bet · H001SfU11 · 2013-09-12 00:00:00 — 2012/13:SfU11 Kommunalt mottagande av ensamkommande barn Kommunalt mottagande av ensamkommande barn I betänkandet behandlar utskottet regeringens proposition 2012/13:162 Kommunalt mottagande av ensamkommande barn och två motioner som väckts med anledning av propositionen. Regeringen föreslår en ändring i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. så att kan anvisa ett ensamkommande barn till en kommun som ska ordna boendet även om kommunen inte har träffat en överenskommelse med om mottagande av ensamkommande barn. Förslaget innebär ingen förändring när det gäller ansvarsfördelningen mellan stat och kommun. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Utskottet tillstyrker regeringens förslag och avstyrker motionsyrkandena. Utskottet föreslår att ärendet avgörs efter endast en bordläggning. I betänkandet finns två reservationer (S och SD). Utskottets förslag till riksdagsbeslut Kommunalt mottagande av ensamkommande barn antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.m. Därmed bifaller proposition 2012/13:162 och avslår motion 2012/13:Sf16 av (SD). Reservation 1 (SD) Stöd till kommuner vid mottagande 2012/13:Sf15 av m.fl. (S). Reservation 2 (S) Utskottet föreslår att ärendet avgörs efter endast en bordläggning. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (S), (M), (M), (S), Finn (M), (S), (FP), Shadiye Heydari (S), (C), (S), (M), (KD), (SD), (S), (MP) och (V). Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att lämna förslag som utökar möjligheter att anvisa asylsökande ensamkommande barn till kommuner som inte har träffat någon överenskommelse om mottagande av sådana barn (dir. 2011:9). Utredningen överlämnade betänkandet Asylsökande ensamkommande barn En översyn av mottagandet (SOU 2011:64). Propositionen bygger på en överenskommelse mellan regeringen och de gröna. Lagrådet har yttrat sig över förslagen i propositionen. Regeringens lagförslag finns i bilaga 2, och de motionsyrkanden som behandlas i ärendet finns i bilaga 1. Kommunalt mottagande av ensamkommande barn Utskottets förslag i korthet bifaller regeringens förslag om utvidgade möjligheter att anvisa asylsökande ensamkommande barn till en kommun som inte har en överenskommelse med om mottagande av ensamkommande barn och avslår ett motionsyrkande om avslag på propositionen. avslår vidare ett motionsyrkande om stödet till kommunerna vid mottagande av ensamkommande barn. Jämför reservationerna 1 (SD) och 2 (S). övergick det praktiska ansvaret för mottagandet av asylsökande barn utan legal vårdnadshavare, s.k. ensamkommande barn, från till kommuner som träffat överenskommelser med om detta. Regleringen återfinns i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl., förkortad LMA. Enligt 1 § LMA är barn som vid ankomsten till är skilda från båda sina föräldrar eller från någon annan vuxen person ensamkommande barn och omfattas av särskilda bestämmelser i . har huvudansvaret för mottagandet av de utlänningar som omfattas av LMA och driver för detta ändamål förläggningar. får även uppdra åt andra att driva förläggningar. En kommun får anordna boenden för ensamkommande barn (2 § LMA). När det gäller ensamkommande barn ska anvisa en kommun som ska ordna barnets boende. I första hand ska anvisa en kommun som har träffat en överenskommelse med verket om mottagande av ensamkommande barn. Om det finns särskilda skäl kan anvisa ett ensamkommande barn även till en kommun utan avtal med verket (3 § LMA). Alla ensamkommande barn ska registreras vid en förläggning och svarar för att bistånd lämnas enligt LMA. I förordningen (2002:1118) om statlig ersättning för asylsökande m.fl. finns bestämmelser om kommuners och landstings rätt till ersättning för vissa kostnader för asylsökande och vissa andra utlänningar. En kommun har bl.a. rätt till ersättning för kostnader för transporter och kostnader för utredningar som görs enligt socialtjänstlagen. En kommun som har träffat en överenskommelse om mottagande av ensamkommande barn får också träffa en överenskommelse med om hur många platser för boende som kommunen ska hålla tillgängliga och därmed få ersättning för. I dessa fall har kommunen rätt till ersättning med ett visst belopp per överenskommen plats och därutöver med ett tillägg för varje belagd plats. När har anvisat en kommun ska den kommunen ordna boendet för det ensamkommande barnet i fråga. Barnet anses därefter vistas i den kommunen i den mening som avses i 2 a kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453). Mottagandet av ensamkommande barn Enligt regeringen har förutsättningarna för mottagandet av ensamkommande barn ändrats väsentligt sedan bestämmelserna infördes . Reglerna utformades utifrån ett antagande om att ca 400 ensamkommande barn skulle söka asyl i . Närmare 2 700 respektive 3 578 asylsökande ensamkommande barn kom till respektive 2012. Den senaste prognosen är att 4 000 ensamkommande barn kommer att ansöka om asyl i . Enligt propositionen bedömer att antalet ensamkommande barn inte kommer att minska . har det övergripande ansvaret för mottagande av asylsökande ensamkommande barn. Ansvaret för det praktiska mottagandet är dock gemensamt för alla kommuner. Av propositionen framgår att en majoritet av landets kommuner har träffat överenskommelser med om mottagande av ensamkommande barn. Ändå kan de ensamkommande barnen inte anvisas från ankomstkommunerna i så snabb takt som det var tänkt när reglerna infördes . Detta har enligt regeringen inneburit negativa konsekvenser för vissa av barnen när de vistats i tillfälliga boenden. Dessutom har det medfört att ankomstkommunerna behövt anordna dyra boenden till högre kostnader för staten. Regeringen anger att det trots de satsningar som gjorts, bl.a. med ett utökat uppdrag för länsstyrelserna, råder brist på platser i kommunerna. Reformen har således enligt propositionen inte fullt ut kunnat genomföras. Principen om barnets bästa i utlänningslagen (2005:716) gäller även för ensamkommande barn. Enligt regeringen är det bästa för barnet att snabbt bli anvisad en kommun som ordnar boende och god man samt utreder barnets behov av stöd. Bäst är att barnet anvisas till en kommun som har träffat en överenskommelse om mottagande med . Om det inte finns några lediga platser i en sådan kommun är det dock enligt regeringen bättre att barnet anvisas en plats i en kommun utan överenskommelse än att barnet blir kvar i ankomstkommunen. Möjligheterna till långsiktig planering är då klart bättre. Det finns en risk för att barnets behov av stöd inte kan tillgodoses tillräckligt om en ankomstkommun tvingas ta emot ett stort antal barn. måste därför enligt propositionen ges ökade möjligheter att anvisa ensamkommande barn till en kommun i omedelbar anslutning till att barnet ger sig till känna för en svensk myndighet. Enligt nuvarande ordning har möjlighet att anvisa barn till en kommun som saknar en överenskommelse om mottagande av ensamkommande barn bara om det finns särskilda skäl. Av propositionen framgår att i stort sett endast har använt sig av den möjligheten i fall då barnet har anhöriga i en kommun. Regeringens förslag medför en utvidgning av möjlighet att anvisa ett ensamkommande barn till en kommun som saknar en sådan överenskommelse genom att kravet på särskilda skäl tas bort. När ett barn har anvisats till en kommun måste barnet kunna räkna med att faktiskt tas emot i kommunen. Ett beslut om anvisning bör därför enligt propositionen inte vara överklagbart. Vid ett överklagande skulle barnet riskera att bli kvar i ankomstkommunen tills beslutet vinner laga kraft, alternativt tvingas flytta om överklagandet bifalls. En sådan ordning skulle enligt regeringen motverka syftet med snabba anvisningar, dvs. främja långsiktig planering och integration för de ensamkommande barnen, och kan därmed inte anses förenlig med principen om barnets bästa. Systemet för mottagandet måste vara både flexibelt och hållbart , och det är därför enligt regeringen inte lämpligt att i lag eller genom förarbetsuttalanden reglera hur anvisningarna i praktiken ska gå till, eller inom vilken tidsgräns de ska ske. Det framstår dock enligt regeringen som naturligt att strävar efter att anvisa barn så snart som det är möjligt och strävar efter en jämnare fördelning av ansvaret för de ensamkommande barnen i kommunerna. Det är vidare enligt regeringen viktigt att har väl fungerande metoder för samverkan med kommuner och att verket fastställer och tydligt redovisar vilka principer som ligger till grund för beslut om anvisning. I detta sammanhang är det enligt regeringen också viktigt att betona länsstyrelsernas samordnande uppdrag för ett välfungerande mottagande av de asylsökande ensamkommande barnen. Länsstyrelserna ska enligt regeringsuppdraget bl.a., under ledning av , verka för att det finns beredskap och kapacitet för mottagandet. Det kommunala självstyret och proportionalitetsprincipen Den s.k. proportionalitetsprincipen i 14 kap. 3 § regeringsformen innebär att en inskränkning i den kommunala självstyrelsen inte bör gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som ligger bakom den. Vid proportionalitetsbedömningen ska enligt propositionen dels en analys göras av de konsekvenser förslaget får för den kommunala självstyrelsen, dels en avvägning göras mellan de kommunala självstyrelseintressena och de nationella intressen som den föreslagna lagstiftningen ska tillgodose. Enligt regeringen kan anvisa barn till kommuner som saknar en överenskommelse om mottagande av ensamkommande barn. Propositionens förslag innebär således inte några helt nya obligatoriska skyldigheter för kommunerna. Förslaget påverkar inte heller uppgiftsfördelningen mellan staten och kommunerna. Däremot innebär den föreslagna bestämmelsen enligt regeringen att möjligheter att anvisa barn till kommuner som saknar en överenskommelse om mottagande ökar. Det kan därför enligt regeringen antas att fler barn kommer att anvisas till kommuner som saknar en överenskommelse om mottagande med . Enligt regeringen påverkas således kommunernas handlingsutrymme av förslaget, vilket innebär att den föreslagna ordningen kommer att utgöra en viss inskränkning i det kommunala självstyret. Vid en proportionalitetsbedömning anser regeringen att det vid en avvägning mellan det starka allmänna intresset av att se till att mottagandet av de ensamkommande barnen fungerar och kommunernas intresse av att den kommunala självstyrelsen inte inskränks ytterligare är tydligt att det allmänna intresset väger över. Enligt har vid varje given tidpunkt i genomsnitt 500 barn befunnit sig i tillfälliga boenden i ankomstkommuner. Den genomsnittliga kostnaden för dessa boenden har enligt regeringen beräknats till ca per barn och dygn. Schablonersättningen för en belagd plats i en kommun med en överenskommelse om mottagande är . Eftersom kostnaderna för tillfälligt boende i ankomstkommunen är högre än schablonersättningen för en plats i en anvisningskommun, kommer förslagen enligt regeringen att innebära en minskning av statens utgifter. I övrigt bedömer regeringen att förslaget inte medför några kostnadsmässiga konsekvenser för kommuner, landsting, företag eller andra enskilda. Propositionens förslag innebär enligt regeringen i sig ingen förändring av statens ersättning till kommunerna. Regeringen uppger att avsikten är att se över förordningen om statlig ersättning för asylsökande m.fl. med inriktningen att ändra förordningen så att ersättning alltid betalas ut med ett schablonbelopp oberoende av om kommunen i fråga har träffat en överenskommelse om mottagande av ensamkommande barn eller inte. I kommittémotion 2012/13:Sf15 av m.fl. (S) begärs ett tillkännagivande om hur stödet till kommunerna ska utformas så att mottagandet kan ske med kvalitet i alla landets kommuner. Motionärerna anser att alla kommuner ska ta ett solidariskt ansvar för flyktingmottagandet i allmänhet och ensamkommande barn i synnerhet. Kommunerna måste få bättre förutsättningar att ha en god framförhållning och ges ett tydligare stöd i uppdraget att ge ensamkommande barn en bra start i . Etableringen av boenden av privata aktörer utan samverkan med kommunen gör det svårt för kommunen att leverera det som behövs i form av skola och fritidsaktiviteter. måste finnas tillgänglig som en aktör och dialogen utvecklas. I motion 2012/13:Sf16 av (SD) yrkas avslag på propositionen. Förslaget skulle medföra att det blir lättare för att placera ensamkommande barn i kommuner utan avtal. Motionären menar att detta undergräver hela idén med att låta varje kommun själv bestämma över sitt flyktingmottagande. Mottagandet av ensamkommande barn Utskottet vill framhålla att utlänningslagens portalparagraf om barnets bästa ska genomsyra hela asylprocessen, vilket även innefattar mottagandet av ensamkommande barn. Enligt utskottet är det extra viktigt att ensamkommande barn tas emot på ett så bra sätt som möjligt. De befinner sig i en utsatt situation och kan vara i behov av omfattande stöd och hjälp. Utskottet konstaterar att regeringen har arbetat aktivt för att motverka bristen på mottagningskommuner för ensamkommande barn och att ett antal åtgärder har genomförts för att förbättra mottagandet för dessa barn. Utskottet anser liksom regeringen att det är bättre att ett barn anvisas en plats i en kommun utan överenskommelse än att barnet blir kvar i ett tillfälligt boende i en ankomstkommun. Möjligheterna till långsiktig planering är klart bättre om barnet blir anvisad till en kommun även om kommunen i fråga saknar en överenskommelse om mottagande. Således delar utskottet regeringens bedömning att , för att på bästa möjliga sätt kunna beakta principen om barnets bästa, måste ges ökade möjligheter att anvisa ensamkommande barn till en kommun. Kravet på särskilda skäl för att få anvisa ett ensamkommande barn till en kommun utan överenskommelse om mottagande bör därför tas bort. Utskottet instämmer även i regeringens bedömning att ett beslut om anvisning till en kommun inte ska kunna gå att överklaga. Med det sagda tillstyrker utskottet propositionen och avstyrker motion 2012/13:Sf16 (SD). När det gäller stödet till kommunerna noterar utskottet att regeringen har för avsikt att föreslå åtgärder för ett jämnare mottagande av flyktingar och rättvisare ersättning till kommunerna i budgetpropositionen . Utskottet anser att det är viktigt att har väl fungerande metoder för samverkan med kommunerna, inte minst för att förbättra situationen för de ensamkommande barnens mottagande. Utskottet vill även peka på att regeringen har gett länsstyrelserna ett samordnande uppdrag för att få ett välfungerande mottagande av de asylsökande ensamkommande barnen. Enligt utskottets mening saknas skäl för att nu göra ett tillkännagivande i enlighet med motion 2012/13:Sf15 (S). Motionen avstyrks därför. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Kommunalt mottagande av ensamkommande barn, punkt 1 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: avslår regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.m. 2012/13:Sf16 av (SD) och avslår proposition 2012/13:162. Förslaget skulle medföra att det blir lättare för att placera ensamkommande barn i kommuner utan avtal. Detta undergräver hela idén med att låta varje kommun själv bestämma över sitt flyktingmottagande. Regeringens förslag bör därför avslås. Stöd till kommuner vid mottagande, punkt 2 (S) av (S), (S), (S), Shadiye Heydari (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2012/13:Sf15 av m.fl. (S). Alla kommuner ska ta ett solidariskt ansvar för flyktingmottagandet i allmänhet och ensamkommande barn i synnerhet. Stödet till kommunerna måste dock utformas så att mottagandet kan ske med kvalitet i alla landets kommuner. Kommunerna måste få bättre förutsättningar att ha en god framförhållning och ges ett tydligare stöd i uppdraget att ge ensamkommande barn en bra start i . Bland annat bör finnas tillgänglig som en aktör och dialogen utvecklas. Regeringen bör återkomma med förslag i enlighet med detta. Förteckning över behandlade förslag Proposition 2012/13:162 Kommunalt mottagande av ensamkommande barn: antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. 2012/13:Sf15 av m.fl. (S): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma till om hur stödet till kommunerna ska utformas så att mottagandet kan ske med kvalitet i alla landets kommuner. 2012/13:Sf16 av (SD): avslår proposition 2012/13:162 Kommunalt mottagande av ensamkommande barn. Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 2 från Socialdemokraterna.Under senare år har antalet barn som kommer till utan ordinarie vårdnadshavare, så kallade ensamkommande barn, ökat. Det är barn som har tvingats lämna sitt hemland, sin familj, och som bär på fruktansvärda upplevelser när de anländer till . Den stora gruppen som kommer kommer inte oväntat från , och Somalia.För att inte dessa barn ska fastna i de ankomstkommuner som finns har åtgärder satts in för att tillsammans med kommuner förhandla fram platser i landet. Resultatet av dessa överenskommelser kan inte sägas vara tillfredsställande, då platserna är alldeles för få som fördelningen över landet är ojämn. Det finns kommuner som inte tar emot några barn alls. är en av de kommuner som utmärker sig.Socialdemokraternas utgångspunkt är att barnens bästa ska vara vägledande vid alla beslut som rör barn. Vi menar också att kommunerna ska ta ett solidariskt ansvar för flyktingmottagandet i allmänhet och för ensamkommande barn i synnerhet. Det är landet som helhet som ska ta emot flyktingar och asylsökande, inte enskilda kommuner.Herr talman! Lagstiftningen som kommer på plats kan vara ett verktyg för att nå målet att alla kommuner ska ha ett avtal med . Men även om de kommuner som inte har frivilliga överenskommelser med sluter avtal om att ta emot ensamkommande barn löser inte det den centrala frågan om omfattande platsbrist och ojämn fördelning över landet och mellan kommuner. Vi vet att många av de kommuner som har avtal också får ta emot många barn som kommer med familjeanknytning och direkt blir placerade i kommunen utan att man för den skull har tecknat avtal om just det enskilda barnet.För att lyckas med de här utmaningarna krävs att regeringen vågar se att det finns ett reellt problem kring mottagandet. Kommuner vill och försöker på ett aktivt sätt bidra till flyktingmottagande så att nyanlända ges bästa möjligheter till etablering i form av boende, skola, jobb och annat samhällsliv, men man saknar tillräckligt stöd och förutsättningar för det.Man kan fråga sig om inte borde ha ett större ansvar för den samverkan som borde ske. Privata företag och privatpersoner som startar etablering av boenden utan samverkan med kommuner gör nämligen att det blir svårt att förutse vad som behövs i form av skolor och fritidsaktiviteter. Från socialförsäkringsutskottet har många enskilt varit och besökt kommuner där vi på plats har kunnat se hur man kämpar med att försöka få till verksamheten på ett bra sätt, men där dialogen mellan de privata företagen och privatpersonerna är något begränsad, om man uttrycker sig försiktigt.Herr talman! måste finnas tillgängligt som en aktör i det arbete som kommunerna gör och ha en dialog för att skapa förtroende. Ska det fungera måste kommunerna ges en bättre framförhållning och tydligare stöd i uppdraget att ge ensamkommande barn en bra start i . I avvaktan på att detta helhetsgrepp tas och får avsedd effekt har vi socialdemokrater föreslagit en solidaritetsbonus som på kort sikt kan ge avlastning för de kommuner som tar det största ansvaret för flyktingmottagandet.Herr talman! Vi socialdemokrater vill göra FN:s konvention om barns rättigheter, den så kallade , till svensk lag för att barns rättigheter ska tas på allvar. Barn som bor i ska ha samma rättigheter. Det gäller även barn som har kommit till som flyktingar och sökt asyl här, antingen tillsammans med sin familj eller ensamkommande. Vi debatterar socialförsäkringsutskottets betänkande 11, Kommunalt mottagande av ensamkommande barn. I den mån det verkligen är barn vi talar om, alltså inte vuxna som påstår sig vara barn, ska man självklart alltid vara eftertänksam när man som vi gör här i tar beslut som påverkar barns framtid och möjligheter. Det är viktigt att försöka reda ut vad som är bäst för barnen.Det finns också en annan faktor som vi måste ta hänsyn till. Det är kommunerna. fungerar det så att det finns två olika avtal som en kommun kan sluta med , avtal om ankomstkommun och avtal om anvisningskommun.Med ankomstkommun menas att kommunen är ansvarig för mottagandet och ska erbjuda både omsorg och boende tills barnet kan placeras i en annan kommun. Boendet i ankomstkommunen syftar främst till att vara en tillfällig lösning. Det finns nio ankomstkommuner där har kontor och ensamkommande barn kan söka asyl.Med anvisningskommuner menas att det är i någon av dem som barnen sedan ska placeras ut som en mer permanent lösning. Det är 231 kommuner av 290 som genom avtal med är anvisningskommuner. Kommunerna har genom det här systemet möjlighet att i demokratisk ordning själva välja och besluta om de kan ta emot flyktingbarn och erbjuda det stöd som barnen sannolikt behöver.Frågan man måste ställa sig är då vilka som bäst vet vilka förutsättningar som finns i de olika kommunerna. Jag tror att det är kommunerna själva, inte staten eller Migrationsverket.Betänkandet som vi debatterar här baseras på regeringens proposition nr 162 /13, Kommunalt mottagande av ensamkommande barn. Syftet med propositionen är att frångå kommunernas självbestämmanderätt i fråga om huruvida en kommun själv finner det möjligt att ta emot flyktingar. De undantag som finns går ut på att kan anvisa flyktingbarn till en kommun utan avtal om särskilda skäl föreligger. Med det menas exempelvis att om flyktingbarn har nära anhöriga i en kommun som saknar avtal med kan verket anvisa barnet till den kommunen. Det är villkoret "särskilda skäl" som regeringen i sin proposition vill ta bort och öppna upp för en godtycklig utstationering.För att sammanfatta min åsikt i frågan anser jag bland annat att förslaget strider mot det kommunala självstyret. Enligt närhetsprincipen, principen om att beslut ska fattas på lägsta ändamålsenliga nivå, så nära medborgarna som möjligt, ska kommunerna själva besluta om huruvida det finns möjlighet att hjälpa flyktingar i sin egen kommun. Jag anser vidare att förslaget riskerar att missgynna även barnen. Precis som jag tidigare nämnde finns det en anledning till att vissa kommuner väljer att inte teckna avtal med . I många fall är jag övertygad om att kommunerna har fattat besluten mot bakgrund av vad de anser sig kunna garantera för stöd, omsorg med mera.Nu finns säkert politiker som vill hävda att dagens beslut inte kommer att påverka särskilt mycket, att det handlar om bara några få barn som ryms inom redan befintliga budgetramar och så vidare. Men man ska också ha klart för sig att , 2012, kom 3 600 ensamkommande flyktingbarn till , och det finns ingenting som tyder på att siffran kommer att minska . Tvärtom räknas det med ungefär 4 000 , och det finns ingen anledning att tro att siffran kommer att minska under överskådlig tid.Jag tror i och för sig inte att alla barn som kommer hit kommer att hamna i kommuner som saknar avtal, men genom att godta förslaget kan vid platsbrist portionera ut en stor mängd asylsökande till kommuner som inte är förberedda och helt enkelt saknar förutsättningar för att göra det på ett bra sätt. Det skulle inte vara av godo för någon part.