bet · H001SfU10 · 2013-06-11 00:00:00 — Arbetsförmedlingen ska även beakta andra skäl när de bedömer arbetsförmågan, såsom sociala faktorer och den enskildes situation, utbildningsbakgrund, ålder och motivation. Det finns en rad andra saker. ISF är inte lika optimistiskt som när det gäller att AFU och yrkesprofilerna kommer att lösa problemet med att en person kan vara för sjuk för att jobba enligt Arbetsförmedlingen men för frisk för att vara sjukskriven enligt . Denna problematik finns kvar. Med AFU blir bedömningar mer standardiserade. Det blir tydligare och mer konkret vad som vägs in och vad man inte tar hänsyn till i besluten. Vid bedömning av arbetsförmågan ska inte den försäkrades ålder, utbildning, tidigare verksamhet och andra liknande omständigheter beaktas. fanns en möjlighet att ta särskild hänsyn till ålder och utbildning. Om det i nuvarande tillämpning tas sådana hänsyn vill jag låta vara osagt. Det är inget som ISF har sett i de akter som vi har granskat, och det framgår inte av besluten. Av dem som når 180 dagars sjukskrivning har dock ingen eftergymnasial utbildning. En av tio är . är eller äldre. Den som kan arbeta ska försörja sig själv, och arbetslinjen ställer krav på omställning. Den som inte klarar ett fysiskt tungt jobb kan behöva utbilda sig så att det är möjligt att ta ett jobb med större toleransnivå för fysisk funktionsnedsättning. Frågan är bara hur arbetslinjens krav översätts i normer och krav på vad som ska krävas av enskilda med nedsatt funktion och arbetsförmåga. Är man i min ålder, har jobbat fysiskt tungt och inte klarar av det längre på grund av sjukdom som man inte har någon längre utbildning, vilka krav på omställning är då rimliga att ställa? För att öka legitimiteten i sjukförsäkringen ska inte bedömningen av arbetsförmågan resultera i orimliga beslut. Det bör finnas en möjlighet att väga in vad som är rimliga krav på omställning och ansträngning av den som är sjukskriven. ISF håller på med en granskning om det finns en samvariation mellan de hårdare kraven inom sjukförsäkringen nu och antalet som går i tidig ålderspension, särskilt från fysiskt tunga jobb. Om man går i tidig pension tär man på sin pensionsbehållning för resten av livet. Om AFU och yrkesprofilerna verkligen implementeras inom kommer det att vara en stor förändring i beslutsunderlag och tillämpning. Framgångsrikt etablerade standarder, till exempel försäkringsmedicinskt beslutsstöd, som föregående talare tog upp, blir med tiden alltmer den utgångspunkt genom vilken enskilda fall förstås och tolkas. Från och är man väldigt tydlig med att det försäkringsmedicinska beslutsstödet är rekommendationer och inte ska uppfattas som styrande regler för hur sjukskrivningar ska bedömas. Varje enskilt fall ska fortfarande bedömas individuellt. Det betyder att avsteg alltid kan göras. Det är man också tydlig med i AFU och yrkesprofilerna. I praktiken är det , när det gäller det försäkringsmedicinska beslutsstödet, avsteg från standard som ska motiveras. Det har normerat läkarnas intyg, jämnat ut skillnader mellan regioner och också skapat en gemensam bild av att det finns en valid generell kunskap om vilken den lämpliga sjukskrivningstiden är vid olika sjukdomsdiagnoser. Även AFU och yrkesprofilerna kommer att få en stor genomslagskraft. När en persons arbetsförmåga gentemot normalt förekommande arbeten bedöms kommer det att ses genom det raster som ges genom poängsättningen och profilerna om toleransnivå i olika yrken. Avsteg från standard, där beslutet inte stämmer med den standardiserade utredningen, kommer att behöva motiveras. Tycker vi att detta är bra ska vi implementera instrumentet. Tycker vi inte det ska vi avstå, men vi ska inte förminska betydelsen av ett sådant instrument. Instrument ska utvärderas. Jag vet att nu har fått ett sådant uppdrag, och jag tycker att det är bra att man gör en effektutvärdering och ser vad det kommer att betyda för sjukskrivningars längd, för den försäkrades delaktighet och om besluten blir mer begripliga. Om ett bedömningsverktyg är begripligt och skapar förtroende för försäkringen är till stor del avhängigt av hur valet av ärenden för att göra utredningar fungerar. Detta skriver själv. Sedan beskriver man att när man har testat har man gått på magkänsla när det har gällt vilka ärenden där AFU ska prövas. Man har framför allt valt ärenden med diffusa smärttillstånd och utmattning. Jag har inte sett hur fördelningen mellan kvinnor och män har varit eller fördelningen mellan anställda och arbetslösa. beräknar att det kommer att bli upp till 16 000 AFU-utredningar . är det drygt 30 000 som påbörjar ett sjukfall på minst . Cirka 6 000 av dessa är arbetslösa när sjukskrivningen börjar. Cirka 20 000 har antingen en psykisk diagnos, vanligast är depression, eller besvär i rörelseorganen, vanligast är nack- och ryggproblem. Det behöver utarbetas tydliga kriterier för när AFU ska genomföras och vara grunden för beslut. Det är inte bra för försäkringens begriplighet och legitimitet om bedömningsgrunderna efter 180 dagars sjukskrivning på ett systematiskt sätt blir olika för till exempel olika diagnoser eller mellan anställda och arbetslösa, om man nu inte vill ha en sådan skillnad. Då måste det vara en tydlig normering av det. Jag sammanfattar ISF:s synpunkter. En standardiserad utredning av funktionsnedsättningar gör att grunderna för beslut blir tydligare. Men för att AFU-utredningar ska vara en fungerande grund för beslut krävs att det är kompetenta läkare, arbetsterapeuter, psykologer och sjukgymnaster som utför undersökningar. De test som används i undersökningarna ska vara validerade och att man följer med i utvecklingen om det utvecklas bättre metoder. Det behövs också en stabil finansiering av hur AFU-utredningar ska gå till eller finansieras. 41 yrkesprofiler beskriver inte toleransnivåer i befintliga jobb. Det som finns som förslag är inte en omfattande databas som i . Det är inte heller en beskrivning av vilken omfattning på funktionsnedsättningen som krävs för att man ska ha rätt till sjukpenning, alltså det som används i . Yrkesprofilerna blir därmed svårbegripliga och lätta att raljera över eftersom ingen känner igen sig i sitt eget jobb. Standardiserade bedömningar gör att frågan om rimliga krav på omställning och ansträngning blir tydligare. Vad bör vägas in i rimlighetsbedömning inom sjukförsäkringen? Det är en fråga vi ställer. Det är oklart för oss när AFU kommer att användas och när det inte anses nödvändigt. Det kan innebära olika bedömningsgrunder för olika grupper inom försäkringen. Förminska inte betydelsen av den nya metoden för bedömning av arbetsförmåga. Den kommer att utgöra den utgångspunkt genom vilken enskilda fall förstås och tolkas. Som forskare vill jag också framhålla hur viktigt det är med utvärdering och effektutvärdering. (S): Jag vill tacka alla inledare för bra ingångar i diskussionen. Generaldirektören för inledde med att reflektera över ansvarsfördelningen mellan riksdag, regering, myndigheter och verk. uppgift är ju att stifta lagar men också att följa upp att lagarna efterlevs på ett bra sätt. Det är precis det vi sysslar med här . JO har riktat allvarlig kritik mot i ett annat ärende, som handlar om hur man har genomfört sättet att pröva rätten till sjukersättning eller sjukpenning. Det var ett arbetssätt som innebar att man hade gruppföredragning, vilket ledde till att man avanonymiserade uppgifter och på det sättet åsidosatte rättssäkerheten för enskilda. Det var ytterst allvarlig kritik från . Det handlade om allvarliga förvaltningsrättsliga brister i handläggningen. Det lämpar sig över huvud taget inte att arbeta på det sättet med konsultationer i enskilda ärenden. Det är ovanligt att JO är så skarp i sin kritik. Detta förutsätter naturligtvis att förändrar sitt arbetssätt i enlighet med JO:s kritik. Jag vill se dagens diskussion i skenet av det, så att vi inte hamnar i ett läge där JO, , konstaterar att det finns stora brister här också. Hur kan vi förekomma detta? Hur kan vi, när man nu vill implementera en arbetsmetod som är starkt ifrågasatt på många håll av jurister, handikapporganisationer vi hörde precis ISF här och många andra, försäkra oss om att vi inte påbörjar ett arbetssätt i vår myndighet och därmed får till stånd en ordning som innebär att myndigheten får allvarlig kritik från JO? Framför allt får det inte bli så att enskilda personers rättssäkerhet återigen sägs ha satts åt sidan. Vi har hört av inledningarna här att det finns en hel del kritik, att det finns en uppenbar risk att yrkeslistan blir starkt normerande och att det åsidosätter möjligheten till individuell prövning. Vi har dessutom hört att detta innebär en annan tolkning och bedömning av arbetsförmågebegreppet. Ändå såg jag jag tror att det var ett pressmeddelande från om att försöksverksamheten nu utvidgas till att innefatta åtta län eller landsting. Mot bakgrund av det vill jag rikta mig till , generaldirektör: Vad talar för att vi inte får höra skarp kritik från om en risk för att enskildas rättssäkerhet sätts åt sidan när det nu finns en risk med implementeringen av det här arbetssättet att man inte fullt ut tillgodoser möjligheten att göra en individuell prövning? Den andra frågan lyder: Är det rimligt att utöka försöksverksamheten? Det är naturligtvis myndighetens ansvar. Det bestämmer inte . Men är det rimligt att utöka försöksverksamheten i ett läge där vi har en extra hearing i om arbetssätten och när det finns en offentlig debatt och kritik mot sättet att arbeta? Bör man inte invänta en utvärdering innan man går vidare med ett arbetssätt som ändå kan ha en ganska stark betydelse för tillämpningen av sjukförsäkringen? Jag säger detta mot bakgrund av att extrainkallades något som bara har gjorts för att fatta beslut om arbetsförmågebegreppet och . Beslutet fattades efter en lång politisk debatt. Det är klart att frågan är känslig. Detta är mina frågor till min gode vän och den erfarne generaldirektören på . , : Vi får försöka hålla en åtskillnad mellan politik och ämbetsmannautövning. Vi rör oss i gränssnittet, herr ordförande, och vice ordförande kittlar mig lite i det här sammanhanget. Låt oss börja med inledning där han började med JO-kritiken. Vi har jobbat hårt med att analysera JO:s yttrande och har kommit fram till att vi nog ska göra justeringar i vårt arbete, men vi konstaterade också att man kanske hade missat något i bedömningen av vårt arbete. Jag vill minnas att det tog 18 månader att göra granskningen. Det är en grannlaga uppgift. Det är ingen tvekan om att det finns möjlighet att utveckla vår verksamhet och att förfina den. Vi kommer i närtid att presentera hur vi tänker i den frågan. Hur kan vi då garantera att vi inte hamnar i samma predikament? Det är i och för sig inget dåligt predikament. Jag menar att vi har haft en rättssäker prövning, och det finns saker som vi kan ifrågasätta och diskutera. Hur kan vi då garantera att vi inte sitter här och diskuterar hur det kunde bli så här, herr generaldirektör? Jo, av den enkla anledningen att vi har jobbat med detta instrument . Vi har prövat oss fram. Vi har samtalat med externa aktörer, och vi känner oss trygga med att detta är rätt väg framåt. Jag skulle kunna ställa en retorisk fråga till samtliga riksdagsledamöter: det inte bättre att vi skaffar oss ett referensmaterial att göra en bedömning utifrån än att inte ha någonting alls och låta den enskilde handläggaren själv göra en bedömning, utifrån egna erfarenheter och kunskaper, av vilka krav som finns på arbetsmarknaden? Det måste rimligtvis vara bättre att ha ett gemensamt referensmaterial, under förutsättning och det vill jag verkligen tillägga att vi använder det med klokhet. Det kommer att vara en viktig del i vår utbildningsprocess. Det här är naturligtvis inga mallar. Det är utgångspunkter för diskussion. Jag håller med inspektionen om att det finns en stor variation inom de olika yrkesgrupperna som måste beaktas. Men det är rimligtvis bättre att ha referensmaterialet än att inte ha det. På frågan om tempot skulle jag vilja svara att jag nästan tycker att skulle vara mer kritisk om vi inte gjorde någonting. Vi stöttar medarbetarna när vi lämnar de enskilda bedömningarna till de personliga handläggarna de mer än 2 500 som gör bedömningar utifrån egna erfarenheter och kunskaper. Vi ger dem ett material att utgå ifrån så att vi får en större likformighet i rättstillämpningen, vilket ju var själva grunden och rationalet för tillskapandet av myndigheten . Jag känner mig mycket trygg. Jag kan också säga att jag är fullt medveten om att om någonting skulle gå fel skulle komma mot mig personligen när jag just nu tar så hård ställning. Jag känner mig dock trygg i det ställningstagandet. Finn (M): Jag vill också tacka för de föredragningar vi har hört. Jag har en fråga till , LO-TCO Rättsskydd, och sedan en fråga till . Utifrån den diskussion vi har hört vet vi att en av de allra svåraste uppgifterna är att hjälpa långtidssjukskrivna åter i arbete. är en av de viktigaste samhällsuppgifterna, inte minst i ett inkluderande samhälle, att verkligen anstränga sig för att lyckas med det. Här har tagit fram ett nytt och spännande instrument som innefattar ett referensmaterial som är generellt och som går att använda på ett likvärdigt sätt för att styra upp likvärdigheten. Frågan till , som kritiserar detta, är: Hur tänker sig LO-TCO Rättsskydd att man ska närma sig denna viktiga fråga om man inte får lov att analysera en given arbetsmarknad i , vare sig den är reguljär eller normal, för att analysera hur psykiska funktioner, olika sinnesfunktioner och även fysiska funktioner hos den berörda individen kan möta den aktuella arbetsmarknaden och även diskutera detta med den som berörs? Vad har ni för förslag för att möjligen kunna komma fram till en förbättrad situation? Som jag upplever det är lagstiftningen, i allt givet, inte perfekt i detta . När det gäller frågan till skulle jag vilja rikta den till eller till , eller om båda två vill kommentera detta. Jag tycker att det är ett innovativt och spännande instrument för att närma sig frågeställningen om hur en given arbetsmarknad och dess förutsättningar ser ut för just den individ som berörs av sjukskrivningen men också för att analysera det på yrkesnivå. Om man tänker ett steg längre, och om det här projektarbetet nu faller väl ut och visar att instrumentet fungerar vilket jag tycker är ett förtjänstfullt sätt att arbeta på skulle ni då kunna fundera på om man rent av kan använda det i ett preventivt syfte, det vill säga att börja diskutera mer med individer inför ett yrkesval? Man har ju en ökad varseblivning om sin egen förmåga, och den analyseras ibland av yrkesvägledare. På så sätt kan man ställa den i relation till den arbetsmarknad man rimligen står att möta, och man kan göra ett yrkesval som redan från början är baserat på en lite bättre bedömning av vilka funktioner just jag som individ har, så att jag inte riskerar att hamna i en utbrändhetssituation. Detta kan förebyggas. Ambitionerna från individerna ska inte därmed tas bort, utan man ska bara ges en mer realistisk bedömning. Det är alltså en fråga om ifall detta instrument om det visar sig falla väl ut rent av skulle kunna användas för att förebygga att människor hamnar i sjukskrivningar. , : Jag lämnar över till som är enhetschef på . : Tack för frågan! Det stora problemet med yrkeslistan och med detta bedömningsverktyg är att det inte finns någonting definierat kring hur den individuella bedömningen ska gå till i praktiken. Man talar mycket om att det ska vara rimlighetsbedömningar och att man ska ta hänsyn till individens specifika förutsättningar och så vidare. handledare får dock ingen vägledning alls när det gäller hur man ska göra en sådan rimlighetsbedömning. Vi vet inte vad kassan gör . Hur jobbar man med den individuella bedömningen? Man borde rimligtvis ha stor erfarenhet av vilka faktorer man kan ta hänsyn till. Kan man till exempel ta hänsyn till social kompetens, som är jätteviktigt på arbetsmarknaden? Ett sätt att lösa det är att i viss mån återinföra de kriterier som fanns innan den reguljära arbetsmarknaden infördes . Det kunde tas hänsyn till särskilda skäl, som det hette då. Om man var plus kunde lite fler faktorer beaktas, till exempel utbildningsbakgrund. , : Först kommer ett litet påhäng till vad som sades av föregående talare. Myndighetsutövning är ett hantverk. Det krävs stor skicklighet för att fatta beslut i enlighet med intentioner. Vi försöker göra bedömningar, en sammanvägning av olika faktorer, som ska leda till det av beslutade och åsyftade resultatet. Världen låter sig inte så lätt beskrivas, som att ge tydliga anvisningar för hur saker och ting ska göras exakt, utan det är ofta en sammanvägning av komplicerade faktorer. berikar vi bedömningarna med ett referensmaterial som stärker vår förmåga att ha gemensamma utgångspunkter för diskussionen just när det gäller prövningen av normalt förkommande arbeten och . Det berikar oss. När det gäller frågan från Finn läser jag in i frågan om det finns möjlighet att referensmaterialet kan användas tidigare under 180-dagarsprövningen, i syfte att undvika att människor hamnar i svåra situationer och är tvungna att ställa om vid utan att de i stället kan tänka på detta mycket tidigare. Ja, jag tror att det finns det. Det vore rimligt och rätt vid vanligt återkommande sjukskrivningar som inte når . Det kan vara aktuellt att föra en diskussion om ryggar, utmattning, förslitningsskador, om det är rätt och riktigt att vara sjukskriven. Arbetsgivare ska ges det instrumentet. Jag vet att svenskt arbetsliv är intresserat av dessa frågor och följer arbetet noggrant. Det är inte en stor succé för det svenska samhällsbygget att människor först efter 180 dagars sjukskrivning, under kanske svåra omständigheter, inser att de måste göra en omställning. Det är bättre om det sker i ordnade former. Vi är inte där , men jag ska inte alls utesluta en sådan utveckling, lite grann beroende på hur det fungerar i verkligheten. Eftersom vi tror att det ska bli något bra tror vi naturligtvis också att det finns en framtid på andra områden. (MP): Tack för intressanta föredragningar, även om de visar att det finns en stor skillnad i synsätt på detta bedömningsverktyg. Jag har två frågor, en till och en till ISF. Jag riktar mig till först. Hur snart i en sjukskrivning kommer dessa AFU-utredningar att göras? Hur många av dem som ansöker om sjukpenning bedömer generaldirektören att detta verktyg kommer att vara användbart för? Hur många kommer det att appliceras på? Bedömer ISF att rättssäkerheten kan tillgodoses med detta bedömningsverktyg? Kommer individen att känna trygghet i det sätt man har blivit prövad så att prövningen kan användas som underlag om man vill begära omprövning av det beslut som kassan har fattat? , : Vi har sagt att vi tror att ungefär 1 2013 kan bli aktuella. Vi tror att den lämpliga tidsintervallen för att börja diskutera frågan är mellan dag 90 och dag 180. Inspektionen resonerade något om frågan i sin föredragning. Jag tror att LO-TCO Rättsskydd var inne på frågan när prövningen ska göras, den variation som finns och så vidare. Vi tror själva att vi mår bra av att få i gång diskussionen snabbt om vilka som berörs. Några kommer inte att omfattas. De som är allvarligt sjuka ska väljas bort. De ska inte få en AFU. De ska väljas bort. Det är kristallklart. De ska kanske vara kvar i försäkringen. Några vet vi kommer att återgå till arbetet för att de är friska och inte ska beröras av AFU. Mellan de två ytterligheterna finns en grupp människor som kan bli föremål för AFU. Men där måste en bedömning göras av vår handläggare. , Inspektionen för socialförsäkringen: Vi sade i vårt anförande att tydligheten kommer att öka med en standardiserad arbetsförmågeutredning. Det gör det lättare för den försäkrade att förstå beslutet och lättare att begära omprövning. Vi får se hur instrumentet utvecklas. Frågan var hur många som ska få AFU. Erfarenheterna från tidigare utredningsinstrument visar att det är färre som får AFU än beräknat från . Om AFU är så bra som man hoppas på, en grundlig utredning av funktionsförmåga, yrkesområden där det går att få en hållbar arbetshälsa, ska AFU ses som en förmån. Jag kan vara lite orolig att det är bara svåra fall som får utredningen, att det inte är något som den som önskar kan få. Men då kanske det blir alldeles för många. Det är något som man får fundera över. Men låt mig svara på frågan. Besluten blir tydligare, och då blir det lättare att begära omprövning, eller tydligare så att man inte behöver begära omprövning därför att man förstår vad beslutet grundar sig på. (FP): Jag hade tänkt att ställa min fråga till på LO-TCO Rättsskydd, men eftersom Finn hann före avstår jag. (C): Jag tänkte ställa mina frågor till Kommuner och Landsting, SKL. Det är inte bara fråga om att om man är sjukskriven berörs man av och Arbetsförmedlingen. har en stor roll i detta också. På vilket sätt kan ni medverka till och använda er av instrumentet inom sjukvården för att bistå och hjälpa till? Vad skulle behövas för att ni ska kunna vara mer delaktiga i att tidigt bedöma arbetsförmåga? Jag vänder mig också till Arbetsförmedlingen. Ni har inte fått yttra er . Jag skulle gärna vilja höra lite kommentarer från din sida över det du har hört . Du har uttryckt kritiska och även mer positiva synpunkter, och det har varit oerhört intressant och bra. Har du några synpunkter som du vill delge oss lite kort? Dem skulle jag uppskatta. , Kommuner och Landsting: Vi har från hälso- och sjukvårdens sida varit med i processen med att utarbeta instrumentet. Sedan har det gjorts ett antal försök. går vi in i ett ytterligare försök. Det är åtta landsting som har räckt upp handen och sagt att de gärna vill prova hur instrumentet kommer att fungera. Det som är viktigt för landstingen är inflytande, påverkan och en bra uppföljning. Den kritiska faktorn är läkarbristen. Det är något vi får följa beroende på antal ärenden. Det finns ett intresse från åtta landsting, men alla är inte intresserade. Här måste vi se över en lösning för att finna ett bra sätt för landstingen och patienterna. : Rent allmänt kan jag säga att Arbetsförmedlingen också har medverkat i framtagningen av hela verktyget, och vi ser positivt på det verktyg vi har i händerna just . Precis som tidigare talare har sagt förutsätter användningen av ett sådant verktyg också en kontinuerlig uppföljning och utvärdering av hur det faktiskt fungerar, inte bara för att säkerställa rättssäkerheten utan ytterst också för hur det ska fungera i praktiken i samarbetet mellan Arbetsförmedlingen och . Vi ser det som ett konkret och handfast verktyg i samarbetet mellan och Arbetsförmedlingen. Det är också viktigt att säga att det finns en oro för den instrumentella tillämpningen av verktyget. Det är viktigt att se att det i sådana verksamheter aldrig kan vara en instrumentell tillämpning av något verktyg. Verktyg är precis det och inget annat. De används i ett professionellt sammanhang. Så är det också på Arbetsförmedlingen. Det vi ser fram emot att få med hjälp av verktyget är att i de fall vi ofta inte får någon beskrivning av aktivitetsförmågan kommer vi nu att få ett bättre underlag att jobba vidare med inom Arbetsförmedlingen. Det kan vara i yrkesvägledningssammanhang. Vad kan man förebygga och undvika? Vad kan man på strikt medicinska grunder kompensera med hjälpmedel och annat? Yrkeslistan innehåller egentligen inte någon utvärdering av personens utvecklingsmöjligheter och andra erfarenheter. Det ligger naturligt hos Arbetsförmedlingen att fortsätta att utreda de förutsättningarna kopplat till arbetsmarknaden på individnivå. Yrkesbeskrivningarna är viktiga när vi pratar om samarbetet, att vi går över i att planera en gemensam förvaltning och ett huvudsakligt förvaltande av Arbetsförmedlingen. Det är naturligt eftersom det är Arbetsförmedlingen som har kontakterna med arbetsmarknaden, branschorganisationer och arbetsgivare.