· H001UU9 · 2013-03-06 09:59:06 — Det samhällssystem som vi ser på de ockuperade områdena påverkar varje del i palestiniernas liv, från morgon till kväll, från den dag du föds till den dag du dör. har byggt upp ett samhällssystem på de ockuperade områdena där dina rättigheter, dina skyldigheter och dina möjligheter avgörs av din etnicitet. Om du kan få ett bygglov, vilka vägar du får åka på, om du har tillgång till grundvatten, om du kan odla din avgörs av om du är palestinier eller . kunde vi i den israeliska tidningen läsa om ett sådant exempel. har skapat skilda busslinjer för israeler och palestinier. Palestinier ska inte längre få åka med samma bussar som israeler mellan de ockuperade områdena och . Att man gör denna åtskillnad av människor på grund av deras etnicitet är tyvärr ingenting nytt. Det har vi sett förut. Vi såg det i apartheidregimens , och vi såg det under segregeringen i den . Det är en rasistisk politik, och den ska kallas vid sitt rätta namn. Den var förkastlig då, och den är förkastlig . I går fick jag ett brev från som är ekumenisk följeslagare på . I sitt brev till mig beskrev han mycket väl vardagen för palestinierna under israelisk ockupation. Han beskrev hur särskiljer människor utifrån deras etnicitet och hur det påverkar palestinier, även barnen, i deras vardag och i deras liv. Jag skulle vilja använda av min talartid till att läsa upp det som skrev till mig där han beskrev det som han själv mött på . skrev följande:Två pojkar bor på samma gata. De kanske till och med bor i samma hus. De är lika gamla, håller kanske på samma fotbollslag, och båda tycker om samma dataspel. En är israelisk bosättare. Den andra är palestinier. Om de begår exakt samma brott på exakt samma plats kommer de att dömas av olika rättssystem, efter olika lagar, och till olika straff. Den israeliska pojken kommer att prövas i en israelisk civil ungdomsdomstol, medan den palestinska pojken kommer att få möta en israelisk militärdomstol. Med sig under förhöret har det israeliska barnet oftast en förälder, eller i alla fall en advokat. Palestinska barn förhörs oftast ensamma, utan föräldrar eller advokat. möter de sin advokat först i domstolen. Då har de kunnat förhöras av erfarna förhörsledare utan stöd från en vuxen person.Palestinska barn som ställs inför domstol nekas att släppas fria mot borgen i av fallen. För ett israeliskt bosättarbarn som begår ett liknande brott är siffran . Det handlar om samma brott, på samma plats, utförda av barn i samma ålder men med olika utfall.För lite mer än sedan fördes bort från sitt hem i flyktinglägret al-Arubb utanför . är , han är ett barn. Kl. 2 stormade soldater in i hemmet. Soldaterna satte handfängsel och ögonbindel på innan han fördes ut. Utanför huset började soldaterna slå . Vi kunde höra hans gråt, berättar mamma. Grannarna såg från fönstret hur de började slå honom. har sex bröder. Alla hans bröder utom en har blivit bortförda och arresterade av soldater. Ahmeds yngsta bror är . Ännu har hans tid inte kommit. Det är inget som tröstar hans mor. Han kan också bli bortförd vilken dag som helst. Vi bor i ett flyktingläger, och här kan vem som helst bli arresterad när som helst, säger hon. arresteras, förhörs och fängslas barn av på . har omkring 7 500 barn fängslats. Det innebär mer än 500 barn - två barn , , år . är bara ett av alla dessa barn.Så skriver . Så beskrivs vardagen för palestinier under ockupation. Det är därför som det är så alarmerande. Det är därför som det är så viktigt och så bråttom att vi får till ett svenskt erkännande av . Alla partier i denna kammare säger att de vill se en tvåstatslösning. Men man kan inte i retoriken tala om en tvåstatslösning och passivt bevittna att på de sätt som jag har beskrivit slår sönder förutsättningarna för en tvåstatslösning. Menar man allvar med retoriken med en tvåstatslösning då finns det bara ett alternativ, nämligen att ge sitt stöd till en tvåstatslösning och ett svenskt erkännande. Därför yrkar jag avslutningsvis bifall till reservation 2. Det känns skönt att kunna konstatera att det finns en stor enighet här i kammaren om att den palestinska myndigheten förtjänar och har nytta av det värdlandsavtal som ligger på bordet. Samtliga partier utom har också här mycket tydligt uttryckt att det är ett nödvändigt och bra steg att ta detta beslut . Jag vill därför inledningsvis yrka bifall till utskottets förslag och avslag på reservationerna. Men jag vill också välkomna det faktum att vi tillsammans kan tala om att detta är ett riktigt steg att ta, alltså att teckna värdlandsavtalet. Den debatt som vi har här handlar - möjligen av naturliga skäl, möjligen av andra skäl - om lite annat än enbart värdlandsavtalet. Låt mig därför också kommentera en del av de andra sakerna. Detta är naturligtvis en fullständigt omöjlig konflikt. Flera har varit inne på att den har löpt med många insatser för att man ska försöka lösa konflikten. Men egentligen har det inte blivit någon riktigt bra lösning på denna gordiska knut. Konflikten har en historia åtskilliga i tiden, eller åtminstone , beroende på vilka utgångspunkter man har. Naturligtvis måste det göras klart från början att båda staterna, både palestinier och israeler, har en ovillkorlig rätt att existera och att existera inom säkra gränser. Det är klart att man inte kan peka finger bara åt den ena sidan, även om mycket av det som vi har sett när det gäller bosättarpolitiken och de övergrepp som har skett både i och på förtjänar en mycket tydlig kritik. Jag ska gärna sälla mig till denna grupp, trots att jag betonar rätt att existera, och ändå mycket tydligt uttrycka att mycket av det som har skett förtjänar att mycket starkt kritiseras när det gäller hantering av konflikten. Vi ska också se på den andra parten. Vi måste också ställa krav på . uppgraderar vi representationen och säger: Vi tycker att ni ska ha en god möjlighet att vara företrädda. Men vi bör då också ställa krav på att på ett säkerställt sätt erkänner rätt att existera. Det får inte bara bli så att det är en läpparnas bekännelse och att man inte har med sig befolkningen i detta ställningstagande. Detta handlar nämligen om säkerhet. Det handlar om den israeliska befolkningens möjlighet att utvecklas och komma vidare. Därför är det viktigt att vi, som vi kritiserar för övergrepp, också ställer tydliga krav på den palestinska parten. En tvåstatslösning eller en fredsförhandling - en fred mellan två parter - kräver nämligen att båda parter kan närma sig varandra med respekt och utlova en situation där man gemensamt löser frågan. Det är klart att det för oss moderater är väldigt tydligt att vi helst av allt skulle vilja ha en förhandlad fred - en fred som i varje fall initialt utgår års gränser och en tvåstatslösning. Jag tror att det är där man måste komma fram. Hur det ska gå till är dock naturligtvis lättare att säga när man står utanför än när man är i konflikten. Vi måste förstå att det är människor och människors känslor som är påverkade här och ligger bakom många av de problem som finns.Herr talman! Detta ärende handlar om en uppgradering av representationskontoret. Där är vi alltså överens. Sedan har vi av bland andra beskyllts för inkonsekvens. tycker jag att debatten väldigt tydligt visar på hur det är just en stegvis ansats man måste ha. Å ena sidan säger några att vi inte bör uppgradera eftersom de grundläggande förutsättningarna inte har uppfyllts, och å andra sidan säger några att vi bör gå ännu längre - till ett erkännande av en palestinsk stat. Jag tycker att det är ett välbalanserat steg att nu tydligt markera att vi riktar kritik mot insatser och uppgraderar den palestinska representationen med detta värdlandsavtal. Frågan om erkännande kommer naturligtvis alltid att behöva diskuteras. Man kan prata om de folkrättsliga kriterierna. Jag ska inte ta upp dem här, men jag ska konstatera att det för mig avgörande när det gäller erkännandefrågan faktiskt är bedömningen av när den har störst reellt inflytande på möjligheten till fred. Det överordnade är nämligen att vi hittar en långsiktig, stabil fred mellan och . Det handlar om att hitta en möjlighet att komma fram i förhandlingar och enighet. Återigen: Jag är mycket medveten om att större hjärnor än min har brytts av detta problem under åtskilliga år, och jag kan inte vara säker på att vi kommer att se ett resultat så där väldigt snabbt. Men vi måste göra vad vi kan, och ett sådant steg är att vi nu skriver på värdlandsavtalet med . Därför, herr talman, välkomnar jag som sagt den stora enighet som finns i kammaren i denna fråga, och jag välkomnar att vi ingår detta värdlandsavtal. Jag tycker som sagt att regeringen är inkonsekvent och tvetydig när det kommer till frågan om att ge fulla rättigheter som ambassad men inte vara redo att erkänna som stat. På vilket sätt tycker Alliansen och att den palestinska myndigheten har uppfyllt kraven för att tillerkännas samma rättigheter som en ambassad i när man inte anser att de rätta förutsättningarna för ett erkännande föreligger? Varför gör man olika bedömningar? Vad anser och Alliansen om de missförhållanden som råder i den palestinska myndigheten, till exempel att de betalar ut löner till terrorister som sitter fängslade i och att antisemitiska budskap får spridas i palestinsk tv? Är detta över huvud taget någonting man tar upp i dialogen med och som besvärar regeringen, eller väljer man att helt bortse från det? Jag ska försöka svara ganska enkelt på de tre frågor ställer.För det första tycker vi att den palestinska myndigheten är en legitim företrädare för . Den är inte en stat, men den är en legitim företrädare. Därför har vi nytta av att ha kontakt och möjlighet att faktiskt ha ett utbyte med denna myndighet. Där är det alltså ganska klart att vi ska gå in på detta.För det andra tycker jag att det finns skäl att rikta kritik också mot en del av det som sker i den palestinska myndigheten. Du har nämnt några saker, , men jag är också beredd att ta till mig den del av diskussionen som handlar om att det inte är alldeles lätt att bygga en fungerande myndighetsstruktur när man är under den typ av press som den palestinska myndigheten är. Jag tror alltså att den stora utmaningen och det som vi i första hand bör göra är att till representationen här i säga: Ni måste bygga en legitimitet så att det faktiskt går att lita på de utfästelser som görs - att palestinskt område inte kan användas för attacker mot och att ni har ett fungerande rättssystem. Det är ett av de stora krav jag tycker att vi ska ställa på dem. Vi ska dock också ha stor respekt för den svårighet den palestinska myndigheten har i att göra detta . Svaret är alltså att jag tror att vi har god nytta av att kunna samtala och mötas och av att säga att de är en legitim företrädare. Förbindelser med företrädare för den palestinska myndigheten går dock att ha utan att göra denna typ av långtgående värdlandsavtal, där man likställer den palestinska myndigheten med en ambassad och i praktiken, enligt min mening, i faktiskt erkänner dem som en stat. Det är det jag menar: Varför gå så långt innan man har varit beredd att erkänna den som en stat? Bör inte erkännandet komma först och att man sedan i nästa steg ger dem en fullvärdig ambassad i , vilket detta avtal i praktiken faktiskt innebär? Det är där jag tycker att det blir fel ordning.När det var dags för ansökan om medlemskap i ansåg Alliansen att det inte var läge för denna typ av erkännande av den palestinska myndigheten, utan man ville först se ett fredsavtal. Hur kommer det sig att regeringen har släppt den linjen när det nu gäller ett erkännande av denna typ, med ett värdlandsavtal? Jag tycker att man har bytt linje, och jag skulle vilja veta varför. Enligt min mening bör vi nämligen ställa krav på ett fredsavtal först, liksom de krav tog upp: att inte använda palestinskt territorium för våldsanvändning mot . Bör inte dessa krav vara uppfyllda och ställas först, innan man tar ytterligare steg? Vi kan ha förbindelser med den palestinska myndigheten, ställa krav och verka för ett fredsavtal i alla fall. Jag tycker att saker ska komma i rätt ordning, och jag skulle vilja veta hur man ser på detta med ett fredsavtal innan ytterligare steg ska tas. Har man släppt det eller inte? Om vi börjar med den sista frågan är svaret ganska uppenbart: Vi tycker att tiden är mogen för att teckna värdlandsavtalet. Om det sedan innebär att du tycker att vi har släppt ett krav eller ej, , får väl stå för dig. Jag konstaterar att jag tror att vi alltid gynnas av att respektera varandra och ha en öppen och ärlig diskussion. Det gäller oberoende av om det är en stat, som i detta fall med , om det är den palestinska myndigheten eller om det är länder på andra ställen på jorden. Jag tror att vi gynnas av den öppna diplomatin, och därför är detta rimligt. Sedan nämnde du omröstningen i om status som non-member state. Jag ska bara rätta dig där: var för förslaget. Det är alltså inte så att vi gick emot det. Där har du fel uppgifter. Jag vill understryka att det naturligtvis är positivt att det finns en bred majoritet i riksdag om att vi ska uppgradera avtalet med den palestinska missionen så att de får samma rättigheter och möjligheter som alla andra ambassader. Det är bra, och det är klart att det är ett sätt för utrikesministern att smygvägen säga: Vi skulle egentligen gärna vilja att ni var en erkänd stat, och det kan vi fixa på det här sättet. Jättebra, mysigt och fint!Problemet är bara att faktiskt har rätt när hon säger att regeringen är inkonsekvent. Gör man detta borde man gå hela vägen och säga att staten existerar. Har vi erkänt deras mission som en faktisk ambassad ska vi väl erkänna staten också. Det är inte ofta jag håller med , men just i detta måste jag säga att jag håller med henne fullständigt. Frågan till dig, , är naturligtvis varför ni inte vågar ta steget ut, hela vägen. Varför kan ni inte säga: Visst, om vi anser att ambassaden har exakt samma rättigheter och möjligheter som alla andra diplomatiska missioner har vi den vägen erkänt staten röstar ni i för att staten ska vara en member state - en state. Kom alltså ihåg att det är en state ni har röstat för i ! Då måste jag säga att det är fullständigt logiskt att bara med detta i praktiken har erkänt staten . Vi har kallat det en stat i , och vi har här sett till att de har samma diplomatiska rättigheter och möjligheter som alla andra stater. Då är frågan vad som håller er tillbaka. Är det bara och i regeringen som fortfarande trilskas och håller er tillbaka, eller vad är det egentligen det handlar om?Ulrik säger, naturligtvis helt riktigt, att det krävs två parter för att nå en fred. Problemet är att den ena parten är en ockupationsmakt som tar ockuperat område i besittning och därför omöjliggör en framtida palestinsk statsbildning. måste man säga nej. När kommer den tidpunkten, ? Jag tyckte att den kom alldeles . Jag var väldigt tydlig med att det finns anledning att kritisera för ett stort antal av de åtgärder som vidtagits . Om man säger nej eller talar om att man är kritisk är det ungefär samma sak. Frågan här gäller hur man hanterar de olika instrument som finns. När faller det bäst in i tiden att göra det ena eller det andra eller det tredje i relationen till ? Jag tycker, och jag har sagt det tidigare, att det är ett väl avvägt ställningstagande att skriva värdlandsavtalet. Det är inte ett erkännande, men det är precis som du själv var inne på väldigt nära ett erkännande. Det är en deklaration: Ni är den legitima företrädaren för det palestinska folket i den här frågan. Det var därför som vi ställde oss bakom det - och då vill jag lägga till ett ord till det sade - när de i FN blev a non-member state. Du tog bara de två sista orden, , för att göra ditt uttryck lite kraftfullare. Det är helt riktigt. Förut var de an entity i , alltså vilken organisation som helst. Den stora förändringen i handlade just om att betraktar dem som stat. Om de sedan blir en medlem i FN eller inte är en annan fråga. Det som säger är helt riktigt. Tyvärr är säkerhetsrådet blockerat främst av ett amerikanskt veto. De vill inte att palestinierna ska bli en officiell medlem. Poängen handlar om att de faktiskt har fått erkännandet som stat i FN:s generalförsamling.Det är positivt att nu säger att det är ett steg i rätt riktning när vi ger dem samma diplomatiska status som andra stater. Då är det bara det tredje steget kvar, att vi formellt erkänner staten . Snälla moderater, centerpartister, kristdemokrater - kör över så att vi kan klara av det tredje steget också! och jag kan säkert vara överens om att det är fint i västra . Vissa av oss åker hela vägen ändå fram, medan andra stiger av i för att ta sig till . Lite grann så är det. Inriktningen är vi helt eniga om. Vi är helt eniga om vad vi vill uppnå, men det är fråga om att värdera i vilken takt det ska gå och när de olika instrument bäst kan användas för att gynna freden. Jag tror att det snarare är fråga om tempo än om riktning. beskrev konflikten mellan och som en konflikt som går i tiden. Han beskrev det som en gordisk knut. Jag måste erkänna att jag vänder mig väldigt mycket mot den beskrivningen, för den skickar en signal om att vi betraktar detta som en konflikt som är grundad i etnicitet eller religion. Så är inte fallet.Det vi ser i är inte en konflikt mellan muslimer, judar och kristna. Det är inte en konflikt mellan palestinier och israeler. Det är en konflikt som har sin grund i staten ockupation av . Därför kan vi bara se en väg framåt för en fredlig lösning, och det är att få förutsättningar för ett fritt och att ockupationen hävs.Efter att ha lyssnat på och måste jag konstatera att de båda i grunden har missförstått vad ett erkännande handlar om. Att erkänna en stat handlar om att erkänna en stat. Att erkänna en stat handlar inte om att godkänna ett lands politik. har godkänt till exempel. Jag tror att alla i den här kammaren har ganska många synpunkter på politik. Jag tror att till exempel har en del synpunkter på nyhetssändningarna i . Jag har aldrig hört någon från något parti säga att vi inte borde erkänna som ett land. Vi erkänner , , och en lång rad stater som inte erkänner staten rätt att existera. De som har lyssnat på debatter i denna kammare vet att alla de här länderna har jag kritiserat hårt från talarstolen. Jag har varit oerhört kritisk mot hur de agerar i olika sammanhang. Men det är en helt annan fråga än erkännandefrågan. Därför blir det så märkligt när man plötsligt när det gäller hittar på helt nya kriterier för att erkänna - redogjorde för några av dem i talarstolen - som man inte använder i något annat fall av erkännandefrågor vid någon annan omständighet. Frågan är: Varför ska särbehandlas? Varför ställer ni helt andra krav vid detta erkännande än ni gjort vid något annat erkännande av någon annan stat? Låt mig börja med att konstatera att och jag möjligen har en lite olika syn på historien eller, kanske ska vi snarare säga, den historiska komponent som finns i konflikten. Du må har rätt, Hans, delvis. Man kan motivera en del argument som inte är reella men känslomässiga. Jag köper det, men jag tror att det är att förenkla det alltför mycket att säga att hela problemet i dagens relationer mellan och är den israeliska ockupationen av . Jag tror att det är att göra problemet väsentligt mindre än vad det faktiskt är. Sedan har du naturligtvis rätt att ett erkännande av ett land handlar om att konstatera att här finns en stat som har kontroll på sitt territorium, har ett rättssystem och kan garantera skydd för medborgare och så vidare. Det är ett noterande av att vissa kriterier är uppfyllda. Dock är det att konstatera att alla de kriterier som man brukar ha för ett erkännande inte är uppfyllda i fråga om . Då är frågan: Ska man av politiska skäl eller av andra skäl frångå de grundläggande kriterierna och säga att här är det ändå så viktigt att göra det? Man kan alltid föra det resonemanget.Vad jag har sagt och vad jag åter säger är att erkännandefrågan måste komma att behandlas på det sätt som vi tror bäst gynnar freden. Just nu tycker jag att det här är ett mycket väl motiverat steg att ta, ett steg som vi är överens om, nämligen att uppgradera representationen. Det var väl bra att vi kunde reda ut det i debatten så att vi slipper den typen av missförstånd framöver. Ett erkännande av en stat handlar om erkännande av en stat. Det handlar inte om att godkänna ett lands politik eller vilka tv-sändningar de har eller vilka som står på avlöningslistor. Det är en helt annan diskussion som är separerad från den här.För att återgå till de tre kriterier som finns för ett erkännande: Det ska finnas ett territorium, det ska finnas en regering och det ska finnas en befolkning. Min bedömning är att de till stora delar är uppfyllda när det gäller , men inte till . Detsamma gällde till exempel när den borgerliga regeringen erkände Kosovo. Där kunde vi se att man i vissa delar frångick de här kriterierna. Inte kunde man i det läget säga att regeringen i hade hundra procents kontroll över sitt eget territorium. Där valde man att frångå de här kriterierna. Man gjorde en politisk bedömning. Det har den borgerliga regeringen alltså gjort förut. Varför kan man inte göra det ?Jag märker av att man konsekvent vill särbehandla . Man vill ställa helt andra krav på det palestinska folket än på andra befolkningar. Vi hörde tidigare prata om att måste erkänna . Det skulle vara oerhört viktigt och väldigt välkommet om de palestinska parterna var tydliga med att erkänna . Men när får vi höra kravet från på de israeliska parterna att de ska erkänna rätt att agera?För mig som vänsterpartist är det självklart att vi ska ha lika måttstockar, att vi ska ha samma bedömningsgrunder, att vi ska ställa åtminstone samma krav på som vi ställer på . Här gör man ett undantag från de borgerliga partierna och . Man ställer hårdare krav på och har ribban högre för än vad man har för . Frågan är till : Varför är det så här? Varför ska vi villkora det så att palestinierna måste erkänna när vi inte ställer några motsvarande krav på ? har erkänt rätt att existera, vilket jag står bakom, trots att det i finns politiker som inte ens en gång erkänner rätt att existera. Vi är som sagt överens om att det i grunden är en politisk bedömning om erkännande och att bedömningen handlar om när freden bäst gynnas. Vi är faktiskt överens om det även om du markerar att du drar en lite annan slutsats än jag i den frågan. Där kan vi ha olika uppfattningar.När det gäller frågan om vi ställer andra krav på än på tycker jag inte att vi gör det. Jag tycker att det är rimligt att ställa kravet att måste erkänna . Det är egentligen grunden för en tvåstatslösning. Men jag tycker också att det är rimligt att ställer krav på att de inte ska tillåta grupper att attackera händelser och skeenden inne i från palestinskt territorium. På samma sätt tycker jag att det är rimligt att ställer krav på att de inte heller ska angripa, och det gäller vare sig det är militären, polisen eller fristående grupper. Det finns väl något mindre av sådant i än i Palestina.Jag har varit mycket tydlig här i debatten med att det finns skäl att kritisera mycket av det som israelerna håller på med. Grunden är dock fortfarande att vi måste hitta ett sätt där parterna erkänner varandras rätt till säkerhet, trygghet och en god utveckling i och . Låt mig börja med att säga att det är bra att vi är överens om värdlandsavtalet. Det är bara som inte är det, och det är viktigt att betona att den här stora samsynen finns i den delen.Jag tror också att vi är överens om att man måste kritisera båda parter i konflikten. Det är självfallet inte okej att skicka raketer från in mot , och det som gör mot den palestinska befolkningen är inte heller okej. Jag tror att vi är överens om de delarna.Det som gjorde att jag ville ha en replik var att sade att det inte är läge nu att erkänna , men vi har inte fått något svar på när det i så fall skulle vara läge att göra det.