bet · H001AU8 · 2013-04-15 00:00:00 — Som framgår ovan har regeringen tillsatt en delegation för jämställdhet i arbetslivet. En del av delegationens uppdrag rör frågan om deltidsarbete. Utskottet ser mycket positivt på delegationens arbete. Utskottet välkomnar regeringens politik som gör det mer attraktivt för arbetsgivare att anställa. Regeringen har genomfört en stor mängd åtgärder för att fler människor ska få arbeta och för att fler av de som vill jobba heltid också ska få möjlighet att göra det. Jobbskatteavdragen gör det t.ex. mer lönsamt för kvinnor och män att arbeta. Eftersom kvinnor i större utsträckning än män är låg- och medelinkomsttagare, bl.a. beroende på att de ofta arbetar deltid, kan jobbskatteavdragen komma att få större relativ betydelse för kvinnor än för män och bidra till ökade ekonomiska drivkrafter för kvinnor att gå från deltids- till heltidsarbete. De deltidsarbetslösas incitament i kombination med att det faktiskt är kostsamt för företag att byta ut personal med jämna mellanrum leder, enligt utskottets bedömning, till att företag i högre grad än tidigare kommer att vilja erbjuda heltidsanställning i stället för att anställa nya personer på deltid. Ofrivillig deltid drabbar som konstaterats ovan huvudsakligen kvinnor och ofta kvinnor som är verksamma i den offentliga sektorn. Utskottet anser därför att det är angeläget att fler arbetsgivare, t.ex. inom vård och omsorg i den offentliga sektorn, erbjuder bra villkor och fler heltidsanställningar. Alla som vill och kan måste få möjlighet att jobba mer. Avslutningsvis vill utskottet betona arbetsmarknadens parters ansvar för denna fråga. Med hänvisning till vad som anförts ovan avstyrker utskottet motionerna 2012/13:A202 (V) yrkande 1, 2012/13:A243 (S), 2012/13:A264 (S) yrkande 6, 2012/13:A268 (S), 2012/13:A281 (S), 2012/13:A283 (S), 2012/13:A309 (S), 2012/13:A323 (S), 2012/13:A345 (S), 2012/13:A356 (S) yrkande 2, 2012/13:A359 (M) och 2012/13:A367 (S) yrkande 6. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om solidariskt entreprenörsansvar och rätt att erhålla intjänad lön. Jämför reservation 14 (V). Utskottet behandlade i betänkande 2011/12:AU9 (s. 17 f.) ett antal motionsyrkanden liknande de nu aktuella. Utskottet uttalade att den svenska modellen, där förhållandena på arbetsmarknaden i hög grad regleras genom avtal mellan arbetsmarknadens parter, i huvudsak fungerar väl och bör värnas. Utskottet ansåg dock att det regelverk som beskrivits i betänkandet inte säkerställer att arbetstagare som utstationerats till erhåller intjänade löner m.m. Detta gäller särskilt när flera underentreprenörer bildar entreprenadkedjor, anförde utskottet. Utskottet föreslog ett tillkännagivande om att regeringen skulle återkomma till med initiativ i syfte att säkerställa ändamålsenliga regler för uppdragsgivares ansvar i utstationeringssituationer. följde utskottets förslag (rskr. 2011/12:176). Kommissionen har lämnat ett förslag till och rådets direktiv om genomförande av direktiv /71/EG om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster, det s.k. tillämpningsdirektivet (KOM(2012) 131). Direktivförslaget syftar till att skapa ett allmänt regelverk för utstationeringar med en bättre och mer enhetlig tillämpning av direktiv /71/EG om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster, det s.k. utstationeringsdirektivet. I direktivförslaget finns bl.a. minimibestämmelser som innebär att inom byggsektorn ska medlemsländerna kunna göra en huvudentreprenör solidariskt ansvarig med den utstationerande arbetsgivaren för de utstationerade arbetstagarnas löner samt innehållna skatter och sociala avgifter. Förhandlingar pågår inom . och rådets direktiv /52/EG om minimistandarder för sanktioner och åtgärder mot arbetsgivare för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt innehåller bestämmelser om ansvar för företag som för att genomföra entreprenader anlitar underentreprenörer med anställda som vistas olagligt i landet. När det finns en kedja av underentreprenörer är utgångspunkten att ansvaret ska gälla alla uppdragsgivare mellan arbetsgivaren och den beställande parten i det ursprungliga entreprenadavtalet. Dessa uppdragsgivare ska dels betala en finansiell sanktion, dels ansvara för lön till de anställda i fråga. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att föreslå hur direktivet ska genomföras i svensk rätt. överlämnades utredningen om sanktioner mot arbetsgivare (2010:63). I utredningen konstaterades att det i svensk rätt inte finns några regler som motsvarar direktivets bestämmelser om entreprenörer enligt ovan. Utredningen föreslog därför en särskild lag som innebär att de aktuella företagen dels ska betala en särskild avgift, dels ska vara solidariskt ansvariga med arbetsgivaren för tredjelandsmedborgarnas lön för arbete inom underentreprenaden. Regeringen har därefter beslutat lagrådsremissen Genomförande av direktivet om sanktioner mot arbetsgivare. När det gäller entreprenörsförhållanden föreslås i lagrådsremissen ansvarsbestämmelser för uppdragsgivare respektive uppdragsgivare i tidigare led till arbetsgivare som har en utlänning anställd som inte har rätt att vistas i . Uppdragsgivare och uppdragsgivare i tidigare led ska under vissa förhållanden bli subsidiärt ansvariga i förhållande till arbetsgivaren (underentreprenören) för lön och annan ersättning till olagligt vistandes utlänningar hos arbetsgivaren som arbetar inom underentreprenaden. Uppdragsgivare och uppdragsgivare i tidigare led ska även kunna påföras en särskild avgift. En proposition är aviserad till . anser i partimotion 2012/13:Sf207 av m.fl. yrkande 5 att företag som är etablerade i och som anlitar underentreprenörer eller bemanningsföretag bör göras solidariskt ansvariga för inbetalningar av löner, försäkringar, skatter och sociala avgifter. finns det nätverk mellan entreprenörer och underleverantörer som är så invecklade att det är svårt att skilja mellan svarta och vita arbeten. m.fl. (S) betonar i motion 2012/13:A312 behovet av förstärkt skydd för anställda i oseriösa företag. De myndigheter som har ett ansvar för frågor på arbetsmarknaden behöver bättre verktyg och möjligheter för att beivra oseriösa företagare. Det förekommer exempelvis att anställda inte får ut sin lön. I motion 2012/13:A338 av m.fl. (S) betonas i yrkande 1 frågan om ordning och reda på arbetsmarknaden för att motverka osund konkurrens. Det är viktigt att huvudentreprenören är ansvarig för att underleverantören betalar skatt och sociala avgifter. m.fl. (S) anser i motion 2012/13:A369 yrkande 5 att solidaransvar bör införas även för arbetsgivare utanför EU. Det blir allt vanligare med olika former av entreprenadkedjor i olika branscher, och längden på dessa kedjor tycks öka. För de anställda är det inte ovanligt att det uppstår problem med exempelvis utbetalning av intjänad lön till arbetstagare som är i slutet av en lång underentreprenadskedja. I motion 2012/13:A348 av (S) behandlas frågan om sommarjobb för skolungdomar. Ungdomarna kan vid anställningen ha blivit lovade att de ska jobba efter ett visst schema mot en viss ersättning. Det förekommer att arbetsgivaren med hänvisning till exempelvis dåligt väder meddelar att ungdomarna kan gå hem eller att de inte behöver komma . Konsekvensen blir att inkomsten minskar i samma omfattning som arbetstiden uteblir och den anställde blir besviken på arbetsgivaren. (S) betonar i motion 2012/13:A375 behovet av sanktioner mot det som beskrivs som arbetsgivares lönestöld. Flera unga får inte ut sin lön när de sommar- eller helgjobbar. Lagstiftningen bör därför skärpas så att det finns sanktionsmöjligheter mot arbetsgivaren om intjänad lön inte betalas ut. Utskottet noterar att flera av motionerna i detta avsnitt i första hand tycks ta sikte på anställdas möjlighet att få sin intjänade lön utbetald. Utskottet kan konstatera att den juridiska utgångspunkten för denna fråga är att ett anställningsavtal har ingåtts mellan en arbetsgivare och en arbetstagare som parter. De huvudsakliga momenten i ett sådant avtal är arbetstagarens åtagande att utföra ett arbete och arbetsgivarens åtagande att utge ersättning till arbetstagaren för dennes arbetsinsats. Att inte betala ut lön till en arbetstagare är inte ett straffrättsligt brott, lika lite som att inte betala någon annan civilrättslig skuld. Det kan dock bli fråga om ett brott mot kollektivavtalet och berättiga till allmänt skadestånd enligt 54 § MBL. En bestämmelse som är relevant i detta sammanhang är arbetstagares rätt enligt LAS att med omedelbar verkan frånträda sin anställning om arbetsgivaren i väsentlig mån har åsidosatt sina åligganden mot arbetstagaren (4 § tredje stycket LAS). Arbetstagaren behöver alltså inte iaktta sin uppsägningstid. Ett exempel som ges i förarbetena till denna bestämmelse är att arbetsgivaren dröjer med att betala ut lönen under en inte obetydlig tid. Lagstiftaren har dessutom genom en rad bestämmelser försökt att säkerställa att intjänad lön kommer de enskilda arbetstagarna till del, de s.k. löneskyddsreglerna. En del av löneskyddet avser förbudet för arbetsgivare att kvitta en fordran mot arbetstagarens intjänade lön. Lagen (1970:215) om arbetsgivares kvittningsrätt utgår från huvudprincipen att ett avdrag på arbetstagarens fordran på lön m.m. för arbetsgivarens motfordran endast får ske med arbetstagarens medgivande. Enbart i några få, i lagen uttryckligen angivna, fall är tvångskvittning från arbetsgivarens sida tillåten. Den yttersta vägen för en arbetstagare att få sin lön utbetald är att försätta arbetsgivaren i konkurs enligt konkurslagen (1987:672). Om arbetsgivaren försätts i konkurs har arbetstagaren förmånsrätt enligt förmånsrättslagen (1970:979) till betalning av vissa lönekrav framför de flesta övriga fordringsägarna i konkursen. En lönefordran omfattas i princip av förmånsrätt om den har förfallit till betalning av konkursansökan gjordes och efter konkursbeslutet. Även om en arbetstagares lönefordran är förenad med förmånsrätt i arbetsgivarens konkurs händer det dock att betalning inte kan ske från konkursboet. Reglerna om förmånsrätt har bl.a. därför kompletterats med lönegarantilagen (1992:497). Lagen, som gäller både vid konkurs och vid företagsrekonstruktion, innebär att staten kan gå in och betala ersättning i form av lönegaranti för en förmånsberättigad lönefordran. Dessutom finns det vissa regler i MBL om hur tvister ska lösas, t.ex. bestämmelserna om tvister om arbetsskyldighet (34 § MBL) och tvister om lön (35 § MBL). Ett av syftena med bestämmelserna är att sådana tvister ska lösas så snabbt som möjligt. Några av förutsättningarna för att 35 § MBL ska vara tillämplig är att det har uppstått en tvist om lön eller annan ersättning som grundas på avtal eller lag (s.k. rättstvist). För att bestämmelsen ska gälla förutsätts också att lönetvisten har uppstått mellan arbetsgivare och arbetstagarorganisation som är bundna av samma kollektivavtal och att tvisten gäller en medlem i den avtalsbundna arbetstagarorganisationen. Om inte arbetsgivaren begär förhandling och väcker talan i enlighet med de (korta) tidsfrister som anges i MBL är arbetsgivaren skyldig att betala lön i enlighet med arbetstagarorganisationens mening, om inte kravet är oskäligt. Utskottet kan konstatera att det alltsedan MBL infördes har funnits ett sätt för arbetstagarorganisationer att kontrollera entreprenadkedjor genom de s.k. vetoreglerna i 3840 §§ MBL. Det gäller situationer då en arbetsgivare vill att någon ska utföra arbete i en verksamhet utan att vara anställd där. Arbetsgivaren måste då underkasta sig vissa särskilda regler i lagen om inflytande för arbetstagarna. Reglerna gäller bl.a. vid anlitande av uthyrd arbetskraft och av entreprenörer. Arbetsgivaren ska på eget initiativ förhandla med den arbetstagarorganisation som arbetsgivaren har kollektivavtal med. I 39 § MBL ges en arbetstagarorganisation i vissa situationer rätt att förklara att en åtgärd som arbetsgivaren har tänkt vidta inte får beslutas eller verkställas av arbetsgivaren. En sådan förklaring brukar kallas arbetstagarorganisationens vetorätt. Rätt till en sådan vetoförklaring föreligger om arbetsgivaren har förhandlat med arbetstagarorganisationen enligt 38 § MBL och den tilltänkta åtgärden kan antas medföra att lag eller kollektivavtal för arbetet åsidosätts eller att åtgärden på annat sätt strider mot vad som är allmänt godtaget inom parternas avtalsområde. Ett exempel som nämns i förarbetena till lagen är om en arbetsgivare vill medverka till att upprätta av en sådan kedja av entreprenörer och underentreprenörer, som erfarenhetsmässigt medför fara för ett åsidosättande av såväl arbetsrättslig lagstiftning som skattelagstiftning (prop. 1975/76:105 Bilaga 1, s. 399 f.). Som utskottet framhöll vid sin behandling av liknande motioner i betänkande 2011/12:AU9 (s. 17 f.) är utskottet medvetet om att det i vissa sammanhang, t.ex. vid långa entreprenadkedjor, kan vara svårt att fastställa vem som är att anse som arbetsgivare och vem som därmed är betalningsskyldig för lön och andra förpliktelser enligt anställningsavtalet. Som utskottet också påpekade säkerställer inte det befintliga regelverket att arbetstagare som är utstationerade till erhåller intjänade löner m.m., särskilt inte när flera underentreprenörer bildar entreprenadkedjor. Utskottet föreslog därför ett tillkännagivande till regeringen om att regeringen skulle återkomma till med initiativ i syfte att säkerställa ändamålsenliga regler för uppdragsgivares/huvudentreprenörers ansvar i utstationeringssituationer. följde utskottets förslag. Utskottet förväntar sig att regeringen återkommer till i enlighet med tillkännagivandet. Någon anledning för utskottet att nu föreslå ett nytt tillkännagivande finns därför inte. I detta sammanhang vill utskottet också peka på förslaget till direktiv om genomförande av utstationeringsdirektivet (tillämpningsdirektivet) (KOM(2012) 131), som utskottet redogjort för ovan. Direktivförslaget innehåller bl.a. bestämmelser om en skyldighet för medlemsstaterna att införa ett entreprenörsansvar i utstationeringssituationer. Förhandlingar om direktivförslaget pågår inom . Enligt utskottets uppfattning bör inte dessa förhandlingar föregripas. Regeringen har vidare, som utskottet redogjort för ovan, i en lagrådsremiss föreslagit att uppdragsgivare och uppdragsgivare i tidigare led under vissa förhållanden ska bli subsidiärt ansvariga i förhållande till arbetsgivaren (underentreprenören) för lön och annan ersättning till olagligt vistandes utlänningar hos arbetsgivaren som arbetar inom underentreprenaden. Regeringen avser att överlämna en proposition till . Detta beredningsarbete bör inte föregripas. Sammanfattningsvis anser utskottet att det inte finns anledning för att ta något initiativ med anledning av motionerna 2012/13:Sf207 (V) yrkande 5, 2012/13:A312 (S), 2012/13:A338 (S) yrkande 1, 2012/13:A369 (S) yrkande 5 och 2012/13:A375 (S). I motion 2012/13:A348 (S) beskrivs situationen att sommararbetande ungdomar vid anställning kan ha blivit lovade att de ska arbeta efter ett visst schema mot en viss ersättning, men att arbetsgivaren med hänvisning till exempelvis dåligt väder meddelar ungdomarna att de kan gå hem eller att de inte behöver komma . Utskottet vill i detta sammanhang framhålla vikten av tydliga anställningsavtal där förutsättningarna för anställningen klart framgår. Utskottet anser inte att bör ta något initiativ med anledning av motionen. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om integritetsskydd i arbetslivet. Jämför reservationerna 15 (MP) och 16 (V). Utredningen om integritetsskydd i arbetslivet lämnade betänkandet Integritetsskydd i arbetslivet (SOU 2009:44). I betänkandet föreslås att en ny lag införs till skydd för den personliga integriteten. Lagförslaget innebär bl.a. ett förbud för en arbetsgivare att utan lagstöd begära att en arbetssökande ska visa upp belastningsregisterutdrag eller ett utdrag ur misstankeregistret. Likaså innebär lagförslaget att en arbetsgivare inte utan lagstöd får begära att en arbetstagare uppvisar ett utdrag från register som förs hos om utdraget innehåller uppgifter för vilka sekretess gäller hos arbetsgivare. Betänkandet bereds i . anför i kommittémotion 2012/13:Ju403 av m.fl. att det förslag som Utredningen om integritetsskydd i arbetslivet har lämnat om att förbjuda en arbetsgivare att utan lagstöd begära att t.ex. en arbetssökande ska visa upp ett belastningsregisterutdrag eller ett utdrag ur misstankeregistret bör genomföras (yrkande 11). Likaså bör utredningens förslag om att det ska det vara förbjudet för arbetsgivare att utan lagstöd begära att t.ex. en arbetssökande ska visa upp ett utdrag ur register om t.ex. sjukfrånvaro genomföras. begär i kommittémotion 2012/13:A202 av m.fl. att regeringen lägger fram ett förslag till lag om integritetsskydd i arbetslivet (yrkande 18). Motionärerna hänvisar till det förslag som har lagts fram av Utredningen om integritetsskydd i arbetslivet och anför att detta bör genomföras, med några förändringar och tillägg. Utskottet konstaterar att frågan om och hur man bör reglera skyddet för den personliga integriteten är komplicerad. Den innebär bl.a. en svår balansakt mellan olika intressen. Å ena sidan ska arbetssökande och arbetstagare tillförsäkras ett bra skydd. Å andra sidan måste regleringen ge arbetsgivare utrymme att utöva den kontroll som deras ansvar för säkerhet och effektivitet på arbetsplatsen kräver och som är nödvändig för att kunna leda och fördela arbetet. När det särskilt gäller frågan om att allt fler utdrag från belastningsregistret, misstankeregistret eller register begärs instämmer utskottet i motionärernas ståndpunkt att detta kan innebära nackdelar i olika hänseenden. Som framgår ovan bereds betänkandet Integritetsskydd i arbetslivet, (SOU 2009:44) i . bör inte föregripa denna beredning. Motionerna 2012/13:Ju403 (MP) yrkande 11 och 2012/13:A202 (MP) yrkande 18 avstyrks därför. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om fackligt skydd. Jämför reservation 17 (SD). Utskottet behandlade ett likalydande motionsyrkande i betänkande 2011/12:AU9 (s. 25 f). Utskottet anförde sammanfattningsvis att det ansåg att den svenska modellen med självständiga och ansvarstagande organisationer på arbetsmarknaden bör värnas samt att utskottet självklart tar avstånd från alla former av handlingar som utgör diskriminering enligt diskrimineringslagstiftningen. Utskottet fann dock inte anledning att vare sig se över eller införa en sådan tvingande lagstiftning som föreslogs i motionen. följde utskottets förslag (rskr. 2011/12:176). (SD) anser i motion 2012/13:A285 att alla arbetstagare ska erbjudas fackligt skydd. Inga exklusiva avtal mellan arbetsmarknadens parter ska få tecknas med mindre än att samtliga arbetstagare inom avtalsområdet kan erbjudas fackligt medlemskap och skydd. Möjligheterna till tvingande lagstiftning bör ses över. Utskottet vill understryka att den svenska arbetsmarknadsmodellen bygger på fria och självständiga sammanslutningar av arbetstagare som enligt sina stadgar ska tillvarata arbetstagarnas intressen i förhållande till arbetsgivaren och motsvarande sammanslutningar på arbetsgivarsidan. Dessa organisationer är juridiska personer, vanligen ideella föreningar, som i huvudsak regleras enbart av sina egna stadgar. I stadgarna finns i allmänhet detaljerade regler om t.ex. förutsättningarna för beviljande av medlemskap och regler om när en medlem kan uteslutas. Av allmänna rättsprinciper anses följa att den som drabbas av ett beslut om uteslutning har rätt att få en opartisk prövning av om föreningens beslut stämmer överens med stadgarna. Dessutom har icke-medlemmar i praxis ansetts kunna tilltvinga sig inträde i en arbetsmarknadsorganisation, om de uppfyller stadgarnas krav för medlemskap. Genom antagandet av diskrimineringslagen (2008:567) infördes ett lagstadgat förbud mot diskriminering i fråga om medlemskap och medverkan i arbetstagar-, arbetsgivar- eller yrkesorganisationer. Regeln förbjuder diskriminering som har samband med kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning eller ålder. Det kan noteras att politisk åskådning inte ingår bland lagens sju diskrimineringsgrunder. Förbudet gäller fysiska personers rätt att medverka i sammanslutningen och rätt till medlemsförmåner. En fråga som har samband med den sak som tas upp i motionen är vem som omfattas av ett kollektivavtal på en arbetsplats. Frågor om kollektivavtal är reglerade i 2331 a §§ MBL. Allmänt kan sägas att det som regel i kollektivavtalen finns ett krav på arbetsgivaren att tillämpa avtalet även på anställda som inte genom medlemskap i den avtalsslutande organisationen är formellt bundna av avtalet, t.ex. icke fackligt organiserade arbetstagare eller anställda som tillhör en facklig organisation som inte har kollektivavtal med arbetsgivaren. En sådan skyldighet för arbetsgivaren gäller dock endast i förhållande till den arbetstagarorganisation som har ingått kollektivavtalet och grundar ingen självständig rätt för den som inte är medlem i organisationen. I detta sammanhang kan det dock nämnas att kollektivavtal brukar påverka de rättsliga sedvänjorna på ett avtalsområde, åtminstone i den mån parterna i ett enskilt anställningsavtal inte har avtalat om något annat och det saknas lagstiftning på området. Det anses t.ex. betyda att även arbetstagare som inte är medlemmar i en avtalsslutande organisation kan omfattas av anställningsvillkor som är reglerade i ett kollektivavtal. Som utskottet har anfört är det utskottets uppfattning att den svenska modellen med självständiga och ansvarstagande organisationer på arbetsmarknaden bör värnas. Utskottet tar självklart avstånd från alla former av handlingar som utgör diskriminering enligt diskrimineringslagstiftningen. Utskottet vidhåller emellertid sin uppfattning att det inte finns någon anledning att se över möjligheterna att införa en sådan tvingande lagstiftning som föreslås i motionen. Motion 2012/13:A285 (SD) avstyrks. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Anställningsformer, punkt 2 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2012/13:A201 av m.fl. (V) yrkandena 1, 2 och 7 samt 2012/13:A216 av och (båda KD), 2012/13:A269 av och (båda S) och 2012/13:A377 av m.fl. (S). anser att tillsvidareanställning ska vara norm på arbetsmarknaden och att tidsbegränsade anställningar endast ska få användas när det finns objektiva skäl för detta, t.ex. när det vid en anställds frånvaro finns behov av en vikarie, vid en tillfällig arbetsanhopning eller för ett visst arbete som den fast anställda personalen inte kan utföra. LAS bör därför ändras så att allmän visstidsanställning utgår. I stället bör objektiva kriterier införas för när det är tillåtet med visstidsanställningar. Lagen bör i denna del även fortsättningsvis vara semidispositiv. Det innebär att arbetsmarknadens parter i centrala kollektivavtal kan komma överens om de anställningsformer som är lämpliga inom respektive bransch. Om det finns behov av att anpassa anställningen efter säsong bör det avtalas i centrala kollektivavtal. Det möjliggör en bra lösning på branschspecifika problem. Säsongsanställning bör därför avskaffas som särskild anställningsform i LAS. anser att anställningsformen vikariat inte ska användas om det inte finns något personsamband mellan vikarien och en bestämd person som ska ersättas. Naturligtvis måste det finnas utrymme för rockader i en organisation, så att en vikarie täcker upp för en person som utför en frånvarande anställds arbetsuppgifter.