bet · H101KU2 · 2013-10-15 00:00:00 — Det talas om frivillighet, men det är statens prioritering som ska gälla. Till syvende och sist blir det ändå ett krav på medfinansiering. De projekt där kommuner inte ställer upp blir inte av, inte i den tid som de annars skulle ha genomförts. Antingen blir de inte av alls eller blir mycket försenade. Så det blir ändå en utpressningssituation i enskilda kommuner som kanske redan har dåligt med pengar till skola och äldreomsorg. Jag kan inte riktigt bedöma de avtal som har tecknats med och - det är de som har lämnats som exempel. Jag kan inte uttala mig om dem. För egen del kan jag bara säga att om jag hade varit kommunalråd hade jag varit väldigt försiktig med att gå in i ett avtal som inte har täckning i lagstiftningen. Det är min egen bedömning. vet inte jag hur det ligger till i det här konkreta fallet; jag har inte bedömt de avtalen. Men får nöja sig med det svaret. Så skulle jag ha agerat.Jag uppfattar de direktiv som regeringen har gett så att man inte får ändra prioriteringen av olika projekt. Det ska vara den samhällsekonomiska nyttan som är det grundläggande för prioriteringen. Men finns det mer pengar i projekten som helhet kan tidsplanerna förändras. Som jag har tolkat det här innebär det att det går att tidigarelägga investeringar om det till exempel innebär att man kan dra större nytta av andra tidigare gjorda kommunala investeringar, till exempel investeringar i ett kommunalt vägnät som leder fram till hamnen. Som jag tog upp som exempel: Är det verkligen rimligt att man ska ha andra regler för investeringar i vägar och järnvägar i försörjningsledet fram till hamnen än för investeringar i den fortsatta försörjningsvägen ut från hamnen, det vill säga i farleden? Jag tycker inte att det är rimligt.Jag uppfattar att regeringen har varit lydig, om man kan säga så, och följt de direktiv som har gett i det beslut som fattades . Jag tycker att ni skulle applådera det beslutet. Jag tror inte att de avtal som och kommunerna har träffat är olagliga. Jag tror att det finns klausuler om att det ska till en lagstiftning, men jag tycker ändå att det är problematiskt att man träffar den typen av avtal innan det finns en lagstiftning på plats.Den andra frågan är långsiktigt mer viktig. Jag uppfattar inte att har uppfattat frågan riktigt rätt. Det handlar inte om förskottsbetalningar som när han och jag var kommunalråd och kunde diskutera med myndigheten om kommunen skulle vara med och betala lite grann därför att det var tidigareläggning eller liknande. Jag har också varit i en sådan situation. handlar det om medfinansiering och om projekten över huvud taget ska bli av. Det handlar om stora delar av finansieringen i till exempel av stora trafik- och infrastrukturprojekt där man förhandlar med landstingen runt om och kommunerna om finansiering. Det är inte fråga om att tidigarelägga, utan det är fråga om projekten över huvud taget blir av. Man sätter en liten kommun i en utpressningssituation när det gäller om viktiga centrala infrastrukturprojekt ska bli av. I den enskilda kommunen får man kanske fundera: Har vi pengar så att vi klarar av kostnaderna för lärarna, skolorna, äldreomsorgen? Så tvingar staten en att lägga ut på infrastrukturprojekt i stället för att få prioritera det som vi sagt i lagen att kommunen borde syssla med. Jag ska inte diskutera ekonomisk teknik med - jag vet att också är ekonom. Men jag vill ändå säga att jag tycker att det är lite billigt att ställa investeringskostnader mot löpande driftskostnader, oavsett vad det är för verksamheter. Även i verksamhet borde det vara så att kommunen gör en prioritering. Vad är lönsamt, vad är det som ger tillbaka resurser i form av ekonomisk utveckling, näringslivets tillväxt och liknande? Den bedömningen måste ligga till grund inte bara för prioritering utan också för kommunens prioritering.Dessutom är det inte så som både och sade i inledningen, att regeringen tvingar kommunerna att prioritera bort eller minska och göra besparingar i andra verksamheter. Under den här mandatperioden och förra har regeringen tillfört i storleksordningen mellan 40 och 70 miljarder, beroende på hur man räknar, till kommunala verksamheter. Investeringar i infrastruktur har alltså inte trängt ut välfärdstjänster. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationen. Jag tycker att det är på sin plats att vi lägger fast att den absoluta merparten av statlig infrastruktur betalas via anslag i statsbudgeten och att det vi nu diskuterar handlar om ett komplement. Från Alliansens och sida tycker vi att det är väldigt bra att det här komplementet finns och att kommuner, regioner och landsting har möjlighet att medfinansiera. Det handlar om att skapa mervärden för kommuner och regioner så att medfinansieringen ger en vinn-vinn-situation. I de situationerna är den kommunala eller regionala nyttan är helt avgörande.Det är nu tillåtet med medfinansiering för vägar och järnvägar. Det har tillkommit en hel del projekt och väldigt stora projekt på det sättet. Vi har Västsvenska paketet och Stockholmsöverenskommelsen där man har utnyttjat den möjligheten.Ett väldigt aktuellt exempel är E20 som är prioriterat i den nationella planen. Där är kommunerna i och med och diskuterar att medfinansiera.Det är inte för att projektet ska bli av på den nivå som har föreslagit. Det är för att skapa en högre standard. Den bedömning man gör i är att det ger mervärden både regionalt och kommunalt.Propositionen handlar om att den möjlighet som finns för vägar och järnvägar ska utvidgas till att även gälla att kunna medfinansiera viss statlig sjöfartsinfrastruktur.Det handlar om nyinvesteringar i allmän farled. Det är väldigt begränsat. Det handlar om nyinvestering eller sådana förbättringar som kan likställas med nyinvestering.I dagens läge med det trafikslagsövergripande synsätt som genomsyrar all planering av infrastruktur är det en absolut självklarhet att det är på det sättet. Om man ska genomföra detta krävs att vi har bra regelverk som är tydliga, rättvisa och tar hänsyn till bland annat EU-rätten.Herr talman! I den reservation som finns från S, MP och V bygger man mycket på slutsatserna i av statlig infrastruktur som kom 2011. Där var den stora invändningen att det kunde finnas en risk att man skulle kunna köpa sig före i kön, som det uttrycktes, och att man då frångått den prioritering som bygger på bland annat samhällsekonomiska vinster.Jag instämmer med det sade. Kritiken var till vissa delar, och kanske till stor del, befogad historiskt sett. Det var inte första gången som påpekat detta. bygger på att man har sett på förskotteringsärenden från åren 2008-2010.Phia sade att regeringen inte har tagit någon notis om detta. Det är ett direkt felaktigt påstående. Alliansregeringen har vidtagit en mängd av åtgärder till följd av rapporten. Den kritik som framförs får mer eller mindre förpassas till historien. Det var bra att den kom, men man har åtgärdat den.Jag vill lyfta fram att vi för det första nu har fått ett helt nytt planeringssystem. tar regeringen fram en nationell infrastrukturplanering som gäller år 1-3. Det är sådant som ska kunna byggstartas . Sedan tar man även fram planering för år 4-6 där man ska förbereda för byggstart. Det är en klar och tydlig prioritering.När prioriteringen är gjord kan man titta 1-3. Där kan det bli fråga om alternativ finansiering. Det kan man diskutera, och det är då medfinansiering kommer in. Då är prioriteringen redan gjord. Förskottering kan bara bli aktuellt för sådana projekt som ligger i gruppen 4-6 år.Med andra ord kan inte medfinansieringen i sig lägre ändra prioriteringsordningen. Det är möjligt att det var så förut. Med dagens planeringssystem går inte det. För det andra har regeringen gett ett uppdrag till att ge tydliga riktlinjer för medfinansiering. Det har arbetats fram, och det är vad man arbetar efter. Det gör man både på och också på Sjöfartsverket.Det handlar om att man har de transportpolitiska målen som utgångspunkt. Där är den samhällsekonomiska lönsamheten en stor och viktig del. Det handlar om frivillighet och att inte på något sätt rucka på huvudmannaskapet mellan kommun och stat när det gäller infrastruktur.En viktig sak att lyfta fram är att det handlar om bidragsgivarens eller medfinansiärens nytta i sammanhanget. Det är inte så att man ska medfinansiera något som man inte har ett absolut mervärde av.När medfinansiering blir aktuellt handlar det i första hand om att göra förbättringar som gör att man får en standardhöjning gentemot vad och kan genomföra med den budget de har.Huvudregeln är att prioriteringen av de samhällsekonomiskt lönsamma projekten är helt oberoende av medfinansieringen. Jag ska vara extra tydlig: Prioriteringen bygger inte alls på medfinansieringen.Att man nu vill säga nej till medfinansiering är visserligen konsekvent eftersom man även sade nej till medfinansiering av järnvägar och vägar. Det kan jag ge en viss eloge för. Men man har bidragit till att jobba med det verktyget så här långt.Att nu säga nej till att det skulle gälla statliga allmänna farleder blir väldigt inkonsekvent och kontraproduktivt. Det är ändå uppenbart att man inte går riktigt i takt med kommunala och regionala företrädare. Man vill ute i landet kunna vara med och skapa mervärden i sina regioner.Med det yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet. Det innebär att jag vill säga ja till att kommuner och landsting får möjlighet att medfinansiera viss sjöinfrastruktur och att vi får en trafikslagsövergripande syn på den här frågan. Allt annat är ganska ologiskt. nämner att infrastruktursatsningarna ska ge ett mervärde för kommunen. Jag tror att alla infrastruktursatsningar som görs i det här landet har ett mervärde. Annars hade de inte gjorts.Lars Tysklind säger också att det kommunerna ger i medfinansiering bara är ett komplement. Den allra största parten tar staten ansvar för. Man kan då fråga sig varför den inte tar ansvar för helheten.Jag tror inte att det bara är komplement för en kommun. Man kan lätt säga: Ni behöver inte det, men då får ni ingen infrastruktursatsning. Då skjuts den , och så vidare.Jag undrar vad det är för valmöjlighet man egentligen erbjuder. Hur många lärare hade man i fått för 86 miljoner? I är det 70 miljoner. Hur många lärare hade man fått för det? I är det 10 miljoner. Hur många lärare hade man fått för det? Jag får förtydliga mig ännu mer. Det är klart att all infrastruktur skapar mervärden, och när staten bygger är det en fördel.Det mervärde jag talade om var att man var villig att gå in och medfinansiera för att få en bättre standard. Då får man en vinn-vinn-situation och kan lokalt och regionalt få fördelar av det.Det är något som man utnyttjat bland annat i Västsvenska paketet. Det är känt. Det gäller även Stockholmsöverenskommelsen, och man diskuterar det i Skaraborg.Vi får här ett sken av att kommuner inte sysslar med infrastruktur. Det är en väldigt stor del av kommuners verksamhet. I kommuner måste man alltid kunna prioritera mellan asfalt och skolmjölk, om man uttrycker sig lite enkelt. Den processen har man i kommunerna.Exemplet med farleder och hamnar tas upp. Om man för det resonemang som gör här blir frågan: Varför driver de hamnar i , och ? Det gör man de facto kommunalt, och det är infrastruktur.Att man nu är villig att vara med och finansiera för att få förbättringar i de allmänna farlederna bygger på att man vill kunna utnyttja sina hamnar bättre och på det sättet skapa både ekonomiska och andra mervärden i sina egna kommuner.Man gör inte det av något slags snällhet och idealitet. Jag utgår från att de kommunpolitiker som har tecknat dessa avtal ser de sambanden. Det är inte en solklar gräns mellan statlig och infrastruktur. De vävs in i varandra. Detta är ett bra exempel på att man gör så. Jag fick alltså inte svar på min fråga om hur många lärare , eller hade fått. Det är precis den prioriteringen kommunen måste göra när staten drar sig undan sin del av ansvaret.Staten har ansvar för infrastruktur. Den behöver medfinansieringen för att den själv inte har pengar och tycker att de ska tas någonstans ifrån. Då blir det en medfinansiering från kommunerna.Jag frågar igen: Hur många lärare får man för 86 miljoner i , 70 miljoner i och 10 miljoner i ? Det är precis den avvägningen man måste göra för att ta över det ansvar staten inte tar. Jag vet inte hur jag ska svara på detta. Det är klart att jag kan räkna ut exakt vad en lärarlön är och vad det blir översatt i kronor i precis det ögonblicket, men det handlar inte om det. Det handlar om att stat och kommun skapar förutsättningar för en ekonomisk utveckling som man i naturligtvis bedömer ska ge ett sådant ekonomiskt utfall att den ska vara med och finansiera lärarna. Det är så saker och ting fungerar.Det är inte så att har lämnats åt sitt öde av staten. Staten går in med 271 miljoner. I har man naturligtvis resonerat så här: Om vi tillskjuter de 86 miljonerna kommer vi att få detta gjort både något tidigare och något bättre än vad vi annars hade fått. Då kan man utnyttja sin hamn som kommun äger. Det är klart att man ser det sambandet väldigt bra kommunalt. Man ser det på sin ekonomiska utveckling.Att i ett visst ögonblick översätta ett antal kronor till andra saker finns det naturligtvis en viss dynamik i. Det vet , så det behöver jag inte undervisa om.Precis som jag sade förut väver och statlig verksamhet väldigt mycket in i varandra i infrastruktursammanhang. Där man kan se att man kan satsa från båda håll och att båda är vinnare i situationen - där ska man göra det.Jag utgår från att vi har så kompetenta kommunpolitiker att de kan hantera den frågan tillsammans med staten. Det har varit en besvärlig resa hit till kammaren för det lagförslag regeringen har lämnat till om medfinansiering av statlig sjöinfrastruktur.Förslaget gick på en mina i trafikutskottet. har vi i reparerat skadan, och förhoppningsvis är farleden fri så att förslaget kan gå i hamn vid voteringen här i kammaren.Vi som i detta ärende utgör majoriteten i delar regeringens uppfattning att den kommunala nyttan av en investering i statlig sjöinfrastruktur kan göra en medfinansiering rimlig. Men har detta inte varit tillåtet. Bara investeringar i vägar på land och i järnvägar har varit tillåtna för medfinansiering. Därför behövs detta lagförslag.Frågan om möjligheterna till medfinansiering av sjöfartsinfrastrukturen har kommit upp eftersom den nationella planen för utvecklingen av transportsystemet i innehåller två objekt som avser att underlätta sjöfarten, dels till hamn, dels till hamnar i , bland annat som har nämnts i debatten.Som vi uppfattat läget är de socialdemokratiskt ledda kommunerna mycket angelägna om att deras hamnar ska kunna få fler och större fartyg till sig. De är därför beredda att vara med och medfinansiera de nödvändiga investeringarna. kommun har redan träffat en överenskommelse med om den här medfinansieringen. Det förutsätter dock att lagändringen går igenom här i i eftermiddag.Men här i är de socialdemokratiska partikollegerna till kommunledningarna i och inte med, tvärtom. Här vill Socialdemokraterna stoppa det förslag alliansregeringen lagt fram för att tillgodose önskemålen från och . Det är dessutom ett förslag som tillstyrkts av Kommuner och Landsting, SKL.Dessutom kan man vara förvånad över att motsätter sig förslaget om att underlätta investeringar som ökar sjöfarten. Alla förutsätter att en växande andel av godstrafiken ska kunna ske på sjön, som kustsjöfart och inlandssjöfart, och att vi på det sättet ska ta hem kapacitets- och miljövinster.När nu har en verklig möjlighet att medverka till att underlätta denna utveckling av kust- och inlandstrafiken till sjöss går de emot förslaget. Jag beklagar det.Min partikollega, i trafikutskottet, har tillsammans med sina allianskolleger där - efter den mina i trafikutskottet som jag nämnde - skrivit en avvikande mening. I den ingår bland annat: "Om avslår regeringens proposition skulle det innebära ett dråpslag för möjligheterna att förbättra svensk sjöfartsinfrastruktur. "Herr talman! Jag vill inte ha några minor eller andra hinder i sjölederna och inte heller några dråpslag mot sjöfarten. Därför yrkar jag bifall till regeringens och förslag. Det resonemang förde är kanske riktigt. Men det bygger på att vi har en regering som inte bryr sig om sjöfarten och inte anser att det är viktigt att prioritera att se till att vi har bra hamnar i , , och sedermera även på andra ställen.Min åsikt är att vi borde ha en regering som i högre utsträckning prioriterar sjöfarten och är beredd att satsa pengar på den. Då skulle vi i inte behöva satsa lika mycket pengar i vår statliga budget på skolan runt om i . Det är ju en angelägenhet. Men satsar vi många miljarder på skolan i vår statliga budget som vi lägger fram därför att vi anser att kommunerna inte har tillräckligt med resurser för detta.I stället har vi en regering som drar resurser från kommunerna till infrastruktur, såväl sjöfart som järnvägar och vägar. Då har de mindre resurser för att klara av sina egna kärnuppgifter. Det är där dilemmat är. Med en annan regering skulle det kunna vara lättare.Jag förstår argumentation utifrån att vi har en regering som inte prioriterar en bra sjöfart och en bra infrastruktur i . Verkligheten är den att regeringen har lagt fram ett förslag till infrastrukturplanering som innebär enormt stora tillskott i miljarder räknat när det gäller infrastrukturen. Där finns bland annat två mycket stora objekt som berör hamn som jag nämnde och sjöfarten till . Där är kommunerna mycket angelägna om att vara med och medfinansiera för att säkra att projekten utformas på det sätt som kommunerna vill.Detta sätt att tala om att man tar pengar från skolan tycker jag är synnerligen kortsiktigt. Kommunerna har säkerligen räknat på det här. Gör man en investering - som har nämnts i något fall här - på 60 miljoner är väl kommunens bedömning den att det rimligen ger ökade skatteintäkter. Att få fler jobb i kommunen ökar skatteintäkterna.Kanske ger investeringar på 60 miljoner 10 miljoner mer i ökade skatteintäkter. Det täcker lärarlöner i kanske . Det är den bedömningen kommunerna måste göra. Man kan inte se det bara . Visst är investeringen stor, men avkastningen på investeringen bedömer kommunerna ska bli högre. Men argumentation var ju att om inte kommunerna får vara med och medfinansiera blir det ett dråpslag mot de här kommunerna.Det måste vara utifrån antagandet att det då inte blir något av, att de inte får de här projekten och investeringarna till och runt om som i och för sig är viktiga. Det i sin tur måste betyda att vi har en regering som inte prioriterar frågan utan anser att detta ska byggas bara om kommunerna är med och står för fiolerna. Jag delar inte den uppfattningen. Regeringen har detta med i sin infrastrukturplanering och är beredd att genomföra projekten. Men kommunerna har önskemål om ytterligare saker som de vill tillföra projekten, och då måste de vara med och vill också vara med och medfinansiera, för att förbättra projekten ytterligare. Jag yrkar bifall till utskottets förslag. Även om min ambition är att inte upprepa det som redan är sagt blir det, ärligt talat, inte helt lätt den här gången.Riksrevisionens rapport pekar på en lång rad problem, en del ganska allvarliga. Den fråga som vi har att ställa oss är: Hur gör vi för att minimera problemen?En lösning är naturligtvis att vi förbjuder medfinansiering, säger till kommunalråden i exempelvis : Ni lägger er i det som angår er - det får ni sluta med nu! Jag är inte helt säker på att det vore så uppskattat där uppe. Om man ser på vad de socialdemokratiska kommunalråden säger i exempelvis ser man att de är mycket upprörda över att man lägger ned så mycket jobb i . Som man uttrycker saken: Det känns bittert att bli fälld av sina egna.Det man kan göra i en sådan situation, när man tillåter finansieringen, är att inte acceptera tanken på att det ska medföra att staten, , abdikerar från att ha ett nationellt, övergripande ansvar för infrastrukturen. Det kravet måste finnas där mycket hårt. KU:s beslut bör dessutom ha ett ganska långt bästföredatum, gärna längre än två år.Av staten ska vi naturligtvis kräva att den lever upp till sina åtaganden. Något annat vore mycket bekymmersamt, för det skulle innebära att vi betraktar staten som något slags självspelande piano, där regeringen sitter bredvid och inte kan påverka låten. Sedan säger vi att närvaron av kommunala pengar får pianot att spela fel, och då tar vi bort pengarna. Så bör vi inte ha det.Vi borde tvärtom kräva av staten att den är så ansvarsfull och bra att tillgång till kommunala pengar gör det lättare för staten att lägga pengar på de ställen man har talat om, där det kanske inte finns resurser men finns behov. De kommunala pengar som kommer från kommuner med resurser borde underlätta för staten.Det är en helt annan fråga om staten har tagit det ansvaret. Det kan vi diskutera hur mycket som helst. Men som jag ser det är den frågan inte på bord, utan det är andra utskott som hanterar den typen av frågor. Jag begärde ordet när sade att socialdemokratiska kommunalråd vill detta. Ja, det är klart att de vill, och det är precis därför de blir utnyttjade. De blir utnyttjade till att vara med och betala. Om de vill ha en bra hamn borde staten ta sitt ansvar genom att vara med och finansiera hamnen. Jag tror inte att det finns något kommunalråd som är villig att betala för det som någon annan skulle betala om de inte blir tvingade till det.Därför sade vi nej när det gällde vägar och järnvägar, och säger vi nej också till utvidgningen, för det finns inget kommunalråd som egentligen vill lägga pengar där i stället för på kärnverksamheter. Men de tvingas göra det för att det över huvud taget ska bli gjort.Känner till något kommunalråd som hellre betalar till vägar och järnvägar än till de kärnverksamheter som kommunen faktiskt tar ut skatt för? Nej, jag känner inte personligen kommunalråden i så väl. Jag sitter på Blekingebänken, men jag är född i , är uppvuxen i och har rätt mycket kontaktytor kvar där.Hamnfrågan är mycket viktig i . Folk tycker att det är en viktig fråga. Hamnen betyder mycket för arbetstillfällena, om inte annat.Det som har framgått av de tidningsintervjuer med berörda kommunalråd i som jag har läst är att man också har ställt en följdfråga. Om de 86 miljonerna inte kan användas till den här satsningen, är de egentligen budgeterade för något annat, så att man, som det har sagts tidigare, har avstått från att göra förbättringar på andra områden? Men Gävles kommunalråd säger: Nej, de är avsedda för detta och inget annat.Men vad de egentligen vill kan jag inte veta eftersom jag inte har den typen av "paraförmåga". Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på de båda reservationerna.Vi debatterar sjöfartsinfrastruktur. Det kan låta lite udda, när det är som har hand om debatten. Man hade kunnat förutse att det var trafikutskottet i stället. Men just denna särskilda finansiering faller inom KU:s ansvarsområde, och trafikutskottet har redan yttrat sig, gjort sin sakliga bedömning och jobbat med frågan.Det gäller alltså olika farleder, som farled, , och vid . Det kan också gälla , , med flera. Trots att det var flera jag räknade upp är detta ett komplement, ett undantag. Det allra mesta av finansieringen sker över statliga anslag. Vi talar om detta komplement när det kan vara en vinn-vinn-situation, när det blir bättre av att kommunen eller regionen, , går in och delfinansierar.Vi ska veta att riktlinjerna säger följande.1.Projekten ska vara samhällsekonomiskt lönsamma. Det ska inte gå att komma runt det därför att man vill bygga ett eget monument. Det ska alltså vara ett samhällsekonomiskt lönsamt projekt.2.Medfinansieringen ska inte innebära att till exempel en kommun ska kunna köpa sig förbi. Prioriteringarna ska inte ändras. Om så har skett har det varit mot regelverket. Det har påpekat, och är det åtgärdat.