bet · H101KU3 · 2013-09-24 00:00:00 — Kommittén redovisar i vilken utsträckning kapitalinkomster och förmögenhet påverkar jämförbara förmåner såsom bistånd enligt socialtjänstlagen, studiemedel, äldreförsörjningsstöd, bostadstillägg och förmåner av omställningskaraktär. Kartläggningen visar enligt kommittén att ekonomiska avgångsförmåner som regel inte påverkas av kapitalinkomster eller förmögenhet. Jämförelsen med andra avgångsförmåner talar därför för att kapitalinkomster och förmögenhet inte regelmässigt ska inverka på avgångsförmånernas storlek. kan en sådan jämförelse enligt kommittén inte tillmätas självständig betydelse. Reglerna för avgångsförmåner för riksdagsledamöter måste utformas utifrån de speciella förutsättningar som gäller. Särskilt viktigt är att regelverkets legitimitet kräver att systemet framstår som rimligt. Kommittén redovisar flera invändningar mot att låta kapitalinkomster och förmögenhet omfattas av samordningen. Det kan ifrågasättas om det finns behov av sådan samordning mot bakgrund av hur de nya avgångsförmånerna är utformade och den nya jämkningsgrund som föreslås. Risken för överutnyttjande kommer att kunna minimeras. Det ekonomiska omställningsstöd som börjar betalas vid avgången är begränsat i fråga om den tid som det kan betalas. med ekonomiskt omställningsstöd upprätthålls kravet på aktivitet genom en skärpt jämkningsregel. Kapitalinkomster och förmögenhet ska beaktas vid prövningen av om stödet ska förlängas. Detta ligger i linje med vad som i allmänhet gäller i fråga om behovsprövade förmåner. I de sistnämnda fallen finns det alltså inget behov alls av att också inom ramen för den samordning som sker i samband med utbetalningen beakta kapitalinkomster och förmögenhet. Vidare finns det enligt kommittén flera komplikationer med en ordning där förmögenhet inverkar på förmånerna. Förmögenhet utgörs inte sällan av ett låst kapital, t.ex. en bostad eller en skogsfastighet. Frågan är om det ska krävas att den som vill ha förmånen först säljer en sådan tillgång. Man kan i detta sammanhang också fråga sig om det verkligen är rimligt att exempelvis en försäljning av en bostad – som har medfört en hög realisationsvinst – ska inverka på den typ av förmån som är i fråga. Detta innebär att det skulle krävas undantagsregler för vissa typer av förmögenheter och kapitalinkomster. Ett sådant regelverk riskerar dock att bli svårt att tillämpa, vilket kan leda till långa handläggningstider. Sammanfattningsvis gör kommittén bedömningen att behovet av att låta kapitalinkomster eller förmögenhet inverka på det ekonomiska omställningsstödet redan från avgången inte är tillräckligt starkt för att motivera en sådan ordning. I motion 2012/13:K7 av m.fl. (V) föreslås i yrkande 3 att det ekonomiska omställningsstödet även bör minskas med kapitalinkomster. Detta bör ske genom att förslaget till 13 a kap. 12 § i ersättningslagen tillförs en ny punkt enligt följande: 5. Inkomst av kapital. Lagrådet föreslår att ordet eller i förslaget till 13 a kap. 12 § punkten 4 ersättningslagen ersätts med och. Vidare föreslår Lagrådet att vad som anges i 13 a kap. 13 § placeras som ett andra stycke i 12 § och ges följande formulering: Minskningen ska ske med den sammanlagda inkomst enligt denna paragraf som överstiger ett prisbasbelopp. Detta föranleder att orden på sätt som framgår av 13 § ska strykas i 12 § samt att de efterföljande paragraferna ska omnumreras. Motsvarande ändringar bör genomföras i 13 kap., anför Lagrådet. I motionen begärs att även kapitalinkomster ska innebära att det ekonomiska omställningsstödet minskas. Utskottet har viss förståelse för motionärernas ståndpunkt. anför kan det i vissa fall framstå som stötande att kapitalinkomster eller förmögenhet inte minskar det ekonomiska omställningsstödet. Att betala ut stöd till den som uppenbarligen saknar behov av stödet kan undergräva legitimiteten i regelverket. Emellertid finns det som kommittén redovisar flera invändningar mot att låta kapitalinkomster och förmögenhet minska det ekonomiska omställningsstödet. Utskottet ställer sig bakom kommitténs resonemang i denna del och vill dessutom särskilt framhålla vad kommittén anför om att omställningsstödets utformning och den nya jämkningsregeln innebär att risken för överutnyttjande kommer att kunna minimeras. Som kommittén anför är det ekonomiska omställningsstöd som börjar betalas vid avgången begränsat i fråga om den tid som det kan betalas. När det gäller omställningsstöd som gäller upprätthålls kravet på aktivitet med den nya jämkningsregeln. Det förhåller sig också så att kapitalinkomster och förmögenhet ska beaktas vid prövningen av om stödet ska förlängas. Sammanfattningsvis anser utskottet således inte att kapitalinkomster ska innebära att ekonomiskt omställningsstöd minskas redan från avgången. Motion 2012/13:K7 (V) yrkande 3 avstyrks med det anförda. När det gäller Lagrådets synpunkter instämmer utskottet i vad Lagrådet anför om att ordet eller i förslaget till 13 a kap. 12 § punkten 4 ersättningslagen bör ersättas med och. Utskottet anser vidare att orden enligt 4 och 5 §§ bör strykas i förslaget till 13 a kap. 13 § ersättningslagen. Utskottet kan också ställa sig bakom vad Lagrådet anför om att vad som anges i förslaget till 13 a kap. 13 § ersättningslagen bör placeras i ett andra stycke i 12 § samt att motsvarande ändringar bör genomföras i 13 kap. Emellertid innebär de föreslagna ändringarna, förutom omnumreringar av efterföljande paragrafer i de aktuella kapitlen, även konsekvensändringar i andra lagar. Utskottet är inte berett att inom ramen för detta ärende föreslå sådana ändringar utan dessa bör lämpligen kunna göras i ett bredare sammanhang. Sammanfattningsvis tillstyrker utskottet förslagen till 13 a kap. 12 och 13 §§ ersättningslagen med de ändringar som angetts ovan. Jämkning av inkomstgaranti och ekonomiskt omställningsstöd Utskottets förslag i korthet bifaller, med några språkliga ändringar, riksdagsstyrelsens förslag som innebär att de nuvarande jämkningsgrunderna kompletteras med en ny jämkningsregel. Jämkning ska således även få beslutas i fråga om inkomstgaranti och ekonomiskt omställningsstöd som gäller om den som tar emot förmånen inte har vidtagit tillräckliga åtgärder för att övergå till förvärvsarbete. Vid bedömningen av om jämkning ska ske ska särskilt beaktas om och hur den som tar emot förmånen har tagit del av det omställningsstöd som lämnas vid avgången. Enligt 13 kap. 16 § ersättningslagen får , om det är skäligt, besluta att rätt till inkomstgaranti inte föreligger eller att utbetalningen av inkomstgarantin ska minskas eller helt upphöra om en garantitagare 1) förvärvsarbetar i väsentlig omfattning åt någon annan och inte tar ut skälig ersättning för detta arbete, 2) redovisar inkomst av aktiv näringsverksamhet och denna har reducerats på grund av avdrag för – avsättning till periodiseringsfond, – avsättning till upphovsmannakonto, – avsättning till expansionsfond, – eget pensionssparande, – underskott av annan verksamhetsgren, 3) redovisar inkomst av passiv näringsverksamhet där det ingår arbetsinkomster, eller 4) dömts för brott som medfört att garantitagaren skiljts från uppdraget som riksdagsledamot eller dömts för brott av sådan allvarlig art att det framstår som sannolikt att garantitagaren skulle ha skiljts från uppdraget som riksdagsledamot om han eller hon hade varit kvar i . Riksdagsstyrelsen föreslår (s. 57) att de nuvarande jämkningsgrunderna ska kompletteras med en ny jämkningsregel. Jämkning bör således även få beslutas i fråga om inkomstgaranti och ekonomiskt omställningsstöd som gäller om den som tar emot förmånen inte har vidtagit tillräckliga åtgärder för att övergå till förvärvsarbete. Vid bedömningen av om jämkning ska ske ska särskilt beaktas om och hur den som tar emot förmånen har tagit del av det omställningsstöd som lämnas vid avgången. Bestämmelserna förs enligt förslaget in i 13 kap. 16 § andra stycket och 13 a kap. 15 § ersättningslagen. Lagrådet föreslår att första stycket i förslaget till 13 kap. 16 § och första stycket i förslaget till 13 a kap. 15 § ersättningslagen ges en något annorlunda språklig utformning. Lagrådet föreslår också att andra styckets andra mening i 13 a kap. 15 § omformuleras i analogi med motsvarande mening i förslagets 13 kap 16 §. Lagrådet anför vidare att den nya jämkningsregeln endast gäller dem som har fått en inkomstgaranti som gäller , och att avsikten synes vara att skärpa kravet på aktivitet fr.o.m. då en sådan garanti tas emot. Förhållandena ska alltså inte kunna ligga till grund för jämkning enligt detta stycke. Att så är fallet framgår inte av den föreslagna lagtexten, och förhållandet förtjänar åtminstone att uppmärksammas i utskottets betänkande. När det gäller övergångsregler för den nya jämkningsregeln hänvisas till avsnittet Övergångsfrågor nedan. Utskottet ställer sig bakom de språkliga ändringar som Lagrådet föreslagit beträffande 13 kap. 16 § och 13 a kap. 15 § ersättningslagen. Den nya jämkningsregeln föreslås gälla endast dem som har fått inkomstgaranti eller ekonomiskt omställningsstöd som gäller . Bakgrunden härtill är att behovet av att kunna ingripa med jämkning gör sig gällande med varierande styrka beroende på förmånen betalas ut. anförde beträffande omställningsstödet kan det inte gärna hävdas att det strider mot syftet med förmånerna att ta emot dem under högst utan att anlita stödet i fråga (2012/13:URF1 s. 124). Samma resonemang kan enligt utskottet föras när det gäller inkomstgarantin. Något tydligt behov av en jämkningsregel som gäller dessa fall finns alltså inte. Det förtjänar dock att framhållas att även den som får inkomstgaranti eller ekonomiskt omställningsstöd under högst omfattas – liksom andra förmånstagare – av den rapporteringsskyldighet som enligt förslaget ska föras in i 13 kap. 1 c § och 13 a kap. 3 § ersättningslagen. Lagrådet anför, när det gäller 13 kap. 16 § ersättningslagen, att den föreslagna jämkningsregeln i andra stycket endast gäller dem som har fått en inkomstgaranti som gäller , och att avsikten synes vara att skärpa kravet på aktivitet fr.o.m. då en sådan garanti tas emot. Lagrådet hänvisar till referatet av övervägande på s. 55 i framställningen. Förhållandena ska alltså inte kunna ligga till grund för jämkning enligt den nya jämkningsregeln, anför Lagrådet. Detta förhållande förtjänar enligt Lagrådet åtminstone att uppmärksammas i betänkandet. Utskottet vill för sin del framhålla följande. uttalade i samband med sitt resonemang om vilka slags inkomster som ska reducera det ekonomiska omställningsstödet att med ekonomiskt omställningsstöd upprätthålls kravet på aktivitet genom en skärpt jämkningsregel (2012/13:URF1 s. 120). Detta refereras i framställningen på s. 55. Utskottet är emellertid inte berett att härav dra slutsatsen att – när det gäller den som fått inkomstgaranti eller för den delen ekonomiskt omställningsstöd som gäller – förhållandena inte ska kunna ligga till grund för jämkning enligt den nya jämkningsregeln. Utskottet vill i detta sammanhang hänvisa till att , i det avsnitt som rör jämkning av ekonomiska förmåner, uttalat att det bör kunna krävas att förmånstagaren under hela förmånsperioden tar del av omställningsstödet eller på annat sätt vidtar aktiva åtgärder för att hitta ett förvärvsarbete (2012/13:URF1 s. 124). Utskottet delar kommitténs uppfattning. När det gäller jämkning av inkomstgaranti och ekonomiskt omställningsstöd som gäller är det således utskottets uppfattning att det bör kunna krävas att mottagaren under hela förmånsperioden tar del av omställningsstödet eller på annat sätt vidtar aktiva åtgärder för att hitta ett förvärvsarbete. Utskottet tillstyrker sammanfattningsvis förslagen till 13 kap. 16 § och 13 a kap. 15 § ersättningslagen med de ovan nämnda språkliga ändringarna. När det gäller frågan om en övergångsbestämmelse för den nya jämkningsregeln hänvisas till avsnittet Övergångsfrågor nedan. Utskottets förslag i korthet bifaller riksdagsstyrelsens förslag om att avräkning inte får ske förrän beslutet vunnit laga kraft. Förslaget om en regel om direkt verkställbarhet av beslut om återbetalning av inkomstgaranti och ekonomiskt omställningsstöd införs inte. bifaller, med en redaktionell ändring, riksdagsstyrelsens förslag om att ränta ska tas ut på jämkningsbelopp som inte betalas . fattar beslut om rätt till inkomstgaranti (13 kap. 2 §). För att inkomstgarantin ska betalas ut krävs det en ansökan från garantitagaren. Ansökan görs hos () som sköter administrationen av inkomstgarantin (13 kap. 22 §). När en ansökan har lämnats till SPV görs en beräkning av hur stort belopp som ska betalas ut. I februari året efter garantiåret ska en årsuppgift lämnas till SPV för avstämning av garantin. Av 13 kap. 25 § ersättningslagen följer att om inkomstgaranti har betalats ut med ett för högt belopp ska garantitagaren betala tillbaka mellanskillnaden. Ett belopp som ska betalas tillbaka ska, när det är lämpligt, minska kommande utbetalningar av inkomstgarantin. Om det finns särskilda skäl får återkravet efterges helt eller delvis. I 13 kap. 26 § ersättningslagen stadgas att om inkomstgaranti har betalats ut med ett för högt belopp och mellanskillnaden inte har betalats tillbaka inom efter det att krav på återbetalning framställts, ska garantitagaren betala ränta för tid därefter till dess betalning sker. Räntan ska bestämmas efter den räntesats som anges i räntelagen (1975:635). Om det finns särskilda skäl får kravet på ränta efterges helt eller delvis. I framställningen föreslås att 13 kap. 25 § ersättningslagen bl.a. ska kompletteras med en bestämmelse som innebär att om det inte är lämpligt att minska kommande utbetalningar får beslutet verkställas enligt utsökningsbalken. Vidare föreslås att avräkning eller verkställighet inte får ske förrän beslutet vunnit laga kraft. En motsvarande reglering föreslås i 13 a kap. 28 § ersättningslagen. I framställningen föreslås också att en regel införs i 13 kap. 26 § ersättningslagen som innebär att dröjsmålsränta ska tas ut på jämkningsbelopp som inte betalas . En motsvarande reglering föreslås i 13 a kap. 29 § ersättningslagen. Lagrådet anför att krav på återbetalning torde kunna uppkomma i olika typer av situationer. Det kan t.ex. gälla ett beslut om jämkning. Sådana beslut fattas av . I ett sådant fall finns det alltså ett beslut som kan läggas till grund för indrivning. Återbetalning blir emellertid även aktuell vid den avstämning som () gör när andra inkomster och förmåner ska avräknas från de belopp som betalats till ledamoten. Det har vid föredragningen upplysts att de återkrav som denna avräkning ger upphov till sköts av SPV som ett led i verkets administrativa och praktiska hantering med stöd av överenskommelsen med . På samma sätt torde rena misstagsbetalningar och liknande hanteras. I dessa situationer är det oklart om det alls fattas några beslut och om det finns något författningsstöd för hanteringen. Lagrådet erinrar om att när Lagrådet yttrade sig över lagförslagen i riksdagsstyrelsens förslag 2001/02:RS3 ifrågasatte Lagrådet om överföringen av arbetsuppgifter genom avtal mellan och var förenlig med de principer som ligger till grund för fördelningen av kompetens mellan myndigheter. ansåg emellertid att detta kunde accepteras (2002/03:KU14). Lagrådet anför vidare att det under föredragningen upplysts att den nuvarande ordningen där SPV sköter den administrativa hanteringen av avgångsförmånerna inte orsakat några problem. Den tveksamhet som Lagrådet gav uttryck för kvarstår dock. Om man dessutom, som föreslås, gör besluten direkt verkställbara, ställer det betydligt större krav på lagstiftningen. Det är inte acceptabelt att enbart ett krav på återbetalning från SPV, dessutom med oklart lagstöd, ska kunna ligga till grund för indrivning. Enligt Lagrådet framstår det som oklart om det finns något behov av en reglering som innebär att ett krav, om det inte betalas, ska kunna läggas till grund för verkställighet. Vidare anför Lagrådet att det under föredragningen i Lagrådet upplysts att det i praktiken aldrig varit aktuellt att utverka en exekutionstitel för att kunna driva in ett för högt utbetalt belopp. Lagrådet vill därför starkt ifrågasätta om det är motiverat att genomföra den delen av förslaget. Om det ändå ska genomföras behöver lagtexten ändras i flera hänseenden. Det måste framgå vilka beslut som avses, vilken eller vilka myndigheter som fattar dessa beslut och vilket författningsstöd som finns för besluten. Det bör också ut hur den bedömning ska gå till som förutses ske av om det inte är lämpligt att minska kommande utbetalningar. I författningskommentaren talas det, i stället för lämpligt, om fall där det inte är möjligt att räkna av kravet. Lagtexten och författningskommentaren bör på denna punkt under alla omständigheter synkroniseras. Lagrådet föreslår vidare att orden med ett visst belopp i förslaget till 13 kap. 25 § första stycket och förslaget till 13 a kap 28 § första stycket ersättningslagen stryks. Lagrådet påpekar också att enligt 13 a kap. 28 § tredje stycket i förslaget får ett återkrav efterges helt eller delvis om det finns särskilda skäl. Samma regel finns i 13 kap. 25 § sista meningen. Det bör emellertid, på samma sätt som anförts ovan, ut hur dessa beslut ska fattas, anför Lagrådet. Lagrådet påpekar slutligen att uttrycket dröjsmålsränta inte förekommer i räntelagen (1975:635). I stället bör en hänvisning till 6 § räntelagen göras i 13 kap. 26 § och 13 a kap. 29 § ersättningslagen. Lagrådet föreslår också några redaktionella ändringar i paragraferna. Liksom beträffande 13 kap. 25 § bör det dessutom ut hur besluten om eftergift ska fattas. Riksdagsstyrelsens förslag innebär att 13 kap. 25 § och 13 a kap. 28 § ersättningslagen bl.a. ska kompletteras med en bestämmelse som innebär att om det inte är lämpligt att minska kommande utbetalningar får beslutet verkställas enligt utsökningsbalken. Beslutet ska alltså utgöra en exekutionstitel som kan läggas till grund för indrivning utan att det väcks någon talan i domstol om förpliktande att betala det aktuella kravet eller ansöks om betalningsföreläggande. Utskottet har förståelse för att det kan finnas praktiska fördelar med en sådan ordning. I likhet med Lagrådet anser utskottet emellertid att det inte står klart om det finns något behov av en sådan reglering. Utskottet delar vidare Lagrådets uppfattning att den föreslagna regleringen innehåller en rad oklarheter. Starka skäl talar således emot att införa den föreslagna bestämmelsen. Utskottet avstyrker därför förslagen till 13 kap. 25 § första stycket sista meningen, 13 a kap. 28 första stycket sista meningen samt föreslår att orden eller verkställighet i paragrafernas andra stycke stryks. Den gällande ordningen kommer således att bestå. Det innebär att om behov uppstår av att utverka en exekutionstitel får talan väckas i domstol om förpliktande att betala det aktuella kravet eller ansökan göras hos om betalningsföreläggande. Utskottet tillstyrker i övrigt förslagen till 13 kap. 25 § och 13 a kap. 28, med den ändringen att orden med ett visst belopp i första styckena i respektive paragraf stryks. När det härefter gäller vad Lagrådet anför om eftergift av återkrav och ränta konstaterar utskottet att denna reglering funnits (riksdagsstyrelsens förslag 2001/02:RS3, bet. 2002/03:KU14, rskr. 2002/03:91–92). Utskottet uttalade i det sammanhanget att ett överlämnande av myndighetsuppgifter på det sätt som föreslogs inte borde vara något reguljärt sätt att ordna offentliga förvaltningsuppgifter, men att det å andra sidan inte kunde anses uteslutet av konstitutionella skäl (bet. 2002/03:KU14 s. 11–12). Med hänsyn till de särskilda förhållanden som talade för att den föreslagna överlåtelsen skulle komma till stånd ansåg utskottet att den kunde accepteras. Utskottet, som konstaterar att den aktuella regleringen inte synes ha gett upphov till några problem, vidhåller denna uppfattning. Utskottet instämmer med vad Lagrådet anför om att en hänvisning till 6 § räntelagen bör göras i förslagen till 13 kap. 26 § och 13 a kap. 29 § ersättningslagen samt att uttrycket dröjsmålsränta inte bör användas. Utskottet ställer sig också bakom de ändringar av redaktionell art som Lagrådet föreslagit. Paragraferna tillstyrks med dessa ändringar. Utskottets förslag i korthet bifaller, med några redaktionella ändringar och tillägg, riksdagsstyrelsens förslag. Förslaget innebär att de hittillsvarande reglerna om inkomstgaranti, med vissa justeringar, kommer att gälla vid avgång från för riksdagsledamöter som valts in eller trätt in som ersättare före riksdagsvalet . Dessa regler kommer också att gälla för en riksdagsledamot som tidigare tillhört men som väljs in vid valet eller träder in senare under förutsättning att ledamoten före återinträdet har ett beslut om inkomstgaranti samt garantitiden vid återinträdet inte har löpt ut. Alla övriga ledamöter ska omfattas av det nya systemet. Den nya jämkningsregeln kommer att gälla enligt både det nya och gamla systemet, men undantag kommer att göras för en tidigare ledamot som vid lagens ikraftträdande tar emot en inkomstgaranti som då alltjämt löper. Lagändringarna träder i kraft . avslår motioner i frågan. Jämför reservationerna 2 (MP, C, SD, V) och 3 (KD). Riksdagsstyrelsen anför (s. 63 f.) att villkoren för ledamotsuppdraget bör vara kända då en person tar ställning till en eventuell kandidatur för ett uppdrag som riksdagsledamot. Ledamoten har, som också kommittén framhåller, ett berättigat intresse av att förutsättningarna för uppdraget i huvudsak inte ändras . Vidare är det viktigt att det finns en förutsebarhet i fråga om ledamotsuppdragets villkor så att väl lämpade personer känner sig motiverade att ta på sig uppdraget som riksdagsledamot. I framställningen föreslås att de nya bestämmelserna om stöd för övergång till förvärvsarbete och ekonomiskt omställningsstöd placeras i ett nytt kapitel, 13 a kap., i ersättningslagen. Bestämmelserna föreslås träda i kraft och tillämpas på de ledamöter som väljs in i i samband med valet eller . Styrelsen anför vidare att de nya bestämmelserna även bör tillämpas på den tidigare ledamot som efter ett uppehåll från väljs vid det valet eller vid senare val. Detta gäller dock inte den som före återinträdet fått ett beslut om inkomstgaranti som fortfarande löper. För den som valts in i före valet eller som inträtt som ersättare bör enligt styrelsen det nuvarande systemet gälla. Bestämmelserna om erbjudande av stöd för övergång till förvärvsarbete, uppgiftsskyldighet, jämkning och beslutsfattande bör enligt styrelsen gälla även ledamöter som valts in i före valet . Av framställningens referat av förslag (s. 64) framgår att kommittén ansåg att de ledamöter som lämnat före lagens ikraftträdande och som redan har fått ett beslut om inkomstgaranti som fortfarande löper inte bör omfattas av den nya jämkningsregeln. När det gäller den lagtekniska lösningen föreslår riksdagsstyrelsen att det i en inledande bestämmelse i 13 a kap. ersättningslagen anges att bestämmelserna i det kapitlet gäller för de ledamöter som väljs in i genom valet eller som inträder senare i . Vidare föreslås en inledande bestämmelse i 13 kap. ersättningslagen enligt vilken bestämmelserna i det kapitlet gäller de ledamöter som har valts in i eller har inträtt som ersättare före valet . Det föreslås också en övergångsbestämmelse enligt vilken bestämmelserna i 13 a kap. även ska tillämpas på den som varit ledamot av före valet om han eller hon tidigare haft rätt till inkomstgaranti och garantitiden löpt ut. Det föreslås inte någon övergångbestämmelse när det gäller den nya jämkningsregeln. I motion 2012/13:K9 av och (MP) yrkande 1, partimotion 2012/13:K8 av m.fl. (C) yrkande 1 och kommittémotion 2012/13:K7 av m.fl. (V) yrkande 2 begärs att 13 kap. 1 § förslaget till lag om ändring i ersättningslagen ändras på så sätt att sista meningen får följande lydelse: Bestämmelserna gäller de ledamöter som har lämnat före valet .