bet · H001NU13 · 2013-04-10 00:00:00 — Jag ska tala om scenarier, men jag tycker att det egentligen är väldigt ambitiöst att tala om scenarier. I viss mån gör jag ändå det, men jag föredrar att kalla det utvecklingstendenser; där känner jag mig lite säkrare. Några sådana, som jag personligen tycker är ganska intressanta, vill jag peka på. En är att jag ser en tendens till unifiering snarare än till harmonisering. När jag talar om unifiering menar jag en högre grad av enhetlighet. Harmonisering innebär att vi har någorlunda lika regler i hela men att medlemsstaterna styr över själva genomförandet. Därför kan det finnas vissa skillnader. Unifiering innebär att man går ett steg längre och skapar mer identiska regler överallt. Det instrument EU använder för att skapa ytterligare enhetlighet är förordningar i stället för direktiv. Förordningar fungerar som europeiska lagar. De gäller enligt sin lydelse i alla medlemsländer. Vi ser en ganska tydlig tendens till att förordningar tar över som det vanligaste regleringsinstrumentet på inremarknadsområdet. Det blir mer och mer förordningar vilket innebär att det blir mer enhetliga regler och mindre utrymme för medlemsstaterna att anpassa sina egna regelverk till . Det är jag något skeptisk till. Man bör vara lite försiktig; jag ska återkomma till det. Vi ser också att man tar fram nya former av akter, delegeradeakter och genomförandeakter. Det betyder att man inte behöver skriva så mycket i ett grunddirektiv eller en grundförordning, för kommissionen kan ta vid per delegation och fylla ut utrymmet. Det innebär också större enhetlighet, eftersom det då är kommissionen som gör de närmare bestämmelserna i stället för att medlemsländerna fyller ut på lite olika sätt. Genomförandestöd vid själva införlivandet, så att det blir korrekt och likartat i alla länder, är något som också driver mot enhetlighet. Likaså tar man fram mycket soft law, alltså icke-bindande rättsakter som kompletterar och talar om hur man även ska tillämpa reglerna. Hela den tendensen är ganska tydlig. I grunden är det bra, men det finns en fara med att man låter det bli ett självändamål. Det ska det inte vara. Det ska bara användas om det verkligen blir bättre på marknaden. Det finns en annan tendens som är lite annorlunda men ändå ganska tydlig . Ni har säkert hört ordet juridifiering . Jag brukar få försvara det. Det brukar sägas att juristerna tar över makt från politikerna, juristerna får bestämma, en domstol avgör det som var politiska frågor. Jag vill lägga till ekonomifiering. Man kanske inte tänker på det lika tydligt, men när det är en krissituation i och det inte finns så mycket politiskt handlingsutrymme blir det lätt nationalekonomerna som får styra hur man ska reda upp det hela. har vi, i synnerhet i vissa delar av , närmast ett ekonomiskt förvaltarskap av vissa stater. Anledningen till att jag tar upp det är att unionen, EU, är väldigt inblandad i detta, och det finns stor risk att unionen kommer att så att säga få ta ansvaret när man sedan väl närmar sig folket. Det har ju inte traditionellt politiskt stöd utan det är någonting som måste genomföras. Frågar man folket tror jag inte att de är så intresserade av de åtgärder som införs. Frågan är därför whos to blame. Man bör alltså vara medveten om att detta kan minska stödet för som sådant. Den sista utvecklingstendensen, som kanske är den intressantaste att tala om just när håller ett tal, är fragmentering. Är det så att vi börjar dela upp den inre marknaden i delar? Vi ser klara tendenser till det. Marknaderna förfinas naturligtvis och blir effektivare om man har en gemensam valuta. Det är bara att jämföra med , så ser vi att hela tanken med en gemensam marknad där är att man också har en gemensam valuta. Men alla har inte euron som valuta, och sker en hel del koordinering av europeisk politik i form av olika pakter och annat, som ni säkert känner till. Det innebär en förstärkning av samarbetet, men inte hela på en gång. Det är alltså en fragmentering i sig. Det finns även andra exempel, såsom det europeiska patentet; 25 av 27 medlemsländer har anslutit sig till det. Vi har fått förslag om skatt på finansiella transaktioner, och där finns som jag förstått det ett närmare samarbete mellan 11 av de 27 länderna, alltså förhållandevis ganska få. Sedan har jag lite drastiskt skrivit upp punkten hoppar av. Det tror jag nu inte, men det ska ändå nämnas hur man kanske kan lämna några delar av EU-samarbetet men vara med i andra. Också det är en fragmentering. Efter att ha tittat på dessa frågor vill jag göra ett påpekande som jag tycker är centralt och som gör att det trots allt finns en ganska god grund att stå på, nämligen att den inre marknaden redan är ganska fragmenterad. Det finns olika nivåer där man kan delta. Vi ska inte heller glömma att vi även har en extern dimension av inre marknaden. Vi har ganska mycket regelgemenskap med tredjeländer genom olika avtal med dem. nämner jag som en särskild zon eftersom vi där har full regelgemenskap med inre marknaden. Vi har utsträckt regelverket med fyra friheter och konkurrenspolitik till , och . Sedan har vi det vanliga inremarknadsregelverket i EU, i min presentation benämnd EU IM. Den zon som tillkommer är den ekonomiska och monetära unionen, som är en förfining. I viss mån fungerar marknaden fortfarande över hela fältet. Den fungerar, och sedan finns det olika nivåer. När man börjar diskutera om man kan lämna det ena och gå in i det andra är det kanske inte så vattentäta skott mellan de olika fälten. Jag tycker ändå att regelverket är förberett för att hantera sådana situationer. Därför är jag inte så orolig för vad kan hitta på. De drar sig i så fall mer mot EES-zonen, även om de inte skulle vilja gå ur och i stället tillhöra EES; det förstår jag. Det finns alltså en förberedelse på olika nivåer. Därmed kommer jag till mina slutsatser. Vi kan titta på lite olika scenarier som hänger ihop med dem. En viktig slutsats är att konstatera att grundstrukturen fungerar väldigt bra. Även i oroliga tider tuffar marknaden på. Vi har en ganska stor reform av det befintliga regelverket. Det har fungerat , och det fungerar fortfarande. Vi har en gemensam bas som består av EES, den inre marknaden och givetvis EMU. Det är en förfining, men basen finns under alla förhållanden. Man kan se EES som sista skyddsnätet. Det är svårt att se att en EU-stat skulle kunna falla längre ifrån EU-samarbetet än att tillhöra EES-zonen, och då är man fortfarande med i marknaden. Fördjupat samarbete blir vanligare. Det blir en fragmentering, vilket man ska se upp med. Det blir lite rörigare när alla inte har samma regler utan det i stället börjar finnas delar där man har vissa gemensamma regler. Det kommer att skapa komparativa fördelar för företagen att finnas i vissa delar av . De som inte är med i de delar där man fördjupar får vara beredda på att det hela kan styras på ett sådant sätt att man till slut ändå dras med eftersom det till exempel är fördelaktigt för företagen att etablera sig i de delarna. Krispolitiken har något begränsat det folkliga stödet rent allmänt. Det ska man vara medveten om. Jag tror att det automatiskt ger bränsle till EU-kritiska partier. Man ska därför inte räkna med att det finns ett starkt, totalt, politiskt stöd. Och när man inte har det ska man lite grann akta sig för stora reformer. Det säger sig självt. Det är inte läge för ett nytt Lissabonfördrag, inga stora fördragspaketsändringar, utan om man ska ändra ska man vara försiktig, och måste det göras ska det vara väl urskiljbara små ändringar, en i taget, så att man vet vad man i så fall eventuellt behöver behandla. Man ska inte behöva missförstå ett stort paket så att det i vissa länder leder till folkomröstningar och sådant som förvirrar. Det viktigaste budskapet är att EU står inför en bra tidpunkt för konsolidering. Jag kan kanske se inremarknadsakterna som bidragande till det. Man försöker förbättra tillämpningen av det existerande regelverket, och då står inremarknadsreglerna i fokus. skrev i sitt yttrande att the Single Market exists in the book, but not in practice. Det ligger mycket i det. Mycket finns på papperet men fungerar fortfarande inte tillfredsställande. Man bör inte underskatta behovet av nationell regelanpassning. Jag tycker att man kan använda förordningar och över huvud taget gå mot en effektivare och enhetligare reglering. blir reglerna ibland svåra att använda om de inte är anpassade till varje land. De blir udda fåglar i det nationella rättssystemet, vilket ställer till problem. Att gå över till förordningsformen behöver således göras med lite större eftertanke, tycker jag. Jag tycker också att man får tänka på ökat förtroende hos myndigheter och konsumenter, för utan det förtroendet kommer marknaden aldrig att fungera i praktiken. Vi är beroende av att olika tillsynsmyndigheter och andra verkligen upplever att det finns en tillräcklig säkerhet på marknaden. Så även konsumenterna. Konsumenterna är inte endast några som man kan underlätta för och stimulera så att de är med och väljer vilka produkter de ska köpa, utan man får också tänka på de mer klassiska gamla frågorna om kvalitet och säkerhet. kan jag tycka att det är lite för dålig kvalitet på produkterna som cirkulerar. När det gäller tillsyn och marknadskontroll tycker jag att man ska tänka på att det kanske inte bara är en nationell angelägenhet. Det har ju ofta betraktats som det. Om tillsynen och marknadskontrollen inte fungerar i ett land blir det den svagaste länken i kedjan. Därför är det en EU-angelägenhet att säkerställa att det fungerar i alla 27 länderna. Slutligen vill jag nämna att man aldrig får glömma den externa dimensionen. Det är lätt att inte tänka på den i kristider och sådant. Man bygger nämligen också upp en regelgemenskap med länder utanför EU, vilket innebär att man håller dörren öppen. Kan någon leva upp till EU:s krav finns det ingen anledning att inte tillåta handel med tredjeland. Det var min sista punkt, och jag tror att vi kommer närmare in på den . Ordförande (KD): Vi tackar från Sieps för en mycket intressant genomgång. ska vi gå över till myndighetssfären och lyssna på generaldirektör från . Hon ska tala över temat Så kan EU:s inre marknad förbättras. Generaldirektör , : Jag tackar för möjligheten till denna diskussion. Jag tycker att det är mycket angeläget att vi ser på inre marknadens möjligheter och potential. är för utrikeshandeln, inre marknaden och handelspolitiken. Vi har alltså en alldeles speciell roll när det gäller inre marknaden. Vårt övergripande mål, det uppdrag vi har från regeringen, är att jobba för frihandel och en väl fungerande och effektiv inre marknad. Skälet till att sträva efter en väl fungerande inre marknad och frihandel är att de, som redan påpekats, går hand i hand. Det handlar om att utnyttja våra resurser klokt. har vi en gemensam marknad, som den inre marknaden ju är, utan hinder för företag och personer att röra sig över gränser. Man kan bo, arbeta, studera, pensioneras var man vill inom detta stora område. På så sätt använder vi våra gemensamma resurser klokare. Därför kan en väl fungerande inre marknad bidra till ekonomisk utveckling och tillväxt, vilket vi så väl behöver med tanke på det läge som befinner sig i. Jag tänkte så gå in på hur den marknaden kan förbättras och ge en del konkreta exempel. Vi har i samband med inremarknadsakten, som nämnde, gjort en ganska ordentlig genomgång av de möjligheter till förbättringar som finns på inre marknaden. Jag skulle dock vilja börja med att ge lite bredare drag. Det har hänt oerhört mycket på inre marknaden, men trots det finns det stora möjligheter att förbättra den. Det kanske allra viktigaste för inre marknadens utveckling och dess möjligheter att bidra till tillväxt och ekonomisk utveckling är att den inte stagnerar, att den inte står stilla. Den måste hänga med utvecklingen på andra områden, tekniken i omvärlden och så vidare. Det är oerhört centralt. talade om konsolidering, men de måste gå hand i hand. Vi kan aldrig slå oss till ro med det som har uppnåtts. Vi kan tyvärr inte heller ta det för givet. Vi måste, som vi slår vakt om det vi har, utveckla det i takt . Tillämpningen är oerhört central, och i analysen föreslår vi en hel del åtgärder på det området. Låt mig sedan gå in på några områden där vi ser att den största potentialen för utveckling finns. Inre marknaden rymmer onekligen en betydligt större ekonomisk potential än den vi har utnyttjat. Det finns en potential för ökad tillväxt, och just nu letar vi efter den överallt. Ett exempel på att den inre marknaden verkligen måste utvecklas i takt med tiden finner vi när det gäller elektronisk handel, e-handel. Där har tekniken väsentligt ökat möjligheterna och förenklat för företag och privatpersoner att göra affärer, att handla, över landgränser. Det nya sättet att handla har dock gjort att gamla handelshinder blivit mer besvärande eller att företeelser som inte varit handelshinder nu plötsligt är det. Ett exempel på att handelshinder eller regelverk blivit mer besvärande är det faktum att vi inte har en harmoniserad konsumenträtt. Det betyder att vi har olika konsumenträtt i olika länder. När e-handlare exponerar sig för en marknad exponerar de sig för alla länder . Man kan alltså möta alla dessa länders lagstiftning. Ett annat exempel är de etableringskrav som finns i en del länder för att få något så enkelt som nationellt domännamn. Det är naturligtvis ett handelshinder nu när det går att handla elektroniskt. Dessa konkreta exempel visar att utvecklingen måste följas och regelverken utvecklas. Den inre marknaden fungerar faktiskt hyfsat för varor, sämre för tjänster. Något är ändå på gång. Den rörlighet som fungerar allra sämst är den för personer. Här finns därför den största potentialen. av medborgare bor i ett annat land än sitt hemland. Den möjligheten utnyttjas väldigt lite, och det finns en hel del att göra för att öka möjligheterna. En öppen arbetsmarknad där arbetstagare fritt kan röra sig över gränserna är en viktig komponent för den ekonomiska utvecklingen. Det underlättar för arbetstagare att hitta en lämplig arbetsgivare och kunna utnyttja sin kompetens, och det underlättar naturligtvis för arbetsgivare att hitta den efterfrågade kompetensen. Vi vet att det finns problem med detta. En större öppenhet och rörlighet skulle förbättra förutsättningarna för marknadens funktion och vore särskilt välkommet i den ekonomiska situation och med den arbetslöshet som råder i många europeiska länder. Låt mig nämna några åtgärder för att komma åt problemet. EU-medborgare har rätt att resa och bosätta sig i ett annat land. Det finns ett rörlighetsdirektiv som anger under vilka förutsättningar det gäller, men det tolkas tyvärr olika i olika länder. Man kan till och med träffa på att det tolkas olika inom ett land. Det finns en vägledning från kommissionen, och vi tycker att det vore en god idé att göra den bindande. Det finns en stor osäkerhet om vad som gäller i fråga om socialförsäkringar när man kommer till ett annat land. Vilket lands socialförsäkringar gäller? Det finns en del otydligheter i regelverken mellan de gemensamma EU-reglerna och den nationella kompetensen. Vi tycker att dessa skulle behöva göras betydligt tydligare för att det inte ska vara oklart för människor vad som gäller. Förutsägbarhet är en grundläggande nyckel för att man ska våga utnyttja den fria rörligheten. Viktigt för att arbetsmarknaden ska fungera bra är naturligtvis att de yrkeskvalifikationer man har från ett land verkligen erkänns i andra länder. På en del områden har privata organisationer fått mandat att avgöra detta och utfärda intyg. Då blir det oklart om regler som egentligen vänder sig till statliga aktörer verkligen gäller. Även detta tycker vi skulle tydliggöras. Det är några konkreta exempel på det frihetsområde, personers rörlighet och sådant, som fungerar sämst. För varor fungerar den inre marknaden hyfsat, som sagt, men för tjänster finns mycket kvar att göra. Vi har ett tjänstedirektiv som vi jobbar gemensamt med inom EU för att verkligen få tillämpningen på plats, men där finns en hel del kvar att göra. har gjort en analys av potentialen för en del av de regler och områden som ingår i tjänstedirektivet, och vi blev förvånade över att potentialen var så stor. Vi tittade helt enkelt på regleringar för några regelverk och fann att det även med en inte alltför ambitiös förväntning fanns potential för handeln att öka . Vår slutsats är att den typen av regleringar som direktivet innebär har en stor potential. Slutsatsen av det blir att vi anser att det är dags att börja analysera och fundera på något liknande för andra områden, exempelvis hälso- och sjukvårdstjänster och privata säkerhetstjänster, två stora områden. nämnde inledningsvis offentlig upphandling, också det ett område där det finns en stor outnyttjad potential. En mycket liten del av de offentliga upphandlingarna går till ett utländskt företag; det gäller till och med inom EU. Funktionen är att få ut mesta möjliga för offentliga medel, och fri rörlighet och konkurrens skapar förutsättningar för det. Handel och öppenhet har samma fördelar för offentlig upphandling som för frihandel generellt, men det glöms märkligt nog ofta bort när det gäller just offentlig upphandling. Vi behöver bara se på den svenska diskussionen om offentlig upphandling, där de offentliga upphandlarna ogärna vill utsätta upphandlingen för konkurrens utan hellre vill välja lite närmare leverantörer. Man frånhänder sig möjligheten att få samma vara eller tjänst billigare genom att utsätta den för konkurrens. Här finns alltså en stor potential, som sade, både för dem som köper och för dem som levererar. Det här regelverket är nu under översyn, och vi tycker att man i större utsträckning än bör leta efter ledstjärnan för att kunna utnyttja den potential som här finns. Vi befarar dock tyvärr att det snarare, enligt vad vi sett , kan gå åt andra hållet. nämnde den externa dimensionen som jag vill avsluta med att trycka på. Den genomsnittliga tillväxttakten i länder utanför den inre marknaden är betydligt högre, högre, än i EU. Det finns tecken på att större delen av den ekonomiska utvecklingen kommer att fortsätta att ske utanför EU. Detta måste EU beakta i utvecklingen av den inre marknaden och inremarknadsrelationen till omvärlden. EU bör i större utsträckning samordna arbetet med reglerna för den inre marknaden med sitt agerande mot andra länder, bland annat i handelspolitik och handelsförhandlingar. Den samordningen skulle bidra till färre handelshinder för både import och export och är därför en mycket viktig fråga när det gäller EU:s konkurrenskraft och tillväxt. Vi har gjort rätt mycket arbete på det här, och vi har några konkreta exempel. Både inom EU och i det internationella handelssystemet görs en mängd olika informationsinsatser och notifieringar för att försöka förebygga handelshinder, och vi tycker att de skulle kunna samordnas bättre. Vi tycker också att man när man gör EU-regler för den inre marknaden i större utsträckning skulle kunna involvera intressenter och importörer från andra länder för att få relevanta synpunkter på EU-lagstiftningen och hur det kan förebygga att det ger handelshinder mot andra länder. På samma sätt som det har gynnat EU på den inre marknaden skulle liknande regler gynna EU i relation till omvärlden. Vi tycker också att EU mer eller mindre självmant skulle kunna utsträcka en del av de instrument man har inom EU till att också omfatta företag och medborgare från andra länder. Det var också inne på. Ett exempel vi vet kan vara lite drastiskt är just tjänstedirektivet, som vi har studerat. Man skulle kunna dra nytta av det själv genom att låta det omfatta en del länder utanför EU. Sist men inte minst finns det dålig kunskap om möjligheterna. Informationsinsatser är alltså väldigt centrala, och jag hoppas att också detta seminarium kan sprida lite mer kunskap om möjligheterna på inre marknaden. Ordförande (KD): Tack! ska vi gå över till att lyssna på två aktörer från den privata sidan, under rubriken den inre marknaden för oss. Vi börjar med från . Manager affairs , : Tack så mycket för att ni har bjudit in oss till detta seminarium! Jag kommer från . Vi säljer heminredning. Jag tänkte tala lite om vad den inre marknaden betyder för oss. Jag har även med mig min kollega, som ni kan ställa andra frågor till senare om ni vill. Först och främst: Vad är ? Vi har en försäljning på , och av den omsättningen ligger här i . av inköpen kommer från , och 99 000 av våra medarbetare finns här i . Vi kan alltså se att betyder väldigt mycket för oss på . Om vi tittar på den inre marknaden ser vi likheter mellan den inre marknadens grundtankar och det sätt på vilket vi, , driver vår verksamhet. En inre marknad för varor och tjänster innebär stordriftsfördelar: Vi behöver inte testa och lagerföra produkter för varje land utan kan arbeta på en enda marknad, vilket ger lägre kostnader för medborgarna eller, i Ikeas fall, kunden. Vi ser att harmonisering av regler ger effektivare administration vi kan använda våra resurser mer effektivt, vilket flera av talarna här har nämnt. När det gäller konkurrens lever vi för vår konkurrens. Det är det som stärker vårt företag och driver oss att vara innovativa. Det är en ständig förbättring av våra produkter och processer. Den inre marknaden ökar konkurrensen som den givetvis ökar marknadens storlek. Tyvärr är det så att många medlemsstater inte implementerar gemensamma regler som avsett, eller inte alls. Vi har till exempel när vi ser dessa problem ett väldigt långsamt överträdelseförfarande, som tyvärr också ofta är politiskt styrt. I detta fall är det ett problem. Vi ser till exempel att kommissionärer och kabinett i många fall blir en gatekeeper mot domstolen. Vår rättighet enligt fördraget blir alltså beroende av politisk vilja eller ovilja. Det bidrar givetvis till den långsamma hanteringen av dessa ärenden. Jag kommer alldeles strax att ta ett exempel. När det gäller etablering uppskattar vi att en brist på en inre marknad för innebär att ungefär tio nya butiker inte blir byggda. Det är givetvis en stor förlust av jobb och tillväxt, och det sker på grund av bristande implementering av inremarknadsreglerna. Om ni tittar på den lista jag visar på skärmen ser ni byggnaden och konstruktionen. Det är tio butiker med 5 000 arbetstillfällen i byggbranschen , vilket är den tid det tar att bygga våra butiker. Det är 3 500 fulltidsanställda och 1 500 deltidsanställda. Det är ungefär 290 miljoner i momsintäkter som inte kommer in till de olika staterna. Vi ser också att vi har ungefär 160 lokala leverantörer för varje butik. Det är huvudsakligen småföretagare som levererar service och produkter till oss. Det är och butik. Det är alltså en stor multiplikatoreffekt som inte blir av på grund av att vi inte kan bygga butiker och handla. Om vi tittar på som ett exempel ser vi att ekonomisk behovsprövning, som används i planprocessen på lokal och regional nivå, inte är tillåten. Vi har haft ett överträdelseärende . Vi påbörjar alltså det femte året , och finns inget motiverat yttrande vilket är det andra steget i överträdelseärendet. Bilden ni ser på skärmen visar grunden i den tyska planprocessen centralortsteorin, som en herre som hette Christaller skapade 1932. Där delar man in varor från låg till hög nivå utifrån värdet och hur stor population som krävs för att man ska kunna sälja en vara. Matvaror har låg nivå medan möbler och sällanköpsvaror har hög. Man använder alltså fortfarande en behovsprövning för att se att det finns köpkraft i de små rutorna. Om man anser att det inte finns köpkraft ger man inte tillstånd att bygga i området. Du har alltså en topp på hur mycket konkurrens du får ha i staden. När vi kommer med våra 25 säger de alltså: Nänä, det får ni inte komma hit med. Man ser alltså till att inga nya kommer in och konkurrerar. Den inre marknaden slutar fungera, och konkurrensen slutar också fungera.