bet · H101SoU1 · 2013-12-06 00:00:00 — Allra sist vill jag i likhet med mina kolleger yrka bifall till förslaget i betänkande SoU1 frånsett beslutspunkterna 2 och 4, där vi avstår från att yrka bifall till några reservationer. För tids vinnande har vi enbart detta yrkande. trodde nog att han skulle slippa repliker nu när ministern är på plats, men så blev det inte.Du är ju egentligen den meste SKL-företrädaren på den borgerliga sidan, i alla fall i mina ögon. Som före detta SKL-företrädare tycker jag att det är intressant att spåna vidare lite grann kring det som du själv tog upp i talarstolen om de ökade statsbidragen och satsningarna som har gjorts.Jag vill bara slå fast, om det är någon som har missförstått mig, att ja, kommuner och landsting har mer pengar. Men är pengarna värda mer? Kan man köpa mer för dem? Räcker de till mer personal, teknik och medicinsk utrustning? Det är ju det som frågan handlar om, och jag hoppas att vi är överens om det.13,, tror jag att du sade, . var du ordförande i . Jag tänker att du måste har upplevt att du fick fantastiskt mycket pengar då, eftersom det var nya pengar . Är det verkligen på fullt allvar, , som du menar att det är nya pengar det handlar om när man räknar upp pengar utifrån att befolkningen ökar, utifrån att man har en äldre befolkning, eller yngre, vilket det nu handlar om, utifrån löner, kostnader och inflation? Alla former av löneökningar ska alltså ske inom ramen för rationalisering och effektivisering, om jag förstår dig rätt. Jag får tacka för epitetet den meste SKL-företrädaren. Jag har varit landstingsråd , och jag har varit kommunpolitiker . Jag har följt sjukvårdsfrågor och äldreomsorgsfrågor och vet att det avgörande mötet är det mellan patienten, omsorgstagaren, och den som ger den. Det kan vara personal inom äldreomsorgen, en sjuksköterska, undersköterska, läkare, sjukgymnast eller kurator som ger insatsen. Det mötet är det avgörande. På det här området har vi varit med om att tillföra resurser ihop med kommuner och landsting som innebär att den skräckbild som du försöker måla upp inte finns. När jag besöker enskilda vårdcentraler, sjukhus eller äldreboenden konstaterar man: Vi har fått hjälp med att på ett bättre sätt ge lindring i livets slutskede.Vi fick en rapport där min hemkommun hade visat sig vara framgångsrik i den palliativa vården. Hade det varit möjligt utan dessa överenskommelser? I det avseendet har socialministern och barn- och äldreministern varit angelägna om att använda överenskommelserna med kommuner och landsting för att utveckla vården med ett ständigt patientfokus.Jag tror inte att det är många fler än möjligen du och några vänsterkompisar som vill rulla tillbaka bandet och därför säger: Vi vill ha det som det var . De flesta välkomnar den utveckling vi har haft där resurserna har möjliggjort användningen av ny teknik. Vi har fått hjälp i utbildning som innebär att vi på ett bättre sätt kan ge stöd, hjälp och lindring att också bota, behandla och operera människor som behöver insatser. Den utvecklingen är jag stolt över. Jag vill fortsätta detta arbete. Det är därför som jag hoppas på en alliansregering . Om tyckte sig höra några skräckbeskrivningar får han väl läsa igenom mitt anförande . Det var definitivt inte det jag förmedlade. Ingen vill väl rulla tillbaka bandet tio år.Frågan är om de 2 miljarder som raljerade lite grann över i talarstolen spelar någon roll för sjukvården eller inte. Eftersom 70 miljoner kan revolutionerna hela vården för kroniskt sjuka borde 2 miljarder kunna revolutionera rätt mycket. Sedan är det naturligtvis inte det enda, men det är vad vi avsätter i den här budgeten.Om det nu handlar om nya resurser vill jag än en gång säga att 2006 var 132 personer per 1 000 invånare anställda. var det 126. Det är en minskning av antalet anställda per 1 000 invånare. Det om något är ett mått på att det är färre anställda; man har råd att anställa färre per 1 000 invånare.Bekymrar det inte alls, eller räcker alla överenskommelser med SKL? Min ambition är självklart att fortsätta göra satsningar. Varje krona gör skillnad. Men avgörande för att sjukvården ska kunna utvecklas är att antalet skattekronor ute i landsting och kommuner växer. För att skattekronorna ska öka i läns landsting, i kommun och i kommun, där vi finns, är det viktigt att det finns sysselsättning, att arbetslösheten minskar genom att fler kommer i jobb. Det är den avgörande delen för den stora finansieringen. Utöver det kan staten och regeringen tillskjuta resurser. Det har vi gjort när det gäller de mest sjuka äldre. Under den här mandatperioden har 4 miljarder tillförts i en satsning ihop med kommuner och landsting. Avgörande för att vi ska kunna ta ansvar är dock att vi ser till att det finns en skattekraft som innebär nya skatteintäkter i våra kommuner och landsting. Regeringen ska vara med och bidra till detta, och det har vi gjort. Därför ville jag tydliggöra jämförelsen mellan att regeringen som har suttit och som går in i valet har ett bokslut som redovisar att vi, mitt i ekonomisk kris, har vågat ta ansvar för att vårdsektorn inte ska falla undan. Tvärtom har resurstillskottet ökat i fasta priser, när inflationen är borträknad. Detta resurstillskott gör att välfärden har förutsättningar för att utvecklas. Därför kan vi klara av fler personer som drabbas av cancer eller personer som behöver hjärt- kärlsjukvårdens insatser. Parallellt med förebyggande insatser måste vi ha resurser för att klara de aktuella behoven som finns inom hälso- och sjukvården. Var har dina partikamrater gjort av de pengarna i , ? Har de inte fått några?Jag gjorde ett ganska intressant besök . Vi var och tittade på det som kommer att bli Sophiahemmets sjukhus nya BB i , med kapacitet för 4 000 födslar. Det behövs verkligen. Det kommer att bli ett bra BB, och det är kompetent personal som kommer att jobba där. De hade velat jobba enligt ett helhetskoncept med kontinuitet från MVC till BB och BVC. Det går inte, säger de, eftersom man då har olika vårdval. MVC har ett eget vårdval, och där man föder barnen har man ett vårdval. Konceptet gick alltså inte eftersom jag inte kan välja ett sådant koncept i Stockholm.Nu verkar det också uppstå viss oro i för hur det ska gå med barnmorskorna. Vi vet att de har en tuff arbetssituation och är missnöjda och har ett barnmorskeuppror. Här i konkurrerar man om arbetskraften, och det verkar inte finnas någon samlad planering för hur man ska klara det framöver när detta nya BB och den nya neonatalvården öppnar och kommer att vara en attraktiv arbetsplats; det är attraktivt när man startar något nytt.Det andra problemet som nämndes var att man i får välja vilket BB man vill komma till. Det har man alltid fått göra, långt före vårdvalen. Men det finns inget tak. Många väljer ett visst BB, men när man kommer dit och har värkar får man reda på att man inte får plats där utan får åka någon annanstans. När man står precis i en förlossning är det oerhört jobbigt att inte få komma till det ställe man har varit och tittat på.Är vårdvalet verkligen lösningen för att få en bra förlossningsvård här i ? Jag vill säga direkt till att när det gäller förlossningsvården och BB är det inte är acceptabelt att unga kvinnor tillsammans med sina män har upplevt en osäkerhet om ifall man har någon plats. Av den anledningen skrev , riksdagsledamot från , tillsammans med , vårt kommande landstingsråd i , en debattartikel och markerade att vi i vårt parti är beredda att säga att sjukvården måste vara organiserad för att var välkomnande. Det gäller särskilt i början och i slutet; när det gäller barnfödslar och när människor har sina sista timmar eller sista år ska de känna att det finns en kapacitet och en skyldighet att ta ansvar. I det avseendet är jag beredd att säga att förlossningsvården måste organiseras. Men jag vill inte vara förmyndare över Stockholmspolitikerna och säga på vilket sätt och vilka lösningar man ska välja. Att barnmorskor har reagerat på bristande antal platser och på att man inte alltid har kunnat ge tillräckligt stöd och hjälp är uppenbart, och deras reaktion är välkommen. Jag inledde mitt anförande med att vi inte ska förneka att det finns brister. De ska synliggöras. Det är en del av det öppna samhället. Jag kan dock lova att när det gäller trygghet för unga kvinnor och män som väntar sitt första, andra, tredje eller fjärde barn är vi beredda att organisera sjukvården på det sättet att man har valfriheten kvar - till skillnad från vad ni talar om. Valfriheten ska vara kvar, men man ska också ha en organisation som leder till att man kan föda tryggt i . Frågan är om man har hela valfriheten kvar när upplägget leder till att man inte kan välja det helhetskoncept som man nog är intresserade av att utveckla på många håll. Det påminner mig om familjecentralerna där socialtjänst, MVC och BVC samarbetade - vilket ses som väldigt positivt när det gäller förebyggande arbete för barn - som försvann ihop med vårdvalet i . Man skulle göra olika vårdval här, och då fungerade inte den samordningen.Jag tror att det kommer att bli ett bra BB, men om man hade planerat utifrån hela situation kunde man ha lagt upp det på ett bättre sätt. Var är det bäst att ha detta BB? Hur kan vi få helhetskonceptet som man kanske vill prova? Hur kan vi försöka ordna det så bra som möjligt och inte rekrytera från varandra och konkurrera om personalen, vilket drabbar de kvinnor och föräldrar som ska ha barn? Det gör man inte , och det pekar på att det vi bygger upp är en fragmentisering av vården.Jag skulle gärna vilja fråga dig, : När man nu rullar ut specialistsjukvården från sjukhusen i har Alliansen i sagt i budgeten att det i sina absoluta huvuddrag ska vara privata utförare. Därmed omöjliggör man för den offentligt utförda vården att ens kunna konkurrera på lika villkor och bygga upp vårdkedjor. Är det ett rimligt sätt att sköta hälso- och sjukvården? Ska vi inte ens ha med de offentliga utförarna som en del av hälso- och sjukvården utan lämna över allt till vinstsyftande företag? och jag, från och , står i och diskuterar landstings stora ärenden. Jag tycker att det finns motiv för det ibland eftersom politiken hänger ihop på olika nivåer. Jag välkomnar ett citat som jag gärna upprepar. "Jag tror att det kommer att bli ett bra BB". Sedan hade du några "men". Du var dock med så långt, , att du erkänner att det som planeras i , av Alliansen, kanske ändå är ganska bra för unga kvinnor och män som väntar barn i . Det är just detta som har varit Alliansens utgångspunkt. Vi har lyckats med att på punkt efter punkt reformera och utveckla sjukvården så att den får ett ökat patientfokus, för - som i det här fallet - både barn och föräldrar. Jag vill dock inte ta ifrån barnmorskor och annan vårdpersonal möjligheten att välja var man vill arbeta och vara anställd. I ditt resonemang är det ingen tvekan om att det bakom hörnet lurar någon form av instängningsmodell där man, av dig eller andra beslutande politiker, ska bli beordrad var man ska jobba.Jag tror att vi ska ha tilltro till professionens professionalitet, såväl till deras kompetens att ge vård - i det här fallet förlossningsvård - som till deras förmåga att välja arbetsgivare som de ser ger dem utvecklingskraft och möjlighet att använda kunskap, erfarenheter och empati i det viktiga omsorgsarbete som hela hälso- och sjukvården handlar om. Inte minst när det gäller BB och förlossning är min ambition att behålla både valfriheten för patienter och valfriheten för personalen. Valfriheten när det gäller BB borde också få gälla var man vill föda sitt barn. På BB i har det kommit in ett antal blivande mödrar som bor i , och det var kanske inte deras förstaval. Det är inte alltid valfriheten fungerar.Jag är inne lite grann på samma linje som . Det talas om minskad arbetslöshet och så vidare. Men har vi inte en minskad arbetslöshet, snarare tvärtom. Det är fler som är i arbete, säger ni, men det finns många siffror, inte minst i det län som jag kommer från, som visar att arbetslösheten ökar, till exempel bland ungdomar.Min fråga är: Tills vi har en arbetslöshetsnivå som ger mer skattepengar - där är vi inte - vad ska göras för att förbättra vården? Du säger själv att det behövs mer resurser, och dem ska vi få genom att få fler i arbete. Men vad gör vi ? Vi kan inte låta vården stå stilla så att inget händer, när vi är väl medvetna om att det behövs mer resurser. När det gäller BB och förlossning i är det på det sättet att vi står för valfrihet. Vi ser också att det behövs en utbyggnad, och det har politiska företrädare i markerat. Vi ser ett utvecklingsarbete. Man ska kunna välja, inte känna sig tvingad. Varken personal eller patienter ska behöva uppleva detta. Det är en utmaning i ett växande . Men vi är övertygade om att Alliansen också i klarar det på bästa sätt i jämförelse med de alternativ som finns.När det gäller resurserna till välfärden är väl detta debattinlägg, , ett typexempel på hur saker snurrar i luften. Du inleder med att säga att arbetslösheten inte har sjunkit utan ökar och att det är färre som kommer i jobb. Men som vi hörde här har det skett en minskning från , tror jag det är. Det är den notering som finns. Det är alltså fler som kommer i jobb och färre som är beroende av att leva i utanförskap med olika stöd. Mer resurser kan läggas på vården genom att människor kommer i arbete. Det finns skatter till landsting och kommun i precis som i och Hultsfred.Det är detta som är grunden. Det är därför alliansregeringen har varit framgångsrik. Under ekonomiskt svåra år i har sjukvården och äldreomsorgen tillförts nya resurser tack vare kombinationen av människor i arbete och en ständig profil att lyfta fram de mest sjuka äldre. Jag kan nämna psykiatrisatsningen och patientsäkerhetssatsningen. Vi är beredda att tillskjuta nya miljarder från staten, men grunden finns i att människor har jobb och är med och finansierar den grundläggande hälso- och sjukvården, som innebär att patienter känner trygghet och upplever kvalitet. Då återgår jag nog till det egna länet, , och flera andra län och därmed landsting som är i samma situation, nämligen att arbetslösheten inte sjunker. Följden blir naturligtvis att landstingen har mindre pengar, att resurserna till sjukvården minskar och att det blir mindre personal inom en redan trång sjukvård. nämnde i sin inledning att det inte ser likadant ut över hela landet, och det kan jag skriva under på. Jag kan också skriva under på den andra utmaning som nämnde, nämligen den med administrationen, som jag även tog upp i mitt huvudanförande.Jag vill så här i slutet på debatten ta upp någonting som vi inte har pratat om alls men som oroar . Det gäller glesbygden och möjligheten till utbildad personal inom hela sjukvården. Där kan man verkligen prata om en utmaning. Vi hörde att man "importerar" runt 1 600 läkare. som vi gör det tycker ändå att vi inte behöver fler utbildningsplatser. Men min oro gäller alltså glesbygden. Hur ser ni på detta? När det gäller ojämlikhet över landet har vi ett utjämningssystem, . Vi har fattat beslut om reformering av detta. Det är jättekomplicerat; det vet alla som varit i närheten av det. Men vi är glada över att vi har detta mellan kommuner och landsting för att på det sättet få en gemensam likvärdig utveckling av hälso- och sjukvården i hela landet.Än en gång vill jag säga att arbetslösheten just nu sjunker. Fler får jobb. Därmed blir det fler skattekronor som kommer in för att svara för sjukvård, äldreomsorg, funktionshinderspolitik och socialtjänstinsatser. Det är glädjande, och detta måste vara huvudinriktningen.Du tar också upp administrationen. Jag hade i mitt skrivna anförande tänkt ha en extra hyllning till . Han har engagerat , som tidigare jobbat på SKL och har 20-årig erfarenhet av hälso- och sjukvården, och lyft in honom i regeringsarbetet med uppdraget att tillsammans med landstingen se till att undanröja flaskhalsar. Det kan ha att göra med den ibland bristande organisationen och den utbildning som kan behövas. Vi ska se till att administrationen inte äter upp den tid som behövs. Fler patienter ska känna att de tilldelas den tid som de önskar, och läkare och sjukvårdspersonal i övrigt ska känna att de har tid med patienterna. Vi fick ett exempel i en tidning , där någon skrev att vårdens it-system äter upp läkarnas arbetstid. Det är inte så att regeringen har väntat in rapporterna. Redan nu är som samordnare på plats för att se till att personalen får möjlighet att ge den vård som behövs.När det gäller glesbygden kan jag säga att jag själv bor i ett litet samhälle med 600-700 invånare i en liten kommun i . Jag vet vad glesbygd innebär. Jag inser också att det är viktigt att vi har sjukvård i hela landet, att hälsocentraler kan organiseras och att personal kan rekryteras. Vi i regeringen har lagt fram vår åttonde statsbudget. Jag är väldigt glad över den ekonomiska stabilitet och den tydliga reformagenda som har kännetecknat våra budgetar och som kännetecknar i dag.Den ekonomiska politiken har syftat till att både stödja sysselsättningsutvecklingen och förstärka den gemensamma välfärden. Trots den finansiella kris som drabbat en stor del av världen har genom detta haft en stark ekonomisk politik och därmed kunnat skapa utrymme för att både sänka inkomstskatter och ge människor en förbättrad välfärd. Oppositionen vill göra gällande att dessa två inriktningar är varandras motsatser. Det är tvärtom. De har varit varandras förutsättningar. Bara på omsorgens område har satsningarna ökat med 22 miljarder i fasta priser. Det är en ökning . Inflationen är borträknad. Det handlar om satsningar och prioriteringar.Eftersom tiden i talarstolen är begränsad kommer jag i mitt anförande att uppehålla mig framför allt vid äldre och barn.I torsdags beslutade regeringen att skicka en skrivelse till där jag redogör för den äldreomsorgspolitik som har funnits bakåt i tiden men också hur inriktningen för framtiden ser ut. Kanske har ni redan fått den i er hand.Välbefinnande, självbestämmande och kvalitet är ledorden för det stora förändringsarbete vi genomfört, däriblandvärdegrund som etisk plattformparboendegarantilag om valfrihetssystemförbättrad lex Sarahny tillsynsmyndighetomvårdnadslyft för personalenledarskapsutbildninginvesteringsstödsatsningar på områden som mat och måltid och socialt innehållläkemedelsgenomgångett systematiskt kvalitetsarbete med bland annat användande av kvalitetsregister.Det är några exempel på vad vi har gjort med fantastiska resultat. En kvinna från kom fram till mig och sade: Jag har jobbat i äldreomsorgen . Det har aldrig hänt så mycket positivt som de senaste åren.Flera stora internationella undersökningar och jämförelser bekräftar att ligger i topp när det gäller äldreomsorg. berättade att är ett modelland för hur äldreomsorg kan göras.De pekar också på att vi har genomfört rätt reformer. Det är exempelvis med LOV, som skapar en kvalitets- och effektivitetsutveckling, och med införande av öppna jämförelser och brukarundersökningar som mäter kvaliteten.OECD pekar också på att vi är det land som har högst antal vårdanställda per 1 000 personer och satsar näst mest resurser efter på äldreomsorg sett som procentandel av bni.Jag tror att jag måste säga det en gång till med tanke på de svartmålningar och skräckscenarier som målats upp här i talarstolen. säger att vi är det land som har högst antal vårdanställda per 1 000 personer . Vi är det land som satsar näst mest efter i procent av bni på äldreomsorg.OECD har en rad förslag på förbättringsområden. Så är det. Vi är inte på något sätt färdiga, utan vi vill fortsätta. Global jämför 90 länders äldreomsorg och placerar som etta i en sammanvägd bedömning. Statistik från olika FN-organ ligger till grund för detta.EU har i sin jämförelse av 27 medlemsländer utsett oss till bästa land att åldras i.Dessa goda resultat av internationella utpekare och internationella organisationer bestyrks också av den nationella brukarundersökningen där vi frågar de äldre själva och deras anhöriga vad de tycker är det första gången som det är en totalundersökning. Ca 140 000 äldre och deras anhöriga har svarat. Vi fick undersökningen . Att så många har svarat ger oss också möjlighet att bryta ned resultat på enhetsnivå förutsatt att det är minst 30 personer på en enhet som svarar.Det är därmed ett spännande material för kommunpolitiker och för professionen för att fortsätta kvalitetssamtalet. Inte minst är det en bra vägledning för de äldre som just ska till att välja utförare av hemtjänst eller boende.Vi kan konstatera att nöjdheten också ökar. Det är som är nöjda eller mycket nöjda med sin hemtjänst, och det är fler som anger att de är mycket nöjda. Det är som är nöjda eller mycket nöjda med sitt boende. Det är en ökning gentemot föregående år. Tryggheten ökar också.Dessa resultat går på tvärs mot den mediebild som ofta lyfter fram enskilda exempel där kvalitetsbrister uppstått. De ska självklart uppmärksammas. Det är viktigt. Men det är också viktigt att ge den helhet som är än mer sann, nämligen att det finns väldigt mycket bra äldreomsorg i vårt land.Det är äldreomsorgens chefer och personalen som gör arbetet som gör skillnaden när resultaten förbättras. Som äldreminister tycker jag att det är väldigt glädjande. Men arbetet är inte slutfört. De som ännu inte är nöjda är utmaningen för vårt fortsatta arbete med att förstärka kvalitet och välbefinnande.Särskilt gäller det de äldre personer som har flera sjukdomar och som utgör vårdens storkonsumenter. De har rätt att förvänta sig att deras vård och omsorg samordnas och fungerar bättre.De flesta barn som växer upp i vårt land har det bra och mår bra. Föräldrar älskar sina barn och vill dem väl. Men ibland brister förmågan hos de vuxna och barnen blir beroende av att andra vuxna stöder dem.Inom den sociala barn- och ungdomsvården har min agenda varit tydlig och klar från allra första början. Det förebyggande arbetet måste bli bättre, och vi har byggt ut inte minst genom föräldrastöd.De mest utsatta barnen måste få ett skydd. Vi har utökat det skyddet. Vi har förstärkt lagstiftningen i flera omgångar för att inte minst barn ska få göra sin röst hörd, få ta del av information och få vara delaktiga i beslut som rör dem själva och att det finns en tillsyn och uppföljning så att man kan identifiera brister.Kunskapen om dessa barn har ökat genom öppna jämförelser som är under utveckling och genom införandet av verktyget 18 som handhar. Vi fortsätter utvecklingen av att förse med evidensbaserade metoder. De regionala utvecklingsledarna är väldigt betydelsefulla för att ge stöd åt både politiker och socialarbetare ute i kommunerna.Att det finns barn som lever i i långvarig social och ekonomisk utsatthet är bekymmersamt. Enligt den undersökning som presenterade minskar barnfattigdomen i de flesta av landets kommuner. Det är förstås mycket glädjande. Det är mycket i vårt land som går åt rätt håll.För de barn som berörs är förändringsarbetet synnerligen nödvändigt. Man behöver arbeta med frågorna på både kort och lång sikt. Regeringen tar de frågorna på stort allvar.Det handlar om att göra många olika saker och inte minst om att se till att antalet jobb växer till och att nyanlända snabbt kan komma in på arbetsmarknaden. Att få ett eget arbete är bästa möjligheten att kunna bryta utanförskapet.Det handlar också i det kortare perspektivet om den ekonomiska familjepolitiken som är till stöd för dem som befinner sig i en ekonomiskt utsatt situation.Flera av de åtgärder som regeringen har satt in syns ännu inte i statistiken och inte heller i Rädda Barnens statistik eftersom de har genomförts efter 2011. Förhoppningsvis kommer statistiken att ytterligare förbättras.Vi har höjt bostadsbidraget. Vi har sett till att föräldrapenningen för dem som har grundnivå eller dem med låg eller ingen inkomst höjs. Vi ha också aviserat inför kommande år ytterligare höjning av bostadsbidraget.