bet · H001JuU12 · 2013-01-31 00:00:00 — Syftet var att öka arbetsmarknadsutbildningen på anstalter med dessa klientgrupper och få klienterna mera motiverade att påbörja utbildning. Krami är en samverkan mellan frivården, lokal arbetsförmedling och kommun med syfte att stödja klienter som har svårt att själva ta sig ut på arbetsmarknaden. Varje Krami består av minst en tjänsteman från respektive myndighet, och verksamheten är samlokaliserad. Arbetet bedrivs utifrån så kallad konsekvenspedagogik, en pedagogisk modell som tagits fram av de danska Träningsskolorna och innebär att alla har ett fritt val och att om man kan se vilka de positiva och negativa konsekvenserna är kan man göra rätt val. Kramiverksamheten integrerades 2008 i överenskommelsen mellan . finns 19 Krami på 15 orter. gjordes en utvärdering av Krami som visade på stora samhällsekonomiska vinster. Kriminalvården har beslutat att göra en ny utvärdering. Enligt kommer den utvärdering som nämns i årsredovisningen att lämnas . Från Kriminalvården har inhämtats att det finns en nationell överenskommelse som reglerar samverkan och en nationell grupp som följer arbetet. Alla anstalter och frivårdskontor ska ha särskilt utsedda kontaktpersoner som samarbetar med utsedda handläggare på Arbetsförmedlingen. Det finns lokala överenskommelser som reglerar samarbetet. Samarbetet gäller arbetsmarknadsåtgärder i enskilda ärenden, yrkesutbildning och Krami. Av Kriminalvårdens årsredovisning framgår bl.a. följande när det gäller utslussningsåtgärder (s. 3839). har kriminalvården frigivit 4 343 klienter från sluten anstalt utan att någon av de fyra särskilda utslussningsåtgärderna föregick frigivningen. Av dessa var 298 kvinnor. Detta innebär att av alla frigivningar skett från sluten anstalt utan föregående utslussningsåtgärd. För kvinnorna var andelen . Andelen klienter som frigivits utan föregående utslussningsåtgärd har därmed minskat jämfört med de två föregående åren, då motsvarande siffra var för . har andelen klienter som varit föremål för någon utslussningsåtgärd varit ungefär densamma för gruppen med ett fängelsestraff om . har av denna grupp varit föremål för en särskild utslussningsåtgärd i direkt anslutning till frigivningen. Motsvarande siffra för frigivna från straff på mellan och är . Klienter med långa strafftider är således föremål för särskild utslussningsåtgärd i en omfattning som i stort motsvarar Kriminalvårdens mål och minskningen har framför allt skett för klienter med strafftider . För kvinnor har dock antalet placeringar i utökad frigång successivt ökat . Alla särskilda utslussningsåtgärder har minskat jämfört . Störst minskning, jämfört med , har skett för påbörjade vårdvistelser. En orsak är troligen en mer stringent utslussningsplanering med noggrann bedömning av klienters risker, behov och motivation i relation till den köpta vårdens innehåll. Denna utveckling har delvis sin grund i tidigare upptäckta missförhållanden och de ökade krav på kontroll och förberedelser som därefter ställts. De skärpta kraven på kontroll innebär att varje anstalt och frivårdsenhet ansvarar för minst två närvarokontroller för alla placerade klienter. Antalet avbrutna utslussningsåtgärder har minskat ytterligare till enbart några enstaka för åtgärderna frigång, halvvägshus och utökad frigång. Även avbrutna vårdvistelser har minskat jämfört med . Inom kriminalvården initierades en diskussion om ökad effektivitet i placeringar. Tilldelningen av medel för köpt vård ökades inte jämfört med tidigare, utan en diskussion fördes om att överväga kortare vårdtider. Detta resonemang kan ha övertolkats och därmed inneburit en icke avsedd restriktivitet. Vidare kan brottsofferperspektivet ha medverkat till att utslussning inte utan vidare medges om brottsoffer bor i närheten. Att fler klienter genomgår de långa behandlingsprogrammen kan också bidra till att den verkställighetstid som återstår efter fullföljt program blir för knapp för att planera en särskild utslussningsåtgärd. Förberedelse för frigivning får istället ske genom till exempel samplanering med beroendevård och socialtjänst. Regeringen gav Kriminalvården och Arbetsförmedlingen i uppdrag att utveckla sin samverkan för att förstärka insatserna för dömda kvinnor i syfte att öka deras förutsättningar att efter verkställigheten få och behålla ett arbete. En delredovisning av uppdraget ska lämnas till . Uppdraget ska slutredovisas . Av regleringsbrev avseende Kriminalvården framgår bl.a. följande. Kriminalvården ska fortlöpande vidta åtgärder för att öka andelen intagna som blir föremål för frigivningsförberedelser. Arbetslinjen är ett centralt inslag i detta. Verkställigheten ska planeras och utformas efter samråd med den dömde och i samverkan med berörda myndigheter. Kriminalvården ska redovisa: åtgärder som vidtagits för att öka antalet klienter som blir föremål för arbetsmarknadsinriktade åtgärder. Av redovisningen ska framgå i vilken utsträckning åtgärder vidtagits i samverkan med Arbetsförmedlingen eller andra aktörer på arbetsmarknaden, åtgärder som i övrigt vidtagits för att öka inslaget av frigivningsförberedande åtgärder under verkställigheten. Av beskrivningen ska framgå i vilken utsträckning åtgärder har vidtagits i samverkan med andra, en beskrivning av det återfallsförebyggande arbetet vid säkerhetsenheterna vid anstalterna , Kumla och Saltvik, en beskrivning av arbetet med att säkerställa att upprättade verkställighetsplaner håller en hög kvalitet, dokumenteras och följs upp, samt en bedömning av resultatet av de åtgärder som i övrigt vidtagits för att säkerställa ett enhetligt och strukturerat arbetssätt i frivården. En förutsättning för ett effektivt återfallsförebyggande arbete är att Kriminalvårdens klienter kan erbjudas en placering under verkställigheten som motsvarar den enskilda klientens behov och motivation. I det sammanhanget är det också viktigt att framhålla att utslussningen ska anpassas till vad varje intagen behöver för att förbättra förutsättningarna för att han eller hon ska klara sig i samhället efter frigivningen utan att återfalla i brott. Samverkan mellan Kriminalvården och andra myndigheter, organisationer i den ideella sektorn, näringsliv och andra aktörer i det omgivande samhället såväl regionalt som kommunalt är en förutsättning för ett framgångsrikt återfallsförebyggande arbete. Av regleringsbrevet framgår att Kriminalvården fortlöpande ska vidta åtgärder för att öka andelen intagna som blir föremål för frigivningsförberedelser samt att verkställigheten ska planeras och utformas efter samråd med den dömde och i samverkan med berörda myndigheter. Frågan om frigivningsförberedelser är således uppmärksammad av regeringen. Utskottet kommer att noga följa frågan men anser inte att bör ta något initiativ med anledning av motionerna 2011/12:Ju334 (V) yrkande 3, 2012/13:Ju285 (M), 2012/13:Ju373 (S) yrkande 64 och 2012/13:Ju383 (S). Utskottet är inte berett att ställa sig bakom förslaget till s.k. incitamentsmodeller för Kriminalvården och kommunerna i motion 2012/13:Ju403 (MP) yrkande 2. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att inskränka rätten till oövervakade besök på anstalter. I motion 2011/12:Ju381 av och (SD) begärs ett tillkännagivande om att inskränka rätten till oövervakade besök på anstalter, bl.a. med hänsyn till risken för att narkotika och andra otillåtna varor överlämnas till den intagne. Motionärerna anför att ett sätt att komma till rätta med detta är att inrätta besöksrum där fysisk kontakt är omöjlig, t.ex. genom att inrätta en glasruta mellan besökare och den intagne. Av 7 kap. 1 § fängelselagen (2010:610) framgår att en intagen får ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Ett besök får dock vägras under vissa omständigheter. Av 7 kap. 2 § följer vidare att ett besök får, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, kontrolleras genom att personal övervakar besöket, eller genom att besöket äger rum i ett besöksrum som är så utformat att det omöjliggör att föremål överlämnas. I samband med bestämmelsens införande anförde regeringen att kontroll t.ex. kan ske genom att den intagne och besökaren hålls fysiskt åtskilda från varandra av en glasruta (prop. 2009/10:135 s. 144). Utskottet tillstyrkte lagförslaget (bet. 2009/10:JuU21 s. 3435). följde utskottet (rskr. 2009/10:317318). Utskottet konstaterar att det följer av fängelselagen att ett besök får, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, kontrolleras genom att personal övervakar besöket, eller genom att besöket äger rum i ett besöksrum som är så utformat att det omöjliggör att föremål överlämnas. Motionen avstyrks med det anförda. Intensivövervakning med elektronisk kontroll Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om utökad användning av intensivövervakning med elektronisk kontroll (fotboja). Jämför reservationerna 7 (S, MP) och 8 (SD). I kommittémotion 2012/13:Ju403 av m.fl. (MP) föreslås att fotbojans användning ska utökas (yrkande 10). Motionärerna anför att en utredning bör göras av om fotboja kan användas i högre grad än som är fallet . Det gäller både under anstaltsvistelse och för att ersätta frihetsberövande påföljder. Fotboja kan också ingå som en del i frivårdens arbete med dömda, anför motionärerna. I partimotion 2011/12:Ju411 av m.fl. (SD) anförs att personer som begått våldsbrott, sexualbrott och grova narkotikabrott vid frisläppandet bör förses med en elektronisk fotboja (yrkande 32). Den tid efter frisläppandet som personen ska bära fotboja bör stå i proportion till hur länge han eller hon suttit i fängelse. Ett likalydande yrkande framförs i motion 2011/12:Ju403 av (SD). I motion 2012/13:Ju314 av (KD) yrkande 2 föreslås att möjligheterna att bli villkorligt frigiven med fotboja utreds. Av lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll framgår att den som ska avtjäna fängelse under vissa omständigheter kan beviljas att verkställa fängelsestraffet utanför anstalt. Verkställigheten utanför anstalt sker i form av intensivövervakning i förening med ett förbud för den dömde att vistas utanför bostaden annat än på särskilt angivna tider och för bestämda ändamål såsom förvärvsarbete, utbildning, vård, nödvändiga inköp och liknande. Efterlevnaden av förbudet ska kontrolleras med elektroniska hjälpmedel. Enligt 11 kap. 6 § fängelselagen (2010:610) ska ett tillstånd till en utslussningsåtgärd förenas med de villkor som behövs för att syftet med åtgärden ska uppnås eller för att Kriminalvården ska kunna utöva nödvändig kontroll. Elektroniska hjälpmedel får användas för att kontrollera meddelade villkor. Av Kriminalvårdens årsredovisning (s. 47) framgår att 4 625 personer dömda till högst sex månaders fängelse fick erbjudande om att ansöka om verkställighet av fängelsestraff genom intensivövervakning med elektronisk kontroll (IÖV) jämfört med 5 171 personer 2010. En orsak till att antalet minskar uppges vara att antalet inkomna domar från domstolarna har minskat med . Från frivårdsverksamheten har också rapporterats att ett större antal klienter inte kan beviljas intensivövervakning på grund av att det inte gått tre brottsfria år verkställighet med intensivövervakning. påbörjade 2 356 personer IÖV och 232 personer avbröt IÖV. IÖV kan även medges intagna dömda till minst sex månaders fängelse som en utslussningsåtgärd (utökad frigång). Kriminalvården har informerat om att beviljades 695 intagna utökad frigång och att 2 personer avbröt. Från Kriminalvården har vidare inhämtats att elektronisk övervakning i anstalt förekommer vid fyra anstalter, nämligen , , och Östragård. Enligt utskottets uppfattning innebär möjligheten att kortare fängelsestraff i vissa fall får verkställas genom intensivövervakning med elektronisk kontroll stora fördelar. Intensivövervakningen gör det möjligt att långtgående och kännbart inskränka den dömdes frihet som fängelsevistelsens negativa konsekvenser kan undvikas, bl.a. genom att den dömde kan fortsätta arbeta eller bedriva annan sysselsättning samt upprätthålla normala sociala relationer. På motsvarande sätt anser utskottet att möjligheten att i vissa fall förena en utslussningsåtgärd med intensivövervakning med elektronisk kontroll är väl avvägd och innebär incitament för den intagne till positiv förändring och skötsamhet. Utskottet är emellertid inte berett att föreslå en utökad användning av intensivövervakning. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om kriminalisering av rymning. Jämför reservation 9 (SD). I motion 2012/13:Ju215 (SD) av anförs att rymning från kriminalvårdsanstalt och avvikelse från permission bör kriminaliseras. I motion 2011/12:Ju396 av (M) framförs ett yrkande om behovet av att se över möjligheten att kriminalisera rymningar från svenska fängelser. Antalet rymningar från anstalter har minskat . Av Kriminalvårdens årsredovisning (s. 50 f.) framgår att antalet rymningar direkt från anstalt i säkerhetsklass AD var noll, dock skedde en rymning under en bevakad utevistelse. Antalet direktavvikelser från anstalter med den lägsta säkerhetsklassen (E) var 24. Enligt definitioner avses med direktavvikelse när intagna i anstalt med säkerhetsklass E lämnar anstaltsområdet utan tillstånd. Med direktrymning avses när en intagen utan tillstånd lämnar anstaltsområdet från en anstalt i säkerhetsklass AD. Rymning innebär att en intagen avvikit i samband med transport, förrättning eller bevakad utevistelse. Utskottet behandlade motionsyrkanden om att kriminalisera rymning senast i betänkande 2009/10:JuU21 (s. 39 f.). Utskottet anförde att konsekvenserna för den som rymmer ska vara tillräckligt ingripande. Enligt utskottets uppfattning kunde emellertid kravet på tillräckligt ingripande konsekvenser tillgodoses utan att rymning kriminaliseras. Utskottet hänvisade till att såväl möjligheten till framtida permissioner som möjligheten att beviljas tillstånd till vistelse utanför anstalt genom utslussningsåtgärder kan komma att påverkas. Utskottet påpekade också att det av 26 kap. 6 § framgår att den villkorliga frigivningen kan skjutas upp om det finns synnerliga skäl. Utskottet konstaterade avslutningsvis att antalet rymningar minskat påtagligt . följde utskottet (rskr. 2009/10:317318). Utskottet vidhåller sin uppfattning att konsekvenserna för den som rymmer ska vara tillräckligt ingripande. Som utskottet anförde vid frågans senaste behandling kan emellertid kravet på tillräckligt ingripande konsekvenser tillgodoses utan att rymning kriminaliseras. Således kan såväl möjligheten till framtida permissioner som möjligheten att beviljas tillstånd till vistelse utanför anstalt genom utslussningsåtgärder komma att påverkas. Vidare framgår det av 26 kap. 6 § att den villkorliga frigivningen kan skjutas upp om det finns synnerliga skäl. Utskottet kan också konstatera att antalet rymningar fortsatt att minska. Villkor för häktade m.m. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om bl.a. hälso- och sjukvård i häkte och arrester, häktesrestriktioner samt ansvar för arrester. Jämför reservationerna 10 (V), 11 (S, MP) och 12 (S) samt särskilt yttrande 1 (V). I kommittémotion 2011/12:Ju359 av m.fl. (S) begärs ett tillkännagivande om häktesrestriktioner för barn (yrkande 46). Motionärerna anför att riktat skarp kritik mot sättet på vilket barn hålls häktade. Vidare har följt upp situationen för barn i häkte. När det gäller häktade barn i åldern hade restriktioner meddelats i av fallen. Regeringen måste därför utreda om skadeverkningar som beror på restriktioner kan begränsas. Vidare måste såväl lagstiftning som häkten anpassas efter detta. I kommittémotion 2012/13:Ju373 av m.fl. (S) begärs ett tillkännagivande om behandlingsverksamhet på häkten (yrkande 61). Motionärerna anför att det inte sätts in några behandlingsinsatser på häktena, vilket är otillfredsställande eftersom många av de intagna är som mest mottagliga då. I kommittémotion 2011/12:Ju342 av m.fl. (V) begärs i yrkande 1 ett tillkännagivande om sjukvård i häkte. Motionärerna anför att har konstaterat att personer i svenska häkten har för dålig tillgång till medicinsk personal. I yrkande 2 begärs att tillämpningen av restriktioner vid häktning bör ses över. Motionärerna anför att restriktioner ökar riskerna för den häktade och att fått omfattande och upprepad kritik från flera internationella organ som gjort inspektioner av de svenska häktena. Ett likalydande yrkande framförs i kommittémotion 2012/13:Ju202 av m.fl. (V) (yrkande 3). I den sistnämnda motionen framförs vidare ett yrkande om sjukvård i häkte och arrest (yrkande 1). I kommittémotion 2012/13:Ju202 av m.fl. (V) begärs att ansvaret för arrester ska överföras från polisen till Kriminalvården (yrkande 2). Motionärerna anför att de personer som hamnar i arrester har frihetsberövats akut, inte sällan med våld. Det är angeläget att dessa personer kan mötas av relevant utbildad personal och ha tillgång till sjukvård. Av 24 kap. 5 a § första stycket framgår att om rätten beslutar att häkta någon, förordnar att någon ska kvarbli i häkte eller medger förlängning av tiden för att väcka åtal, ska den på begäran av åklagaren pröva om den häktades kontakter med omvärlden ska få inskränkas. Tillstånd till sådana restriktioner får meddelas endast om det finns risk för att den misstänkte undanröjer bevis eller på annat sätt försvårar sakens utredning. I regleringsbrev för anges att myndigheten ska redovisa uppgifter om häktningar och restriktioner enligt den struktur för redovisning som framgår av myndighetens regleringsbrev för . Enligt regleringsbrevet ska myndigheten ange hur många av de häktade som har varit ålagda restriktioner hur många av de häktade i åldersgrupperna respektive som har varit ålagda restriktioner den tid som de häktade har varit ålagda restriktioner redovisat i lämpliga tidsintervall (åldersgrupperna respektive ska särredovisas). Påtagliga skillnader mellan olika delar av landet när det gäller användningen av restriktioner eller i hur länge restriktioner åläggs häktade personer ska beskrivas utförligt. Orsakerna till de eventuella skillnaderna ska analyseras, bl.a. baserat på den information som inhämtas från berörda åklagarkammare. I årsredovisning anförs bl.a. följande. Om man jämför redovisning och årets redovisning går det inte att entydigt peka ut några nya omständigheter som gör att vissa kammare har högre eller lägre frekvens av häktade med restriktioner. Antalet häktade och antalet häktade med restriktioner verkar mer vara styrt av omständigheter som myndigheten inte råder över i någon avgörande omfattning. Vissa kammare som låg över riksgenomsnittet när det gällde restriktionsanvändning har 2011 kommit att hamna under genomsnittet, medan motsatsen gäller för andra kammare. Vidare framgår av verksamhetsplan att ett tillsynsprojekt som avser användningen av restriktioner ska genomföras . Syftet med tillsynen är att granska hur åklagarna fullgör skyldigheten att ange och dokumentera de konkreta omständigheter som ligger till grund för att meddela anhållna och häktade restriktioner, samt förekomsten av dokumenterade omprövningsbeslut. Projektet ska redovisas senast . Kriminalvården har informerat om att tjänster inrättats för uppsökande verksamhet på landets alla häkten. Tjänsterna är dimensionerade efter antalet häktesplatser och kan vid mindre häkten vara kombinerade med arbete i frivård eller behandlingsverksamhet på anstalt. Uppsökarna är kunniga i narkomanvårdsfrågor och informerar om behandlingsalternativ innanför och utanför kriminalvården. Pågående vårdinsatser följs upp och information ges om alternativa påföljder som kontraktsvård. Vidare har utskottet fått information från Kriminalvården om att den som är häktad kan erbjudas föräldrautbildning. Kriminalvården anför i årsredovisningen (s. 2829) följande vad gäller åtgärder som vidtagits inom ramen för myndighetens särskilda satsning på unga klienter. har samtliga häkten fått ett särskilt uppdrag som innebär att kontaktpersoner i ungdomsfrågor utsetts. Dessa kontaktpersoner ska prioriteras för basutbildningen för personal som arbetar med ungdomar och de ska ha mer kunskap om hur unga ska omhändertas för att kunna stödja arbetet med unga på den egna anstalten eller häktet. Särskilda ungdomsavdelningar finns vid tre storstadshäkten. Vid de tre storstadshäktenas ungdomsavdelningar finns dessutom lärare inom ramen för Kriminalvårdens , för att ungdomarna ska kunna erbjudas studiesamtal och utbildning. Inom ramen för ungdomssatsningen har Kriminalvården arbetat särskilt med att ta fram en förbättrad uppföljning kring unga. häktades 989 unga (unika personer) under . Häktade ungdomar har ökat i antal (1 017 unga) och 2010 (1 034 unga) för att nu gå tillbaka något. Många ungdomar häktas med restriktioner och det är inte ovanligt att häktningen hävs i samband med att restriktionerna hävs. Häktena har ett särskilt uppdrag att bryta isoleringen för häktade unga med restriktioner. Detta görs exempelvis genom insatser av ungdomshandläggare från frivården, uppsökare samt medarbetare i . Häktena riktar vidare en förfrågan till åklagare om möjligheter till lättnader av restriktioner i form av bland annat samsittning (dvs. att två klienter får tillbringa tillsammans i ett bostadsrum) och kontakt med den unges familj. I en utredning gjord av framgår att i de fall där samsittning använts som lättnad för häktad med restriktioner har frågan initierats av Kriminalvården. uppmärksammade situationen för barn som häktats för brott. Kriminalvårdens kartläggning visar att antalet barn pendlat mellan 115 och 150 individer 2004. Barnen placeras företrädesvis vid ungdomsavdelningar i storstadshäkten. Totalt är det sex häkten som haft sju barn eller fler häktade . Övriga häkten har haft häktade barn vid enstaka tillfällen. Av de barn som varit häktade har de flesta restriktioner. När restriktionerna hävs blir de ofta släppta på fri fot eller överflyttade till . har Kriminalvården inte haft någon gemensam arbetsrutin avseende barn i häkte. Häktena har dock egna rutiner för att särskilt uppmärksamma barnen och bryta deras isolering i så stor grad som möjligt. Vid häktena finns inte bara ungdomshandläggare som har särskilt uppdrag att uppmärksamma gruppen utan också uppsökare och barnombud. Kriminalvården har tagit fram en gemensam rutin för viktiga åtgärder i samband med att ett barn häktas för brott. Rutinen ska implementeras . Den innebär till exempel att häktet i sin kontakt med åklagare ska initiera samsittning för den häktade eller andra lättnader såsom till exempel kontakt med socialtjänst och vårdnadshavare samt skola, där det är aktuellt. Från Kriminalvården har inhämtats att den gemensamma rutin avseende barn i häkte som omnämns i årsredovisningen har formen av en checklista. Checklistan har numera införts på samtliga häkten, med undantag för något enstaka häkte där genomförandet fortfarande pågår. Frågan om hälso- och sjukvård för intagna i häkte eller polisarrest regleras i 5 kap. 1 § häkteslagen (2010:611). Av bestämmelsen framgår att en intagen som behöver hälso- och sjukvård ska undersökas av läkare. Läkare ska också tillkallas om en intagen begär det och det inte är uppenbart att en sådan undersökning inte behövs. En intagen som behöver hälso- och sjukvård ska vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Om en intagen inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i förvaringslokalen, ska den allmänna sjukvården anlitas. Om det behövs, ska den intagne föras över till sjukhus. När det gäller tillgång till hälso- och sjukvård för häktade har Kriminalvården uppgett att det vid varje häkte finns en vårdcentral vid vilken det bedrivs öppen hälso- och sjukvård. Häktade personer erbjuds alltid en initial hälsoundersökning som utförs av sjuksköterska. Om resultatet av hälsoundersökningen ger vid handen att den häktade personen behöver läkarvård erbjuds tid hos läkare. Det finns i genomsnitt en sjuksköterska på 50 häktesplatser. När det särskilt gäller psykisk ohälsa görs vid den initiala undersökningen en första bedömning av risken för självskadande handlingar.