bet · H001CU9 · 2013-03-05 00:00:00 — I motionen föreslås mot denna bakgrund att ska ge regeringen till känna att PBL måste revideras och klimatanpassas och att större marginaler för den byggda miljön bör gälla med avseende på vattennivå, nederbörd, vindhastighet, risk för brand m.m. Även i motion 2012/13:Fö263 av m.fl. (MP) framhålls att kommunerna måste ta hänsyn till kommande klimatförändringar i sin planering. Motionärerna föreslår ett tillkännagivande om att det bör införas ett krav i PBL på kommunerna att de måste upprätta klimat- och sårbarhetsplaner (yrkande 2). Planerna ska ta ett helhetsgrepp på klimatfrågan, och det ska gälla både kommunens egen klimatpåverkan och förebyggande åtgärder för att begränsa följderna av klimatförändringen. Enligt 2 kap. 3 § PBL ska hänsyn tas till bl.a. miljö- och klimataspekterna vid planläggning. Den tidigare saknade ett sådant uttryckligt krav. Enligt 2 kap. 5 § ska, vid planläggning och i ärenden om bygglov eller förhandsbesked, bebyggelse och byggnadsverk lokaliseras till mark som är lämpad för ändamålet med hänsyn till bl.a. risken för olyckor, översvämning och erosion. Detta krav infördes i den tidigare gällande lagen. Det finns även bestämmelser om att särskilt ska verka för att bebyggelse och byggnadsverk inte blir olämpliga med hänsyn till människors hälsa eller säkerhet eller till risken för olyckor, översvämning eller erosion under samrådet om kommunernas förslag till översiktsplan (3 kap. 10 §) respektive detaljplan (5 kap. 14 §). Vidare ska överpröva kommunens beslut om detaljplan bl.a. om beslutet kan antas innebära att en bebyggelse blir olämplig med hänsyn till människors hälsa eller säkerhet eller till risken för olyckor, översvämning eller erosion (11 kap. 10 § PBL). har föregående år behandlat och avstyrkt motioner med i huvudsak motsvarande förslag som i de nu aktuella motionerna (bet. 2011/12:CU14). följde utskottets förslag. Utskottet hänvisade i sitt ställningstagande bl.a. till de ändringar i lagstiftningen i det aktuella avseendet som genomfördes vid införandet av den nya . Vidare framhöll utskottet det pågående arbetet med metod- och kompetensutveckling när det gäller frågor om klimatanpassning vid planering och byggande. Utskottet anförde följande. vidhåller sin uppfattning att den nya klart ger uttryck för att man i planeringen ska ta hänsyn till de risker som ett förändrat klimat kan föra med sig, exempelvis när det gäller översvämningar och erosion. Det är givetvis angeläget att dessa bestämmelser verkligen får genomslag i kommunernas praktiska arbete med planläggning. har gett ut flera rapporter som kan ge kommunerna stöd i detta arbete, exempelvis Bygg för morgondagens klimat (2009), Mångfunktionella ytor klimatanpassning av befintlig bebyggd miljö i städer och tätorter genom grönstruktur (2010) och Planer som styrmedel för att minska samhällets klimatpåverkan (2010). Den sistnämnda rapporten ger en fördjupad analys av hur planering och byggande kan främja anpassning till ett förändrat klimat. Utskottet anser inte att behöver förorda överväganden om ändrade bestämmelser i i klimatfrågan. Det får däremot förutsättas att denna fråga även fortsättningsvis uppmärksammas i de olika metodutvecklingsprojekt som pågår inom och i samband med tillsynsarbetet med att följa lagens tillämpning. Utskottet vidhåller sitt ställningstagande vid föregående års beredning av motionsförslag motsvarande de som är aktuella. Plan- och bygglagens bestämmelser i det nu aktuella avseendet bör således kunna utgöra en god grund när kommunerna ska ta ställning till klimatrelaterade frågor i den fysiska planeringen på olika nivåer. Som utskottet framhöll föregående år är det givetvis angeläget att dessa bestämmelser verkligen får genomslag i kommunernas praktiska arbete med planläggning. Det är därför av stor vikt att arbetet med metod- och kompetensutveckling när det gäller frågor om klimatanpassning vid planering och byggande drivs vidare av alla berörda myndigheter. Förutom är flera andra statliga myndigheter engagerade i detta arbete som samordnas genom ett myndighetsnätverk. Elva statliga myndigheter står också bakom Klimatanpassningsportalen som syftar till att förmedla kunskap om sårbarheter och anpassning till dem som arbetar med att anpassa samhället till konsekvenserna av ett förändrat klimat, både på kort och på lång sikt. Med hänvisning till det anförda avstyrks de aktuella motionerna. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om bl.a. ökade krav på kommunerna att samordna sin samhälls- och transportplanering. Utskottet hänvisar till bestämmelser om samordning i PBL och till att länsstyrelserna har getts en viktig roll vad gäller den regionala samordningen. Jämför reservation 4 (MP, V). m.fl. (MP) anser i motion 2012/13:T510 att PBL bör omformas så att det vid varje upprättande av en plan ställs krav på en redovisning av hur den bidrar till minskade koldioxidutsläpp. Mot denna bakgrund föreslår motionärerna att den s.k. fyrstegsprincipen ska göras till ett krav i all stadsplanering (yrkande 3). Vidare föreslås att länsstyrelserna ska ges en starkare roll när det gäller samordningen av samhälls- och transportplanering mellan kommuner (yrkande 11) och få möjlighet att stoppa en plan som inte uppfyller lagstiftningens krav vad gäller utsläpp av växthusgaser (yrkande 10). Begreppet fyrstegsprincipen används i transportpolitiska sammanhang och vid trafikplanering. Fyrstegsprincipen innebär att möjliga förbättringar i transportsystemet ska prövas stegvis och avser åtgärder för att styra efterfrågan (steg 1), underhålla och optimera befintlig infrastruktur (steg 2), trimma och på så sätt förbättra infrastrukturen och dess förhållande till omgivningen (steg 3) och för att investera i ny infrastruktur (steg 4). Regeringen framhöll i proposition 2012/13:25 Investeringar för ett starkt och hållbart trafiksystem att fyrstegsprincipen är en viktig utgångspunkt för förslagen i propositionen liksom för den fortsatta planeringen av förvaltningen och utvecklingen av transportsystemet. Vid sin behandling av propositionen uttalade också trafikutskottet att fyrstegsprincipen är väl beaktad i den transportpolitiska planeringsprocessen (2012/13:TU2). avstyrkte i detta sammanhang ett motionsförslag om att fyrstegsprincipen ska lagregleras. följde trafikutskottets förslag (rskr. 2012/13:119). I regeringens överväganden i proposition 2012/13:25 om tillämpningen av fyrstegsprincipen framhålls behovet av samordning av samhälls- och transportplanering. Regeringen redovisade följande bedömning i frågan. Utvecklingen av ett samhällsekonomiskt effektivt och långsiktigt hållbart transportsystem bör i ökad utsträckning samordnas med planering av markanvändning, bostadsförsörjning och övrig samhällsplanering samt insatser inom andra områden i samhället såsom tillväxt inom näringsliv och arbetsmarknad m.m. Bestämmelser om överprövning av beslut om detaljplan finns i 11 kap. 10 § PBL. ska överpröva kommunens beslut om detaljplan bl.a. om beslutet kan antas innebära att regleringen av sådana frågor om användningen av mark- och vattenområden som angår flera kommuner inte samordnas på ett lämpligt sätt eller om en miljökvalitetsnorm enligt 5 kap. inte följs. Miljökvalitetsnormerna för utomhusluft finns i luftkvalitetsförordningen (2010:477) där föroreningsnivåer avseende bl.a. vissa växthusgaser är föreskrivna. Fyrstegsprincipen är som framgått ovan ett etablerat begrepp i trafikpolitiska sammanhang och är väl beaktad i den transportpolitiska planeringsprocessen. Därigenom torde den påverka även övrig fysisk samhällsplanering när olika sektorsfrågor ska samordnas. Utskottet vill inte utesluta att olika planeringstekniker som utvecklats i trafikpolitiska eller andra sammanhang kan komma till användning även i det planeringsarbete som utgår från bestämmelserna i . Däremot ställer sig utskottet avvisande till motionsförslaget om att inordna ett krav på användningen av fyrstegsprincipen i PBL. Som framgått ovan har även avvisat ett förslag om lagregleringen av principen inom trafikplaneringen. När det gäller samordningen mellan kommunerna av samhälls- och transportplanering och kopplingen till klimatarbetet har länsstyrelserna redan en viktig roll i flera avseenden. I förordningen (2007:825) med länsstyrelseinstruktion kommer detta till uttryck bl.a. i den sektorsövergripande uppgiften att verka för att de miljökvalitetsmål som har fastställt uppnås. Länsstyrelserna ska även svara för regionalt mål- och uppföljningsarbete, stödja kommunerna genom att bistå med underlag för deras miljömålsarbete, verka för att målen får genomslag i den lokala och regionala samhällsplaneringen samt samordna arbetet på regional nivå med anpassningen till ett förändrat klimat. Länsstyrelserna har också genom PBL getts en viktig roll vad gäller samordningen mellan kommuner i arbetet med översikts- och detaljplaner. När kommunen upprättar ett förslag till översiktsplan eller ändring i planen ska kommunen samråda med samt med de berörda kommuner, regionplaneorgan och kommunala organ i övrigt som har ansvar för regionalt tillväxtarbete och transportinfrastrukturplanering. Under samrådet om översiktsplan respektive detaljplan ska särskilt verka för att sådana frågor om användningen av mark- och vattenområden som angår två eller flera kommuner samordnas på ett lämpligt sätt. Som framgått ovan kan också överpröva kommunens beslut om detaljplan bl.a. i de fall frågor som angår flera kommuner inte har samordnats på ett lämpligt sätt. Behovet av en utvecklad samordning av trafikplanering och övrig samhällsplanering är föremål för uppmärksamhet i flera sammanhang. Ett exempel på det är den trafikpolitiska propositionen som nämnts ovan. Det kan även nämnas att regeringen i regleringsbrevet avseende länsstyrelserna (S2012/8609/) har gett dessa i uppdrag att bl.a. göra en bedömning av hur kommunernas översiktsplaner beaktat de regionala mål m.m. som utvecklats inom ramen för det regionala tillväxtarbetet inklusive det regionala trafikförsörjningsprogrammet och länsplanerna för regional transportinfrastruktur. I uppdraget ingår även att redogöra för och bedöma vilka de grundläggande förutsättningar är för att stärka sambandet och utveckla samordningen. Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet motion 2012/13:T510 yrkandena 3, 10 och 11. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om att PBL tydligare ska reglera vissa frågor om cykel- och kollektivtrafik. Utskottet anser att det även i fortsättningen bör ligga på kommunernas ansvar att utifrån de lokala förutsättningarna uppfylla de krav i PBL som har bäring på frågor om cykel- och kollektivtrafik. Jämför reservation 5 (MP, V). Två motioner innehåller förslag om att PBL tydligare ska reglera vissa frågor om cykel- och kollektivtrafik. Enligt partimotion 2012/13:C400 av m.fl. prioriteras sällan cykeltrafiken i planeringsarbetet. Mot denna bakgrund föreslår motionärerna ett tillkännagivande till regeringen om att tillgången på cykelvägar ska säkerställas i de planeringsinstrument som finns i PBL (yrkande 9). m.fl. (MP) framhåller i motion 2012/13:T510 att en ökning av andelen gång- och cykeltrafik kommer att krävas för att nå klimatmålen. Mot denna bakgrund föreslår motionärerna ett tillkännagivande om att det bör införas miniminormer för antalet cykelparkeringar och närheten till kollektivtrafik vid nybyggnation av bostäder (yrkande 5). har behandlat liknande motionsförslag om att genom tillkännagivanden ska framhålla behovet av åtgärder som kan stärka cykel- och kollektivtrafikens ställning i kommunernas planering (se bet. 2009/10:CU25, 2010/11:CU22, 2011/12:CU14). har utskottet hänvisat dels till de överväganden som PBL föreskriver att kommunerna ska göra i trafikfrågor i samband med planläggning och ärenden om lov, dels till det arbete med metodutveckling och vägledning som bedrivs inom flera myndigheter vad gäller de aktuella frågorna. Föregående år redovisade utskottet följande ställningstagande till motionsförslagen. I kommunernas bebyggelseplanering ingår givetvis frågor om hur bl.a. cykel- och kollektivtrafikens behov ska tillgodoses som en viktig del. Det är också utskottets uppfattning att dessa frågor uppmärksammas alltmer i planeringsprocessen. Det gäller exempelvis frågor om hur cykeltrafiken bättre ska kunna beredas plats i stadsmiljöer som inte från början är planerade med separata cykelbanor och andra säkra trafiklösningar. Vid planering av nya bostadsområden får det förutsättas att cykel- och kollektivtrafikens behov ges särskild uppmärksamhet. När det gäller motionärernas önskemål om att kommunerna ska få stöd i sitt arbete genom metodutveckling m.m. har utskottet, som framgått ovan, vid tidigare behandlingar konstaterat att breda insatser redan görs på detta område. Detta görs både på de berörda myndigheternas egna initiativ och på uppdrag av regeringen. Den ovan omnämnda ska redovisas . Myndighetsuppdraget till att utarbeta en strategi och handlingsplan för ökad och säker cykling redovisades till regeringen . Som framgått ovan i avsnittet om planering av grönområden fick i uppdrag av regeringen (S2011/6087/PBB) att ansvara för ett samverkansprojekt med syfte att samordna och utveckla arbetet kring samhällsplanering och bebyggelseutveckling för en miljö som möjliggör och stimulerar till fysisk aktivitet i vardagen, bl.a. avseende tillgänglighet till grönområden och tätortsnära friluftsområden samt säkra, trygga och attraktiva gång- och cykelbanor. En slutlig redovisning ska lämnas till . kan sammanfattningsvis konstatera att de frågor som tas upp i de aktuella motionerna är uppmärksammade genom planlagstiftningens bestämmelser och det arbete med metodutveckling och vägledning som genomförs av myndigheter samt i flera utredningar. Något behov av de föreslagna tillkännagivandena kan därför inte anses föreligga. Motionerna avstyrks således. behandlade regeringens proposition Investeringar för ett starkt och hållbart transportsystem (prop. 2012/13:25). I propositionen redovisade regeringen sin syn på frågor om bl.a. cykling och kollektiva färdmedel. Enligt regeringen finns den stora potentialen för att åstadkomma ökad och säker cykling i och nära tätorter och i större städer. Där kan staten och kommunerna genom samordnade insatser åstadkomma goda förutsättningar för ökad och säker cykling. För att cykling ska kunna ses som ett attraktivt alternativ för en del av eller hela resan bör den enligt regeringen smidigt kunna kombineras med kollektiva färdmedel. Den enskilt viktigaste åtgärden för att öka cyklandet är enligt regeringen att förbättra infrastrukturen för cyklister, främst i fråga om väl utformade och underhållna cykelvägar. framhålls i propositionen en rad andra åtgärder som är viktiga för att stimulera ökad cykling såsom kunskapsspridning, arbete med regionala cykelstråk och attraktiva cykelparkeringar. Vid behandlingen av propositionen väcktes flera motioner med förslag om cykelparkeringar, cykelvägar, möjligheten att kombinera cykel- och kollektivtrafikresor m.m., dvs. med liknande inriktning som de nu aktuella. avstyrkte dessa förslag och hänvisade i huvudsak till pågående beredning av den s.k. (bet. 2012/13:TU2). redovisade sitt slutbetänkande Ökad och säkrare cykling (SOU 2012:70). I betänkandet finns en bred översyn av de regler och förutsättningar inom bl.a. områdena infrastruktur, cykelparkering, cykling och kollektivtrafik som påverkar cyklingen. Betänkandet innehåller en relativt uttömmande genomgång av plan- och bygglagstiftningens tillämpning i olika frågor som rör cykeltrafik. Utredaren redovisar även överväganden om det eventuella behovet av ändringar i lagen för att tillgodose cykeltrafikens behov. Den sammanfattande bedömningen i denna fråga lyder enligt följande. Eftersom det redan inom ramen för nu gällande system är möjligt att planera för och beakta cyklingens behov finner jag vid en samlad bedömning alltså inte skäl eller det lämpligt att lyfta fram cyklingen i . Sammantaget saknas skäl att ändra PBL. När det specifikt gäller frågan om en närmare reglering av kravet på cykelparkering anför utredaren sammanfattningsvis följande. Kommunerna har inom ramen för gällande lagstiftning samt utifrån det kommunala planmonopolet goda möjligheter att ta ett ansvar för cykelparkeringars planering och tillse att fastighetsägare ordnar cykelparkering, även vid kollektivtrafiknoder, eftersom kommunerna kan ta initiativ till samordning. Det lämpliga är att, så som görs i nuvarande lagstiftning, peka ut fastighetsägaren som ansvarig för att cykelparkeringar anläggs vid kollektivtrafiknoder. Det saknas skäl att ändra bestämmelserna i (2010:900), PBL, som reglerar skyldigheten att anlägga parkeringar. Utredningens betänkande har remissbehandlats och bereds inom . Utskottet anser liksom motionärerna att cykel- och kollektivtrafikens behov måste beaktas och tillmätas stor vikt i samband med kommunernas detaljplanearbete och vid övrig fysisk planering. I den frågan råder det inga delade meningar. De aktuella motionerna får emellertid förstås som att PBL bör kompletteras med detaljerade krav på hur kommunerna ska beakta dessa behov i sitt planeringsarbete, i form av normer för cykelparkering och avståndet mellan bostad och kollektivtrafik samt krav på cykelvägar. I denna fråga delar inte utskottet motionärernas uppfattning. Det bör även i fortsättningen ligga på kommunernas ansvar att utifrån de lokala förutsättningarna uppfylla de krav i PBL som har bäring på frågor om cykel- och kollektivtrafik. Som framgått ovan har kommit till slutsatsen att det saknas skäl att ändra i PBL i de avseenden som motionärerna föreslår. Utskottet vill inte föregripa den beredning som pågår av betänkande vad gäller behovet i allmänhet av förändrade regler m.m. i frågor som berör cykeltrafiken. De förslag som förs fram i de aktuella motionerna avstyrks därför av utskottet. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om att bestämmelser om parkering bör tas bort från PBL. Utskottet anser att det kraftigt skulle begränsa kommunernas möjlighet att utforma en hållbar trafikplanering och parkeringspolitik. Jämför reservation 6 (V). föreslår i sin partimotion 2012/13:C400 av m.fl. ett tillkännagivande om de krav på parkering som finns i PBL (yrkande 10). I motionen framhålls behovet av att utveckla alternativ till bilen i tätorterna. Mot denna bakgrund anser motionärerna att bestämmelserna om krav på bilparkering bör tas bort från PBL. Vidare anser motionärerna att kommunerna bör se över sina parkeringsnormer och reducera kraven på parkering vid flerbostadshus i områden som har god tillgång till kollektivtrafik. Vissa bestämmelser i m.m. Enligt PBL får kommunen i en detaljplan bestämma bl.a. de krav i fråga om att ordna utrymme för parkering, lastning och lossning som behövs med hänsyn till bestämmelserna i lagen om att det på tomten eller i närheten av den i skälig utsträckning finns lämpligt utrymme för parkering, lastning och lossning av fordon (4 kap. 13 § 1 och 8 kap. 9 § första stycket 4). Vissa kommuner använder s.k. parkeringsnormer som är avsedda att ge vägledning till hur kommunerna bedömer parkeringsbehovet i olika områden eller vid olika typ av bebyggelse. Kommunernas användning av parkeringsnormer regleras inte genom PBL och har inte någon direkt rättslig verkan. Det är varje enskild kommun som beslutar om man ska använda sig av parkeringsnormer som underlag i arbetet med detaljplaner och bygglov. Med anledning av det nu aktuella förslaget om bilparkering och behandlingen i föregående avsnitt av motionsförslag om cykelparkering finns det först skäl att erinra om att bestämmelserna i om parkering inte begränsas till ett visst fordonsslag. De aktuella bestämmelserna ger kommunerna möjlighet att ställa krav på hur parkeringsfrågorna ska lösas inom ett planområde eller vid behandling av ett bygglovärende. Bestämmelserna ger utrymme för kommunerna att anpassa kraven i olika avseenden, exempelvis utifrån byggnadernas användningssätt. Det förefaller inte realistiskt att, som motionärerna förordar, helt ta bort kommunernas möjlighet att reglera frågor om bilparkering. Det skulle kraftigt begränsa kommunernas möjlighet att utforma en hållbar trafikplanering och parkeringspolitik. När det gäller utformningen av kommunernas parkeringsnormer bör dessa givetvis anpassas efter det bedömda behovet av parkeringsplatser. Exempelvis kan behovet av parkeringsplatser för bilar vid fastigheter med studentbostäder i ett område med god tillgång till kollektivtrafik vara mycket begränsat. Det får förutsättas att de kommuner som använder sig av parkeringsnormer beaktar de olika förhållanden som kan påverka behovet av utrymme för parkering. Utskottet avstyrker motionsförslaget. Buller i den byggda miljön Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om behovet av åtgärder mot buller i den byggda miljön. Utskottet anser inte att ett allmänt formulerat tillkännagivande i frågan skulle tjäna något reellt syfte. Jämför reservation 7 (MP, V). I motion 2012/13:C301 framhåller (MP) att buller från en rad olika källor leder till problem. Det gäller såväl omgivningsbuller från trafik m.m. som buller från teknisk utrustning i byggnaderna och från de aktiviteter som bedrivs i byggnaderna. Motionären anser att det bl.a. bör initieras kampanjer för en bullerfri dag och tystare studiemiljöer, ställas striktare krav vid upphandling, vidtas åtgärder för att trafik i alla dess former ska få en sänkt ljudnivå, ställas skärpta krav på restljudet från trafiken och vidtas åtgärder för en bättre ljudmiljö i kommersiella miljöer. I motionen föreslås mot denna bakgrund ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till lämpliga åtgärder för att minska problemen med buller genom att uppmärksamma bullerproblemen i den byggda miljön och prioritera denna fråga högre i sitt arbete. kan självfallet instämma i motionärens uppfattning att buller i olika former ofta för med sig problem som måste ägnas stor uppmärksamhet och leda till insatser av olika slag. Utskottet har inte heller anledning att ifrågasätta att även regeringen delar denna uppfattning. Som nämns i motionen kan buller ha ett flertal olika orsaker. Det innebär också att bullerfrågan måste hanteras i en rad sammanhang med olika lösningar och med tillämpning av olika regelverk. Flera statliga myndigheter är engagerade i arbetet med utgångspunkt från sina respektive ansvarsområden och det förekommer också ett omfattande samarbete mellan myndigheterna i sektorsövergripande projekt och insatser. Även inom kan frågor om buller aktualiseras inom flera utskott, bl.a. civilutskottet, miljö- och jordbruksutskottet, trafikutskottet, arbetsmarknadsutskottet och socialutskottet. Det låter sig inte göras att här kortfattat redogöra för alla de sammanhang där frågor om buller är aktuella och vilka åtgärder som vidtas för att begränsa bullret eller de problem som bullerstörningarna förorsakar. När det gäller det mer övergripande arbetet med att uppmärksamma frågor om bullerstörningar bör det emellertid framhållas att dessa är aktuella inom flera av de gällande miljökvalitetsmålen, bl.a. God bebyggd miljö respektive Storslagen fjällmiljö. När det gäller civilutskottets beredningsområde är bullerfrågan i hög grad aktuell vid tillämpningen av byggnadslagstiftningen både i planeringssammanhang vad gäller omgivningsbuller och i kraven på byggnader vad gäller inomhusmiljön. Den närmast ansvariga myndigheten () har också gett ut flera handböcker som helt är inriktade på dessa frågor. Även andra myndigheter, bl.a. , , och , är utifrån sina respektive ansvarsområden starkt engagerade i arbetet med att sprida kunskap om en god ljudmiljö i den byggda miljön. Det kan i sammanhanget även nämnas att regeringen gett två uppdrag inriktade på frågor om buller i den byggda miljön. En särskild utredare ska se över hur samordningen av planläggning och lovgivning enligt PBL med prövning och tillsyn enligt i fråga om buller kan ökas (dir. 2013:5).