konflikter.När det gäller kvinnornas roll i konfliktområden är det jätteviktigt att vi kan starkt säga ifrån mot våld och sexuellt våld mot kvinnor i dessa områden, oberoende om det förekommer i regeringsdominerade områden i eller i motståndardominerade områden.Vi har från sida fördömt dessa attacker oberoende av varifrån de kommer, så länge man har fokus på att ytterligare försvaga kvinnornas, flickornas och barnens och även motståndarnas möjligheter att ha ett land, ett framtida där det råder demokrati, respekt för mänskliga rättigheter, kvinnorättigheter, minoriteters rättigheter och mycket annat.Vi liberaler skiljer för vår del inte på om motståndarrörelsen har en bättre syn på kvinnorna eller om regeringssidan har en bättre syn, utan allt våld mot kvinnor är förkastligt. Vi liberaler kommer från vår sida alltid att fördöma detta. Det finns inga ursäkter för detta. I den delen hoppas jag att du är nöjd. har fokuserat på olika säkerhetspolitiska perspektiv genom mandatperioden. Det må vara EU:s ekonomiska kris, nedrustning och icke-spridning eller konventionell rustningskontroll. handlar det om kvinnor, fred och säkerhet.Kvinnor har nyckeln till utveckling. De bär nyckeln till utveckling - det må vara här hemma eller i andra delar av världen - och också nyckeln till fred och säkerhet. Vi har sett goda exempel, till exempel , på kvinnornas roll för att lösa en långvarig konflikt och hitta vägar framåt. har tidigare nämnts. Många andra exempel skulle kunna tas. Det är inte för inte som just fredspriset är det som flest kvinnor har fått.Erfarenheterna från har satt sina spår. Det var tydligt när FN antog resolution om kvinnors roll för att förebygga, för att bygga och utveckla fred och säkerhet, och också resolution , utifrån de erfarenheter som fanns från när det gäller sexuellt våld mot kvinnor som ett vapen i konflikter. Jag är glad över att vi från sida har varit aktiva i båda dessa resolutioner, inte minst genom stödet till UN Women och till generalsekreterarens särskilda representant, som i mångt och mycket fick sin start via svenskt stöd.Det är en global överenskommelse som har gjorts. Det finns ett uppdrag från . Det är klart att det är viktigt att vi jobbar tillsammans för att förändra och nå resultat. Vi noterar att generalsekreteraren redovisar uppnådda resultat för FN i säkerhetsrådet. kunde man läsa den uppföljning som då hade gjorts av resultaten av 1325. Det är ömsom vin, ömsom vatten, men resultat hade tydligt kunnat utläsas.Ändå återstår mycket, för det är många länder som ännu inte har några handlingsplaner. Det är också mot denna bakgrund som man har enats 2015 - detta dramatiska år i FN då det verkar som om allt ska hända - också ha en översyn av resolution . Det är naturligtvis viktigt kopplat till post-2015, millenniemålen och att jobba med hållbar utveckling, en inkluderande hållbar utveckling.Från svensk sida har vi ett nationellt och regionalt ansvar för att säkerställa detta. var ett av de första länderna som 2006 hade en handlingsplan på det här området. är det ett tjugotal EU-länder som har antagit en handlingsplan, men således inte alla. Ändå har aktivt påverkat för att säkerställa att 1325- och 1820-perspektiven kommer in i EU:s utrikes- och säkerhetspolitiska agenda. Inte minst brukar vi i utskottet vara mycket tydliga med att poängtera detta i alla sammanhang.Men jag tycker ändå att vi har gjort skillnad. har gjort skillnad. Vi har gjort det inte bara på grund av politiska beslut, långt ifrån, utan också på grund av hela civilsamhällets engagemang för de här frågorna. Vi kan se det om vi besöker , där vi var ett av de första länder som hade genderrådgivare på plats, som var med och säkrade det senaste valet för att kvinnor skulle ha möjligheter att ställa upp i val och ta sin politiska roll som en del i lösningen. Vi har sett det när det gäller polisinsatser, också i eller på andra ställen med Eupol. är ett av de länder som har flest kvinnor i sina missioner. i Sydsudan upplever vi igen att det är ett fokus från svensk horisont.Det är viktigt att vi har kvinnor med i våra missioner. Vi får höra de kvinnliga poliserna i berätta hur de möts när de kommer ut och ska göra brottsutredningar eller andra utredningar och vilken effekt det får på det lokala samhället. Det visar på betydelsen av vår närvaro. Det är inte för inte som vi just i har en svensk kvinnlig ledare som är generalsekreterarens särskilda representant, en av de få med svensk flagg.Vi gör skillnad när det gäller Försvarsmakten, polisen, MSB och Sida. Hela utvecklingsagendan handlar ju delvis om att fokusera på kvinnors möjligheter och säkra kvinnors sexuella och reproduktiva hälsa och rättigheter. Det är en del av den svenska agendan på hela fältet. Här finns det en samstämmighet.Samtidigt kan man ibland tro att bara vi fattar ett beslut har vi också åstadkommit en ny verklighet, inte minst när man ser den här typen av effekter ute i samhället. Mot den bakgrunden har vi också förlängt den nuvarande handlingsplanen till 2015. är det viktigt att vi gör ett omtag, och regeringen har också aviserat ett sådant . Det omtaget måste naturligtvis bygga på det systematiska lärandet genom uppföljning och utvärdering av det som har skett. Jag är glad över att regeringen gav i uppdrag att man skulle ta fram indikatorer och att man hos myndigheterna har enats om åtta indikatorer som vi fick den första uppföljningen av 2012.Nu ska vi gå vidare. Från min och utgångspunkt ser vi en inkluderande process. Det är inte minst tydligt efter gårdagens seminarium här i med Kvinna till Kvinna, som är en av de civilsamhällesorganisationer som har betytt så mycket för den svenska positionen på det här området när det gäller utbildningsinsatser och annat. Det är klart att vi också har att lära av andra länder. Vi hade i går möjlighet att lyssna till och . Det är lite olika hur man jobbar. Detta är det naturligtvis intressant och viktigt att försöka fånga upp. Det handlar om att lyssna och lära och att jobba för att vi alla ska kunna vara delaktiga i den fortsatta processen.Mot den bakgrunden, herr talman, blev jag lite förvånad när jag läste reservationerna. Där verkar det som om det viktigaste just nu är att två av myndigheterna ska upprätta egna handlingsplaner. Med perspektivet att vi nu går in i en process med sikte på 2015 har jag lite svårt att förstå att man så envetet säger att just detta är det viktigaste - eller att det viktigaste är att vi ska få en skrivelse till . Jag tycker att man måste ha en öppenhet här. Om vi nu vill ha en process för att ta fram en ny handlingsplan, låt oss då göra det genom att lyssna och lära utifrån den verklighet som vi har kunnat se och diskutera fram slutsatser utifrån detta, inkluderat civilsamhället och inte bara oss i riksdagen.Herr talman! Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på alla reservationer. Först vill jag säga att vi har valt att inte reservera oss, men det betyder inte att vi har varit nöjda med processen . Vi har fått ligga i, trycka på och driva på för att vi ska få de här förlängningarna när planerna går ut och för att vi ska få nya planer och för att de ska bli bättre.Jag kan förstå dem som väljer andra strategier och som kanske reserverar sig. Men vi har valt den här processen. Vi tror att den kan vara konstruktiv, men det är inte oproblematiskt.Det finns en annan del som jag ska ställa en fråga om. Vi nämner också i betänkandet den så kallade Istanbulkonventionen. Det är naturligt att den heter Istanbulkonventionen, för regeringen i var i flera steg vänligt inställda och hjälpte till med arrangemang och var pådrivande för att den här konventionen skulle komma till stånd, tillsammans med den dåvarande regeringen i - det är två länder som jag ändå vill peka ut. Sedan öppnades signeringen i . De ratificerade också konventionen, alltså tillträdde konventionen, , medan fortfarande drar ut på den här frågan. Den har varit försenad . signerade genom utrikesminister konventionen i när den öppnades, men sedan har vi på samma sätt fått ställa frågor, driva på och ha dialog under hand. Det senaste är att det nog ska komma någonting till så att vi nog kan tillträda den . Men jag vill veta: Blir det så? Blir det ytterligare förseningar, eller kommer den här kammaren att stänga mandatperioden med att man har tillträtt konventionen, Istanbulkonventionen, som också omfattar våld i väpnade konflikter?Huvudsakligen handlar det om våld mot kvinnor, genderbaserat våld, men det är en del som specifikt kan användas i konfliktsituationer. Därför har det betydelse för den här debatten, för det här betänkandet och för vårt utskott. Det är en ny fråga, i ärlighetens namn. Vi har inte i det här betänkandet tagit upp just Istanbulkonventionen. Det handlar om konvention. Och vi har i det här sammanhanget helt klart konstaterat att vi har signerat, och vi avser att ratificera. Men det är ofta så, herr talman, att en ratificeringsprocess i kan ta lite - vi har upplevt det , oavsett regering - än i andra länder. Men det finns ingen som helst tvekan om att ska ratificera, inte från utgångspunkt i alla fall. Och jag har inte heller hört att det är någon annan som har en sådan utgångspunkt. Det är väl bara fråga om att man i den rättsvårdande processen ska bereda frågorna, så att vi kan ta ett gott beslut här i riksdagen.För övrigt, herr talman, kan jag bara konstatera något. Jag har suttit i utrikesutskottet . I början hade vi lite svårt att få med 1325-perspektivet, men sedan har utskottet , i nästan varje betänkande, lyft upp frågor om 1325, 1820 och också om barnens rättigheter. Det är någonting som är oerhört genomgående.Jag tycker då, herr talman, att vi ändå på det sättet har kunnat följa och diskutera de frågorna återkommande, även om vi just nu har ett samlat betänkande som behandlas. Vi har verkligen från utskottets sida återkommande kunnat följa detta och kunnat diskutera och resonera.Med det, herr talman, tycker jag att vi har skött den här processen ganska bra. Men det är viktigt, när vi kommer till handlingsplanen, att vi jobbar och gör ett omtag med sikte på att också kunna vara en bra aktör inför FN:s översyn. Jag delar uppfattning att det var ett intressant seminarium i går. Det är viktigt att få utblickar, att se vad man gör runt omkring oss och att vi tar till oss erfarenheter, brett, från det civila samhället.Jag har heller ingen annan uppfattning än att den här kommer att fatta beslut om att ska tillträda Istanbulkonventionen längre fram, men jag måste reagera när det utan att det finns särskilda skäl drar ut . Då ligger det i min uppgift som oppositionspolitiker att driva på och ställa frågan: Varför?Men det är någonting som vi också kan ha ett gemensamt ansvar för. Vi har skrivit i betänkandet om konventionen och dess betydelse också för det här betänkandet och för det arbete som konventionen skulle kunna bidra till. Men jag vill inte se att det här arbetet drar ut längre på tiden.Det handlar om politisk vilja. Det handlar inte om problem i processen, utan det handlar om politisk vilja. Har vi den gemensamt kan vi på olika sätt använda våra olika arenor och plattformar för att driva på, så att får den här texten på sitt bord. Utskottet vill uppmärksamma att konvention om förebyggande och bekämpning av våld mot kvinnor och av våld i hemmet också tillämpas i väpnade konflikter. Där är vi överens.Sedan gäller det den andra diskussionen om processen för att säkerställa att vi fattar ett välgrundat beslut när vi ratificerar. Det handlar om att vi har vidtagit åtgärder när det gäller eventuella anpassningar och annat. Det är det som vi brukar göra. Vi hoppar inte jämfota över lagstiftningen. Vi vill ju att det, när vi får ett lagstiftningsförslag till , ska vara ett hållbart lagstiftningsförslag eller en ratificering som säkerställer att de anpassningar som eventuellt behöver göras också har gjorts eller kan göras i det sammanhanget.Det är viktigt att vi inte tar lätt på det. Men det var en tydlig signal att var med från regeringens sida och signerade i . Det var väl en tydlig signal? Annars brukar det ofta klagas över att vi inte har varit närvarande på högsta nivå när signering sker. Men här var man med på högsta nivå och signerade. Vi kommer att ratificera. Det finns ingen ambition eller vilja att på något sätt dra fötterna efter sig i den här frågan. Det finns ingen sådan politisk vilja. Det betänkande vi debatterar om kvinnor, fred och säkerhet är oerhört viktigt. dör kvinnor i krig och konflikter. De deltar inte i strider men dödas av soldater som inte har några som helst skrupler.Att vara kvinna i krig och konflikt är farligare än att vara soldat, som en kvinna sade i går på ett seminarium här i . Och om soldater anser sig ha rätt att ge sig på obeväpnade kvinnor och barn är kvinnorna förstås helt skyddslösa och har ingenting att sätta emot.En konflikt som särskilt drabbat och drabbar kvinnor är, herr talman, den konflikt som härjat i Demokratiska republiken östra delar. Där har flera miljoner människor - det finns uppgifter om att det är fyra, fem eller sex miljoner - dött. Och två miljoner kvinnor och flickor uppges ha våldtagits. Det är siffror som varierar, men omfattningen är i likhet med folkmord. Flera miljoner har dött. Två miljoner har våldtagits. Det är fruktansvärda siffror. Våldtäkt, tortyr och död drabbar kvinnor i en konflikt som ingen lyckats få stopp på.Världssamfundet ser på medan kvinnors liv rinner ut eller fullkomligt ödeläggs. Många av de kvinnor som överlever de grymma våldtäkterna blir förskjutna av sina familjer och får svårt att över huvud taget överleva.Herr talman! Det finns en man som, i motsats till alla de här fega männen, vågar stå upp för kvinnorna. Det är doktor , som kommer hit till för att delta i ett seminarium om våldet i . Han är gynekolog och chef för i i östra . Sjukhuset startade sin verksamhet 1999 med hjälp av bland annat Läkarmissionen. Han har tagit emot ett stort antal priser. Han var till och med på väg att få . får han här i riksdagen.I en artikel i , som upprörde och engagerade många, berättar doktor att över 33 000 kvinnor och flickor har behandlats . I den här artikeln beskriver man vad det är för typ av offer och deras historier. Det är så fruktansvärda historier att de nästan inte går att återberätta här i talarstolen.Doktor Mukwege säger att han egentligen inte vill ha fler priser, utan det han vill är att få stopp på kriget och konflikten. Det är det han anser att FN och även vi i hela världssamfundet måste göra: ingripa och göra någonting , för alla kvinnor och drabbade flickor. Konflikten i har pågått . Jag tar det här lite grann för att visa hur komplicerat det är att få stopp på krig och konflikter och hur det berör hela befolkningar. Konflikten har alltså pågått , i kölvattnet av folkmordet i då soldater strömmade över gränsen in i . FN har haft en fredsbevarande styrka i området, Monusco. Styrkan kostar , herr talman, vilket motsvarar per dag. Enligt våldtas fortfarande kvinnor och flickor varje minut, och enligt en rapport från är två tredjedelar av offren minderåriga. Varför fungerar inte FN-insatsen? Varför drabbas kvinnor? Varför drabbas flickor på det här sättet?Demokratiska republiken är också ett av världens rikaste länder när det gäller mineralfyndigheter. De har diamanter, guld, koppar, tenn, kobolt, uran och coltan - coltan som finns i din och min mobiltelefon. Det här rika landet är ett av världens fattigaste länder, med en medelinkomst på knappt per dag. Vart tar alla inkomster från dessa mineraler vägen? Vad gör åt detta?Allt det här tillsammans är ingenting annat än en skandal för hela världssamfundet, herr talman. Det är en skandal för Demokratiska republiken ledare och för alla de grannländers ledare som är involverade i konflikten. Vi har fina resolutioner, och vi har resolution . Den är oerhört viktig, men den är inte viktig förrän den får klar och tydlig verkan. Var är ledarskapet som ska ge resolutionen ett innehåll?Herr talman! Varför händer ingenting så att våldet får ett slut? I den så kallade fredsprocess man anser pågår i regionen hör vi inte om kvinnorna som är med och bestämmer. Vi hör inte om det. De fredssamtal som pågår i regionen verkar mer vara ett sätt att lägga ut dimridåer för att lugna världssamfundet. Men var är kvinnorna som enligt resolution ska vara en naturlig del i fredssamtal och konfliktlösning?Herr talman! I rasar dessutom ett inbördeskrig som skördar liv . Över hundra tusen har dödats, och miljoner människor är på flykt. är förlamat, och vägrar agera och se till att få fram en resolution som kan stoppa våldet - en resolution som borde värna alla oskyldiga. Även här finns dock ekonomiska ambitioner och maktambitioner som inte vill avstå. Man vill vara en stormakt, och man vill förmodligen också kunna fortsätta sälja vapen. Lönsamma vapenaffärer är något som ofta gömmer sig under ytan i olika konflikter.Nu talar man om att försöka få i gång fredssamtalen mellan parterna i , men hör vi om alla kvinnor som ska komma till förhandlingsbordet? Jag har inte hört något. Var är de kvinnor som enligt 1325 ska delta i fredsförhandlingarna? I ska snart gå över till en civil insats med stora biståndsmedel som ska komma befolkningen till del. Här är det också viktigt att fortsätter att trycka på för att kvinnornas röst inte får tystna. Forskning visar att det finns ett samband mellan konflikter och kvinnors status i samhället. av offren i krig och konflikter är civila - ! Det är inte längre gamla konventionella krig mellan soldater, utan av offren i krig och konflikter är civila. Det betyder naturligtvis att ett oerhört stort antal kvinnor och barn drabbas. Därför måste vi se till att resolution , där kvinnor får en röst, verkligen kommer på plats.Sverige har höga ambitioner på jämställdhetsområdet, och det är mycket bra. Vi har höga ambitioner för kvinnors deltagande i konfliktprevention, konfliktlösning och fredsfrämjande insatser, och vi ger stora resurser till olika kvinnoorganisationer - inte bara svenska utan även lokala - för att försöka bidra till att de ska kunna jobba i fredsfrämjande insatser.Sverige var också, som flera har sagt, ett av de första länderna att anta en nationell handlingsplan om 1325 om kvinnor, fred och säkerhet. Vi har tagit fram de nationella indikatorerna, och vi utbildar personal som ska sändas ut i internationella insatser och missioner. Vi har också ökat andelen kvinnor, även om de är för få - det är av dem som sänds ut som är kvinnor. Vi har även ställt krav på myndigheterna att redovisa hur de arbetar med 1325. Allt det här är bra. gör saker, och vi är på gång. Det är bra att vi kan trycka på i de här frågorna. Som vi redovisar i betänkandet ska regeringen nu ta fram en ny handlingsplan, och vi vet att civilsamhället vill delta i arbetet. Flera organisationer lyfte fram det i går på det seminarium som var i . Avslutningsvis är det viktigt att vi ser till att fortsätter satsa på det här området, att vi ser till att det finns resurser, att vi har planer som går att utvärdera på ett bra sätt och att vi strävar efter att påverka både EU och FN att ta konkreta steg framåt för att lösa olika konflikter och för att kvinnors röst finns med. krävs tydlighet och ansvar för att visa kvinnorna i , , och andra delar av världen att vi menar allvar med att kvinnor ska få delta i fredsförhandlingar.I den senaste resolutionen från säkerhetsrådet, nr 2122, säger man att FN:s generalsekreterare särskilt ska tänka på att utnämna kvinnor i medlingsuppdrag. ska också göra en global studie med utvärdering av om 1325 och följdresolutionerna har implementerats. Det är alltså hög tid att få i gång konkreta bevis på att det vi lovar kvinnor som lever i krig och konflikt är någonting värt. Att värna mänskliga, universella rättigheter är allas vårt ansvar. Låt oss därför bli än mer tuffa i att inte acceptera att kvinnor ställs utanför förhandlingsrummen!Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. Betänkandet, liksom de underliggande FN-resolutionerna, har så att säga två huvuddelar. Den ena handlar om att stärka det fysiska skyddet mot sexualiserat våld och annat övervåld mot kvinnor, och den andra handlar om att öka kvinnors inflytande och deltagande i såväl konfliktförebyggande fredsförhandlingar som postkonfliktsituationer. Vi konstaterar i stor enighet att det betydde åtskilligt att FN:s generalsekreterare inrättade en särskild representant, , för att bekämpa sexuellt våld i konflikter - den posten hade som bekant tidigare - och att de frågorna, vilket vi under stor enighet skriver i vårt betänkande, därmed har fått ökad tyngd inom det internationella samfundet och underlättar samordningen med FN-systemet.Vi miljöpartister tycker i vår reservation, som är gemensam med , att det vore logiskt att också inrätta en FN-post för den andra delen. Det handlar alltså om en FN-post som ska bevaka, komma med idéer och så vidare för att öka just kvinnors deltagande i fredsprocesser. Det hänger naturligtvis väldigt nära samman. Jag skulle gärna höra vad tycker om detta. Som jag uppfattade uppdrag som särskild representant besökte hon framför allt och de kvinnor som var utsatta för sexuellt våld, och hon hade en stark betoning på det våldet. Jag tror att det är en del som kanske är särskilt viktig att betona, just för att kvinnor är utsatta för övergrepp i krig och konflikter.Självklart är det viktigt att vi har den andra delen med i vår diskussion, men om det behövs en särskild representant för det är jag inte säker på. Det viktigaste just nu är att verkligen fokusera på att få på plats de krav som faktiskt ställs på olika länder och på FN-systemet om resolution ska få ett verkligt innehåll. Det är därför bra, som man kan läsa i den nya resolutionen som antogs för , att nu själv ska gå in och göra en global redovisning och en genomgång av hur man har jobbat med implementeringen. Vi kan ju inte ha en resolution som inte implementeras. En av de viktigaste sakerna för den som är högst ansvarig i FN, , är att ta på allvar att se hur resolutionen implementeras i verkligheten. Det ser jag som mest akut just . Vi är helt eniga om att implementeringen är viktig och så vidare, men jag tycker att de här frågorna hänger så väldigt nära samman. Vi har fortfarande i FN-systemet, som i andra globala system, en oerhörd mansdominans. Det har inte funnits en enda kvinna som har varit chefs-FN-medlare i konflikter och så vidare.Det är ganska uppenbart att en sådan här ny post skulle sätta fokus på att vi behöver ett dramatiskt ökat kvinnligt deltagande i fredsförhandlingar och konfliktförebyggande liksom i postkonfliktsituationer. Vad är problemet med det? Det har jag svårt att se. Jag skulle gärna vilja höra lite mer av ett förtydligande, . Om vi nu gör tankeexperimentet att vi båda kommer att tillhöra regeringspartier efter valet och vi i skulle driva detta, tycker ni då verkligen att det är något att bekämpa? Eller kan ni lämna en dörr öppen för att det kan vara en bra grej, även om det är en reservation från ? Beroende på vilken styrka vi var och en får efter valet får vi väl se hur det landar med förhandlingar. Men jag tror att vi kan vara överens, och jag, om att den här frågan är viktig. Exakt hur stegen ska tas kan jag inte svara på , men om vi alla partier tillsammans, även över partigränser och blockgränser, är överens om att vi vill se att tar nya initiativ på det här området tror jag säkert att vi kan hitta vägar framåt och vara överens om att det trycket måste öka.När man talar om har i alla fall inte jag en endaste gång i medierna sett att kommer att utse den här kvinnan.