bet · H101SfU1 · 2013-12-02 00:00:00 — Men de flesta arbetsgivare tar ett stort ansvar.För det andra vet vi att det är lättare att ta det ansvaret - av kunskap, av rädsla eller av andra skäl - när det gäller somatiska sjukdomar än vid psykisk ohälsa. Där har vi en stor utmaning framför oss, att vi alla som arbetskamrater, som chefer och som arbetsgivare möter människor som kommer tillbaka vid psykisk ohälsa på samma fina sätt som vi ofta möter människor som kommer tillbaka efter sjukskrivning av helt andra skäl. Det är en lång väg kvar där. Det är jag den förste att säga.Jag vill också säga att män och kvinnor på goda grunder har höga, ofta lika höga, förväntningar på att bidra i det svenska arbetslivet. Det är min absoluta övertygelse. Därför måste också män och kvinnor ha samma höga förväntningar på att ta ansvar i alla andra av livets viktiga områden.Om vi ska förvänta oss att kvinnor tar lika stort ansvar som män i arbetslivet måste män ta lika stort ansvar som kvinnor för familjeliv, för barn och för allting annat. Där är vi inte. Det enda jag försökte säga var att jag inte alls är säker på att lösningen på detta långvariga och stora problem heter kvoterad föräldraförsäkring.För det tredje, herr talman, gäller det rehabiliteringsgarantins insatser vid psykisk ohälsa och det faktum att vi har anslagit rätt stora summor för att pröva olika insatser med KBT och med multimodala behandlingar. Vi har helt enkelt vilat oss i riktlinjer om var det finns evidens.Vi har inte någon egen ståndpunkt i fråga om vilka medicinska behandlingar som ska användas. Vi har använt de socialstyrelseriktlinjer för evidens som finns.Det här utvärderas , och det kommer en slutrapport . I dagens betänkande om utgiftsområde 10 behandlas också frågan om arbetsskadeförsäkringen. Eftersom så förtjänstfullt har talat om rehabilitering och sjukförsäkringar tänkte jag fokusera på bland annat arbetsskadeförsäkringen.Grundtanken med arbetsskadeförsäkringen är att individer som får en skada eller sjukdom som orsakats av arbete inte ska drabbas ekonomiskt. Dess värre är det en försäkring som många inte längre uppfattar som vare sig jämställd, jämlik eller rättssäker.Inspektionen för socialförsäkringen har tidigare rapporterat att i ärenden där prövade om sjukdom orsakats genom skadlig inverkan i arbetet bifölls färre ansökningar från kvinnor än ansökningar från män.I sin rapport konstaterar ISF: "Det förekommer att yrkestitel och diagnos är avgörande för rätten till livränta. Den försäkrade saknar information om för vilka yrken och besvär det inte görs någon individuell prövning. Därmed blir beslutet om livränta oförutsägbart och rättsosäkert för den försäkrade." Vi har alltså en rättsosäker arbetsskadeförsäkring.Antalet individer som ansöker om och beviljas livränta på grund av arbetssjukdom har minskat markant sedan sjukförsäkringen förändrades. Vi anser därför att det är viktigt att granska hur förändringarna i sjukförsäkringen har påverkat både ansökningar om ersättning och handläggning av arbetsskadeförsäkringen. Är man utförsäkrad betraktas man ju inte som sjuk längre.Herr talman! När det visar sig att inte längre gör några arbetsplatsutredningar mer än i undantagsfall är det inte så konstigt att många upplever att arbetsskadeförsäkringen inte tas på allvar. Arbetsskadeförsäkringen ska ju ge ersättning till den som drabbas av en skada på eller på väg till eller från arbetsplatsen. Det verkar ju märkligt om då inte besöker arbetsplatsen för att se vad som har orsakat skadan.Försäkringen ska ersätta kostnader eller inkomstförlust som beror på olycksfall eller skada som på annat sätt orsakats av arbetet. Det kan vara livränta, kostnader för tandvård, särskilda hjälpmedel eller vård utomlands. Även efterlevande kan få ersättning.Alla som förvärvsarbetar omfattas av arbetsskadeförsäkringen, oavsett om man är anställd, uppdragstagare eller egen företagare. Men som sagt, många upplever att försäkringen inte är rättssäker när man trots skada inte får den godkänd.Försäkringskassan har i många avseenden valt att fokusera på konkurrerande orsaker i stället för att titta på grundorsaken till sjukfrånvaron. Om någon har haft ont i ryggen tittar man på vad den gör i stället för att faktiskt besöka arbetsplatsen.För kvinnor som jobbar inom vården är det närmast omöjligt att få en arbetsskada eller arbetssjukdom godkänd. Arbetsskadeförsäkringen kan alltså knappast uppfattas som jämställd när skador som kvinnor oftare än män råkar ut för är svårare att få ersättning för än skador som män traditionellt drabbas av.De förändringar som gjordes i lagstiftningen 2002, med mildrad bevisbörda i syfte att det skulle bli enklare att få en arbetsskada godkänd och att kvinnors skador skulle omfattas i högre grad, har inte fått det genomslag som vi i tyckte att det skulle få.Förutom rapporten från visar och granskningar av handläggningen av arbetsskadeförsäkringen att det finns tydliga brister i rättssäkerhet och att kvinnor missgynnas vid bedömning av arbetsskadeanmälan. Det är alltså tre viktiga instanser som har konstaterat det, och vi har lyft fram frågan.Det man nu har valt att göra från regeringens sida är att lägga in det här i för att slippa hantera politiska förslag här i . Det tycker jag är tråkigt.Vår slutsats är att dagens arbetsskadeförsäkring behöver förändras för att bli jämställd, rättssäker och bättre anpassad arbetsliv, bland annat när det gäller psykisk ohälsa på grund av arbete. Det behövs en reformering av arbetsskadeförsäkringen. Problemen med handläggning och tillämpning av arbetsskadeförsäkringen måste tas på allvar, och förslag om en reformerad arbetsskadeförsäkring bör tas fram skyndsamt. Det bör alltså ske omgående!Herr talman! Jag tänker gå vidare till ännu en fråga som hanteras i betänkandet och prata om förrehabilitering.Förrehabilitering är till för att personer som har en lång sjukskrivningsperiod bakom sig ska få bättre förutsättningar att klara arbetslivsinriktad rehabilitering. För att nå dit måste man nämligen få möjlighet att stärka sig själv.Detta har prövats på ett antal folkhögskolor runt om i landet. En utvärdering av projekt på tio folkhögskolor som skett i samverkan med och Arbetsförmedlingen visar ett positivt resultat. Vi anser att frågan om hur verksamheter liknande förrehabiliteringsprojekt ska göras mer permanenta ska utredas.Jag träffade , som prövat förrehabilitering efter mycket lång sjukskrivning. Det är slående hur positivt det har varit för henne och många andra - något som även och Arbetsförmedlingen sett i sina utvärderingar.Därför är det inte så konstigt att Arbetsförmedlingen skickade in en begäran till regeringen om önskade förändringar av regleringsbrev och förordningar. Arbetsförmedlingens begäran kom efter att frågan beretts gemensamt med och Folkbildningsrådet.Goda erfarenheter från studiemotiverande folkhögskolekurs och ett EU-finansierat projekt med förrehabilitering gör att Arbetsförmedlingen vill kunna erbjuda liknande insatser för en vidgad målgrupp.Arbetsförmedlingen bedömde att de här två förslagen skulle kunna rymmas inom beviljade anslag till arbetsmarknadspolitiken.Man kan tycka att det här borde vara enkelt för regeringen att göra. Döm om min förvåning när de borgerliga partierna nöjer sig med ett torftigt svar från arbetsmarknadsministern och en interpellationsdebatt och när de med hänvisning till det anser att vår motion är tillgodosedd. Jag har nämligen uppfattat att det har funnits en bred enighet här i kammaren om att förrehabilitering är en bra verksamhet.För inte så länge sedan - någon timme sedan, tror jag att det var - sade att hon vill ha det här på plats . Då blir frågan varför man inte stödjer vårt förslag om förrehabilitering. Om menar allvar borde man få regeringen att agera nu och inte nöja sig med att arbetsmarknadsministern står i kammare och säger att Arbetsförmedlingen kan upphandla det här.När Arbetsförmedlingen vill ha en ändring i sitt regleringsbrev tycker regeringen att den i stället ska upphandla en metod som är unik för folkhögskolor. Om det är folkhögskolorna själva som gör projektet och är duktiga på sitt arbete, hur ska man då kunna upphandla det? Och om Arbetsförmedlingen hade tyckt att det gick att upphandla hade den naturligtvis valt att göra det. valde den i stället att vända sig till regeringen och säga: Gör en ändring i vårt regleringsbrev, så kan vi hjälpa fler personer som står långt från arbetsmarknaden att komma tillbaka.Min fråga till , , Finn och är alltså: Hur tänker ni? Hur tänker ni informera regeringen så att den förstår vad förrehabilitering egentligen handlar om?Jag har överlämnat till arbetsmarknadsministern de projekt och forskningsrapporter som fanns och som vi i socialförsäkringsutskottet har fått ta del av. Men jag hoppas att även andra får ta del av detta, för det räcker inte att har fått ta del av det. Det kanske är socialförsäkringsministern eller finansministern; vad vet jag. Det kanske Finn kan svara på.Jag ser att de uppenbarligen är intresserade av diskutera sinsemellan. Men, herr talman, det vore intressant om åtminstone någon av dem kunde bemöda sig att svara på min fråga.Jag hoppas att de borgerliga ledamöterna snabbt sätter sig med ansvariga ministrar och försöker lösa frågan om förrehabiliteringens fortsättning. Frågan är alldeles för viktig för att slarvas bort. Människor som behöver hjälp och stöd för att komma tillbaka till arbetet ska också kunna få det. Givetvis ska få svar på sina frågor. Det är faktiskt av artighetsskäl man ska ge svar.Eva-Lena tar upp arbetsskadeförsäkringen och säger att man måste göra någonting åt den. Det är ju precis det vi gör i den parlamentariska socialförsäkringsutredningen. Vi har den på våra bord just nu; den är i allra högsta grad oerhört aktuell.Vi är inne i ett förhandlingsläge, för vi har ju olika ingångsparametrar i den här frågan. Men alla är vi överens om att vi ska få en arbetsskadeförsäkring som bättre tar till vara alla arbetsskador som finns.Vi är väl medvetna om de brister när det gäller arbetsskadeförsäkringen som tar upp i sitt anförande, inte minst när det gäller kvinnor och de sjukdomar som kvinnor uppvisar.Jag undrar, : Skulle du mitt under en förhandling ställa dig och blotta dig inför alla och tala om exakt vad du tycker och avser? Skulle du vilja att vi har en förhandling här i kammaren? Det är ju inte så det går till när vi ska skapa bättre förutsättningar.När det gäller förrehab är det minst tre ministrar som är involverade. Det är utbildningsministern, arbetsmarknadsministern, socialförsäkringsministern och säkert fler. Då är det viktigt att vi lyssnar på vad säger om olika rehabiliteringsmetoder. Detta får vi återkomma till, eller vill du att vi bara ska ta saker rätt upp och ned utan att ha definitiv evidens bakom metoderna? Vi ska nog inte stå här och förhandla. Däremot finns det en rapport från mig som har lämnats över till , och det finns en rapport från om arbetsskadeförsäkringen. I vissa avseenden delar jag och synen på hur vi borde förändra arbetsskadeförsäkringen. Det vill få på plats är en rättssäker och jämställd arbetsskadeförsäkring. Den förändring som gjorde 2002 har ju inte resulterat i det vi vill åstadkomma. Jag har inte tålamod att vänta . Det är detta jag försöker säga. Jag hoppas att och de andra i ska komma till rätta med den här frågan, men jag är inte säker på att ni kommer att lyckas med det. Precis som du säger är det en förhandlingsfråga, och jag vet att det finns de som vill privatisera försäkringen.När det gäller förrehabilitering vet jag att det är flera ministrar som är inblandade, men jag tog upp det specifika fallet där Arbetsförmedlingen sade att man kunde göra något jättebra av detta och lämnade in en skrivelse till regeringen . Det är märkligt att inte kan svara på frågan. När vi har en debatt säger arbetsmarknadsministern: kan inte Arbetsförmedlingen upphandla frågan? Då har man ju inte ens förstått vad det handlar om!Jag vill påminna om att vi tillsammans träffade projektet om förrehabilitering, och jag har uppfattat att är genuint engagerad i frågan och verkligen tycker att detta är viktigt. Men att då skjuta det hela och försätta verksamheten i en svår situation tycker jag inte är hållbart. Min fråga till är därför: Är du verkligen nöjd med hur regeringen har hanterat frågan? Låt mig komma tillbaka till detta med arbetsskadeförsäkringen. Jag har uppfattat det som att är okunnig i frågan. Vi har haft massor med olika synpunkter på hur vi ska lösa detta. Det är många utredningar och rapporter som har skrivits. Vi har delgivits enormt mycket material. Jag kan lova att ingenting har gått oss förbi.Vi är positiva till att göra en förbättring, givetvis, men jag kan här inte stå och lova vad resultatet kommer att bli. får tala med sina representanter i den parlamentariska socialförsäkringsutredningen och fråga dem. För inte ska väl de behöva gå upp i debatten och bemöta det säger och förklara för henne i kammaren vad Socialdemokraterna har för ingång i arbetsskadeförsäkringen och det vi ska komma fram till?Jag tror att jag å allas vägnar kan lova - förbjude om jag gör fel - att vi alla har en ärlig avsikt att komma fram till ett bra förslag. När det gäller förrehab har jag varit med sedan den diskussionen började. Jag tycker att det är ett bra förslag. Jag har tagit del av den evidens som finns på området. Men jag och kan ju inte stå här och tala om vad det är för olika metoder som ska gälla. Eller ska vi i utskottet peka ut exakt vilka metoder som ska föreligga när det gäller sjukförsäkringen i betänkanden här i ? Det kan väl ändå inte mena? Jag blev politiskt aktiv just på grund av arbetsskadeförsäkringen. Att jag skulle vara okunnig i frågan stämmer inte alls.Tomas sitter i . Han och jag och övriga socialdemokrater här i kammaren har skrivit en motion där vi pekar på att vi vill ha en förändring av arbetsskadeförsäkringen, och vi vill att hanterar det . Vi har dessutom skrivit en motion och påpekat att vi vill ha en verksamhet med förrehabilitering. Det besvarar med att vi har fått ett interpellationssvar från arbetsmarknadsministern, och det ska vi nöja oss med. Det är helt häpnadsväckande!Som politiker tycker jag att det är viktigt att vi tar ställning till politiska förslag. Vi vill ju åstadkomma någonting. Annars skulle vi inte väcka motioner här i . På samma sätt som regeringen lägger fram förslag kommer vi att svara på förslagen och säga vad vi vill åstadkomma. Sedan vill vi ge myndigheten uppdrag utifrån den politiken. Om tycker att det är konstigt tycker jag att det är ännu konstigare att hon vill vara politiker om hon inte vill vara med och styra och påverka samhället. Jag vill göra det, och det är därför vi lägger fram förslag här i . Mycket har sagts här . Detta är ett stort och viktigt utgiftsområde. Under anslaget Bidrag för sjukskrivningsprocesser finns bland annat ett anslag till aktörer i sjukskrivningsprocessen, till exempel och Arbetsförmedlingen, som får över 700 miljoner plus 280 miljoner till samverkan enligt lagen om finansiell samordning, den så kallade Finsam.Jag brukar kalla dessa olika samverkansformer för "tvåsam" och "fyrsam" för att hålla dem isär. Det jag vill prata om här är Finsam, eller "fyrsam".Lagen om finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser infördes , och syftet är att ge ytterligare möjligheter till samverkan inom rehabiliteringsområdet. Det är viktigt att samarbete sker mellan olika myndigheter i akt och mening att kunna ge rehabilitering på ett bra sätt och i ett tidigt skede.Samarbetet sker mellan , Arbetsförmedlingen, respektive landsting och kommuner och fick 2012 ett eget anslag, vilket förbättrade kontinuiteten och överblickbarheten. Förut utgjorde anslaget av sjukpenninganslaget, och det varierade och gick dessutom ned, och då blev det mindre pengar till Finsam. 2014 är förslaget till anslag 280 miljoner.Herr talman! Denna summa utgör av resurserna, då enligt lagen respektive landsting och kommun ska bidra med lika mycket, så den totala satsningen på samordnad rehabilitering i landet uppgår till 560 miljoner. Av statens avsatta medel på 280 miljoner har 2013 fördelats mellan de olika förbunden, och 7 miljoner har använts för olika administrativa kostnader hos Försäkringskassan.Finansiell samordning bedrivs av samordningsförbund och är en frivillig samverkan. finns 82 samordningsförbund i 222 av landets 290 kommuner. Målgruppen är individer som är i behov av samordnade rehabiliteringsinsatser och som ofta befinner sig långt från arbetsmarknaden. En prioriterad grupp är unga med aktivitetsersättning. Ett samarbete mellan olika myndigheter på statlig nivå, landstingsnivå och nivå har sina sidor i början, när man startar sådana här förbund, men när det väl fungerar är mycket vunnet. Inspektionen för socialförsäkringen påpekar i sin rapport rehabiliteringsinsatser i samverkan att detta skapar förutsättningar för att kunna erbjuda fler personer stöd och aktivitet samt att insatser kan ske i ett tidigare skede. Detta ser jag på nära håll, då jag har varit med om att starta upp ett samordningsförbund där jag än är kvar som ordförande. Inspektionen för socialförsäkringen menar - och utskottet håller med - att det är viktigt att den här modellen fortsätter att utvecklas.Herr talman! Ett problem som måste lösas är hur utvärdering och uppföljning ska ske. Det är svårt att rent statistiskt påvisa vad som hade hänt med deltagarna om de inte hade deltagit i en insats, det vill säga det finns ingen kontrollgrupp, som det heter på statistikspråk.Det är också så att en del förbund är ganska små, det vill säga det är svårt att få relevant statistik, då antalet deltagare per insats är för litet för att man ska nå en statistisk säkerhet. Men samverkansmodellen fungerar väl på de allra flesta håll och är väl värd att fortsätta att utveckla.Då nya förbund fortlöpande startar upp blir det mindre pengar per förbund vid samma anslagssumma. I budgeten förtydligas det nu att hela anslaget i fortsättningen ska fördelas till förbunden, men begränsas de administrativa kostnaderna till 3 miljoner. Detta innebär ett tillskott till förbunden, och pengarna gör god nytta där. Jag välkomnar att vi är överens över blockgränserna på den punkten.Jag välkomnar alltså utskottets förtydligande på denna punkt och ser fram emot ett fortsatt utvecklande av samverkansmodellen, som jag tror på. Jag tror att den är bra för de inblandade myndigheterna samt för de personer som nås av rehabiliteringsinsatserna via samordningsförbunden.Jag noterar med glädje att regeringen avser att genom uppdrag till säkerställa att detta samarbete fortsätter att utvecklas. Jag vill börja med att yrka bifall till reservationerna 7, 12 och 14.Sjukförsäkringen bygger på den grundläggande principen att alla är med och bidrar till en gemensam försäkring, och alla har samma rätt att få del av den när man behöver den. Vi finansierar den gemensamt genom arbete och avgifter på lönen, och alla kan lita på att den träder in när man behöver den.Sjukkassan och arbetslöshetskassan har varit viktiga för utveckling som välfärdsland. Välfungerande socialförsäkringar bidrar till en förbättrad omställningsförmåga på arbetsmarknaden.Herr talman! I är det alltför många som står långt från arbetsmarknaden på grund av ohälsa. Som sagt: Ingen önskar sig att drabbas av cancer eller råka ut för en olycka. De flesta av oss har förmånen att få vara friska och ha ett arbete under den största delen av vårt liv.Ohälsa är faktiskt en klassfråga. Det finns olika faktorer som spelar roll: var man bor, var man är född, vilken utbildning man har och självklart vilken typ av arbete man har. Men för den som har oturen att bli sjuk vill vi ha en sjukförsäkring som ger både snabb rehabilitering tillbaka till arbete och ett gott ekonomiskt skydd det tar.Vägen tillbaka till ett arbete är väldigt lång på grund av reformens misslyckande. Många kommer aldrig tillbaka till ett eget arbete och en egen försörjning. Vi kan alla vittna om de senaste årens berättelser om att mycket svårt sjuka människor har utförsäkrats.En av våra distriktsläkare, , säger att man faktiskt har skickat döende patienter till Arbetsförmedlingen. Det är inte acceptabelt. Man kan inte behandla människor på det sättet.Regeringen hävdar att syftet med de nya reglerna är att föra människor tillbaka till ett arbete. Frågan är: Hur många av dessa människor har fått rehabilitering och gått tillbaka till ett arbete? Den ogenomtänkta reformen försvårar möjligheten till en rehabilitering som är värd namnet.Det som är intressant är att reformen skulle bryta utanförskapet och få fler i arbete. Vad har den så kallade rehabiliteringskedjan gjort för de sjukskrivna? Det är en viktig fråga som man kan ställa till regeringen? Sjukskrivningarna är nu fler än innan den moderatledda regeringens experiment trädde i kraft 2008.Konsekvensen av experimentet med sjukförsäkringen är att 70 000-75 000 personer har hamnat utanför sjukförsäkringen. av dem är kvinnor. I medierna har vi fått läsa om hur personer med cancer, psykisk ohälsa eller andra svåra sjukdomar har stängts av från sjukförsäkringen, inte för att de blivit friska utan för att den bortre tidsgränsen passerats. Är det verkligen okej att svårt sjuka människor ska behandlas så i vårt välfärdsland ?Herr talman! Tidsgränserna har inneburit oro och stress för de sjuka. Man har hänvisat sjuka människor till försörjningsstöd när de mist sin arbetsförmåga genom sjukdom och arbetsskada. Man har tvingat sjuka människor att gå från hus och hem och leva på anhöriga. Och man har tvingat människor att säga upp sig från sitt deltidsarbete mitt under pågående rehabilitering.De svenska trygghetssystemen håller inte längre världsklass.Vi kan alla vittna om att mer än hälften av de personer som utförsäkrades från sjukförsäkringen i själva verket visade sig vara så sjuka att de nu är tillbaka i försäkringen. 35 000 utförsäkrade återvände till sjukpenningen . Och från fram till , 2013, beräknas 13 600 personer återvända till sjukpenningen, enligt prognoser och den senaste rapporten från TCO.Det är dags att sluta experimentera med svårt sjuka människor och utsätta dem för utanförskap. Tidsgränser är bra, men då bör man se till att människor får insatser så att de faktiskt kan komma tillbaka till jobb eller utbildning. Många av dem som utförsäkrats ur sjukförsäkringen har inte ens fått erbjudande om rehabilitering. Och vad är det för typ av rehabilitering vi pratar om? Det kan vara ett samtal en gång på Arbetsförmedlingen. Tack för det! Om vi kallar det för rehabilitering att man ska gå till Arbetsförmedlingen och sitta där och samtala kan jag säga: Grattis till misslyckandet!Herr talman! De som är sjuka måste få rehabilitering så att de kan komma tillbaka till jobb, inte snurra i olika ersättningssystem. Rehabiliteringen ska vara skräddarsydd utifrån individens behov. Det blir en rättighet för individen att få just den rehabilitering som behövs för att återgå till arbete. I första hand tycker jag att man ska kunna återgå till sin gamla arbetsgivare, till gamla eller nya anpassade arbetsuppgifter.För dem som inte kan återgå till sin tidigare arbetsplats eller till sitt tidigare yrke ska insatserna syfta till att de ska komma vidare till något nytt. Flera utredningar visar att ju tidigare och närmare individerna och arbetsplatserna åtgärderna sätts in desto större är chansen för människor att komma tillbaka.Med nuvarande regler har den enskilde ålagts allt ansvar. Det är inte en rimlig ordning. Inte minst arbetsgivaren har en central funktion i en rehabilitering värd namnet. De inblandade aktörerna, som , Arbetsförmedlingen, kommunen och sjukvården, måste ta sitt ansvar för att detta ska fungera. Det handlar om människor.Politikens ansvar är att skapa förutsättningar för medborgarna och inte tvärtom. En framgångsrik rehabiliteringspolitik kräver att fokus flyttas från de olika myndigheternas ansvarsområden, ekonomin och statistiken till individens unika behov. har regeringen inte lyckats med det.