bet · H001JuU22 · 2013-05-17 00:00:00 — Utskottet instämmer vidare i regeringens bedömning att den integritetsförlust som det innebär att material spelas in i butiker jämfört med att övervakningen endast sker i realtid normalt får betraktas som förhållandevis liten. Utskottet tillstyrker alltså regeringens förslag även i denna del och avstyrker kommittémotionerna 2012/13:Ju21 (V) yrkande 3 och 2012/13:Ju24 (MP) yrkande 1 i den delen. När det gäller kameraövervakning utanför in- och utgångarna till butiker anser utskottet i likhet med regeringen att det även i fortsättningen bör göras en prövning i varje enskilt fall av om övervakningsintresset väger tyngre än integritetsintresset. Som regeringen framhåller gör sig integritetsintresset starkare gällande vid sådan övervakning än vid övervakning inne i butikslokalerna. En generell rätt till kameraövervakning utanför entréerna till butiker och andra företag skulle innebära att stora delar av centrala stadsmiljöer blir föremål för övervakning. Övervakningen skulle även omfatta personer som inte besöker de aktuella butikslokalerna eller företagen, och som därmed inte är beredda på att övervakas. Ett generellt undantag från tillståndsplikten för sådan övervakning skulle därför enligt utskottet vara för långtgående. bör därför avslå motion 2012/13:Ju23 (SD) yrkande 2. Utskottet ställer sig vidare bakom regeringens förslag att undanta övervakning av tunnelbanestationer och tunnelbanevagnar från tillståndskravet. Som regeringen konstaterar är övervakningsintresset i tunnelbanan mycket starkt. Det är en plats som ofta är brottsutsatt, och dessutom behövs övervakningen för att förhindra och begränsa verkningarna av olyckor. Utskottet tillstyrker alltså propositionen i denna del och avstyrker kommittémotion 2012/13:Ju24 (MP) yrkande 1 i den delen. Även förslaget att undanta övervakning i parkeringshus från tillståndskravet är enligt utskottet väl avvägt. Av de skäl som regeringen anför tillstyrker utskottet även detta förslag och avstyrker kommittémotion 2012/13:Ju24 (MP) yrkande 1 i den delen. Utskottet delar regeringens uppfattning att det finns ett samhälleligt intresse av att kunna använda kameraövervakning för att bedriva en effektiv jakt, i första hand när det gäller arter som kan orsaka skador för jordbruket och den biologiska mångfalden, t.ex. vildsvin och mårdhund. I likhet med regeringen anser utskottet att det bör utredas om det är möjligt att göra undantag från tillståndsplikten för övervakning av vilt. I den delen skriver regeringen i propositionen att man avser att återkomma till frågan i ett annat sammanhang. Utskottet har från Landsbygdsdepartementet fått information om att man bereder tilläggsdirektiv till (L 2012:01, dir. 2012:77) om den aktuella typen av övervakning. Med hänsyn till det pågående arbetet inom finns det inte skäl för att ta något initiativ i saken. Utskottet avstyrker därför kommittémotion 2012/13:Ju22 (S) yrkande 3 samt motionerna 2011/12:Ju280 (C) och 2012/13:Ju304 (C). Som framgår ovan har det i flera motioner framförts förslag om utökade möjligheter till övervakning av andra platser än de som behandlas ovan. I den delen instämmer utskottet i regeringens bedömning att det inte finns skäl att göra undantag från tillståndsplikten för kameraövervakning vid ytterligare platser än de som föreslås i propositionen. För övervakning på t.ex. idrottsarenor, i skolor och inom skogs- och lantbruket bör det alltså även i fortsättningen göras en avvägning mellan övervaknings- och integritetsintresset i varje enskilt fall. Med detta avstyrker utskottet kommittémotionerna 2011/12:Ju359 (S) yrkande 70 och 2012/13:Ju22 (S) yrkande 4 samt motionerna 2011/12:Ju211 (SD) och 2012/13:Ju309 (SD). Övervakning i brottsförebyggande syfte Regeringen framhåller (s. 47 f.) att utgångspunkten även enligt den nya lagen bör vara att kameraövervakning endast ska utgöra ett komplement till andra åtgärder, särskilt brottsförebyggande åtgärder. Kameraövervakning bör således inte ses som ett hjälpmedel som ska användas i stället för andra säkerhetsåtgärder eller förebyggande insatser. Det bör inte vara förenligt med lagens syfte att godta en övervakning vars ändamål lämpligen kan tillgodoses på något annat mindre integritetskränkande sätt, t.ex. genom bättre belysning och anpassning av vegetation för att försvåra brottslighet. I flera motioner begärs det utökade möjligheter till kameraövervakning i brottsförebyggande syfte. I kommittémotion 2012/13:Ju22 av m.fl. (S) yrkande 1 anför motionärerna bl.a. att kameraövervakning borde kunna användas på brottsutsatta platser i en högre utsträckning än . Enligt motionärerna är det osäkert om regeringens förslag i praktiken kommer att innebära ökade möjligheter att använda kameraövervakning på allmänna platser. I kommittémotion 2012/13:Ju373 av m.fl. (S) yrkande 8 påpekar motionärerna att många medborgare tycker att kameraövervakning är bra och skapar trygghet. Motionärerna menar att kameraövervakning kan användas på brottsutsatta platser i högre utsträckning. Även i motion 2012/13:Ju23 av och (båda SD) yrkande 1 framhåller motionärerna att de flesta svenskar är positivt inställda till kameraövervakning på olika ställen. Många skulle känna sig tryggare i kameraövervakade stadskärnor, särskilt . Motionärerna vill att regeringen återkommer med ett förslag som gör det betydligt lättare att få tillstånd till kameraövervakning av platser dit allmänheten har tillträde. Ett liknande förslag finns i motion 2012/13:Ju217 av (SD). Även i motion 2011/12:Ju209 av (FP) anförs det att det måste bli lättare att få tillstånd till kameraövervakning i brottsförebyggande syfte. Ett liknande yrkande finns i motion 2011/12:Ju264 av (M) yrkande 1. I motion 2012/13:K299 av (M) anförs det att myndigheter, bl.a. med hänsyn till oskuldspresumtionen, inte regelmässigt bör använda kameraövervakning för att i brottsförebyggande syfte övervaka företag och enskilda yrkesverksamma. Motionären framhåller att all övervakning innebär ett intrång i den personliga integriteten. Som regeringen framhåller är utgångspunkten att kameraövervakning endast utgör ett komplement till andra åtgärder, särskilt brottsförebyggande åtgärder. Kameraövervakning bör således inte ses som ett hjälpmedel som ska användas i stället för andra säkerhetsåtgärder eller förebyggande insatser. Om det är möjligt ska man alltså välja en mindre integritetskränkande åtgärd än kameraövervakning. Enligt utskottet ger regeringens lagförslag uttryck för en lämplig balans mellan nyttan med kameraövervakning och skyddet av den personliga integriteten. Som redan framgått innebär dessutom regeringens förslag att det på flera särskilt brottsutsatta platser blir lättare att bedriva kameraövervakning i brottsförebyggande syfte. Detta tillgodoser i någon mån önskemålen i de motioner som förespråkar en utökad brottsförebyggande kameraövervakning. Utskottet är sammanfattningsvis inte berett att ställa sig bakom vare sig de motioner som föreslår utökade möjligheter till övervakning i brottsförebyggande syfte eller den motion som anför att övervakningen bör minska. bör alltså avslå kommittémotionerna 2012/13:Ju22 (S) yrkande 1 och 2012/13:Ju373 (S) yrkande 8 samt motionerna 2012/13:Ju23 (SD) yrkande 1, 2012/13:Ju217 (SD), 2011/12:Ju209 (FP), 2011/12:Ju264 (M) yrkande 1 och 2012/13:K299 (M). Kameraövervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde Utskottets förslag i korthet antar regeringens förslag till reglering av kameraövervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde och avslår ett motionsyrkande om att det borde införas en anmälningsskyldighet för sådan övervakning. avslår också ett motionsyrkande med förslag till reglering för övervakning av arbetsplatser dit allmänheten inte har tillträde. Jämför reservation 14 (S, MP, V). är ett fåtal regler i lagen om allmän kameraövervakning tillämpliga vid övervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde, bl.a. den allmänna hänsynsregeln och reglerna om upplysningsplikt. Enligt gällande ordning kan emellertid även reglerna i personuppgiftslagen (1998:204) bli tillämpliga vid sådan övervakning. Normalt är således den s.k. missbruksregeln i 5 a § personuppgiftslagen tillämplig vid kameraövervakning. Detta innebär att övervakning är tillåten så länge den övervakades personliga integritet inte kränks. Den som bedriver övervakning i strid mot missbruksregeln kan bli skadeståndsskyldig och i vissa fall dömas till straff. Enligt regeringen (s. 77) bör förutsättningarna för kameraövervakning av en plats dit allmänheten inte har tillträde komma till uttryck på ett tydligare sätt än enligt missbruksregeln. Regeringen föreslår därför att kameraövervakning av en sådan plats ska vara tillåten om den övervakade samtycker till det. Den övervakade ska ha rätt att när som helst återkalla samtycket. Om ett samtycke återkallas ska ytterligare övervakning inte få ske. Kameraövervakning av en plats dit allmänheten inte har tillträde ska enligt förslaget dessutom få ske utan samtycke, om övervakningen behövs för vissa särskilda och berättigade ändamål och intresset av övervakningen väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli övervakad. Den som bedriver kameraövervakning ska dokumentera ändamålet med övervakningen och se till att övervakningen inte sker i större omfattning än vad som behövs för att tillgodose ändamålen. Definitionen av samtycke i den föreslagna lagen är densamma som enligt personuppgiftslagen. För att ett samtycke ska kunna läggas till grund för kameraövervakning ska det således vara fråga om en frivillig, särskild och otvetydig viljeyttring från den övervakade. Ett samtycke ska vara individuellt och endast berättiga till övervakning av den person som har samtyckt. Ett samtycke behöver inte vara skriftligt men förutsätter att den som ska övervakas fått information och fullt ut förstår innebörden av samtycket. Att ett samtycke ska vara frivilligt innebär att den som ska samtycka upplever att han eller hon har ett fritt val. Om ett samtycke återkallas bör inga ytterligare personuppgifter om den övervakade därefter få behandlas. Regeringen konstaterar (s. 80) att de krav som ställs på ett samtycke i praktiken begränsar utrymmet för att använda samtycke som grund för kameraövervakning. Om den övervakade står i ett beroendeförhållande till den som övervakar är det ofta inte möjligt att uppfylla kravet på frivillighet. Denna fråga aktualiseras t.ex. vid övervakning på arbetsplatser samt i fråga om elever i undervisning och brukare inom den sociala sektorn. Vidare vet den som kameraövervakar sällan i förväg vilka som kommer att övervakas, och det är därför svårt att begära och få ett samtycke innan övervakningen inleds. Även om de som kan komma att övervakas godkänner detta (t.ex. i samband med ett medlemskap i en förening eller liknande) kan ett samtycke när som helst återkallas, och då måste den ansvarige vara beredd att omgående upphöra med övervakningen. Kameraövervakning av en plats dit allmänheten inte har tillträde ska enligt förslaget få ske utan samtycke, om övervakningen behövs för att förebygga, avslöja eller utreda brott eller förhindra olyckor eller för andra berättigade ändamål och om intresset av övervakningen väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli övervakad, med särskilt beaktande av hur övervakningen ska utföras, om teknik som främjar skyddet av den enskildes personliga integritet används och vilket område som ska övervakas. Enligt regeringen bör det även när det gäller övervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde göras en avvägning mellan övervakningsintresset och den enskildes intresse av att inte övervakas. En reglering liknande den överviktsprincip som gäller vid tillståndsprövningen bör därför gälla även i fråga om kameraövervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde. När det gäller den närmare utformningen av regleringen anser inte regeringen (s. 80 f.) att de tillåtna ändamålen ska begränsas till sådana ändamål som är jämförliga med förebyggande av brott och förhindrande av olyckor eftersom det inte kan uteslutas att det finns andra berättigade ändamål för vilka övervakning bör vara tillåten. Enligt regeringens uppfattning bör det vara möjligt att övervaka platser dit allmänheten inte har tillträde för andra berättigade ändamål än de som särskilt anges i lagen, även om integritetsriskerna inte är helt försumbara. Regeringen föreslår därför att kameraövervakning ska få användas även för andra berättigade ändamål än de som särskilt räknas upp i lagen. Det kan t.ex. vara fråga om övervakning som behövs för att kontrollera en produktionsprocess och där enskilda kan komma att omfattas av övervakningen mer än tillfälligtvis. En förutsättning för att sådan övervakning ska få ske bör emellertid vara att övervakningsintresset väger tyngre än integritetsintresset. Dessutom ska övervakningen ske i enlighet med kraven i 24 § i förslaget till ny kameraövervakningslag, vilket t.ex. innebär att övervakningen inte får vara mer omfattande än vad som krävs med hänsyn till ändamålen. Regeringen framhåller att förslaget i denna del ansluter väl till regleringen i dataskyddsdirektivet och personuppgiftslagen som säger att personuppgifter får behandlas för ett ändamål som rör ett berättigat intresse hos den personuppgiftsansvarige, om detta intresse väger tyngre än den enskildes intresse av skydd mot kränkning av den personliga integriteten. Det bör enligt regeringen (s. 81 f.) framgå av lagen att kameraövervakning endast får ske för särskilda och berättigade ändamål. Motsvarande reglering finns i dataskyddsdirektivet och personuppgiftslagen, där det dessutom anges att personuppgifter endast får behandlas för uttryckligt angivna ändamål. För att säkerställa att ändamålet med övervakningen anges uttryckligen föreslår regeringen en bestämmelse om skyldighet att dokumentera ändamålet med övervakningen. Från integritetssynpunkt är det väsentligt att kameraövervakningen begränsas i möjligaste mån. Regeringen föreslår därför en bestämmelse som innebär att kameraövervakning inte får ske i större omfattning än vad som är nödvändigt för att uppnå syftet med övervakningen. Det innebär att en övervakningskamera ska riktas på ett sådant sätt att det område som övervakas inte är större än vad som behövs för att tillgodose ändamålet med övervakningen. Vidare innebär det att kameraövervakning ska begränsas i tiden på så sätt att övervakningen endast pågår så länge det är motiverat med hänsyn till ändamålen. I första hand ska den som bedriver övervakningen se till att uppfylla de krav som anges i lagen. När det gäller frågan om det borde finnas en skyldighet att anmäla kameraövervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde, konstaterar regeringen (s. 82) att det enligt gällande regler inte finns någon anmälningsplikt för sådan övervakning. Införandet av en anmälningsplikt skulle innebära en ny administrativ pålaga för företag och myndigheter. Enligt regeringens uppfattning har det inte framkommit tillräckligt starka skäl att införa en anmälningsskyldighet vid övervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde. Regeringen konstaterar vidare att med anledning av reformen av EU:s dataskyddsreglering förväntas en översyn av kameraövervakningslagstiftningen bli nödvändig. Regeringen ser anledning att i ett sådant sammanhang överväga om en anmälningsplikt bör införas för vissa platser dit allmänheten inte har tillträde, t.ex. skolors inomhusmiljöer. När det gäller övervakning av arbetsplatser anför regeringen (s. 83 f.) att mycket talar för att det i många situationer är tveksamt om ett samtycke som lämnas i ett anställningsförhållande kan anses vara frivilligt i den mening som avses i personuppgiftslagen. Denna uppfattning delades också av Utredningen om integritetsskydd i arbetslivet som föreslog en uttrycklig bestämmelse om att arbetsgivare inte får behandla en arbetstagares personuppgifter enbart med stöd av samtycke om ändamålet är att övervaka eller kontrollera (SOU 2009:44 s. 237 f.). Enligt förslaget ska sådan behandling bara vara tillåten om behandlingen vilar på någon annan rättslig grund enligt personuppgiftslagen. Enligt regeringen är det dock inte lämpligt att i detta lagstiftningsärende föregripa beredningen av den övergripande frågan om integritetsskydd i arbetslivet. Regeringen behandlar därför inte förslaget till särreglering av övervakning av arbetsplatser i propositionen. Med anledning av ett förslag från LO om att det bl.a. borde införas en bestämmelse om förhandlingsskyldighet när det gäller övervakning av arbetsplatser, erinrar regeringen om den förhandlingsrätt och förhandlingsskyldighet som följer av lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. Av arbetsmiljölagen (1977:1160) följer vidare att skyddsombud och skyddskommittéer ska informeras om viktiga förändringar av arbetsmiljön. Regeringen konstaterar i detta sammanhang också att det inte är möjligt att ersätta individens samtycke med ett godkännande från en arbetstagarorganisation. Detta beror på att enligt personuppgiftslagen och dataskyddsdirektivet ska ett samtycke ges av den registrerade själv. I kommittémotion 2012/13:Ju22 av m.fl. (S) yrkande 2 anför motionärerna att det borde finnas en anmälningsskyldighet även för kameraövervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde. Som skäl anges bl.a. att det nu är svårt att överblicka den totala användningen av övervakning i samhället och även att kontrollera att övervakningarna sker på rätt sätt. I yrkande 5 i samma motion anför motionärerna att skyddsnivån för arbetstagare borde höjas. Motionärerna föreslår en modell för övervakning av arbetsplatser (dit allmänheten inte har tillträde) som går ut på att den som avser att bedriva denna har ingått en skriftlig överenskommelse om övervakningen med skyddsombudet, skyddskommittén eller en organisation som företräder de anställda på arbetsplatsen. delar bedömningen att det är angeläget att det i den nya lagen tydliggörs när kameraövervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde får ske. Regeringens förslag och överväganden är enligt utskottet väl avvägda. Utskottet vill i denna del särskilt anknyta till bestämmelsen i den nya lagen om syftet med lagen och de allmänna krav som ska ställas på all kameraövervakning. Därtill kommer bestämmelserna om upplysning om kameraövervakning. När det gäller frågan om det bör införas en skyldighet att anmäla kameraövervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde till tillsynsmyndigheten anför utskottet följande. En anmälningsplikt skulle enligt utskottets mening kunna underlätta Datainspektionens tillsynsarbete. Ett införande av en anmälningsplikt skulle emellertid innebära en ny administrativ pålaga för företag och myndigheter. Utskottet noterar vidare att regeringen i propositionen hänvisar till den pågående översynen av EU:s dataskyddsreglering, att det efter denna översyn sannolikt kommer att finnas behov av att på nytt se över kameraövervakningslagstiftningen och att det då kan finnas anledning att återkomma till frågan om en anmälningsplikt bör införas. Utskottet anser, i likhet med regeringen, att det inte har framkommit tillräckligt starka skäl för att införa en anmälningsskyldighet vid övervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde. En annan fråga är om en skriftlig överenskommelse med företrädare för arbetstagarna motsvarande den som gäller för kameraövervakning av butiker bör införas vid övervakning av t.ex. arbetsplatser. Utskottet konstaterar att Utredningen om integritetsskydd i arbetslivet har lämnat förslag till en särskild lag om skyddet för den personliga integriteten i arbetslivet (SOU 2009:44). Detta arbete bör enligt utskottet inte föregripas. Utskottet välkomnar regeringens förslag till ny reglering av kameraövervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde. Den föreslagna regleringen är tydlig och förefaller vara enkel att tillämpa. Ur ett rättssäkerhets- och integritetsperspektiv är det särskilt positivt att de krav som ställs på den som bedriver kameraövervakning uttryckligen anges i lagen. Den föreslagna regleringen anger till att börja med att kameraövervakning är tillåten om den som ska övervakas har samtyckt till övervakningen. Av de skäl som regeringen pekar på är dock utrymmet för att använda samtycke som grund för övervakning i praktiken inte särskilt stort. Det behövs därför en uttrycklig reglering av sådan kameraövervakning som bedrivs på någon annan grund än samtycke. Utskottet anser att regeringens förslag i denna del är väl avvägt. Även när det gäller övervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde bör man alltså göra en avvägning mellan övervakningsintresset och den enskildes intresse av att inte övervakas. Utskottet tillstyrker utformningen av den föreslagna bestämmelsen, och det bör alltså vara möjligt att övervaka platser dit allmänheten inte har tillträde även för andra berättigade ändamål än de särskilt uppräknade ändamålen att förebygga, avslöja eller utreda brott eller förhindra olyckor. I likhet med regeringen och anser inte utskottet att det nu bör införas en anmälningsplikt för den aktuella typen av kameraövervakning. En sådan anmälningsplikt skulle visserligen, som påpekar, kunna underlätta Datainspektionens tillsynsarbete. Det skulle emellertid innebära en ny administrativ pålaga för företag och myndigheter. Dessutom kan det, som regeringen anför, finnas anledning att överväga frågor om anmälningsplikt i en kommande översyn av kameraövervakningslagstiftningen. Mot denna bakgrund föreslår utskottet att avslår kommittémotion 2012/13:Ju22 (S) yrkande 2. Utskottet avstyrker även förslaget i yrkande 5 i samma motion om att införa ett krav på en skriftlig överenskommelse för övervakning av arbetsplatser, i likhet med en sådan överenskommelse som krävs för kameraövervakning i butiker. Som regeringen anför bör man inte föregripa beredningen av förslagen i utredningen om integritetsskydd i arbetslivet. Behandling av material från kameraövervakning Utskottets förslag i korthet antar regeringens förslag om behandling av material från kameraövervakning. Det införs bl.a. ett förstärkt sekretesskydd för vissa kameraövervakningsuppgifter och en sekretessbrytande bestämmelse för utlämnande av uppgifter till bl.a. de brottsbekämpande myndigheterna för att förebygga brott. antar även regeringens förslag om att material från kameraövervakning av en plats dit allmänheten har tillträde ska få bevaras , och avslår en motion om att tiden borde förlängas . Jämför reservation 15 (SD). Offentlighet och sekretess m.m. Lagen om allmän kameraövervakning omfattar både kameraövervakning som utförs av det allmänna och övervakning som bedrivs av enskilda. Regeringens förslag innebär inte någon ändring i det avseendet. I fråga om kameraövervakning som utförs av det allmänna är regleringen om allmänna handlingars offentlighet i 2 kap. tryckfrihetsförordningen tillämplig. I propositionen redogör regeringen för denna reglering och även för vad som avses med sekretess (s. 96 f.). I propositionen föreslår regeringen (s. 98 f.) att sekretesskyddet förstärks för uppgifter som har hämtats in genom kameraövervakning. Enligt förslaget ska sekretess gälla för uppgifter om en enskilds personliga förhållanden som har inhämtats genom kameraövervakning, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Det införs därmed som huvudregel ett s.k. omvänt skaderekvisit, vilket innebär en presumtion för sekretess. Regeringen föreslår vidare en sekretessbrytande bestämmelse som gör det möjligt att lämna över sekretesskyddat kameraövervakningsmaterial till brottsbekämpande myndigheter och kommuner, om dessa behöver uppgifterna för att bekämpa brott eller förebygga en olycka. Krav på säkerhet vid kameraövervakning m.m.