bet · H001SfU6 · 2013-03-06 00:00:00 — Vidare kan koordinatorn ha kännedom om vilka sjukskrivningsfall som finns på enheten och vid behov ta kontakt med för att få till stånd avstämningsmöten med arbetsgivare, , den försäkrade och läkare. framhöll dels att en tydlig policy på arbetsplatsen för sjukskrivna måste finnas men att en sådan i många fall saknas, dels att bemötandet är lika viktigt för återgång i arbete som rehabiliteringen. Den mångfald av åtgärder, t.ex. sjukskrivningsmiljarden, det försäkringsmedicinska beslutsstödet, införandet av rehabiliteringskedjan och rehabiliteringsgarantin, som vidtagits måste utvärderas. finns det mycket lite kunskap om effekterna av de olika åtgärderna. När det gäller utvärdering av rehabiliteringskedjan är det viktigt att i hålla isär de som redan var inne i systemet när reformen infördes och de som kom in i systemet . Enligt saknas uppgifter som visar hur många personer som fått rehabilitering. Däremot finns regler som säkerställer att den enskilde får rehabilitering i bl.a. arbetsmiljölagen och hälso- och sjukvårdslagen. När det gäller arbetsgivarnas rehabiliteringsansvar framhöll hon att mycket görs på arbetsplatserna men att åtgärderna inte alltid kallas rehabilitering. Om det är fler huvudmän som är involverade i ett ärende är det viktigt med parallella processer, att befogenheter, skyldigheter och ansvar tydliggörs samt att det finns kompetens när det gäller att samverka, vilket dessvärre både och Arbetsförmedlingen saknar. En s.k. case manager skulle kunna fylla en viktig funktion för att stödja och samordna insatserna för individen. När det gäller forskning om effekterna av rehabilitering finns endast små studier och det är inte mycket man vet om effekterna. Enligt är de största problemen när det gäller rehabilitering arbetsplatsen respektive samverkan mellan myndigheterna. Arbetsgivarna vet visserligen vad som bör göras men inte vem som ska stå för kostnaden. De små arbetsgivarna anser sig inte ha råd att vidta behövliga åtgärder. Även inom kommuner och landsting fungerar rehabiliteringsverksamheten dåligt. Företagshälsovården är viktig, i den mån den finns. Det som fungerar och som leder till färre antal sjukdagar är arbetslivsinriktad rehabilitering liksom byte av yrke. hänvisade till förslag om att arbetsplatsen bör involveras i rehabiliteringsarbetet oavsett orsaken till sjuklighet och att ett s.k. rehabiliteringsregister borde införas för att underlätta bl.a. utvärdering av insatserna. presenterade nedanstående uppgifter beträffande arbetsgivares åtgärder. Antal dagar till åtgärd och andel ärenden med insatsen Dagar till åtgärd*) *) Median och kvartilavstånd. , som avgränsat sitt yttrande till ärendets budgetmässiga och i viss mån samhällsekonomiska aspekter, anförde i ett yttrande (2012/13:FiU10y) bl.a. följande. Den nya budgetprocessen, med bl.a. användningen av rambeslutsmodellen i , har varit en starkt bidragande faktor till den goda utvecklingen av de offentliga finanserna . Utskottet vill därför betona vikten av att varje ny utgift för staten alltid föregås av en grundlig beredning av regeringen. Rambeslutsmodellen innehåller ett tydligt medelfristigt perspektiv samt en ordning där utgifter ställs mot varandra och prövas utifrån ett på förhand fastställt ekonomiskt utrymme som ges av utgiftstaket och överskottsmålet. En grundbult i budgetprocessen är vidare att det finns väl genomarbetade beslutsunderlag som ger möjlighet att bedöma konsekvenserna av olika reformer. De underlag som utskottet har tagit del av är inte tillräckliga för att någon bedömning ska kunna göras av ändringarnas statsfinansiella effekter. Också bedömer att en statsfinansiell konsekvensbedömning inte är möjlig att genomföra utifrån nuvarande underlag. Skulle besluta om ett tillkännagivande om ändrade regler för sjukförsäkringen i enlighet med det aktuella förslaget är det därför viktigt att regeringen låter göra ytterligare kostnadsberäkningar av ändringarna, inklusive de indirekta effekterna av dessa, samt att berörda myndigheter och organisationer ges tillfälle att lämna synpunkter i sedvanlig ordning. Förändringar i regelverken bör också utformas på ett samhällsekonomiskt effektivt sätt. Detta innefattar inte minst att ta hänsyn till vilka effekter ändrade regler kan väntas få på sysselsättning och arbetade timmar. Utskottet vill slutligen påminna om att en parlamentarisk utredning tillsatts för att göra en översyn av budgetprocessen (dir. 2012:124). Syftet med uppdraget är bl.a. att överväga hur dagens strikta praxis för budgetbehandling bör regleras i syfte att även fortsättningsvis hävda och tydliggöra nu gällande ordning. Uppdraget ska redovisas . Av ett yttrande (2012/13:SoU4y) framgår att socialutskottet delar socialförsäkringsutskottets bedömning och således ställer sig bakom och tillstyrker socialförsäkringsutskottets förslag till initiativ. anförde i ett yttrande (2012/13:AU5y) bl.a. följande. Utskottet anser att frågan om förutsättningarna för sjukskrivna arbetstagares rehabilitering och återgång till arbete är av stor betydelse, inte bara för den enskilde och för arbetsplatsen, utan mer allmänt också för en väl fungerande arbetsmarknad och samhället i stort. Det förebyggande arbetsmiljöarbetet på arbetsplatsen är centralt. Utskottet anser att det förebyggande arbetsmiljöarbetet måste utvecklas och att en förutsättning för att få fler tillbaka till arbete är en aktiv medverkan från arbetsgivarna. Vidare behöver arbetsgivarens ansvar för bl.a. rehabiliteringsinsatser som underlättar för den sjukskrivne att återvända till sin ordinarie arbetsplats stärkas. Även en utvecklad företagshälsovård skulle enligt utskottet kunna bidra till att mer reell rehabilitering kommer till stånd och att arbetslinjen i sjukförsäkringen stärks. När det gäller tillgången till företagshälsovård noterar utskottet att den varierar stort mellan branscher och mellan företag av olika storlek. Utskottet vill understryka att även , trots de inskränkningar som rehabiliteringskedjan inneburit, måste ta ett tydligare ansvar för samarbetet med framför allt arbetsgivarna. Vid den s.k. 90-dagarsprövningen i rehabiliteringskedjan ska handläggare bedöma den sjukskrivnes arbetsförmåga mot annat arbete hos arbetsgivaren. Av en rapport från ISF (2011:5 s. 3233) framgår emellertid att handläggare i mellan av fallen inte utrett eller beskrivit annat arbete hos arbetsgivaren. Vad det gäller arbetsgivarkontakter är det mellan där man inte tagit sådana kontakter över huvud taget och här finns uppenbara brister (ISF 2011:5 s. 3334). Utskottet kan inte annat än instämma i ISF:s slutsatser i detta avseende. En framgångsrik rehabilitering med målet att den sjukskrivne ska kunna återgå till sin ordinarie arbetsplats kräver ett nära informationsutbyte och samarbete mellan flera parter, inte minst mellan arbetsgivaren och . avstyrker i sitt yttrande ett initiativ med den valda inriktningen. , som hänvisar till att besvärande brister fanns i det lagstiftningsärende som ledde fram till att rehabiliteringskedjan infördes , anförde bl.a. följande. Det känns utomordentligt viktigt att dra lärdom av tidigare erfarenheter och undvika att enskilda hamnar i svåra situationer eller att felaktiga förhoppningar om statens ansvar vid rehabilitering väcks. Det är därför bestämda uppfattning att utskottsinitiativet som det nu står riskerar att bli kontraproduktivt om åsyftade effekter är att åstadkomma ytterligare rehabiliteringsinsatser. Snarare kommer den väg som föreslås att leda till oklarheter och felaktiga förväntningar. De förslag som utskottet lägger fram avhjälper inte heller de underliggande problem som bidrar till de svårigheter vi ser när det gäller individens möjlighet att rehabiliteras tillbaka till arbete. Arbetsmarknaden ställer i större utsträckning än tidigare krav på att varje individ ska vara högpresterande, vilket medför att i synnerhet den som varit i sjukförsäkringen kan ha svårt att komma tillbaka till arbetslivet. Vidare talar mycket för att vården inte har den förmåga som krävs för att tillgodose det behov som finns av medicinsk rehabilitering inom rimlig tid. Detta är faktorer som inte har möjlighet att påverka. Det är uppfattning att frågan är så komplicerad och sammansatt att den kräver en omfattande utredning där olika aspekter kan tydliggöras. Det sker bäst i den pågående socialförsäkringsutredningen eller i en särskild utredning och att förslag från dessa utredningar, efter sedvanlig remissbehandling, kan träda i kraft på ett sätt som gör det praktiskt möjligt att hantera de nya reglerna på ett ansvarsfyllt sätt, både vad gäller intern kompetensutveckling och relevant it-stöd. Datumet är orealistiskt. ska enligt socialförsäkringsbalken samordna och utöva tillsyn över de insatser som behövs för rehabiliteringsverksamheten. samordning sker i dialog med den försäkrade och de rehabiliteringsansvariga aktörerna. saknar dock befogenheter och strukturer för att säkerställa att rehabiliteringsansvariga aktörer vidtagit de åtgärder som rimligen kan förväntas i det enskilda fallet. Det fall där har mest långtgående möjligheter är i förhållande till den försäkrades arbetsgivare, där bristande ansvar ska anmälas till . saknar dock befogenhet att exempelvis överpröva arbetsgivarens bedömning. vill hävda att utskottets förslag skulle innebära ett nytt uppdrag som skulle kräva att ges andra förutsättningar än . Exempelvis i form av sanktionsmöjligheter då vi bedömer att den försäkrade inte fått tillräckliga rehabiliteringsåtgärder. Vidare skulle uppdraget kräva att behöver den kompetens som finns inom hälso- och sjukvården. Enligt förslaget ska rehabiliteringsinsatser för återgång i arbete säkerställas för dem som når den bortre gränsen för sjukpenning. Vad som menas med återgång i arbete bör definieras. Den som är arbetslös bör rimligen rehabiliteras till att klara ett normalt förekommande arbete. Ska den som har en anställning rehabiliteras tillbaka till detta arbete, eller till ett normalt förekommande arbete? Ska den som omplacerats av arbetsgivaren rehabiliteras tillbaka till sitt tidigare arbete? ser även problem med förslaget så som det är formulerat i utkastet såtillvida att det kräver en tydlig definition av vad som utgör tillräckliga åtgärder. Och vem är det som ska bedöma när tillräckliga åtgärder har vidtagits? Som tidigare framhållit är det hälso- och sjukvården som ansvarar för att genomföra de medicinska insatserna, kommunen för de sociala, arbetsgivaren för de arbetsplatsinriktade och Arbetsförmedlingen för de arbetsmarknadsinriktade. För att förslaget inte ska resultera i att den försäkrade drabbas av långa, passiva sjukperioder måste det även tillses att alla aktörer ges medel och resurser för att garantera att insatserna kan komma i gång innan den försäkrade nått den bortre tidsgränsen för sjukpenning. Utskottet beskriver hur ansvaret för alla de rehabiliterande insatser som den försäkrade kan vara i behov av är spritt på många aktörer tillsammans med samordningsansvar. Utskottet konstaterar att det saknas kunskap om vilken effekt åtgärderna har. Mot bakgrund av det är det svårt att se hur ska kunna avgöra om tillräckliga åtgärder vidtagits eller uttrycka sig konkret om vilken relevant åtgärd som någon av de andra aktörerna underlåtit att göra. Arbetsförmedlingen anförde i ett yttrande bl.a. följande. Arbetsförmedlingen delar utskottets uppfattning att begreppet rehabilitering kan vara svårt att definiera. Likvärdiga rehabiliterande aktiviteter kan beroende på syfte och tidpunkt i ett enskilt fall vara både arbetslivsinriktade och/eller medicinska. Det är mot bakgrund av detta svårt att förutse konsekvenserna av utskottets konkreta förslag om att rehabiliteringsinsatser för återgång i arbete ska säkerställas innan den bortre tidsgränsen i sjukförsäkringen nåtts. Arbetsförmedlingen anser att och Arbetsförmedlingens samarbete ligger väl i linje med betänkandets inriktning om tidiga rehabiliteringsinsatser. Den nya samarbetsmodellen med s.k. gemensam kartläggning som införts innebär att en person tidigt i sjukskrivningsprocessen kan få tillgång till aktiva insatser på Arbetsförmedlingen, men även parallellt insatser från vårdgivare vid behov. Samarbetet fokuserar på individens behov och förutsättningar i syfte att öka individens upplevelse av delaktighet och motivation i de olika aktiviteter som erbjuds. Arbetsförmedlingens uppfattning är att den samarbetsmodell som införts innebär att om en person har behov av arbetslivsinriktad rehabilitering under sjukskrivningsprocessen kan detta tillgodoses. Det finns dock behov av att aktualisering till gemensam kartläggning sker tidigare i enskilda sjukfall än . I ett yttrande anförde bl.a. följande. anser att det är angeläget att säkerställa att människor som behöver rehabiliteringsinsatser för återgång i arbete får det innan de har nått den bortre tidsgränsen för sjukpenning. Rehabiliteringen av personer där sjukvården och har motstridiga uppfattningar om individens arbetsförmåga har sannolikt sämre förutsättningar att lyckas. Det har också visat sig att i många fall där läkares bedömning av individens funktionsnedsättning och aktivitetsbegränsning inte godtas av blir individen inte rehabiliterad, utan återkommer till sjukförsäkringen. Medicinsk behandling och rehabilitering är ofta tidskrävande, och ibland finns en konflikt med rehabiliteringskedjans fasta gränser för sjukpenning. Deltidssjukskrivning bör också utnyttjas i högre grad, och man bör se positivt på detta från håll. Många läkare berättar dock om erfarenheter av att deltidssjukskrivning ofta inte godtas av . Många individer med nedsatt arbetsförmåga står utanför sjukförsäkringen och a-kassan och är beroende av ekonomiskt bistånd. har ett samordningsansvar även för denna grupp. vill understryka vikten av att alla berörda myndigheter och organisationer är delaktiga i utformningen av en eventuell ny ordning och att hänsyn tas till alla de pågående projekt som rör t.ex. stärkt samverkan mellan aktörerna, kompetensutveckling etc. Utskottets förslag i korthet tillkännager för regeringen som sin mening att regeringen ekonomiska vårproposition bör avisera att man avser att återkomma till i budgetpropositionen med förslag om en ordning som säkerställer att människor som behöver det får rehabiliteringsinsatser för återgång i arbete innan de har nått den bortre tidsgränsen för sjukpenning. Förändringarna bör träda i kraft . Jämför reservation (M, FP, C, KD). Syftet med rehabilitering är att den som drabbats av sjukdom ska få tillbaka sin arbetsförmåga och därmed förutsättningar att försörja sig själv genom förvärvsarbete. ska i samråd med den försäkrade se till att dennes behov av rehabilitering klarläggs och att rehabiliteringsåtgärder påbörjas . har ansvar för att samordna rehabiliteringsinsatserna. Däremot är det andra aktörer som är ansvariga för själva insatserna. Hälso- och sjukvården har att bedöma behovet av och ansvara för genomförandet av de medicinska rehabiliteringsinsatserna, kommunen för de sociala och Arbetsförmedlingen för de arbetslivsinriktade insatserna. Vidare har arbetsgivare att inom ramen för sin verksamhet att svara för arbetsplatsinriktade insatser. Rehabilitering av personer med ersättning från sjukförsäkringen har länge kritiserats bl.a. för att alldeles för många har upplevt att de har hamnat mellan stolarna och att de inte har fått det stöd de förväntat sig samt att uppdragen till de inblandade aktörerna har varit både otydliga och ologiska. Åtskilliga utredningar har haft i uppdrag att se över den arbetslivsinriktade rehabiliteringen. Vissa ändringar har också gjorts i lagstiftningen för att komma till rätta med problemen. Bland annat infördes fr.o.m. ett krav på arbetsgivare att genomföra obligatoriska rehabiliteringsutredningar. Denna skyldighet upphävdes på grund av framför allt de mindre företagens svårigheter att hantera långtidssjukskrivna. Arbetsgivare är i princip endast skyldiga att lämna de upplysningar till som behövs för att den försäkrades behov av rehabilitering ska kunna klarläggas. De nya reglerna i sjukförsäkringen med fasta tidsgränser som infördes har resulterat i att 30 252 personer uppnått maximalt antal dagar med sjukpenning /10 t.o.m. och att 46 685 personer uppnått maximal tid med tidsbegränsad sjukersättning. Huruvida dessa personer fått rehabiliteringsinsatser innan de uppnått maximal tid i sjukförsäkringen eller, om så skett, när i sjukperioden insatser vidtagits och i vilken omfattning kan inte redovisa. bedömer i sitt yttrande till utskottet att för mellan 10 000 och 15 000 personer finns behov av arbetsförberedande och arbetslivsinriktade insatser, dvs. i av de sjukfall som passerar . Därtill kommer de personer som har behov av rehabilitering på arbetsplatsen. kan dock inte bedöma hur stort detta behov är. I det sammanhanget vill utskottet betona vikten av att, som arbetsmarknadsutskottet anför, mer behöver göras för att stärka arbetsgivarnas roll i rehabiliteringsarbetet och att öka företagshälsovårdens betydelse. Utskottet kan konstatera att sedan rehabiliteringskedjan infördes är det än viktigare för individen att få rehabilitering för återgång i arbete och att få insatserna på ett tidigt stadium i sjukskrivningsprocessen. Det tycks emellertid råda oklarhet om vad som menas med rehabilitering och vilka effekter en åtgärd eller insats har. Som framgår av ISF:s underlagsrapport till den parlamentariska socialförsäkringsutredningen kan det vara svårt eller omöjligt att skilja mellan medicinsk rehabilitering och arbetslivsinriktad rehabilitering. Ett exempel är fysisk träning i grupp som leds av en sjukgymnast. Om det är medicinsk eller arbetslivsinriktad rehabilitering beror mycket på deltagarna och deras individuella mål. Avslutningsvis anger ISF bl.a. följande. Om det inte är lätt att definiera vad som utgör en arbetslivsinriktad rehabilitering blir det inte heller lätt att ge en samstämmig bild om effekter av densamma. Dessutom finns det ett mycket begränsat stöd för att arbetslivsinriktad rehabilitering och samverkansinsatser leder till minskad sjukfrånvaro. Mot bakgrund av vad som anförts gör utskottet följande bedömning. För att socialförsäkringarna ska fungera väl krävs att människor kan lita på och ha förtroende för dem. Sjukförsäkringen uppvisar emellertid stora brister, både när det gäller rehabilitering tillbaka till arbete och när det gäller den ekonomiska tryggheten för människor som drabbas av sjukdom. Detta är inte tillfredsställande vare sig från rättssäkerhetssynpunkt eller vad gäller tilltron till systemet. uppnådde de första personerna till följd av de ändrade sjukförsäkringsreglerna den bortre tidsgränsen för sjukpenning och flera av dem kommer att uppnå denna gräns för . Konsekvenserna för de enskilda som lämnat sjukförsäkringen syns tydligt. Ytterst få har kommit i arbete och alltför många som är inskrivna hos Arbetsförmedlingen har inte någon ersättning alls, från vare sig arbete, arbetslöshetsförsäkringen eller i form av aktivitetsstöd. Vidare väntar många på besked om de ska få komma tillbaka till sjukförsäkringen eller inte. Den parlamentariska socialförsäkringsutredningen har kommit i gång med sitt arbete men ska, efter att ha fått förlängd tid, inte lägga fram sina förslag förrän . Utredningens uppdrag är att finna långsiktiga och konstruktiva lösningar för sjuk- och arbetslöshetsförsäkringarna. Utskottet delar uppfattningen att rehabilitering är en komplex fråga och att den därför lämpar sig för en utredning av det slag som den parlamentariska socialförsäkringsutredningen representerar. Emellertid är det enligt utskottets mening nödvändigt att snabbt finna en lösning som säkerställer att människor får de rehabiliteringsinsatser som respektive rehabiliteringsaktör bedömer som nödvändiga för att den enskilde ska kunna återfå arbetsförmåga. Trots vissa betänkligheter vad gäller såväl definitionen av begreppet rehabilitering som effekterna av vidtagna insatser eller åtgärder, anser utskottet att så länge den bortre gränsen för sjukpenning finns kvar bör alla som bedömts ha behov av rehabilitering för återgång i arbete få det innan denna bortre gräns nås. har som påpekats inte något ansvar för att genomföra rehabiliteringsåtgärder. Som framgår ovan föreskriver socialförsäkringsbalken att dock har skyldighet att under vissa förutsättningar upprätta en rehabiliteringsplan i samråd med den försäkrade. Utskottet anser att det är viktigt att fortlöpande tillser att planen följs och vid behov ändras. Utskottet konstaterar att det i balken även slås fast att har ett samordningsansvar för rehabilitering och att detta ansvar innebär att myndigheten ska verka för att andra aktörer inom sina respektive verksamhetsområden vidtar de åtgärder som behövs för en effektiv rehabilitering av den försäkrade. Utskottet vill poängtera att det är viktigt att , på det sätt som föreskrivs i socialförsäkringsbalken, faktiskt tar ansvar för att följa upp att behövliga åtgärder vidtas. Om konstaterar att de rehabiliteringsåtgärder som den enskilde bedömts vara i behov av inte har vidtagits anser utskottet att den försäkrade inte ska hänvisas till deltagande i hos Arbetsförmedlingen innan åtgärderna genomförts. En bestämmelse med detta innehåll skulle kunna införas i socialförsäkringsbalken eller säkerställas i annan ordning. Mot bakgrund av vad som anförts bör regeringen ekonomiska vårproposition avisera att man avser att återkomma till i budgetpropositionen med förslag om en ordning som säkerställer att människor som behöver det får rehabiliteringsinsatser för återgång i arbete innan de har nått den bortre tidsgränsen för sjukpenning. Förändringarna bör träda i kraft . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande motivreservation. Rehabilitering tillbaka till arbete motiveringen (M, FP, C, KD) av (M), (M), (M), Finn (M), (FP), (C), (M) och (KD). Syftet med rehabilitering är att den som drabbats av sjukdom ska få tillbaka sin arbetsförmåga och därmed förutsättningar att försörja sig själv genom förvärvsarbete. ska i samråd med den försäkrade se till att dennes behov av rehabilitering klarläggs och att rehabiliteringsåtgärder påbörjas . har ansvar för att samordna rehabiliteringsinsatserna. Däremot är det andra aktörer som är ansvariga för själva insatserna. Hälso- och sjukvården har att bedöma behovet av och ansvara för genomförandet av de medicinska rehabiliteringsinsatserna, kommunen för de sociala och Arbetsförmedlingen för de arbetslivsinriktade insatserna. Vidare har arbetsgivare att inom ramen för sin verksamhet att svara för arbetsplatsinriktade insatser. Rehabilitering av personer med ersättning från sjukförsäkringen har länge kritiserats bl.a. för att alldeles för många har upplevt att de har hamnat mellan stolarna och att de inte har fått det stöd de förväntat sig samt att uppdragen till de inblandade aktörerna har varit både otydliga och ologiska. Åtskilliga utredningar har haft i uppdrag att se över den arbetslivsinriktade rehabiliteringen. Vissa ändringar har också gjorts i lagstiftningen för att komma till rätta med problemen. Bland annat infördes fr.o.m. ett krav på arbetsgivare att genomföra obligatoriska rehabiliteringsutredningar. Denna skyldighet upphävdes på grund av framför allt de mindre företagens svårigheter att hantera långtidssjukskrivna. Arbetsgivare är i princip endast skyldiga att lämna de upplysningar till som behövs för att den försäkrades behov av rehabilitering ska kunna klarläggas. De nya reglerna i sjukförsäkringen med fasta tidsgränser som infördes har resulterat i att 30 252 personer uppnått maximalt antal dagar med sjukpenning /10 t.o.m. och att 46 685 personer uppnått maximal tid med tidsbegränsad sjukersättning. Huruvida dessa personer fått rehabiliteringsinsatser innan de uppnått maximal tid i sjukförsäkringen eller, om så skett, när i sjukperioden insatser vidtagits och i vilken omfattning kan inte redovisa.