bet · H101KU4 · 2013-11-05 00:00:00 — Det är naturligtvis otillräckligt. Många myndigheter har inte alls värderat riskerna för korruption och kan därmed heller inte sägas ha vidtagit några åtgärder för att motverka korruptionen.Riksrevisionen har, som vi har hört, sex rekommendationer till regeringen och myndigheterna, som har att följa förordningen om intern styrning och kontroll. KU menar att regeringens svar och åtgärder i huvudsak är välavvägda. Några reservationer finns inte i vårt betänkande. Utskottet anser gemensamt att den statliga förvaltningens arbete med att förebygga korruption fortsatt måste stärkas och understryker att myndigheterna med regelbundenhet ska göra en tydlig återkoppling till regeringen om hur de hanterar korruptionsrisker.Jag tänker avrunda där. Sammanfattningsvis vill jag konstatera att det finns en hel del aktuella rapporter om läget i avseende korruption och motåtgärder. Den färskaste är nog rapporten från organ mot korruption som riktar sig till oss riksdagsledamöter, där det bland annat föreslås en uppförandekod som tar upp frågor kring intressekonflikter och gåvor. Det är positivt att det tillsattes en parlamentarisk arbetsgrupp som ska utreda förutsättningarna för en sådan uppförandekod.Jag vill avsluta med att säga att i stora delar av världen är korruptionen utbredd, och det medför allvarliga konsekvenser. Det är en mycket stor tillgång att bedöms ha en låg grad av korruption. Med mer kunskap och ett brett engagemang hos oss politiker, tjänstemän och allmänhet har vi i goda förutsättningar att fortsatt värna vårt land mot korruption.Med det yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet. Vi har i tagit del av om statliga myndigheters skydd mot korruption och av regeringens synpunkter på den här rapporten.Riksrevisionens beskrivning av korruption är "att utnyttja en offentlig ställning för att uppnå otillbörlig för sig själv eller andra".Själv har jag som statligt anställd inom skatteförvaltningen haft anledning att tänka tillbaka på några situationer jag har varit med om. En var när jag under en skattebrottsutredning fick erbjudande av företagsledaren att bli ekonomichef på det företag jag granskade. En annan var när jag i samband med en revisionsgenomgång åt lunch med företagsledningen och lunchen var mer påkostad än vad man normalt förväntar sig av en arbetslunch. En tredje situation var när enheten som jag jobbade på fick en tårta från en revisionsbyrå i samband med att revisionsbyrån sökte anstånd i ett sent skede för ett stort antal klienter med att lämna in deklarationer. Det skulle krävas övertidsarbete för att anstånden skulle hinna behandlas.Om jag hade antagit det här anställningserbjudandet hade det naturligtvis varit ett tydligt fall av korruption. Det är klart att det var ett försök till korruption som inträffade i det här fallet, men mellan fyra ögon är sådant svårt att bevisa. Lunchen var, som jag bedömer det, sannolikt inte någon muta, men för säkerhets skull betalade jag den där lunchen. Det är väl ofta så man måste agera. Tårtan, som skickades tillbaka till revisionsbyrån, var som jag uppfattade det en ganska mild form av bestickning eller muta.Att jag drar de här exemplen från den statliga verksamhet som jag har jobbat i beror på de skillnader som finns mellan och regeringens syn på hur arbetet mot korruption ska bedrivas. vill att myndigheterna ska bedriva arbetet och redovisa arbetet mot korruption för sig självt. Regeringen anser att arbetet mot korruption ska bedrivas gemensamt med arbetet mot olika former av brottslighet som det finns risk för inom myndigheterna.Min syn grundas på att det ofta är svårt att vid olika händelser veta vilka brott det är fråga om. Det är i regel viktigast, som jag ser det, att det finns tillfälle att på statliga myndigheter och kommunala arbetsplatser diskutera värdegrundsfrågorna kring de olika former av brott som det kan vara fråga om. Detta är oberoende av om det är fråga om korruption, muta, förskingring, trolöshet mot huvudman, stöld, snatteri, skattebrott eller andra brott. Att särskilja brotten är ofta, även för en åklagare och för en domare, ganska besvärligt. Och det är kanske inte det som ska vara det viktigaste här.Vi är, som jag uppfattar det, eniga om att arbetet mot korruption är viktigt. Och delar regeringens syn på hur arbetet mot korruption ska bedrivas. Jag yrkar därför bifall till förslaget i betänkande, som innebär att regeringens skrivelse läggs till handlingarna. Låt mig först yrka bifall till förslaget i betänkandet. Jag vill också deklarera och, som jag uppfattar det, hela utskottets bestämda mening att korruption är oacceptabelt oavsett om det äger rum i statsförvaltning, i regering, i riksdag, i landsting, i kommun eller någon annanstans. Därom är vi inte osams på något vis.Men vi måste få in någon typ av balans. försökte balansera en debatt och säga: Trots allt är fjärde bästa land i världen när det gäller korruption, av de bortåt 200 länder som finns.Hur ska vi kunna diskutera det här och vara balanserade? Vi är trots allt förskonade, men ändå måste vi vara och klara över att allmänhetens förtroende för hela Myndighetssverige, regering och riksdag, statsminister och alltsammans hänger på att detta sköts oklanderligt. Kort sagt: Var ska man lägga ribban?Låt mig ta er med till något som , son, berättade. Hans mor , alltså hustru, gick 1973, när lämnade , upp till statsrådskansliet, det som vi nu kallar för ledamotshuset. Hon hade en liten kasse med sig. Den överlämnade hon. såg hur den kom in i kansliet. Han kunde också berätta vad som fanns i . Det var ett antal kulspetspennor med texten: Tillhör statsverket.Det kan möjligen vara att lägga ribban väldigt högt. När jag lämnade 2006, för att sedan bli återvald 2010, hade jag ett antal pennor med mig. Det gnagde på mitt samvete, herr talman. De varade ju ett tag. Det är väldigt fin kvalitet på dem, så enkla de är. De här pennorna varade , och till och med - möjligen skrev jag inte lika mycket med blyertspennor då, utan jag skrev mer på datorn. Då tänkte jag på som hade gått upp till statsrådskansliet.Men varför ska man lägga ribban så orimligt högt? Det finns en annan berättelse som ligger 2 i historien. Den som då var statsminister över det romerska imperiet var Caesar.Han skilde sig från sin hustru. Han fick frågan: Varför skiljer du dig från Pompeja? Hon hade nämligen misstänkts för att ha varit otrogen - en väldigt utsatt situation. Då säger: hustru får inte misstänkas. Man kan säga att det är rent orimligt. , även om Pompeja uppenbarligen var oskyldig, var detta ett sätt att skydda den tidens statsförvaltning, som då var och även nu är beroende av folkets förtroende och acceptans, från varje misstanke av någon grund.Vad kan vi lära av det ? Vi vet till exempel att en partiledare här i har fått lämna sitt ämbete på grund av ett kvitto. Det var säkert mer än så, men det kokade ned till ett kvitto. Av alla de tusentals kvitton som måste ha passerat genom händerna på den personen var det ett kvitto som olyckligtvis blev fel. Ingen av oss tror väl egentligen att det var med flit, för ingen säljer sig för ett ynka kvitto, men det kokade ned till det. hustru får inte ens misstänkas. Hur ska vi nu göra i , världens fjärde minst korrupta land? Hur ska vi bevara detta? Hur ska vi kunna leva upp till det? Ett uppdrag till om en årlig uppföljning föreslogs av . Utskottet landar positivt till regeringens alternativ till det, nämligen att ha en årlig dialog mellan myndigheter, fackdepartement och regeringsföreträdare med en årlig rapportering från de mest riskutsatta myndigheterna. Det innebär en tydlig årlig återkoppling. Det är en början.Vi har en utredning om att stärka skyddet för visselblåsare, whistleblowers, som vi hörde . Den är tillsatt och ska vara färdig . Det är viktigt. Vi har Statskontorets rapportering om korruption i kommuner och landsting som pågår. Det är också viktigt. Vi håller på att göra partifinansieringen mer genomskinlig och tydlig. Det finns i stort sett ingen motsättning inom utskottet om detta. Alla, med mycket få undantag, vill ha en total genomlysning av detta på plats så snabbt som möjligt. Vi inser att det är problematiskt. Någonstans måste man lägga gränsen. Så har vi, som tidigare talare har tagit upp, oss riksdagsledamöter. Hur är det med mina pennor? Ska jag ha dåligt samvete eller inte? Talmannen har tillsatt en beredningsgrupp för att ta fram en uppförandekod för riksdagsledamöter. Det är bra att den gruppen, där jag själv har fått förtroendet att sitta, ska vända och vrida på allt. Var går gränsen? Säkerligen kommer vi fram till att en penna är okej, men hur är det tusen?Naturligtvis kan det vara acceptabelt att ta emot en slips eller en lunch, men hur är det med tio? Det blir klart och tydligt så att ingen ska behöva lämna det här huset för ett kvittos skull. Vi efterlyser och välkomnar ljus över den här frågan. Det kommer att vara till hjälp för de enskilda riksdagsledamöterna, men det kommer framför allt att öka förtroendet för oss förtroendevalda. Därmed gör vi demokratin och en tjänst. Greco har nämnts i debatten, och jag vill fokusera på det. Det ska utläsas som Group of States against Corruption, och det är en övervakningsmekanism inom en av de mer moderna Europarådskonventionerna. Hela 49 länder har gått in. Det som gör den modern är just betoningen på uppföljningsmekanismen. Äldre konventioner saknar ofta sådana redskap. Vi i har bland annat i flera rapporter från Greco fått kritik för att vi inte har tagit i frågan om anonyma bidrag till politiska partier. Den här rapporten, som tar upp teman över ett spann av länder, handlar om domarna och åklagarna. Jag lämnar det åt sidan. Den saken bör självklart hantera och komma till riksdag med förslag om.Den stora delen är ändå frågan om oss parlamentariker och riskerna för korruption. Som har sagts finns det flera förslag och ganska utförliga argumenteringar kring den saken i rapporten. En sak är att man anser att det inte räcker med de partiinterna etiska riktlinjer som jag tror alla, eller åtminstone näst intill alla, av våra riksdagspartier har antagit. Man menar att parlamentet självt bör ha etiska riktlinjer. En annan sak gäller de bestämmelser vi har i vår riksdagsordning som man har funnit och studerat. Riksdagsordningen säger att en ledamot inte får delta vare sig i kammaren eller i utskott om han eller hon är berörd av ärendet personligen. Där för man en diskussion om: Vad är personligen? Man tolkar det som att vi i har haft som förhållningssätt att det huvudsakligen gäller om man har ett personligt ekonomiskt intresse i en sak.Man kan också se lite vidare. Är det att man är företrädare för ett särskilt samhällsintresse, att man till exempel företräder en organiserad del av näringslivet, fackföreningar eller samfund? Här behövs det, åtminstone från oss, en reaktion, en bedömning av riksdagsordningens begrepp "personligen". Är det tillräckligt definierat eller använt , det vill säga huvudsakligen riktat till ens eget personliga ekonomiska intresse?En tredje sak som har berörts av flera av kollegerna är gåvor och andra fördelar. Här efterlyses en beskrivning, en restriktion: Vilket slag av gåvor ska det handla om? Detsamma ska gälla också fördelar. Det är fråga om innehållet i gåvan och om det ekonomiska värdet möjligen behöver bedömas ytterligare.En fjärde sak gäller det ekonomiska register vi har. Det registret bör enligt Grecos arbete få en mer detaljerad och kvantitativt omfattande redovisning av finansiella och ekonomiska engagemang som vi ledamöter har och - en viktig sak som skiljer sig från det nuvarande systemet - vilka personliga skulder vi ledamöter vi har, alltså en skuldredovisning. Kan det uppkomma ett beroende av en skuldsituation? Även frågan om make eller maka och familj lyfts. Man ska redovisa ekonomiska relationer till dem. Man lägger betoning på att det behövs utbildning, uppföljning och så vidare.Jag är mycket positiv till att talmannen har startat en arbetsgrupp för det här. Jag hoppas att det ska bli en dialog med hela i kammaren kring detta. Provet för oss är att redovisa våra ställningstaganden, vare sig det eventuellt gäller att ändra lag eller ändra tillämpning eller om vi finner att vi inte behöver göra det. I och med den konvention som vi har antagit ska vi kunna redovisa och förklara i den moderna formen av övervakning nästa gång en redovisning sker. Det är så att säga provet.Sveriges riksdags självständighet berörs däremot inte, men det gör våra möjligheter att hävda oss med goda argument i förhållande till de åtaganden vi gjort genom att anta konventionen, som är till stöd för oss och för alla de europeiska staters och länders befolkningar som har antagit den.