bet · H101KU32 · 2013-12-10 00:00:00 — Man kan också se den här striden som en del av en större strid, där regeringspartierna verkat för att även alltmer lagstiftning ska kunna läggas in i budgeten för att ge en minoritetsregering möjlighet att få igenom beslut utan att ha stöd i majoritet eller folkflertalet. Det finns viktiga principiella invändningar mot en sådan förändring av regelverket. Jag vill också varna för det missbruk av reglerna som regeringen redan nu ägnar sig åt när man väljer att lägga in fler lagförslag i budgeten.För den som vill värna det finanspolitiska ramverket är detta en farlig utveckling. Om man fortsätter att minska möjligheter att fatta beslut kommer det att underminera stödet för ramverket. Risken ökar för att väljer att helt avskaffa det.Jag vill göra tydligt att KU inte klandrar talmannens beslut eller anser att det är felaktigt. KU gör bara en annan bedömning. Det har under höstens offentliga diskussion om riksdagsordningen och budgetbehandling varit uppenbart att det är fullt rimligt att göra olika bedömningar i denna sak. Experterna är liksom politikerna oense. KU:s avgörande innebär att praxis fortsätter att utvecklas utan att det övergripande syftet med budgetregleringen i riksdagsordningen förändras eller undermineras. (Applåder)I detta anförande instämde , , , , , och i (alla S) samt (V). I mitt anförande visade jag med stöd av tunga jurister att de juridiska argumenten är mycket starka för att det är förbjudet att i efterhand bryta sönder grunderna för budgetens inkomstsida. Jag anförde lagtextens ordalydelse. Det talas om ett beslut för att fastställa statsbudgetens inkomstberäkning och utgiftsramar, inte två beslut, inte tre, inte fyra, utan ett - bara ett.Den 20 november fattade detta enda beslut. Oppositionspartierna vill att ska fatta ett nytt beslut och därmed bryta upp grunderna för inkomstberäkningen. fattar två beslut, inte ett.Jag anförde också med stöd av vedertagna juridiska tolkningsmetoder som används när två bestämmelser kolliderar att budgetreglerna står över möjligheten till utskottsinitiativ. Jag anförde därutöver att förarbetena, de utredningar som ledde fram till den nya budgetordningen, tydligt säger att det ska vara fullständiga sammanhållna alternativ som ställs mot varandra i budgetprocessen. Regeringens budgetpaket ska ställas mot ett eller flera budgetpaket från oppositionen. När man har ställt paketen mot varandra och ett paket har vunnit omröstningen kan man inte börja fatta beslut som river upp delar av det paket som har vunnit och hävda att budgetprocessen bygger på att fullständiga alternativ ställs mot varandra.Dessutom anförde jag egen praxis som har utvecklats under och som innebär att budgetbesluten fattas samlat just på det sätt som jag beskrev. Regeringens budgetpaket ställs mot oppositionspartiernas budgetpaket.Min enkla fråga blir: Vad är juridiska argument? Jag försökte säga i min inledning att det går att göra olika bedömningar. Den bild som målar upp om att det finns en klar och entydig process i alla avseenden stämmer inte.Andreas vojade sig över att kan anta hundra olika höjningar av skatterna i efterhand som ett resultat av detta. Jag kan säga att skulle kunna anta hundra olika minskningar av utgifterna. Det skulle vara fullt möjligt. Man kan i utskottsbehandlingen minska ramen som har beslutat om och i praktiken få en annan finanspolitik. Det är inte omöjligt. kan göra så, men det gör inte . Det skulle i praktiken knappast vara möjligt att hantera en sådan situation. En regering som får stryk i så många frågor i skulle tvingas att avgå. Men teoretiskt är det som står över regeringen i de frågorna. Det är som fattar de slutliga besluten.Hanteringen av besluten om de inkomster vi nu diskuterar är betydligt mindre reglerad. Det är en avgörande fråga. Utgiftssidan är starkt reglerad. Det har att göra med själva syftet med budgetregleringen, nämligen att värna om besluten och minska risken för att utgifterna drar i väg under riksdagsbehandlingen. Det är skälet till att vi har fått hela denna reglering. Det är märkligt att man kan glömma bort själva syftet och bakgrunden med regleringen och sedan stirra sig blind på arbetsordning och säga att hanteringen inte är i enlighet med arbetsordningen. Inkomstsidan är inte reglerad på samma sätt. Det finns skäl för det, men kommer en praxis. Först och främst är det viktigt att slå fast att det beslut som KU nu fattar och som kommer att leda till en omröstning i kammaren för mycket längre än till den enskilda budgetfråga vi här diskuterar. Det här är ett principiellt mycket viktigt beslut som innebär en betydande förändring av budgetprocessen.De jämförelser som gör med utgiftssidan är inte relevanta. Utgiftssidan och inkomstsidan är olika till sin karaktär. Den utgiftsminskning som jag framhöll i mitt anförande som kammaren beslutade om när det gäller anslaget till var ett led i den ordinarie budgetprocessen, nämligen steg 2 i rambeslutsmodellen. Där fastställer man anslagen inom ramen för de olika utgiftsområdena. Det handlade inte, som sade, om att minska ramen. Ramen låg fast.Vad som hände var att beslutade om en annan fördelning av anslagen. Sedan valde majoriteten att inte använda de 300 miljoner man sparade på , men ramen fanns kvar och hade kunnat användas för något annat. Det är principiellt annorlunda än att angripa grunderna för inkomstberäkningen. Det påverkar det som i praktiken är en inkomstram, nämligen förutsättningarna för beräkningen av statsinkomsterna.Det finns ytterligare ett par problem med argumentation, nämligen att det som nu har sagt inte hjälper honom att komma förbi lagtextens ordalydelse. Riksdagsordningen 5 kap. 12 § talar om ett enda beslut. Inget av det sade gör att han kommer runt det problemet. Det är väl egentligen kärnan i hans resonemang. Därför får han problem. Jag säger också att det går att göra olika tolkningar i frågan. Om man ser enbart till ordalydelsen kan man göra den tolkning som gör. Men om man ser detta på ett bredare sätt och också tittar på syftet bakom och hur praxis har utvecklats, som faktiskt inte är så entydig som menar, kan man komma till andra slutsatser. Dagens betänkande är ett resultat av den konfliktlösning som riksdagsordningen anger ska ske när talmannen och kammaren inte är eniga om talmannens beslut att vägra att ställa proposition. majoritet har i sin prövning kommit fram till ställningstagandet att talmannen saknar konstitutionellt stöd för att neka att ta upp frågan. Utskottet konstaterar att talmannens rättsutredning som har legat till grund för beslutet inte ger en entydig tolkning av hur finansutskottets förslag ska behandlas. Tvärtom ger rättsutredningen utrymme för flera möjliga tolkningar.Vi socialdemokrater har bland annat utifrån det som framkommit i denna rättsutredning, i den utfrågning som finansutskottet höll , i de förarbeten som föregått gällande regelverk och i utvärderingar och andra utredningar dragit en annan slutsats än talmannen.Det finns några avgörande skäl till att vi har kommit fram till denna slutsats. Vi kan konstatera att syftet med nuvarande regelverk, att minska risken för en riksdagsbehandling som leder till försämrade statsfinanser och ökad upplåning, får anses uppfyllt. Det föreliggande förslaget ökar statens inkomster. Vi konstaterar också att det inte finns något uttryckligt förbud i riksdagsordningen mot att fattar ett beslut som innebär att inkomsterna i statens budget skulle avvika från den beräkning av inkomsterna som fastställts i det första steget.Riksdagsutredningen menade att en långtgående lagreglering varken var nödvändig eller önskvärd för interna arbetsformer.I riksdagsordningen finns inte heller någon begränsning av motionsrätten eller rätten till utskottsinitiativ med anledning av den så kallade rambeslutsmodellen. Frågan har varit uppe vid ett antal utredningar, men man har valt att inte föreslå någon särskild reglering av förslags- och initiativrätten i budgetfrågor.När det gäller beslut om utgifterna inom respektive utgiftsområde finns det inget hinder att i andra steget föra fram förslag om utgifter som uppgår till ett lägre belopp än den ram fastställt. Det gäller både i reservationer och i förslag från ett utskotts majoritet.Ett enigt finansutskott yttrade sig 2007 till socialförsäkringsutskottet. På utgiftssidan är det tillåtet att reservera sig till förmån för förslag som leder till lägre utgifter än utgiftsramen, men inte till högre. På motsvarande sätt kan man betrakta inkomstbesluten. Det skulle med andra ord vara fullt möjligt - detta är ett referat från finansutskottet - att i utskottsbehandling reservera sig till förmån för ökade statsinkomster och ändå hålla fast vid intentionerna bakom rambeslutsmodellen. Det antogs som sagt av ett enigt finansutskott. Vi har kamrater här i KU som faktiskt var med vid detta beslut. Samma resonemang förde också Per vid finansutskottets utfrågning . Ett annat exempel på hur har hanterat budgetpåverkande förslag och som också borde ha varit vägledande i talmannens beslut är förslaget om skattereduktion för läxhjälp . Regeringen hade aviserat förslaget i budgetpropositionen och redovisat den offentligfinansiella effekten av förslaget enligt den etablerade ordning som utvecklats för skatteförslag. Förslaget var inkluderat i regeringens förslag till beräkning av inkomsterna . Det beräknades minska skatteintäkterna med , och den varaktiga minskningen beräknades till . Förslaget lades fram i en särproposition och föranledde följdmotioner från S, V och MP med yrkanden om att avslå propositionen. Motionärerna enade sig om en gemensam reservation som, om den hade vunnit bifall, hade inneburit högre statsinkomster än vad som beslutats i det första steget i rambeslutsmodellen.I detta fall valde talmannen att låta kammaren ta ställning till reservationen. Eftersom regeringen i detta fall hade stöd av föll reservationen i omröstningen. Men jag ställer frågan: Varför vägrade inte talmannen den gången att ställa proposition? I båda fallen handlar det om ett skatteförslag, i båda fallen handlar det om att regeringen föreslår en minskning av statsinkomsterna till följd av förslaget, i båda fallen är de offentligfinansiella effekterna redovisade i budgetpropositionen och i båda fallen har partierna S, V och MP lagt ett gemensamt förslag om att avslå det aktuella förslaget. De enda skillnaderna är att det i det första fallet handlade om en särproposition, men aviserad och inberäknad i budgetpropositionen, samt att det i det första fallet var känt att stödde regeringen, medan det nu på samma sätt är känt att de stöder förslaget från S, V och MP.Fru talman! Det egentliga skälet till att vi står här och debatterar resultatet av KU:s prövning av talmannens vägran att ställa proposition är inte att oppositionspartierna skulle ha gjort några avsteg från den rambeslutsmodell som har arbetat med , utan skälet är att regeringen i samband med budgetpropositionen valde att lägga fram ett förslag som inte har majoritet i riksdagen.Sverige har en lång tradition med minoritetsregeringar. En viktig slutsats från tidigare minoritetsregeringar är att man alltid måste förankra sin politik för att säkra en majoritet för sina förslag. Det är faktiskt kärnan både i parlamentarismen och i demokratin.Avslutningsvis vill jag framhålla att varken eller budgethantering har skadats av den här processen. Tvärtom visar detta styrkan med den nuvarande budgetordningen. Resultatet av det här beslutet kommer att bli högre statsinkomster och därmed starkare statsfinanser, vilket är syftet med rambeslutsmodellen. Det visar också att har ett handlingsutrymme som måste vårdas väl och omsorgsfullt men som ger en stark ställning och ytterst också stärker demokratin. (Applåder)I detta anförande instämde , , , , och (alla S) samt (V). Låt mig först konstatera att det som säger om finansutskottets uttalande illustrerar, som jag sade i mitt huvudanförande, hur desperat Socialdemokraterna letar efter krokar att hänga upp sin argumentation på utan att lyckas särskilt väl. Det som finansutskottet då hade att ta ställning till var någonting helt annat än det som vi nu står inför, nämligen ett utskottsinitiativ med ambitionen att bryta upp grunderna för inkomstberäkningen. Till detta kommer att det också finns sakliga skäl att vara kritisk till en del av det som finansutskottet då skrev, till exempel det faktum att riksdagsordningen inte innehåller någon reglering på inkomstsidan som gör skillnad mellan ökade och minskade statsinkomster. Jag framhöll i mitt anförande att vi i brukar ha bred enighet över parti- och blockgränser när det gäller politikens spelregler. Det är mycket olyckligt att oppositionspartierna avviker från denna långa tradition och vill tvinga igenom en ändring av snart 20-åriga budgetregler med minsta möjliga marginal och mesta möjliga politisering och med argument som vilar på bräcklig juridisk grund. Jag konstaterade också att Socialdemokraterna bär det tyngsta ansvaret för den olyckliga händelseutveckling som går mot sin fullbordan. Det var länge sedan Socialdemokraterna var ett ansvarstagande och statsbärande parti. Jag vill därför ställa följande frågor till . För det första: Hur är det möjligt att Socialdemokraterna går i spetsen för detta angrepp på den sammanhållna budgetprocessen och den svenska samsynen i författningsfrågor?För det andra: Hur är det möjligt att Socialdemokraterna är beredda att chansa på att de har rätt och juristerna har fel när det gäller riksdagsordningens innebörd?Helene säger att rättsläget är oklart. Men gör det saken bättre? Är det rimligt att chansa i författningsfrågor? Det finns, som sagt, olika tolkningar. Det tycker jag att finansutskottets utfrågning visade mycket klart då vi hade fyra av de tyngsta namnen i dessa frågor närvarande. De visade upp en ganska klar oenighet. Vi är ett ansvarstagande parti, inte tu tal om den saken. Det tycker jag tydligt visar sig i att vi under de år som vi har haft minoritetsregeringar, och det har vi haft i stort sett varje gång, faktiskt i förväg har sett till att vi har en majoritet.Vi har inte ställt inför sådana här frågetecken och beslut, och vi har inte behövt skicka någonting till för bedömning. Vi har nämligen sett till att vi har en majoritet för förslagen i den budget som ligger.En annan sak jag tycker visar denna regerings ändrade förhållningssätt till och budgetprocessen är att man plockar in allting i budgeten. Jag tittade på det här med skatteförslag i budgetpropositionen. låg det 1 skatteförslag i budgetpropositionen, och 8 särpropositioner. är det 24 förslag som ligger inne i budgetpropositionen, men det kommer inga särpropositioner. Är detta inte ett sätt att bakbinda och ta ifrån makt? Det är ju faktiskt och folkets valda som har det yttersta ansvaret. Det faktum att många lagförslag på skatteområdet finns i budgetpropositionen är förutsett i förarbetena till nuvarande reglering, för där står det att syftet är att man i första steget av rambeslutsmodellen ska ta ställning till de viktiga förslagen på inkomstsidan.Helene svar öppnar för många intressanta frågor. Hon öppnar en tydlig dörr i regeringsfrågan som illustrerar att Socialdemokraterna är redo att sätta sig i budgetförhandlingar med och om det är vad som krävs för att få majoritet i kammaren. Det är en helt annan debatt än den vi nu har, men jag konstaterar det faktum att Socialdemokraterna inte kommer att få majoritet för någon budget med mindre än att de förhandlar med och . Vi vet ju vad resultaten blir om man lägger ihop deras olika skattehöjningsförslag.Det är väl dock också viktigt att konstatera att det under de som budgetprocessen har varit utformad på det här sättet, med rambeslutsmodellen, har funnits en enighet om att ett viktigt syfte har varit att ha sammanhållna budgetalternativ som ställs mot varandra. Det är så det har tillämpats. Oavsett vem har förhandlat med och inte är det så det har tillämpats. vill Socialdemokraterna bryta upp en nästan 20-årig riksdagspraxis och göra någonting annat. Det är egentligen det som är min huvudfråga till . Hon påstår sig vara företrädare för ett ansvarsfullt parti, men snacka går ju - det är hur man agerar som avgör bedömningen. Historiens dom riskerar att bli ganska tung för den som bryter upp en mångårig konsensus om hur budgeten ska hanteras och öppnar för en mycket lösare och osäkrare budgetprocess. Frågan kvarstår alltså: Hur kan Socialdemokraterna gå i spetsen för den sammanhållna budgetprocessen och den svenska samsynen i författningsfrågor? Vi får inte glömma syftet med rambeslutsmodellen. Det fanns fyra olika alternativ, men man valde denna modell för att det skulle finnas möjlighet till vidare process. Det skulle inte bara vara ett klubbat beslut och sedan vara slut på diskussionen så att i princip kunde ta julledigt. Det skulle i stället finnas en möjlig hantering. Det är därför man har öppnat dörren. Man har sagt i riksdagsutredningen och i flera utredningar att man inte vill bakbinda . Huvudsyftet med modellen var att stärka statens ekonomi. Det var på utgiftssidan; både och jag vet att det förekom överbud. Man lade till, lade till och lade till, och helt plötsligt riskerade man statens budget eftersom man inte hade inkomster som täckte utgifterna. Det är grundsyftet med den här modellen. Men när det gäller att begränsa handlingsutrymme för att ytterligare stärka statens finanser finns det inget lagförslag på eller förbud mot att vi kan göra så. kokar ett historiskt skeende ned till ett fokus, en brännpunkt, och jag tror att det här är en sådan debatt och . representerar inte bara sig själv i denna stund. Bakom henne står hela det socialdemokratiska partiet, och hon har fått förtroendet och blivit framförd av sin riksdagsgrupp att representera , och hela riksdagsgruppen. Därför vill jag nu fråga vilka socialdemokrater vi andra har att göra med . Vilka vill ni vara? Hur vill ni omdefiniera er? Vi kände er tidigare, trodde vi. Vi visste att ert ord gäller och att det ni hade sagt höll. vill ni dock med tvivelaktig juridik och små majoriteter ändra en långvarig praxis, faktiskt med den minsta majoritet man kan tänka sig - eller rättare sagt har ni redan gjort så. Är det de Socialdemokraterna vi ser i fortsättningen? Socialdemokraterna är ett ansvarstagande parti. Men vi kan inte ha ett regelverk där man med vilka möjligheter som helst kan skydda en minoritetsregering som inte ser till att förankra sina förslag. Vi kan inte ha ett regelverk där en regering utan att ha förankring i kan driva igenom vilka förslag som helst. Den tolkningen av ramverket tror jag ingen gör. var till för att skydda, så att inte inkomster och utgifter gick på tvärs - att utgifterna ökade och inkomsterna minskade. Det var ett skydd för att ha starka, stabila och kloka statsfinanser. Det syftet och den uppställningen står Socialdemokraterna helt klart bakom. Det här är inget förslag som sänker statens budget. , ordförande i , beklagade händelseutvecklingen. Jag hör dock säga vad jag tolkar som att hon och därmed Socialdemokraterna helhjärtat och med öppna ögon går in i det här ställningstagandet och säger ja till det. Ni säger: Det här är vad vi vill göra. Vi har inte kommit hit pressade av omständigheter, utan detta vill vi. Har jag förstått rätt? Självklart beklagar jag också att vi står i den här situationen. Den hade aldrig behövt uppstå om förslaget hade varit förankrat och det hade funnits en majoritet i . Det hade inte behövt komma till det om talmannen hade kommit en annan slutsats och kammaren hade fått ta ställning till detta. Jämför man skatteutskottets förslag är det nämligen de facto ett ganska likartat förslag, även om det då redovisas i en särproposition i stället för under denna behandling. Det fanns alltså möjligheter, och det är väl där det här kokar ned - det ger möjlighet till olika tolkningar. Men jag hade också önskat att vi hade sluppit stå här med denna diskussion . sade just att hon hade önskat slippa stå här och föra diskussionen. Det är just vad det handlar om: att beslutet ska tas , i ett samlat beslut. Det ska inte tas två gånger, vilket vi nu är på väg att göra, när det gäller budgetens inkomstram.Här är det så att reglerna när det gäller budgetprocessen är tydliga. Det ska vara ett samlat beslut. Men står vi i för att ta ett andra beslut när det gäller inkomstramen. Jag ser inte att det är acceptabelt. Jag tycker att det är lätt att räkna ut att ett plus ett blir två och att det strider mot budgetprocessreglerna. Det initiativ Socialdemokraterna med stöd av , och har tagit strider alltså mot budgetreglerna. Ett plus ett blir två. När det gäller initiativrätten är det också klart fastställt att den finns. Det finns möjlighet. Det finns en förslagsrätt, och det finns en initiativrätt. Det har man också tittat på i många utredningar, men man har inte velat plocka bort den, inte ens i budgetprocessen. Jag tycker att det också är ett ganska starkt skäl till att den möjligheten finns. Javisst, det finns en initiativrätt. Men det har varit väldigt tydligt i den praxis som finns att det inte handlar om budgeten. Det handlar möjligen om att det kan göras rättelser som man är överens om - då kan man utnyttja initiativrätten. Men det har aldrig förekommit tidigare att den har använts på detta sätt för att ändra någonting som man inte är överens om i utskottet.Jag tycker att man missbrukar initiativrätten på ett sätt som också kommer att förstöra den budgetprocess som vi har haft. Jag beklagar det.Anser att talman, på det sätt som har framställt det, har begått misstag? Delar den uppfattningen? Vi gör en annan bedömning än vad talmannen gjorde. Jag tycker att det är väldigt bra att vi har en sådan ordning som vi har, att är inte kammarens majoritet och talmannen överens ska frågan över till . Jag tycker att det är jätteklokt. Det innebär att vi inte får en handlingsförlamad riksdag, utan frågan hanteras, kommer tillbaka och avgörs sedan. I många andra länder blir det fullständiga låsningar, och den ordningen har vi inte här. Det är jag glad för. Jag tror att vi alla kan vara överens om att den här frågan är allt annat än enkel. För mig är den väldigt komplicerad.För ett kvartssekel sedan hade vi ett rätt stort problem, som man kan uttrycka med ett ord: underfinansiering. Det var så pass allvarligt att man sade att man måste göra någonting åt det.En grupp tillsätts, och en rapport presenteras . Jag tror att det är lämpligt att gå tillbaka och titta lite närmare på vad man sade i den rapporten för att på rätt sätt, eller i varje fall på ett klokt sätt, kunna bedöma vad det är som händer och vad det är vi står och diskuterar.I denna rapport diskuterade man fyra alternativ vad gäller budgetbeslutsmodellerna.Den första modellen kallades avstämningsmodellen, och det var i stort sett status quo med vissa justeringar, det vill säga full förslagsrätt, inget inledande rambeslut och så vidare.Den andra modellen var den vi har , rambeslutsmodellen, eller tvåstegsmodellen, som har fungerat i närmare 20 år.En tredje modell, yttrandemodellen, innebar att finansutskottet skulle ha en central position vid riksdagsbehandlingen. Fackutskotten skulle skicka yttranden till finansutskottet, som sammanställde och koordinerade arbetet. Det var alltså en mer centraliserad modell.Slutligen fanns det en något mer extrem modell, paketbeslutsmodellen, som innebar att hela budgeten skulle tas i ett enda beslut utan diskussion.Riksdagen valde alternativ 2 och avvisade de andra tre. Det är ganska klart vad det innebär för dagens debatt. Många som deltar i debatten tycks tolka beslutet som att det är alternativ 4 som gäller, det vill säga att ingenting får ändras i budgeten. Men om det hade varit så hade uttryckt sig på ett annat sätt.