bet · H001AU6 · 2013-02-25 00:00:00 — Regeringen föreslår vidare att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om villkor för att en sökande ska anses stå till arbetsmarknadens förfogande (ny 9 a § ). yrkar i kommittémotion 2012/13:A14 av m.fl. (MP) i denna del avslag på propositionen utom i den del som avser 43 § . Med regeringens förslag om tydligare allmänna villkor för rätt till ersättning flyttas makten enligt från till regeringen och myndigheterna. Partiet ser också behov av ett förtydligande vad gäller begreppet att stå till arbetsmarknadens förfogande och vill framhålla vikten av att beakta de olika diskrimineringsgrunderna i sammanhanget. Yrkande väckt under utskottsbehandlingen har genom under utskottsbehandlingen yrkat avslag på proposition 2012/13:12 i dess helhet. Utskottet ställer sig bakom regeringens förslag att göra en tydligare uppdelning av de krav som ställs på arbetssökande. Enligt förslaget ska man skilja på å ena sidan sådana krav som ska vara uppfyllda redan vid inskrivningen och som därför kan utgöra en del av de allmänna villkoren, och å andra sidan sådana krav som är knutna till ett visst handlande från den sökande (exempelvis att lämna in en aktivitetsrapport) och som därför i stället bör utgöra grund för beslut om eventuella åtgärder. Utskottet anser att en sådan åtskillnad gör systemet begripligare och konstaterar dessutom att vissa av de krav som ställs som en del av de allmänna villkoren helt enkelt inte kan uppfyllas vid själva inskrivningen. Trots att en åtskillnad alltså görs mellan olika typer av krav vill utskottet, i likhet med regeringen, peka på att de allmänna villkoren måste läsas tillsammans med bestämmelserna om åtgärder för att ge en fullständig bild av vad som krävs av den sökande för att han eller hon ska ha rätt till ersättning. Det är enligt utskottets mening inte klart på vilken grund baserar påståendet att propositionens förslag om de allmänna villkoren skulle flytta makt från riksdag till regering och myndigheter. Utskottet vill uppmärksamma på att regeringen inte i någon del föreslår att en bestämmelse som regleras genom lagstiftning ska regleras på en lägre författningsnivå. Utskottet noterar att det i promemorian Rättssäkerhet och likabehandling i arbetslöshetsförsäkringen föreslogs att begreppet lämpligt arbete skulle upphävas men vill peka på att regeringen efter att ha tagit del av remissinstansernas bedömningar omprövat sitt ställningstagande i detta avseende. Bestämmelsen finns alltså kvar i lagen men är som en konsekvens av att lämpligt arbete nu är kopplat till åtgärdssystemet flyttad till den del av lagen där detta regleras. När det gäller krav på ett förtydligande av begreppet att stå till arbetsmarknadens förfogande kan utskottet inledningsvis konstatera att det är först genom propositionens förslag som begreppet som länge varit en grundläggande princip för rätt till ersättning över huvud taget förs in i lagen. Som nämnts ovan ställer sig utskottet bakom en tydligare principiell åtskillnad mellan sådana krav som ställs i de allmänna villkoren och sådana krav som indirekt ställs genom att de kan leda till åtgärder. Att stå till arbetsmarknadens förfogande är enligt utskottet ett exempel på ett sådant grundläggande krav som bör ingå i de allmänna villkoren. Förutom att vara arbetsför och oförhindrad att arbeta per dag och vecka samt att vara anmäld hos arbetsförmedlingen bör den sökande också i övrigt stå till arbetsmarknadens förfogande. Som framgår av propositionen avses därmed bl.a. att den sökande ska ha för avsikt att arbeta och inte exempelvis göra sig onåbar. Regeringen eller dess myndigheter föreslås också få rätt att genom föreskrifter ytterligare tydliggöra villkoret. Enligt utskottets mening är begreppet därmed sett till reglering såväl av allmänna villkor som av åtgärder betydligt tydligare reglerat än vad som är fallet . Utskottet noterar att liksom regeringen och anser att diskrimineringsfrågor ska beaktas när föreskrifter meddelas. Utskottet har ingen annan uppfattning i detta avseende. Utskottet ställer sig bakom regeringens förslag i de delar som behandlats och övergår därmed till att behandla förslagen till förändringar i åtgärdsreglerna. Arbetslöshetsförsäkringens regelverk innehåller sanktionen nedsättning av ersättning för en sökande som förlänger sin arbetslöshetstid och avstängning från rätten till ersättning för en sökande som orsakar sin arbetslöshet. Nedsättning av ersättning aktualiseras enligt 45 a § om en sökande förlänger sin arbetslöshetstid genom att avvisa ett erbjudet lämpligt arbete utan godtagbart skäl, eller utan att uttryckligen ha avvisat sådant arbete ändå genom sitt uppträdande uppenbarligen vållat att anställning inte kommit till stånd. Nedsättningen innebär att dagpenningen sätts ned i (nedsättningstid) inom ersättningsperioden Om ett sådant beteende upprepas sätts dagpenningen ned i inom ersättningsperioden. Vid tredje tillfället förlorar den sökande sin rätt till ersättning tills han eller hon på nytt uppfyllt ett arbetsvillkor. Nedsättningstiden räknas från den dag då det förhållande som anges ha lett till nedsättningen inträffade. Om en ny förseelse sker under nedsättnings- eller avstängningstiden räknas den nya nedsättningstiden från nedsättnings- eller avstängningstidens utgång. Den tid inom vilken nedsättningen av dagpenningen ska göras får inte överstiga från den dag då nedsättningstiden inleddes. Avstängning från rätten till ersättning blir enligt 43 § aktuellt om den sökande orsakat sin arbetslöshet genom att lämna sitt arbete utan giltig anledning, eller bli skild från arbetet på grund av otillbörligt uppförande. Avstängningstiden beror enligt 44 § på hur länge det arbete den sökande lämnat eller skilts från sannolikt skulle ha varat. I avstängningstiden räknas bara in dagar för vilka karenstid skulle ha tillgodoräknats eller dagpenning skulle ha lämnats, om avstängningen inte hade skett, eller dagar under vilka den sökande har utfört förvärvsarbete. I bestämmelsen finns också en begränsningsregel för hur många kalenderdagar avstängningen maximalt får vara. Förhållandena framgår av nedanstående tabell 1. Tabell 1 Avstängningstider enligt nuvarande 44 § Avst.tid (ersätt. Avst.tid (ersätt. Avst.tid (ersätt. Om beteendet upprepas beräknas enligt 45 § en ny avstängningstid om inte den nya avstängningstiden ryms inom den löpande avstängningstiden. Om beteendet upprepas vid ett tredje tillfälle inom samma ersättningsperiod förlorar den sökande sin rätt till ersättning tills han eller hon därefter på nytt uppfyllt ett arbetsvillkor. Avstängningstiden ska räknas från den dag då det förhållande som anges i 43 § inträffat. Regeringen gör i proposition 2012/13:12 punkten 1 i denna del bedömningen att det nuvarande åtgärdssystemet inom arbetslöshetsförsäkringen kan uppfattas som oproportionerligt. Vissa handlingar kan leda till en kännbar åtgärd medan det för andra saknas möjlighet att besluta om någon åtgärd, trots att det i båda fallen kan röra sig om ageranden som inte är förenliga med de principer som ligger till grund för försäkringen. Regeringen konstaterar att det finns forskningsstöd för att mildare men mer frekventa åtgärder är effektivare för att understryka arbetslöshetsförsäkringens roll som omställningsförsäkring än åtgärder som är mer ingripande, men som tillämpas mer sällan. Antalet åtgärdsgrunder i arbetslöshetsförsäkringen bör därför utökas för att bättre svara mot de villkor som gäller i försäkringen. Åtgärderna bör även över lag mildras. Det är regeringens uppfattning att fler åtgärdsgrunder och mildare åtgärder understöder regelverket i arbetslöshetsförsäkringen. Enligt regeringens mening är det nödvändigt att det finns flera olika nivåer av åtgärder för handlingar som inte stämmer överens med villkoren i försäkringen. Att orsaka arbetslösheten, t.ex. genom att säga upp sig utan att ha ett nytt arbete, får anses vara mer allvarligt än att utebli från ett överenskommet möte med den offentliga arbetsförmedlingen. De två grupper av åtgärder som finns som gäller då den sökande förlänger tiden i arbetslöshet respektive då den sökande orsakar arbetslösheten bör därför kompletteras med en tredje grupp som gäller när den sökande misskött sitt arbetssökande. Regeringen anser dessutom att det inom respektive grupp bör ske en upptrappning av åtgärder för att visa på allvarligheten i att upprepa handlingar som inte stämmer överens med villkoren i försäkringen. Regeringen hänvisar till att ett flertal granskningar har visat att tillämpningen av bestämmelserna om åtgärderna nedsättning av dagpenning och avstängning från rätten till ersättning varierar kraftigt. En förklaring är att en nedsättning av dagpenningen kan vara komplicerad och svår att tillämpa, eftersom nedsättningen ska utgå från händelsedatumet. En annan förklaring är att en nedsättning av dagpenningen får konsekvenser för en sökande. Enligt regeringens uppfattning är åtgärden avstängning förhållandevis enkel, tydlig och överblickbar för en sökande. Mot den bakgrunden anser regeringen att åtgärden nedsättning av ersättning bör ersättas med avstängning från rätten till ersättning för situationer när en sökande orsakar sin arbetslöshet eller förlänger tiden i arbetslösheten. Mot denna bakgrund föreslår regeringen att regelverket om åtgärder görs om till ett system med tre typer av förseelser av olika allvarlig grad att missköta sitt arbetssökande, att förlänga sin tid i arbetslöshet respektive att orsaka sin arbetslöshet där upprepade förseelser av samma typ leder till avstängning från ersättning i allt . avskaffas åtgärden nedsättning av ersättning. Den sökande anses enligt förslaget (43 § ) ha misskött sitt arbetssökande om han eller hon utan godtagbart skäl inte medverkat till att upprätta en individuell handlingsplan, utan godtagbart skäl inte lämnat en aktivitetsrapport till den offentliga arbetsförmedlingen inom utsatt tid, utan godtagbart skäl inte besökt eller tagit kontakt med den offentliga arbetsförmedlingen eller kompletterande aktör vid överenskommen eller på annat sätt beslutad tidpunkt, utan godtagbart skäl inte sökt anvisat lämpligt arbete, eller inte aktivt sökt lämpliga arbeten. Vid det första tillfället ska den sökande ges en varning. Vid upprepade förseelser ska den sökande avstängas från ersättning. Avstängningstiden föreslås vara vid det andra tillfället, vid det tredje tillfället och vid det fjärde tillfället. Vid ett femte fall av misskötsamhet ska sökanden inte ha rätt till ersättning förrän han eller hon på nytt uppfyllt ett arbetsvillkor. Den sökande anses enligt förslaget (ny 43 a § ) ha förlängt tiden i arbetslöshet om han eller hon utan godtagbart skäl avvisat ett erbjudet lämpligt arbete, genom sitt uppträdande uppenbarligen vållat att en anställning inte kommit till stånd, eller avvisat en anvisning till ett arbetsmarknadspolitiskt program för vilket aktivitetsstöd lämnas. Den sökande ska enligt förslaget avstängas från ersättning i vid första tillfället, i vid det andra tillfället och i vid det tredje tillfället. Om något sådant förhållande upprepas en fjärde gång under samma ersättningsperiod, ska sökanden inte ha rätt till ersättning förrän han eller hon på nytt uppfyllt ett arbetsvillkor. Den sökande anses enligt förslaget (ny 43 b § ) ha orsakat sin arbetslöshet om han eller hon utan giltig anledning lämnat sitt arbete, på grund av otillbörligt uppförande skilts från sitt arbete, utan giltig anledning lämnat ett arbetsmarknadspolitiskt program för vilket aktivitetsstöd lämnas, eller uppträtt på ett sådant sätt att den offentliga arbetsförmedlingen återkallat en anvisning till ett arbetsmarknadspolitiskt program för vilket aktivitetsstöd lämnas. Den sökande ska enligt förslaget avstängas från ersättning i eller i om det är sannolikt att arbetet eller programmet skulle ha pågått . Om sökanden orsakar sin arbetslöshet en andra gång i anslutning till eller inom samma ersättningsperiod, ska han eller hon på nytt stängas av från rätten till ersättning (vid ett kortare arbete eller program). Om något sådant förhållande upprepas en tredje gång under samma ersättningsperiod, ska sökanden inte ha rätt till ersättning förrän han eller hon på nytt uppfyllt ett arbetsvillkor. Den nuvarande bestämmelsen om vad som ska anses utgöra ett lämpligt arbete flyttas, med enstaka redaktionella ändringar, från 11 till 44 § . Regeringen föreslår också att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om vad som ska anses utgöra godtagbart skäl och giltig anledning (ny 44 a § ). Om ett förhållande som medför avstängning upprepas under en pågående avstängningstid ska den nya avstängningstiden enligt förslaget inledas vid utgången av den föregående avstängningstiden. En avstängning föreslås inte få pågå längre än räknat från det avstängningsgrundande förhållandet. Om en ny grund för avstängning inträffar under pågående avstängningstid, får avstängningen med anledning av det nya avstängningsgrundande förhållandet inte pågå längre än räknat från utgången av den föregående avstängningstiden (45 § ). yrkar i kommittémotion 2012/13:A14 av m.fl. (MP) i denna del avslag på propositionen utom i den del som avser 43 § . Det är enligt partiets uppfattning bra att det införs mjukare steg i 43 § genom att fler åtgärdsgrunder införs, att det ges en möjlighet att varna den sökande före en eventuell avstängning och att den tid som avstängningen gäller kopplas till att misskötsamhet upprepats. Yrkande väckt under utskottsbehandlingen har genom under utskottsbehandlingen yrkat avslag på proposition 2012/13:12 i dess helhet. Utskottet anser att det finns anledning att reformera åtgärdsreglerna i arbetslöshetsförsäkringen, såväl av rättssäkerhetsskäl som av effektivitetsskäl. Utskottet välkomnar därför regeringens förslag. Arbetsförmedlingen ska underrätta arbetslöshetskassan om det finns skäl att tro att en arbetssökande inte har rätt till arbetslöshetsersättning. Arbetslöshetskassan utreder därefter ärendet och fattar beslut om det ska utdelas en sanktion till den sökande eller inte. Utskottet noterar att det av en rapport från Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF 2012:12) framgår att antalet underrättelser skiljer sig åt mellan olika platser i landet och mellan grupper av arbetssökande. Rapporten visar att det var dubbelt så vanligt att Arbetsförmedlingen lämnade underrättelse för unga än för övriga åldersgrupper. Skillnaden mellan arbetsmarknadsområden var också mycket stor. I var andelen som fick en underrättelse 6 per 1 000 ersättningstagare, medan andelen i var 28 per 1 000. I rapporten upprepar Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF) också tidigare indikationer (se IAF 2012:4) på att det finns en risk för att kontrollen av de arbetssökande i Arbetsförmedlingens samarbete med jobbcoacher inte är säkerställd. Endast tolv underrättelser lämnades för personer i jobbcoachning , vilket var 3 per 1 000 sådana ersättningstagare. Av rapporten framgår också skillnader i arbetslöshetskassornas bedömning om den sökande ska bli föremål för en åtgärd när en underrättelse väl lämnats. av underrättelserna har lett till en sanktion, vanligen att ersättningen sätts ned eller att den arbetssökandes ersättningsrätt upphör tills vidare. Sannolikheten för att arbetslöshetskassan fattade beslut om en sanktion när Arbetsförmedlingen lämnat en underrättelse varierade beroende av vilken arbetslöshetskassa ersättningstagaren tillhörde. Vidare framkom att utbildning påverkade sannolikheten för att arbetslöshetskassan skulle fatta beslut om en sanktion. Enligt utskottets bedömning kan resultaten i IAF:s rapport vara en indikation på att såväl arbetsförmedlingskontorens benägenhet att lämna underrättelser som arbetslöshetskassornas benägenhet att besluta om åtgärder varierar på ett sätt som inte varit avsett och som skulle kunna vara en risk ur likabehandlings- och rättssäkerhetssynpunkt. Det är därför enligt utskottets mening välkommet att regeringen föreslår ett delvis nytt system för åtgärder som är tydligare och lättare att tillämpa. Som utskottet tidigare nämnt finns indikationer på att dagens åtgärdssystem i delar uppfattas som oproportionerligt av såväl handläggare som sökande och därför inte tillämpas som avsett. Regeringen konstaterar i propositionen, vilket även utvärdering påpekat, att det finns forskningsstöd för att mildare men mer frekventa åtgärder är effektivare för att understryka arbetslöshetsförsäkringens roll som omställningsförsäkring än åtgärder som är mer ingripande, men som tillämpas mer sällan. Mot denna bakgrund är det enligt utskottet ändamålsenligt att antalet åtgärdsgrunder i arbetslöshetsförsäkringen föreslås blir fler för att bättre svara mot de villkor som gäller i försäkringen. Åtgärderna bör även över lag mildras. Utskottet delar regeringens uppfattning att fler åtgärdsgrunder och mildare åtgärder understöder regelverket i arbetslöshetsförsäkringen. Enligt regeringens mening bör en upptrappning av åtgärder ske när en sökande upprepar åtgärdsgrundande handlingar inom respektive åtgärdsgrupp. Utskottet noterar att regeringen klargör att det exempelvis inte är rimligt att flera anvisningar under ska ses som flera underrättelsetillfällen och kunna leda till flera åtgärder. Flera anvisningar som når sökanden under en sådan begränsad tid bör enligt vad regeringen anför (s. 38) i stället anses som ett underrättelsetillfälle vid bedömningen av om ett förhållande har upprepats. Regeringens bevekelsegrunder i detta avseende är att skydda sökande från att på ett oproportionerligt sätt ta flera steg upp i åtgärdstrappan och därmed undandra honom eller henne möjligheten att ändra ett handlingssätt som inte stämmer överens med villkoren i försäkringen. Med det i åtanke anser utskottet att det resonemang som regeringen för om att flera, samtidiga anvisningar bör anses som ett underrättelsetillfälle även bör gälla exempelvis de fall där flera av de arbeten som den sökande blivit anvisad har samma sista ansökningsdag. Utskottet noterar att enligt vad som framförs i motion 2012/13:A14 anser att det är bra att det införs mjukare steg i 43 § genom att fler åtgärdsgrunder införs, att det ges en möjlighet att varna den sökande före en eventuell avstängning och att den tid som avstängningen gäller kopplas till att misskötsamhet upprepats. Utskottet delar som tidigare nämnts i och för sig positiva inställning till över lag mildare sanktioner. Utskottet vill dock påpeka att det nya, mildare åtgärdssystem som regeringen vill införa inte begränsar sig till vad som regleras i förslaget till ny 43 § utan kräver ändringar i ett antal lagrum som tillsammans formar ett nytt sammanhängande system. Det är därför över huvud taget inte möjligt att som föreslår bryta ut en enskild bestämmelse ur det nya systemet och foga in den i det gamla systemet. Utskottet kan konstatera att om strikt följde yrkandet i motion skulle vissa företeelser exempelvis att en sökande inte medverkar till att upprätta en individuell handlingsplan komma att regleras i två bestämmelser (nuvarande 9 § respektive föreslagna 43 § 4) som var för sig skulle leda till olika följder för den enskilde. Eftersom den nya 43 § enligt vad yrkar skulle ersätta nuvarande 43 § utan att den bestämmelse som finns där flyttas, skulle situationer där den sökande själv orsakar sin arbetslöshet inte längre bli föremål för åtgärd. Slutligen kan utskottet konstatera att förslag inte heller innehåller några förslag till ändrade hänvisningar i andra lagrum, vilket skulle skapa ytterligare inkonsekvenser. Utskottet anser därför att yrkande att anta enbart regeringens förslag till ny 43 § måste avvisas. Utskottet ställer sig bakom regeringens förslag i de delar som behandlats och övergår därmed till att behandla förslagen om uppgiftsskyldighet och åtgärder. Enligt 47 § görs en ansökan om ersättning hos arbetslöshetskassan. Till ansökan ska fogas intyg av arbetsgivaren om den sökandes arbetsförhållanden samt de uppgifter i övrigt som behövs för att bedöma den sökandes ersättningsrätt. Kan ett sådant intyg bara skaffas med stora svårigheter, får arbetsförhållandena och övriga uppgifter styrkas på annat sätt. Arbetsgivare ska på begäran utfärda intyget enligt formulär som fastställts av IAF. Intyg och övriga uppgifter ska förvaras bland kassans handlingar. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om ansökan om ersättning hos arbetslöshetskassan. När det gäller straffrättsliga sanktioner kopplade till intygande och anmälningsskyldighet finns i 15 kap. 10 § (1962:700) en bestämmelse om att den som skriftligen på heder och samvete lämnar en osann uppgift som personen är författningsskyldig att lämna kan dömas till böter eller fängelse. Enligt 2 § bidragsbrottslagen (2007:612) kan den som lämnar oriktiga uppgifter eller inte anmäler ändrade förhållanden som han eller hon är författningsskyldig att anmäla och som riskerar att medföra att en felaktig utbetalning görs dömas till böter eller fängelse. finns emellertid inte någon lagstadgad skyldighet för den sökande att i ett ärende om arbetslöshetsersättning intyga på heder och samvete att lämnade uppgifter är riktiga och fullständiga. Det finns inte heller någon uttrycklig skyldighet att anmäla om de uppgifter som han eller hon har lämnat, och som har betydelse för rätten till arbetslöshetsersättning, ändras. Det finns således inga straffrättsliga sanktioner kopplade till uppgiftslämnandet i arbetslöshetsersättningsärenden. Däremot finns i och bestämmelser om administrativa åtgärder som riktar sig mot den som lämnat oriktiga eller vilseledande uppgifter. Om en sökande medvetet eller av grov vårdslöshet har lämnat en oriktig eller vilseledande uppgift om något förhållande av betydelse för hans eller hennes rätt till medlemskap eller ersättning ska arbetslöshetskassans styrelse enligt 37 § LAK första stycket 2 utesluta medlemmen ur kassan. Enligt 10 § andra stycket kan ersättning enligt grundförsäkringen inte lämnas till personer som uteslutits på detta sätt av från uteslutningen. Om det finns särskilda skäl ska styrelsen, i stället för att utesluta medlemmen, enligt 37 § LAK andra stycket frånkänna honom eller henne rätten till ersättning enligt bestämmelser om detta i 66 § . I 66 § slås det fast att en sökande som medvetet eller av grov vårdslöshet lämnat oriktiga eller vilseledande uppgifter om förhållanden av betydelse för bedömningen av hans eller hennes rätt till ersättning ska frånkännas rätten till ersättning. Frånkännandet ska gälla under minst , om det inte finns särskilda skäl att det ska gälla under färre dagar. Till sökande som frånkänts ersättning får ersättning betalas ut först sedan de har utfört sådant förvärvsarbete som avses i 12 och 13 §§ från den tidpunkt då det förhållande som ledde till frånkännandet kom till arbetslöshetskassans kännedom. I 68 § slås det fast att om någon genom oriktig uppgift eller genom underlåtenhet att fullgöra sin uppgifts- eller anmälningsskyldighet eller på annat sätt har orsakat att ersättning lämnats obehörigen eller med för högt belopp ska det som betalats ut för mycket betalas tillbaka. Detsamma gäller om någon på annat sätt fått ersättning obehörigen eller med för högt belopp och han eller hon skäligen bort inse detta. Regeringen konstaterar i proposition 2012/13:12 punkten 1 i denna del och 2 i denna del att rätten till ersättning i stor utsträckning bygger på uppgifter som den sökande lämnar och att arbetslöshetskassorna har begränsade möjligheter att kontrollera samtliga uppgifter i ansökan. Därför föreslår regeringen att den sökande ska intyga på heder och samvete att lämnade uppgifter är riktiga och fullständiga samt anmäla ändrade förhållanden av betydelse för hans eller hennes rätt till ersättning (47 § ). Därmed skulle de straffrättsliga sanktionerna i respektive bidragsbrottslagen bli tillämpliga i ärenden som gäller rätt till arbetslöshetsersättning.