bet · H001SoU13 · 2013-03-21 00:00:00 — Däremot kan även andra än legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal få tillstånd att utföra vissa behandlingar om kompetenskraven är uppfyllda. Den som får tillstånd att utföra estetiska behandlingar jämställs oavsett formell utbildning med hälso- och sjukvårdspersonal, och därmed får han eller hon samma ansvar och skyldigheter. Vid skador ska patienter som genomgått en estetisk behandling ha möjlighet att få ekonomisk ersättning från patientförsäkringen på samma sätt som inom den offentligt finansierade hälso- och sjukvården. I förslaget finns också krav på att den som genomgår en estetisk behandling måste vara . Den som utför behandlingar utan tillstånd eller på minderåriga bör kunna dömas till böter eller fängelse . bör enligt förslaget ha tillsyn över verksamheterna och personerna som utför estetiska behandlingar. har skickat sin rapport på remiss till drygt 30 myndigheter och större organisationer. Remisstiden löpte ut . Enligt uppgift från bereds nu rapporten tillsammans med remissvaren. kommer en skrivelse i ärendet att föredras för ledningsgruppen inom myndigheten. Därefter kommer att fatta beslut om att lämna ett förslag i frågan till regeringen. Utskottet konstaterar att kommer att besluta om att överlämna en rapport på området till regeringen. Utskottet anser inte att bör föregripa behandlingen av rapporten. Motionerna 2012/13:So215 (S) yrkandena 1 och 2, 2012/13:So233 (S) och 2012/13:So405 (M) avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om statens åtagande för dem som drabbats av narkolepsi. I motion 2012/13:So557 av m.fl. (S) yrkande 25 begärs ett tillkännagivande om narkolepsi. Motionärerna anför att Socialdemokraterna tillsammans med företrädare för regeringen offentligt har gett ett tydligt besked om att de drabbade barnen och ungdomarna, samt deras familjer, inte ska behöva ägna framtiden åt segdragna rättsprocesser. Motionärerna anser att statens åtagande i det här fallet måste stå fast och att staten ska ta det yttersta ansvaret för att de barn och ungdomar som var vid vaccinationstillfället och som drabbats av narkolepsi efter vaccineringen med Pandemrix, och som av Läkemedelsförsäkringen bedöms ha en läkemedelsskada, ska få ersättning. behandling och pågående arbete I proposition 2011/12:123 Ny ordning för nationella vaccinationsprogram anförde regeringen följande när det gäller rapporterna om ett antal fall av narkolepsi (prop. s. 65): I samband med den vaccinering som skedde vid utbrottet av influensa A (H1N1) har det rapporterats ett antal fall av narkolepsi. I arbetet med att följa upp den genomförda vaccinationen har det tydligt visat behovet av att även kunna registrera dylika vaccinationer. Regeringen bedömer att det finns skäl att se över möjligheten att även registrera sådana vaccinationer i ett vaccinationsregister. Regeringen avser därför att ge utredningen om tillgång till läkemedel och annan hälso- och sjukvårdsmateriel vid allvarliga kriser m.m. (dir. 2011:121) ett tilläggsuppdrag att se över den aktuella frågan. Utredningen om åtgärder vid allvarliga krissituationer (S 2011:14, dir. 2011:121), beräknas avsluta sitt arbete . Enligt uppgift från kommer utredningens uppdrag att begränsas genom tilläggsdirektiv. Frågan om vaccinationsregister kommer emellertid inte att omfattas av dessa direktiv. Denna fråga kommer i stället att beredas vidare inom departementet, men det är ännu inte klart i vilken form arbetet kommer att bedrivas. Socialminister besvarade en fråga från om narkolepsi och anförde följande (anf. 87 och anf. 89, prot. 2011/12:100): Det som tar upp är förstås jätteviktigt av flera olika skäl. Det är viktigt av hälsoskäl. Det är viktigt för att människor ska ha högt förtroende för vaccinationer som instrument för att kunna möta hälsohot som närmar sig vårt land eller finns i vår närhet. Därför är det naturligtvis oerhört viktigt att vi drar slutsatser och lärdomar av det som skett. Som sade har ett antal personer drabbats av bieffekter som har varit enormt olyckliga och som för vissa av barnen sannolikt kommer att innebära livslånga effekter. Vi försöker hantera det på olika sätt genom att möta de här grupperna, erbjuda så mycket hjälp vi någonsin kan och samla alla våra experter i det sammanhanget. Utvärderingen sker, precis som sade, först hos . Sedan får vi helt enkelt se om vi behöver ta ytterligare initiativ utöver detta. Det är också en viktig fråga. Det finns, precis som säger, en läkemedelsförsäkring som träder in och tar en del av detta. Frågan om ytterligare anspråk om ersättning bereds i . Jag kan berätta att vi har gjort några andra saker, till exempel att ge stöd till den förening som har skapats för de familjer som har barn som drabbats. Det har från departementet getts pengar för att man ska kunna genomföra familjeveckor tillsammans, där hela familjen lär sig mer om hur man kan leva med effekterna av det som har inträffat och ökar sitt kunnande. Men som sagt är den stora ersättningsfrågan under beredning. Vi hoppas att kunna lämna besked . Enligt uppgift från pågår inom ett arbete med frågan om ersättning till de barn och unga som fått narkolepsi efter Pandemrixvaccineringen. För detta arbete har anlitat och anställt f.d. justitierådet som ämnessakkunnig fram t.o.m. . ska utreda hur ersättningen ska hanteras rent praktiskt och vilket regelverk som kan behövas för detta. Regeringen och Socialdemokraterna gav i en gemensam debattartikel i ett besked om att de barn, ungdomar och familjer som drabbats av narkolepsi inte ska behöva ägna framtiden åt segdragna rättsprocesser. Parterna uttalade i artikeln att det är staten som ska ta det yttersta ansvaret för att de barn och ungdomar som var vid vaccinationstillfället och som drabbats av narkolepsi efter vaccineringen med Pandemrix, och som av Läkemedelsförsäkringen bedömts ha en läkemedelsskada, ska få ersättning. Detta gäller efter det att begränsningen i läkemedelsförsäkringen om hur mycket ersättning som totalt kan utgå till samtliga drabbade ev. aktualiseras. Utskottet ställer sig i alla delar bakom ställningstagandena i artikeln. Regeringens och Socialdemokraternas besked löser självklart inte alla svårigheter för de drabbade barnen och ungdomarna, men på samma sätt som parterna i överenskommelsen, tar utskottet situationen på djupaste allvar. Utskottet ser därför positivt på det intensiva arbete som pågår inom med frågan om hur ersättning till dem som drabbats av narkolepsi ska utformas. Resultatet av detta arbete bör avvaktas. Motion 2012/13:So557 (S) yrkande 25 får därmed anses tillgodosedd. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om könsstympning m.m. Jämför reservation 18 (SD). I motion 2012/13:A394 av m.fl. (SD) yrkande 14 begärs ett tillkännagivande om att utreda hur åtgärder mot kvinnlig könsstympning kan anpassas för att motverka även manlig omskärelse. En utredning bör enligt motionären tillsättas. I motion 2012/13:So359 av (KD) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör ge i uppdrag att ta fram en ny handlingsplan för att bekämpa könsstympning i . I yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om en större kartläggning, liksom en riskbedömning utifrån evidensbaserad forskning om könsstympning. Bakgrund och pågående arbete I ett beslut uppdrog regeringen åt att i samverkan med , och ta fram gemensamma nationella riktlinjer för samverkan vid utredningar kring barn som misstänks vara utsatta för brott. De gemensamma nationella riktlinjerna skulle beskriva hur samverkan bör bedrivas och hur de problem som har identifierats ska hanteras på ett rättssäkert sätt. En redovisning av den del av uppdraget som avsåg nationella riktlinjer lämnades (POA-428-6530/08). Utöver den grupp barn som utsätts för misshandel och sexuella övergrepp, omfattar riktlinjerna bl.a. även barn som utsätts för kvinnlig könsstympning. besvarade statsrådet en skriftlig fråga om könsstympning (fr. 2011/12:363). Statsrådet anförde följande. har frågat socialministern vilka åtgärder han avser att vidta för att kvinnlig könsstympning ska upphöra. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på frågan. Könsstympning är en allvarlig kränkning av flickors och kvinnors mänskliga rättigheter och utgör ett angrepp på såväl den kroppsliga integriteten som rätten till hälsa och sexualitet. Konventionen om barnets rättigheter ålägger staterna att vidta alla effektiva och lämpliga åtgärder i syfte att avskaffa traditionella sedvänjor som är skadliga för barnets hälsa. är könsstympning förbjudet och straffbart i enligt särskild lag; lag (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor. skärptes lagen till att även omfatta dem som utfört eller låtit utföra könsstympning utomlands, trots att handlingen inte är straffbar i det andra landet. förlängdes preskriptionstiden för könsstympning som begås mot barn till att börja gälla från den dag då barnet fyller eller skulle ha fyllt . Nationellt centrum för kvinnofrid (NCK) vid är nationella kunskaps- och resurscentrum för frågor om mäns våld mot kvinnor, våld i samkönade relationer och hedersrelaterat våld och förtryck. Centrumet arbetar på uppdrag av regeringen med att sammanställa, utveckla och sprida kunskap. Inom ramen för sitt arbete har NCK tagit fram en kunskaps- och forskningsöversikt om kvinnlig könsstympning i med syftet att stärka det förebyggande arbetet. Rapporten lämnades och bereds i . antogs en nationell handlingsplan mot kvinnlig könsstympning med målen att könsstympning av flickor helt ska upphöra och att de flickor och kvinnor som redan har blivit könsstympade ska få det stöd de behöver. I enlighet med handlingsplanen har på uppdrag av regeringen arbetat med att ta till vara och vidareutveckla det förebyggande arbetet mot kvinnlig könsstympning i . har bland annat arbetat med metodutveckling i det förebyggande arbetet och genomfört ett antal informations- och utbildningsinsatser riktade till viktiga aktörer inom området, såsom personal inom rättsväsendet, hälso- och sjukvården, skolan, och de befolkningsgrupper inom vilka könsstympning förekommer. Genom arbete har de lokala och regionala förebyggande insatserna stärkts. har fortsatt kontinuerligt ansvar för spridning av information och utbildningsmaterial till berörda befolknings- och yrkesgrupper i landet. Enligt uppgift bereds NCK:s kunskaps- och forskningsöversikt om kvinnlig könsstympning fortsättningsvis inom . Könsstympning är en allvarlig kränkning av flickors och kvinnors mänskliga rättigheter och utgör ett angrepp på såväl den kroppsliga integriteten som rätten till hälsa och sexualitet. Utskottet välkomnar därför att Nationellt centrum för kvinnofrid (NCK) vid inom ramen för sitt arbete har tagit fram en kunskaps- och forskningsöversikt om kvinnlig könsstympning i med syftet att stärka det förebyggande arbetet. Rapporten lämnades och bereds inom . Vidare har bl.a. ett kontinuerligt ansvar för spridning av information och utbildningsmaterial till berörda folkgrupper. Motion 2012/13:So359 (KD) yrkandena 1 och 3 avstyrks i den mån den inte kan anses tillgodosedd. Vidare anser utskottet inte att bör ta något initiativ med anledning av motion 2012/13:A394 (SD) yrkande 14. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. kvinnors situation i rättspsykiatrin och elektronisk kommunikation för patienter inom rättspsykiatrin. Jämför reservationerna 19 (S, MP), 20 (SD) och 21 (MP, V). I kommittémotion 2012/13:So268 av m.fl. (V) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att uppmärksamma kvinnors situation i rättspsykiatrin. Enligt motionärerna osynliggörs kvinnor inom rättspsykiatrin, då vården och boendemiljön i hög grad är anpassad efter män. Ett likalydande yrkande finns i kommittémotion 2011/12:So568 av m.fl. (V) yrkande 3. I motion 2011/12:So202 av (S) begärs ett tillkännagivande om statistik och ansvar när det gäller lagen om rättspsykiatrisk vård. Motionären anser bl.a. att det bör klargöras vem som har ansvaret när patienter efter utskrivning eller beviljad permission återfaller i våldshandlingar. I motion 2011/12:So503 av och (båda S) begärs ett tillkännagivande om behovet av en förändrad lagstiftning om interneträttigheter för personer dömda till rättspsykiatrisk vård. I motion 2012/13:So207 av (SD) begärs ett tillkännagivande om att grova brottslingar inom rättspsykiatrisk vård endast ska få tillgång till internet eller andra likvärdiga kommunikationsmedel på samma villkor som gäller för dem som avtjänar fängelsestraff. Även i motion 2012/13:So424 av (M) begärs ett tillkännagivande om att se över möjligheten att utöka rätten att inskränka elektronisk kommunikation för patienter inom rättspsykiatrin. I motion 2012/13:So217 av (KD) begärs ett tillkännagivande om behovet av att se över lagstiftningen i syfte att stärka brottsoffrets och dennes närståendes trygghet när gärningsmannen döms till rättspsykiatrisk vård. Offrets perspektiv måste enligt motionären väga tungt i bedömningen av vilka kontaktmöjligheter som den som dömts till rättspsykiatrisk vård ska få ha . I lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, förkortad LPT, regleras vården av personer som lider av en allvarlig psykisk störning och där nödvändig vård inte bedöms kunna ges på frivillig väg. Det kan vara fallet om en person motsätter sig vård. Av betydelse för bedömningen kan också vara om personen till följd av sin psykiska störning är farlig för någon annans personliga säkerhet eller fysiska eller psykiska hälsa. Av 16 § LPT framgår att en vårdplan ska upprättas efter det att patienten har tagits in för tvångsvård. Vårdplanen ska ange de behandlingsåtgärder och andra insatser som behövs för att syftet med tvångsvården ska uppnås och för att resultaten av dessa insatser ska kunna bestå. Så långt möjligt ska planen upprättas i samråd med patienten. Om det inte är olämpligt ska samråd ske också med dennes närstående. Chefsöverläkaren ska undersöka om patienten har behov av stöd från . Så långt det är möjligt ska detta ske i samråd med patienten. Vad gäller behandlingen ska samråd äga rum med patienten när det kan ske (17 §). Samråd ska ske också med patientens närstående, om det inte är olämpligt. Frågor om behandlingen avgörs ytterst av chefsöverläkaren. Av 20 a § LPT framgår att chefsöverläkaren får besluta att inskränka en patients rätt att använda elektroniska kommunikationstjänster, om det är nödvändigt med hänsyn till vården eller rehabiliteringen av patienten eller för att undvika att någon annan lider skada. Chefsöverläkarens beslut ska gälla . Chefsöverläkaren kan efter utgången av fatta ytterligare beslut om fortsatta inskränkningar om det bedöms nödvändigt. Patienten kan överklaga chefsöverläkarens beslut till förvaltningsrätten. I lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, förkortad LRV, finns bestämmelser om vården av personer som begått brott och anses lida av en allvarlig psykisk störning. Lagen gäller i första hand personer som ges psykiatrisk tvångsvård som brottspåföljd. Av lagen framgår bl.a. villkor för permissioner och tvångsåtgärder samt villkor som ska vara uppfyllda för att vården ska kunna upphöra. Av 8 § framgår att tillämpliga delar i bestämmelserna i 1824 §§ lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård gäller vid sluten rättspsykiatrisk vård enligt denna lag. Av föreskrifter om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård (SOSFS 2008:18) framgår att verksamhetschefen bär ansvaret för att inskränkningar i patientens rätt till elektroniska kommunikationstjänster görs med stöd av gällande lagstiftning. uttalade ett förtydligande om gällande regelverk kring möjligheten att inskränka patienters användande av datorer och mobiltelefoner på rättspsykiatriska kliniker (). anförde bl.a. följande: Ett beslut om inskränkning eller övervakning förutsätter att det finns tydliga och konkreta omständigheter som visar att patienten har missbrukat sin rätt till användning av kommunikation, eller att det finns välgrundad anledning att anta att ett sådant missbruk kommer att inträffa, och att denna användning är till men för vården, rehabiliteringen eller är till skada för någon annan. Vid bedömningen av om det finns förutsättningar för beslut om inskränkning eller övervakning ska patientens tidigare beteende och aktuella sjukdomstillstånd beaktas. En typisk sådan situation kan vara när patientens sjukdomstillstånd är särskilt allvarligt. Patienten kan exempelvis uppvisa ett maniskt beteende eller omständigheter kan ha framkommit som visar att patienten missbrukar sin rätt till kommunikation. Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare för att göra en översyn av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård samt lämna förslag till en ny lagstiftning på området (direktiv 2008:93 samt tilläggsdirektiv 2009:93, 2010:88 och 2011:107). En utgångspunkt för arbetet har varit att göra lagstiftningen så pedagogisk och lättillgänglig som möjligt och dessutom anpassad till de etiska, medicinska och juridiska krav som bör ställas i samband med tvångsomhändertagande av personer med psykisk sjukdom. överlämnade sitt slutbetänkande Psykiatrin och lagen tvångsvård, straffansvar och samhällsskydd (SOU 2012:17) till regeringen . Utredningen föreslår bl.a. att all lagstiftning om den psykiatriska tvångsvården ska samlas i en ny lag. Psykiatrisk tvångsvård ska alltid syfta till att sätta patienten i stånd att frivilligt medverka till nödvändig vård och att få honom eller henne att ta emot det stöd som han eller hon behöver. Enligt utredningens förslag ska det även i fortsättningen krävas att den som ska bli föremål för psykiatrisk tvångsvård lider av en allvarlig psykisk störning. Utredningen föreslår också att patienten måste ha ett påtagligt behov av psykiatrisk vård för att han eller hon ska kunna ges tvångsvård. När det gäller frågor som rör psykiskt störda lagöverträdare föreslår utredningen att rättspsykiatrisk vård ska avskaffas som påföljd. I stället ska man ta hänsyn till behovet av psykiatrisk vård i samband med verkställigheten av påföljden. Förslagen innebär också att en gärningsman som bedöms ha varit otillräknelig vid gärningen inte ska kunna dömas för brott. När det gäller inskränkningar i patientens rätt att använda elektroniska kommunikationstjänster föreslås vissa ändringar (s. 827 f.). Bland annat föreslår utredningen att tillämpningsområdet för chefsöverläkarens möjlighet att besluta om att en patient ska förbjudas att inneha utrustning för eller använda elektroniska kommunikationstjänster utvidgas. En inskränkning av en patients rätt att använda sådan utrustning ska, enligt utredningen, inte bara få ske med hänsyn till vården och rehabiliteringen av patienten, eller för att undvika att någon annan lider skada, utan ska också få grundas på ordnings- och säkerhetsskäl. Varje beslut om inskränkning måste dock fattas efter en individuell bedömning i det enskilda fallet. betänkande (SOU 2012:17) har remissbehandlats. En sammanställning av svaren pågår inom . I s.k. indikatorbibliotek presenteras de mått som används för att mäta och följa upp verksamheter inom och hälso- och sjukvården. I indikatorbiblioteket finns bl.a. indikatorn Återfall i brottslig gärning vid rättspsykiatrisk vård. Indikatorn avser att mäta andelen vårdade vid rättspsykiatrisk vård som återfallit i brottslig gärning3[ Uppgifterna baseras på vad som blivit känt genom inkomna domar, personalens observationer eller patientens eller annans berättelse. Termen brottslig gärning innebär sådan handling att polisanmälan gjorts eller grund för polisanmälan föreligger.] (inte efter utskrivning). Indikatorn är viktig eftersom huvudsyftet med vården är att förhindra återfall i brottslig gärning. Källan till indikatorn är det Rättspsyk. Den senaste jämförelsen presenterades i rapporten jämförelser av hälso- och sjukvårdens kvalitet och effektivitet Jämförelser mellan landsting 2012 (s. 308310). Utskottet konstaterar att en genomgripande översyn av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård har genomförts av den s.k. . Utredningen överlämnade sitt slutbetänkande Psykiatrin och lagen tvångsvård, straffansvar och samhällsskydd (SOU 2012:17) . I slutbetänkandet föreslås bl.a. att all lagstiftning om den psykiatriska tvångsvården ska samlas i en ny lag. betänkande har remissbehandlats och en sammanställning av svaren pågår inom . När det gäller inskränkningar i patientens rätt att använda elektroniska kommunikationstjänster noterar utskottet att har uttalat ett förtydligande om gällande regelverk. Vidare kan utskottet konstatera att föreslår en viss utvidgning av regelverket. Utskottet anser inte att bör föregripa beredningen av utredningens förslag. Motionerna 2011/12:So503 (S), 2012/13:So207 (SD), 2012/13:So217 (KD) och 2012/13:So424 (M) avstyrks. Det är viktigt att rättspsykiatrisk vård, liksom annan vård, är jämlik och anpassad till såväl kvinnor som män. Något initiativ från sida är inte nödvändigt med anledning av motionerna 2011/12:So568 (V) yrkande 3 och 2012/13:So268 (V) yrkande 2. Även motion 2011/12:So202 (S) avstyrks. Hälso- och sjukvårdsfrågor förenklad behandling Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som tar upp samma eller i huvudsak samma frågor som har behandlat tidigare . Jämför särskilda yttrandena 3 (S), 4 (MP), 5 (SD) och 6 (V). De motionsyrkanden som tas upp i bilaga 2 tar upp samma eller i huvudsak samma frågor som behandlats tidigare . Yrkandena har behandlats i betänkandena /11:SoU1 Utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg, 2010/11:SoU9 Hälso- och sjukvårdsfrågor och tandvårdsfrågor, 2010/11:SoU16 Folkhälsofrågor, 2011/12:SoU1 Utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg, 2011/12:SoU7 Rätt information vid rätt tillfälle inom vård och omsorg, 2011/12:SoU14 Hälso- och sjukvårdsfrågor samt tandvårdsfrågor, 2011/12:SoU26 Assisterad befruktning, 2012/13:SoU1 Utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg samt 2012/13:SoU4 Stärkt stöd och skydd för barn och unga. avslog i enlighet med utskottets förslag motionsyrkandena. Utskottet ser ingen anledning att nu göra en annan bedömning och avstyrker därför motionsyrkandena. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Allmänna utgångspunkter för hälso- och sjukvården, punkt 1 (MP, V) av (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2012/13:So486 av m.fl. (V) yrkande 1 och 2012/13:So362 av (FP), 2012/13:So475 av och (båda M), 2012/13:So491 av Finn och (båda M), 2012/13:So493 av (C) och 2012/13:So497 av (SD). En bra och jämlik hälsa anser vi vara det viktigaste målet för vården. Vinstdriven hälso- och sjukvård bör inte vara tillåten. Lagen (2008:962) om valfrihetssystem ska rivas upp och inte heller drivas igenom för specialistsjukvården. Hela eller delar av sjukhus ska inte kunna säljas ut. Vi vill att sjukvården ska arbeta förebyggande, hälsofrämjande och utgå från en social helhetssyn. Vården ska aktivt samarbeta med andra samhällsaktörer för minskade klassklyftor i hälsa. Kvinnor och män ska ha samma rätt till bra vård. Ingen diskriminering ska förekomma på grund av funktionsnedsättning, sexuell läggning, könsidentitet, könsuttryck eller etnicitet. Kvaliteten i omvårdnad och rehabilitering måste förbättras. Många med funktionsnedsättning och kroniska sjukdomar behöver bättre vård och rehabilitering. Vi vill också ha en sjukvård som styrs demokratiskt och där patienten bestämmer över sin vård. Inom ramen för en offentlig skattefinansierad vård ska enskilda vårdenheter ha en hög grad av självständighet att utforma sin verksamhet. Kommunernas roll inom vården måste stärkas. De bör ha möjlighet att anställa egna läkare, och socialmedicinska team bör inrättas för att säkra utsatta gruppers rätt till bra vård.