bet · H101AU2 · 2013-12-10 00:00:00 — (S) vill i motion 2013/14:A289 att Arbetsförmedlingen ska få utse som försökskommun för att tillämpa regelsystemen inom ungdomsgarantin mera flexibelt. anför i motion 2013/14:A398 av m.fl. att man vill stärka skyddsnätet kring unga arbetslösa genom att utöka kommunernas ansvar. Partiet vill bl.a. att kommunernas ansvar ändras från informationsansvar till aktivitetsansvar och att ansvaret ska omfatta unga upp till . Enligt förslag får kommunerna därför det huvudsakliga ansvaret för att erbjuda åtgärder för unga arbetslösa utan gymnasiekompetens upp till (yrkande 2). Kommunerna ska arbeta aktivt med både uppsökande och åtgärdande verksamhet. Frågor om kommunernas uppföljningsansvar behandlas även av flera enskilda motionärer. (M) tar i motion 2013/14:A286 upp kommunernas uppföljningsansvar för unga upp till och att dagens ansvar inte alltid är tillräckligt för att fånga upp unga som riskerar att glida ifrån skolan. Hon vill informera regeringen om möjligheten att se över förutsättningarna för s.k. hemmasittare och en nollvision för ungdomar som varken arbetar eller studerar, s.k. NEETs (Not in Employment, Education or Training). (S) förordar en översyn av åldersgränsen för det s.k. pendlingsstödet i motion 2013/14:A233. Utskottet har ovan i behandlingen av budgetalternativen bl.a. analyserat regeringens och partiernas förslag till insatser mot den fortfarande alltför höga ungdomsarbetslösheten. Utskottet ansåg att regeringens förslag var att föredra och gjorde bedömningen att vissa av partiernas förslag inte tillförde något väsentligt nytt, medan andra inte framstod som kostnadseffektiva. Utskottet kan inte heller ställa sig bakom den skeva verklighetsbeskrivning som ges i Socialdemokraternas motion 2013/14:A409. Med anledning av de socialdemokratiska förslagen i denna och ett antal enskilda motioner vill utskottet inledningsvis påminna om att ungdomars arbetslöshet kan ha olika orsaker som kräver olika typer av insatser och stöd. Av SCB:s rapport – jämförbarhet i statistiken mellan ett antal europeiska länder (SCB 2013:1) framgår att arbetslöshetens längd varierade mycket mellan de undersökta länderna. Utskottet noterar att lärlingar som får lön klassificeras som sysselsatta i . I länder med utbredda lärlingsprogram där deltagarna får lön, såsom och , gör detta enligt rapporten att arbetslöshetstalet hålls tillbaka. Till skillnad från flertalet övriga länder har mycket få lärlingar, och inte heller någon lagstiftning om att lärlingar ska erhålla lön. och var de länder där störst andel av de arbetslösa ungdomarna endast var arbetslösa . Omvänt var och de länder som hade lägst andel långtidsarbetslösa, dvs. ungdomar som varit arbetslösa . En annan aspekt som är värd att uppmärksamma är om ungdomar arbetar och vill arbeta heltid eller deltid. I , som har en förhållandevis låg ungdomsarbetslöshet, arbetar en större andel av ungdomarna deltid än i övriga länder. En större andel av de arbetslösa ungdomarna där sökte också deltidsarbete. I länder med en hög ungdomsarbetslöshet, som i , rådde ett motsatt förhållande. De arbetslösa ungdomarna ville arbeta heltid i högre utsträckning och de sysselsatta ungdomarna gjorde det. För de allra flesta svenska ungdomar är alltså perioder i arbetslöshet relativt kortvariga och en del av en övergående etableringsprocess på arbetsmarknaden. Mot denna bakgrund förefaller det, som utskottet tidigare framfört (yttr. 2013/14:AU1y), välbetänkt att Arbetsförmedlingen i normalfallet inledningsvis satsar på stöd till direkt jobbsökande och inte anvisar arbetslösa ungdomar i allmänhet till olika typer av insatser som har högre risk för inlåsning och är mer kostsamma. Däremot är det centralt att Arbetsförmedlingen tidigt identifierar och ger en ökad grad av stöd till den mindre grupp ungdomar som riskerar att fastna i långtidsarbetslöshet eller att aldrig ta sig in på arbetsmarknaden. För majoritetsgruppen ungdomar är det i stället de generella åtgärder som regeringen har genomfört för att sänka kostnaden för att anställa unga – exempelvis den lägre arbetsgivaravgiften och den lägre momsen för restaurang- och cateringtjänster, som sysselsätter många ungdomar – som är av störst betydelse. Även stödet till de s.k. YA-jobben kan enligt utskottet förväntas vara betydelsefullt för denna majoritet av ungdomar. När det gäller det socialdemokratiska förslaget i motion 2013/14:A409 om att alla offentliga verksamheter ska arbeta för att få fram fler praktikplatser till unga är det enligt utskottet viktigt att ha den förda diskussionen i åtanke. För de allra flesta ungdomar bör samhällets insatser i första hand fokuseras på att den unga ska hitta ett arbete, snarare än en praktikplats. Utskottet ser naturligtvis positivt på att offentliga verksamheter tar sitt ansvar för att erbjuda ungdomar en praktikplats, men anser att denna typ av insats i första hand bör riktas mot ungdomar som kan förväntas ha svårt att själva etablera sig på arbetsmarknaden. Regeringens förslag om praktikplatser i statliga myndigheter för personer med funktionsnedsättning är enligt utskottets mening ett bra exempel på en sådan insats. Som utskottet framfört i behandlingen av budgetalternativen ovan bygger den socialdemokratiska retoriken om ett aktivitetsförbud på på en missuppfattning av myndighetens arbetssätt. Till skillnad från vad som förefaller vara utgångspunkten i den socialdemokratiska motionen arbetar myndigheten med att ge insatser utifrån individuella behov. Genom en tidig identifiering av vilka arbetslösa som löper hög risk att fastna i arbetslöshet kan dessa bli föremål för tidiga insatser. För sådana ungdomar som av särskilda skäl bedöms stå långt från arbetsmarknaden finns en möjlighet till tidiga programinsatser redan innan jobbgarantin för ungdomar. På just det sätt som efterfrågas i Socialdemokraternas motion har arbetsförmedlaren en avgörande roll för att göra en professionell bedömning av vilka arbetslösa som behöver tidiga insatser. Det totala antalet nyinskrivna öppet arbetslösa ungdomar var 142 700. Av dem bedömde arbetsförmedlarna efter möten med de arbetssökande att 11 600, eller , hade behov av tidiga insatser. Det är emellertid utskottets bestämda uppfattning att majoriteten ungdomar med goda förutsättningar att etablera sig på arbetsmarknaden huvudsakligen bör få stöd i sitt jobbsökande. De bör inte anvisas en arbetsmarknadspolitisk åtgärd, som riskerar att minska deras möjligheter och incitament att söka arbete. Detta är också utgångspunkten för Arbetsförmedlingens arbetssätt och utskottet ser ingen anledning att återgå till en gammal Ams-politik som redan prövats i med dåligt resultat. I motion 2013/14:A398 och i ett antal enskilda motioner diskuteras det kommunala uppföljningsansvaret i förhållande till situationen för unga som varken arbetar eller studerar, s.k. NEETs. Som nämnts är Arbetsförmedlingens roll central i att identifiera och ge ytterligare stöd till unga som befaras ha svårt att etablera sig på arbetsmarknaden. Ett särskilt problem gäller emellertid den grupp som inte har kontakt med vare sig Arbetsförmedlingen eller andra myndigheter och som därför inte per automatik blir föremål för insatser. För att analysera situationen för denna grupp tillsatte regeringen om unga som varken arbetar eller studerar, vilken presenterade sitt slutbetänkande (SOU 2013:74). I betänkandet redovisar utredningen sin analys av hur denna grupp ska kartläggas, samt det förebyggande arbete, inklusive samverkansprojekt, och de specifika insatser som riktas till denna grupp. Utredningen noterar, liksom , att denna grupp ofta är prioriterad i myndigheternas arbete, både i den ordinarie verksamheten och i projekt, men att såväl insatser som målgrupper är överlappande mellan olika aktörer. Utredningen konstaterar att insatserna inte alltid är samordnade mellan aktörerna. Utredningen föreslår därför bl.a. att skollagen förtydligas så att en kommun inom ramen för sitt aktivitetsansvar för ungdomar utanför gymnasieskolan kan träffa överenskommelse med , och Arbetsförmedlingen om att samverka i syfte att uppnå en effektivare användning av tillgängliga resurser. Utredningen föreslår vidare att Arbetsförmedlingen ska uppmärksamma denna grupp inom arbetet i samordningsförbund, enligt lagen (2003:1210) om finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser. Därutöver föreslår utredningen att myndigheten ges i uppdrag att utveckla stödet till ungdomar som på grund av särskilda skäl står långt från arbetsmarknaden och är i behov av samordnade insatser genom utvecklad samverkan med kommuner och andra relevanta myndigheter. Samverkan bör utvecklas inom ramen för samordningsförbundens verksamhet eller där så inte är möjligt direkt med berörda kommunala och andra myndigheter. Utskottet noterar att regeringen i budgetpropositionen aviserar att den avser att presentera en ungdomspolitisk proposition . I propositionsarbetet bereds förslag som syftar till att förbättra register, statistik och uppföljningen av det kommunala informationsansvaret för ungdomar som inte har fyllt och som inte genomför eller har fullföljt en gymnasieutbildning. Regeringen föreslår därför att avsätts för dessa ändamål inom utgiftsområde 16 Utbildning och universitetsforskning. Utskottet kan konstatera att regeringen arbetar med frågan och att något tillkännagivande därför inte är nödvändigt. Slutligen kan utskottet när det gäller frågan om pendlingsstöd påminna om att regeringen initierade ett treårigt försök som innebär att åldersgränsen för bl.a. pendlingsstöd sänktes till för ungdomar som varit arbetslösa . Utskottet anser att erfarenheterna av försöket bör avvaktas innan ytterligare förändringar vidtas. Sammanfattningsvis avstyrker utskottet mot bakgrund av vad som anförts motionerna 2013/14:A214 (S), 2013/14:A233 (S), 2013/14:A286 (M), 2013/14:A289 (S), 2013/14:A311 (S), 2013/14:A366 (S), 2013/14:A382 (S), 2013/14:A390 (S), 2013/14:A398 (MP) yrkande 2 och 2013/14:A409 (S) yrkandena 15 och 16. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. tillåtandet av arbetsmarknadsutbildningar inom det reguljära utbildningssystemet och tidsgränsen för arbetsmarknadsutbildningar. Jämför reservationerna 10 (S) och 11 (V). Socialdemokraterna anser i motion 2013/14:A409 yrkande 5 av m.fl. att det är dags att lösa upp de vattentäta skott som finns mellan reguljär utbildning och arbetsmarknadsutbildning. bedrivs ett fåtal utvalda yrkesutbildningar som arbetsmarknadsutbildning, huvudsakligen inom de mansdominerade delarna av arbetsmarknaden. Detta trots att efterfrågan på andra utbildningar också är stor. Partiet vill att Arbetsförmedlingen ska kunna upphandla platser inom yrkesvux, yrkeshögskola, vuxenutbildning och högskola för att skräddarsy kortare utbildningar som gör att arbetssökande hittar jobb. Även konstaterar i motion 2013/14:A296 av m.fl. att det reguljära utbildningssystemet inte utnyttjas inom arbetsmarknadspolitiken mer än för kortare motivationskurser. Partiet upplever det som en brist och vill rätta till det genom att ge Arbetsförmedlingen möjlighet anvisa arbetssökande till yrkesinriktade utbildningar i det reguljära utbildningssystemet om det anses vara den mest lämpliga åtgärden (yrkande 9). Exempelvis bör den som redan har en högskoleutbildning kunna anvisas till kompletterande kurser som underlättar arbetsmarknadsetablering. Partiet vill även att det ska gå att få en fullständig yrkesutbildning genom att delta i arbetsmarknadsutbildning. Den nuvarande gränsen på max är enligt partiet för snäv för många av de utbildningar inom exempelvis industrisektorn som är väl lämpade att bedriva som arbetsmarknadsutbildning. Partiet förslår därför att sexmånadersgränsen för arbetsmarknadsutbildningens längd bör slopas (yrkande 8). Staten ska enligt m.fl. (S) i motion 2013/14:Ub273 spela en aktiv roll när det gäller att stödja kortutbildade i arbetslivets strukturomvandling, t.ex. genom ett nytt kunskapslyft (yrkande 4). I motion 2013/14:A352 framhåller och (S) att regeringen på ett kraftfullare sätt borde engagera både folkhögskolor och studieförbund i kampen mot arbetslösheten, bl.a. genom att låta regeringens nuvarande folkhögskolesatsning innehålla fler moment än studiemotiverande korta kurser. Regeringen borde enligt motionärerna även överväga hur studieförbunden skulle kunna engageras i särskilda projekt i syfte att minska arbetslösheten. Utskottet har under innevarande mandatperiod behandlat motionsyrkanden om att Arbetsförmedlingen ska ges större möjlighet att anvisa arbetslösa till det reguljära utbildningsväsendet som en del av arbetsmarknadsutbildningen, senast i betänkande 2012/13:AU2. I motionerna 2013/14:A409 (S) yrkande 5 och 2013/14:A296 (V) yrkandena 8 och 9 framställer Socialdemokraterna och på nytt förslag i den riktningen. Utskottet kan inte ställa sig bakom dessa förslag. Som utskottet framhållit tidigare anser det att det är lämpligt att skilja på utbildningspolitikens respektive arbetsmarknadspolitikens uppgifter, dels eftersom de inte är i alla delar sammanfallande, dels eftersom ansvaret blir mindre tydligt om uppgifterna sammanblandas. Utskottet anser även att utbildningar som anvisas genom det arbetsmarknadspolitiska systemet för att undvika inlåsningseffekter bör vara korta, i normalfallet högst . Regeringen framhåller i budgetpropositionen att arbetsmarknadsutbildningen uppvisar för dåligt resultat i fråga om hur stor andel av deltagarna som efter avslutad insats gått vidare till arbete . Utskottet delar regeringens uppfattning att andelen borde vara högre givet syftet med insatsen och tror alltså, till skillnad från , att en utökning av tidsramen för redan ineffektiva insatser inte är rätt väg att gå. Ytterligare en anledning till att utskottet inte kan dela Socialdemokraternas och uppfattning om arbetsmarknadsutbildningen är att det får anses vara en viktig rättviseprincip att inte vissa elever som genomgår en utbildning ska kunna få aktivitetsstöd för sin försörjning, medan deras bänkkamrater tvingas ta studielån. Motionerna bör därför avslås i dessa delar. Utskottet anser att utbildning är centralt både för den enskilde och för samhället i stort. Genom kunskap kan den enskilda människan växa och ges möjlighet att påverka sin situation. Utskottet kan konstatera att regeringen i sitt budgetförslag föreslår omfattande utbildningssatsningar. Som exempel kan nämnas att regeringen för att öka antalet platser inom yrkesinriktad vuxenutbildning på gymnasial nivå (yrkesvux) föreslår att ytterligare ska skjutas till för ändamålet 2014 och att extra ska avsättas för en satsning på vuxenutbildning för personer i åldrarna 20–. Det pågår även en satsning för lärlingsutbildning för vuxna (lärlingsvux) där antalet årsplatser förväntas uppgå till 4 000 platser. Utskottet noterar vidare att det utöver de statliga satsningarna inom kommunernas vuxenutbildning även finns statligt finansierade platser inom och folkhögskolan. Myndigheten för har funnits och regeringen har avsatt extra resurser för att kunna utöka antalet årsplatser inom . Senast i budgetpropositionen föreslogs respektive beräknades medel avsättas för en nivåhöjning med 1 500 årsplatser , 3 000 årsplatser respektive 2015 och 1 500 årsplatser . Utskottet vill även, likt regeringen, framhålla folkhögskolornas roll i utbildningssystemet. har antalet årsplatser i studiemotiverande folkhögskolekurser utökats från 4 000 till 8 000. Därtill utökades antalet årsplatser på folkhögskolans allmänna kurs med 1 000 platser och regeringen föreslår att medel för en utökning med 1 000 årsplatser ska avsättas även . Utskottet vill även uppmärksamma att regeringen i budgetpropositionen föreslår att Arbetsförmedlingen ska få möjlighet att använda målgruppsanpassade utbildningar vid folkhögskolor som etableringsinsats för nyanlända som omfattas av etableringsuppdraget. Utskottet välkomnar regeringens satsningar i nämnda delar på kunskapsområdet och anser att motionerna 2013/14:Ub273 (S) yrkande 4 och 2013/14:A352 (S) kan avslås i den mån de inte redan kan anses tillgodosedda med det anförda. Med vad som anförts ovan avstyrker utskottet motionerna 2013/14:Ub273 (S) yrkande 4, 2013/14:A296 (V) yrkandena 8 och 9, 2013/14:A352 (S) och 2013/14:A409 (S) yrkande 5. Utskottets förslag i korthet avslår motioner med förslag till åtgärder för att förbättra situationen för äldre på arbetsmarknaden. Jämför reservation 12 (S). Socialdemokraterna framför i motion 2013/14:A409 yrkande 17 av m.fl. behovet av att inrätta en erfarenhetsdelegation. Delegationen ska ha till uppgift att förändra attityden till äldre på arbetsmarknaden så att äldres erfarenhet bättre tas till vara, att kartlägga de hinder som finns och att föreslå åtgärder för att dessa ska kunna undanröjas. Även (S) i motion 2013/14:So221 yrkande 6 och (M) i motion 2013/14:A213 framhåller vikten av att förbättra möjligheterna för äldre att delta i arbetslivet. Utskottet behandlade liknande motioner senast i betänkande 2012/13:AU2 och konstaterade då att arbetslivet behöver förlängas för att ska klara en stigande medellivslängd utan att drabbas av välfärdsförluster. Som utskottet framhöll i betänkandet handlar det inte enbart om att arbeta till 67 eller , utan också om att fler faktiskt ska få möjlighet att arbeta fram till det som traditionellt utgjort pensionsåldern, kring . Ett längre arbetsliv kan emellertid även åstadkommas genom tidigare inträde i arbetslivet eller med en ökad arbetsfrekvens under arbetslivet. Enligt prognoser från SCB, som myndigheten redovisade vid sitt besök i utskottet , har äldres deltagande på arbetsmarknaden stor betydelse för framtidens sysselsättning och för att klara den framtida försäljningsbördan. Utskottet välkomnar därför de reformer regeringen har genomfört för att göra det mer lönsamt att arbeta längre. Till exempel får den som är eller äldre dubbla jobbskatteavdrag och är dessutom berättigad till ett förhöjt grundavdrag. Att regeringens riktade skattelättnader ger resultat visar rapporten 2012:16 från IFAU. I rapporten konstaterar IFAU att det högre jobbskatteavdraget och de sänkta arbetsgivaravgifterna för personer , som regeringen har infört, ökade sysselsättningen närmast efter 65-årsdagen. Utskottet noterar att regeringen utsåg en särskild utredare (dir. 2011:34) med uppdrag att analysera hur den genomsnittliga pensionsåldern kan höjas och ta fram konkreta förslag till åtgärder för att fler ska kunna arbeta längre. Utredningen, som antog namnet , överlämnade slutbetänkandet Åtgärder för ett längre arbetsliv (SOU 2013:25). Av betänkandet framgår att allt fler äldre har goda förutsättningar för ett längre arbetsliv samt att fler och fler vill arbeta längre. Utredningen föreslår därför ett flertal åtgärder som förväntas bidra till en faktisk högre pensionsålder. Åtgärderna omfattar bl.a. satsningar för att förbättra arbetsmiljön, stärka de äldres möjligheter att bevara och utveckla sin kompetens, öka informationen, förstärka de ekonomiska incitamenten och motverka åldersdiskriminering. För att höja den faktiska pensionsåldern redan på kort sikt föreslår utredningen dessutom att det införs en riktålder för när man ska gå i pension. Riktåldern ska följa medellivslängden och utredningen anser att åldersgränserna i pensionssystemet och närliggande system bör anknyta till riktåldern. Utskottet noterar att betänkandet har remitterats och bereds inom ramen för den översyn av pensionssystemet som initierats av den s.k. Pensionsgruppen, bestående av företrädare för de fem partier som står bakom pensionsreformen. Utskottet vill framhålla att det inte finns någon motsättning mellan ungas möjlighet till jobb och att äldre arbetar längre. Av delbetänkande Längre liv, längre arbetsliv (SOU 2012:28) framgår att ju fler som arbetar desto större blir inkomsterna, och desto högre blir efterfrågan på företagens produkter och därmed deras efterfrågan på arbetskraft. Det finns inte en viss förutbestämd mängd arbete som behöver utföras i samhället. Det finns inte heller en förutbestämd lönebudget i samhällsekonomin som helhet, som gör att man måste skjuta upp att anställa en ung person bara för att en äldre person arbetar till. Till detta kommer att äldre och yngre personer kan ha olika slags kompetenser, som inte alltid konkurrerar med varandra. Utskottet anser att det är viktigt att följa frågor om arbetsmarknaden för äldre. Utskottet har därför gett utvärderings– och forskningssekretariat i uppdrag att, med stöd av för hälsa, arbetsliv och välfärd (Forte), låta en forskare ta fram ett underlag som belyser förutsättningarna för att arbeta längre. Som utskottet konstaterade i betänkande 2012/13:AU2 är frågorna om förbättrade arbetsvillkor och förutsättningar för äldre att delta i arbetslivet av stor betydelse. Frågorna har emellertid fram till varit föremål för en utredning, vars betänkande nu bereds. Dessutom är frågorna även på andra sätt uppmärksammade av regeringen och myndigheter. Mot den bakgrunden anser utskottet att det inte finns något behov av ett tillkännagivande till regeringen på detta område. Motionerna 2013/14:So221 (S) yrkande 6, 2013/14:A213 (M) och 2013/14:A409 (S) yrkande 17 avstyrks därmed. Insatser för personer som står långt från arbetsmarknaden Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. jobb- och utvecklingsgarantin och flexjobb. Jämför reservation 13 (MP). vill i motion 2013/14:A293 yrkande 2 av m.fl. ge Arbetsförmedlingen i uppdrag att förändra åtgärderna i fas 1 och 2 i jobb- och utvecklingsgarantin. Enligt partiet behöver fler aktiva åtgärder sättas in som är utformade utifrån den enskildes behov. Arbetsförmedlingen beslut om åtgärder ska enligt partiet ske i samverkan med andra seriösa aktörer. Partiet anser också att en utredning bör tillsättas med uppdraget att ta fram en flexjobbsmodell som kan provas på den svenska arbetsmarknaden (yrkande 3). Samma förslag återkommer i partiets motion 2013/14:A365 yrkande 6 av m.fl. Partiet hänvisar till det danska systemet med fleksjob som innebär en anställningsform där arbetsgivaren betalar för det arbete som deltagaren utför, och det gemensamma fyller i med resten. Lönen motsvarar en heltid och villkoren är avtalsenliga. Partiet anser att en stor del av dem som är sysselsatta inom fas 3 skulle kunna få anställning i en flexjobbsmodell. I har systemet inneburit att många personer med funktionsnedsättning har fått ett riktigt arbete anpassat efter individuell förmåga och kompetens och egen försörjning med full lön. (S) menar i motion 2013/14:A238 att gällande regler om arbetstid för fas 3-deltagare riskerar att försvåra möjligheterna att söka arbete och delta i utbildning som kan öka chanserna på arbetsmarknaden. Motionären vill därför att villkoren för fas 3-deltagarna ses över så att det säkerställs att deltagarna har tillräckligt med tid för att söka arbete och delta i utbildning som främjar jobbchanserna. I motion 2013/14:A329 belyser (KD) problemen för långtidsarbetslösa i åldersspannet 40–. Hon anser att det behövs krafttag mot arbetslösheten inom denna grupp, och tidiga insatser för att motverka risken för långtidsarbetslöshet. Finn m.fl. (M) anser i motion 2013/14:A375 att det som kallas förrehabilitering är en insats som Arbetsförmedlingen i samarbete med bör överväga att satsa mer på. Det kan enligt motionärerna vara en ingång för många som står långt från arbetsmarknaden att sedan bättre kunna tillgodogöra sig arbetslivsinriktad rehabilitering som syftar till anställning på den reguljära arbetsmarknaden. Att fastna i längre tids arbetslöshet försätter enligt utskottet människor i en svår situation dels eftersom det riskerar att leda till ekonomisk och social utsatthet för dem som drabbas, dels eftersom sannolikheten att få ett arbete avtar med arbetslöshetstidens längd. Det är därför angeläget att i första hand förhindra att människor blir långtidsarbetslösa och i andra hand bryta den långtidsarbetslöshet som ändå uppstår.