bet · H101KU32 · 2013-12-10 00:00:00 — Man avvisade också förslag om att begränsa motionsrätten, vilket var ytterligare en indikator på att markerar sitt handlingsutrymme visavi regeringen.För mig blir slutsatsen att när man har fattat det första rambeslutet och går vidare till fas 2 kan man göra ändringar på utgiftssidan under förutsättning att utgiftsnivån inte ökar, som skedde , eller på inkomstsidan om inkomsterna inte minskar.I botten på hela denna diskussion ligger ju överskottsmålet och det krav på saldot som det ställer. Det handlar om politisk neutralitet. Vi debatterar här en viktig konstitutionell fråga, och det är naturligtvis viktigt att gå tillbaka till lagstiftningens förarbeten. Jag gjorde det själv i mitt anförande och i de replikskiften som jag har deltagit i.Jonas har rätt när han konstaterar att valde rambeslutsmodellen, eller tvåstegsmodellen. Det är alldeles klart att det innebär att beslutsprocessen har två steg. Frågan är vad det innebär för den diskussion som vi för här i dag.I det första steget ska inkomstramarna eller inkomstberäkningen fastställas liksom utgiftsramarna för de 27 utgiftsområdena. Sedan föreskrivs det att man i steg 2 ska fördela anslagen inom ramen för de olika utgiftsområdena.Däremot sägs det ingenting om vad som ska göras med inkomstberäkningen i något andra steg. Det beror på att det inte finns något andra steg för inkomstberäkningen, utan inkomstberäkningen görs i steg 1 och sedan är det färdigt med det.Att man har en ordning där man i ett andra steg diskuterar anslagen på detaljnivå till olika myndigheter, bidragssystem och annat i steg 2 när det gäller utgifterna beror ju på att det är en praktisk ordning att ha det så. Då får man också en diskussion inom utskotten kring anslagsfördelningen.Men det finns inget behov av att ha ett andra steg för inkomstberäkningen, för inkomsterna följer av de regelverk vi har i form av skattelagstiftning och annat. Då behövs inget andra steg. Det finns inte heller föreskrivet något andra steg i inkomstberäkningen.Då är den rimliga slutsatsen att inkomstberäkningen görs i steg 1, och sedan finns det inget andra steg för det.Frågan är om har läst förarbetena på rätt sätt. Vad som är att läsa på rätt sätt kanske är det vi diskuterar lite grann.Som jag ser det är tanken med alla ramar i alla sammanhang att göra en avgränsning. Om vi agerar på ett sätt som innebär att vi spränger ramen, och i detta fall syftet med hela regelverket, kan en hoppande majoritet riskera att åstadkomma en underfinansiering, därför att man ger efter för impulser att vara generös. Det är mänskligt. Regelverket ska skydda oss från sådant.Däremot ser jag inget hinder mot att vi gör förändringar inom ramen som syftar till att stärka budgeten. Det är därför vi gör den bedömning som vi gör i frågan. Hela regelverket tillkom ju inte för att skydda oss mot beslut som stärker budgeten. Regelverket kom till för att skydda oss mot beslut som försvagar budgeten. Jag kan konstatera att inte heller lyckas riktigt väl med att komma runt de tunga juridiska argument som finns för att det inte är tillåtet att i efterhand bryta upp inkomstberäkningen.Jag anförde lagtextens ordalydelse. Jag anförde juridiska tolkningsmetoder för hur man hanterar kollisioner mellan oförenliga lagbestämmelser. Jag anförde förarbetena, där en viktig poäng är att man ska fatta samlade budgetbeslut så att regeringens budgetförslag kan ställas mot samlade budgetförslag från ett eller flera oppositionspartier. Det var också ett tydligt syfte, just att få en tydlighet och en transparens i budgetarbetet i genom att ställa färdiga paket mot varandra.Jag anförde egen praxis, som också har byggt just på att man ska ha samlade budgetförslag som ställs mot varandra.Jonas oroade sig för hoppande majoriteter. Ja, det gör jag också, och jag kan säga att min oro har förstärkts efter det beslut som fattade i går. Det innebär ju att man i efterhand kan bryta upp grunderna för inkomstberäkningen och i princip i efterhand ompröva alla de över hundra inkomstposter som statsbudgeten består av.Min fråga till får väl bli samma som jag ställde till : Var finns egentligen de juridiska argument som motsäger de argument som jag nu har framfört? Bakom varje lagstiftning finns ett syfte, en vilja att åstadkomma något eller att skydda sig från något. Lagstiftaren måste välja ord för att tjäna det syftet.Därför är det inte rimligt att man bortser helt och hållet från sammanhangen och syftena utan läser lagstiftarens ord som talibaner läser . Jag tror inte att det är meningsfullt att göra så, utan man måste försöka se vad man ville åstadkomma.Det avgörande syftet bakom allt vi pratar om var att skydda staten från underfinansiering. Som jag sade i ett tidigare replikskifte är detta när man får välja vilken sida av slalompinnarna man ska köra. Man får definiera vem man vill vara och hur man vill bli uppfattad. Det privilegiet har också och 1994 - jag minns det själv med bävan - fanns ett parti närbesläktat med , demokrati, här i . I ett principiellt beslut stödde man tanken på . Det var en lång beslutsprocess som ledde fram till det, med många olika uppvaktningar och många utredningar. Så tog hela beslutet att stödja högskola.Sedan kom frågan till finansieringen - inte att dra ned på statens utgifter utom tvärtom att skulle få bli finansierad. Då röstade Ny demokrati nej till finansieringen. Man minskade statens utgifter genom att inte vilja att skulle byggas.Är detta helt i sin ordning? Är det detta sätt att tänka och reagera som vi kan förvänta oss, om finns i nästa mandatperiod, att tycker att det är helt i sin ordning att ha hoppande majoriteter och att i ett visst beslut göra si och i ett annat beslut göra så, eftersom man faktiskt minskar statens utgifter? Vilka partier som finns här nästa mandatperiod eller inte har jag ingen kristallkula för att svara på, men jag möjligtvis gissa.I en demokrati är det ganska naturligt att det ska vara lite besvärligt för minoriteten att styra och ställa med majoriteten. Om man då inte ser till att man har en majoritet med sig får man det besvärligt.Vi är här för att ta ansvar, och vi tänker stanna här. Beskedet är alltså att är här för att stanna och vill ta ansvar. Hur visar ni det ? Vi går ifrån ett regelverk, en praxis som har gällt i snart , och ni är de som lägger fingret på vågen. Du har den avgörande rösten, kanske bokstavligt talat.Hur kan du vara att lita på när du väljer att stödja en regeländring, en praxisändring? Jag uppfattar det inte som att jag är med och bryter någon regel. Jag uppfattar det som att jag är i och tar mitt ansvar och gör den tolkning av detta som jag tycker stämmer väl med hur det nuvarande regelverket har arbetats fram.Jag delar inte minoritetens uppfattning. Vi diskuterar alltså frågan om finansutskottets betänkande ska få ställas under proposition i kammaren i eftermiddag.Som flera har sagt är regelverket inte glasklart i den här frågan, och olika regelverk går åt olika håll. Det går att tolka på olika sätt, och det har också hanterats på olika sätt.I budgetpropositionen hade regeringen aviserat att den skulle komma med ett förslag om skattereduktion för läxhjälp och lagt in de ekonomiska beräkningarna i förslaget i budgeten. När propositionen kom med förslaget om skattereduktion behandlades det i skatteutskottet. Det väcktes följdmotioner, och vid behandlingen i kammaren fanns reservationer med avslagsyrkande på propositionen. Avslagsyrkandet ställdes under proposition i kammaren.I det här fallet togs alltså ett beslut om en del av inkomsterna . Om reservationen hade bifallits hade statens inkomster blivit högre än de beräknade inkomsterna i det första rambeslutet.Hösten 2012 lämnade regeringen i budgetpropositionen ett lagförslag om privatuthyrning av bostäder. Det förslaget överlämnades till civilutskottet och behandlades där. Trots att förslaget hade påverkan på inkomstsidan i budgeten behandlade civilutskottet förslaget i ett eget betänkande. Reservationer som hade påverkat inkomstsidan fanns också med och ställdes under proposition i kammaren. Det beslutades alltså inte inom ramen för budgetbeslutet.Det är två tillfällen från förra då förslag som påverkade inkomstsidan lyftes upp i kammaren efter det att rambeslutet hade fattats.Att vägra att ställa förslag under proposition är en ovanlig åtgärd som jag anser kräver en tydlig grund. Om det inte är uppenbart att proposition inte ska ställas bör det enligt min uppfattning vara så att förslaget får ställas under proposition.Man kan tycka att det skulle kunna ställas än högre krav på tydlig grund för vägran när det är en riksdagsmajoritet som har ett förslag. Men jag anser att även en liten minoritet bör få sitt förslag prövat om det inte finns en tydlig grund för vägran.I det här fallet finns det enligt min uppfattning ingen tydlig grund för att vägra proposition, och ska också förslaget få ställas under proposition.I detta anförande instämde , , i och (alla S). har uppenbarligen förberett sig noga för debatten och grävt i handlingar för att hitta exempel som stöder hennes tes.Det var bara synd att hon inte gjorde det.Frågan om läx-RUT, som var uppe förra , handlade om ett belopp på , det vill säga budgeteffekten var . Det framgår tydligt av förarbetena att utgiftsförslag eller inkomstförändringar som är av marginell betydelse inte behöver ingå i första steget av rambeslutsprocessen, utan den typen av förändringar kan man besluta om i ett senare skede. Därför är läx-RUT-frågan inget exempel som stöder och de andra oppositionspartiernas tes.När det gäller frågan om civilutskottet måste jag säga att jag inte har exakt koll på vilka belopp som vi talar om där. Men såvitt jag vet var även den frågan budgetmässigt en ganska liten fråga.Mia tycker att man inte ska vägra proposition om man inte har mycket goda skäl för det. Jag skulle vilja vända på det argumentet och säga: Jag anser att man inte ska angripa en väl fungerande budgetordning om man inte har mycket starka skäl för det.Även instämmer möjligen i Socialdemokraternas syn att rättsläget är oklart. Min uppfattning är att det är ganska klart, men oppositionen säger att det är oklart. Då blir slutsats: Okej, rättsläget är oklart i en viktig konstitutionell fråga, då trycker vi på gasen och kör ändå!Det tycker jag är ett typexempel på hur ett ansvarslöst parti beter sig. Jag har inte grävt så extremt djupt för att hitta de här exemplen. Jag har bara läst utskottets betänkande, där båda exemplen finns med. Jag har inte heller i det jag har sagt tagit ställning till nivån utan bara konstaterar att det faktiskt har tagits beslut i efterskott som påverkar regelverket för inkomstsidan.En beräkning på belopp är alltid en beräkning, och det kan variera upp och ned. Men det finns exempel på att inkomstsidan har hanterats och att det har ställts under proposition i kammaren. Det vi diskuterar gäller möjligheten att ställa saker under proposition och möjligheten att vägra att göra det. Eftersom vi tidigare haft förslag som medfört förändring på inkomstsidan och som ställts under proposition anser jag att det är fullt rimligt att också detta förslag ska ställas under proposition. Det finns inget tidigare exempel på att ett förslag av den typ som vi diskuterar har ställts under proposition. Här har vi fattat ett beslut i kammaren om inkomstberäkningen och utgiftsramarna, alltså budgetprocessens första steg. Därefter har majoritet i finansutskottet via ett utskottsinitiativ velat bryta upp grunderna för inkomstberäkningen genom att ändra tillbaka en viss skattelagstiftning. Något sådant har förekommit under de som vi haft rambeslutsmodellen.Det är en mycket betydande förändring av arbetssättet i när detta nu godtas av majoritet. Det innebär att man i efterhand kan ompröva alla de över 100 inkomstposter som inkomstsidan består av, trots att kammaren har fattat sitt enligt riksdagsordningen enda beslut. Visserligen sade jag i mitt anförande att man inte kan kräva att ska vara med och bära de konstitutionella traditionerna, men eftersom sitter i måste jag ställa frågan: Om man vill vara ett ansvarsfullt parti, hur ska man då vilja gå till angrepp mot den sammanhållna budgetprocessen och den svenska samsynen i författningsfrågor? Innebär det att strävar efter att leva upp till sitt rykte som ett ansvarslöst parti som man inte kan lita på, eller hur ska vi uppfatta den positionen? Jag utgår från de konstitutionella grunderna, som stipulerar att vi har ett parlamentariskt system. Vi har ett sätt för att välja våra företrädare till . Min uppfattning är att en riskdagsmajoritet också ska ha möjlighet att få genomslag.I det fall vi har en minoritetsregering som inte har stöd från en majoritet i är det väldigt märkligt om man ska använda sig av olika tricksande med regelverket för att få igenom någonting som man inte har stöd för. Att försöka köra över en riksdagsmajoritets uttryckliga politiska önskan med att på en osäker rättslig grund vägra att ställa någonting under proposition anser jag vara fel. Jag anser att det konstitutionellt riktiga i det här sammanhanget är att låta majoriteten få genomslag. Jag läser i medier att om Alliansen skulle förlora voteringen skulle det vara ett allvarligt nederlag. Men det är enligt min mening en vilseledande beskrivning av den politiska effekten.I stället är det så att om Alliansen förlorar voteringen blir det en stor framgång för och deras försök till vågmästarpolitik, en vågmästarroll som serverats av Socialdemokraterna, . , där har ni vinnaren i denna konflikt under hösten.Så går jag över till betänkandet. I riksdagsordningen står det om budgetprocessen att budgetramen ska tas i ett - jag säger ett - enda beslut. Tanken med detta är att riksdagsbehandlingen ska hålla ihop budgetens helhet; plus- och minusposter ska organiseras så att de bildar en helhet på ett transparent och sammanhållet sätt.Då kommer vi till kärnfrågan: När det nu faktiskt står i riksdagsordningen att det ska vara ett - jag säger ett - beslut, varför ska då inte följa riksdagsordningen? Finns det ett svar på den frågan hos någon i kammaren? För att förstå hur vi har hamnat i denna besynnerliga situation, när en majoritet vill att ska gå emot sin egen ordningsregel, får man gå tillbaka till debattens början i augusti-september 2013.När de rödgröna såg möjligheten att samagera med för att genom ett utskottsinitiativ stoppa höjd brytpunkt, hänvisade och andra gång på gång till arbetet i av Per och till budgetlagen. Men oppositionen har i sina hänvisningar och även här i kammaren stött sig på fel lag, den i sammanhanget icke relevanta budgetlagen.Och så har det fortsatt med ett genant missförstånd, om jag uttrycker mig vänligt, om den rättsliga grunden. Oppositionspartierna har felaktigt fokuserat på budgetlagen, som främst riktar sig till regeringen och dess uttolkare, medan den relevanta frågan ju har gällt riksdagsordningens bestämmelser.Det maskeras här lite genom att man talar om syftet. Syftet med budgetlagen är annat och snävare än med riksdagsordningen. Riksdagsordningens syfte är att se till att har ett statsskick och ett styre som är effektivt och tål törnar från olika politiska majoriteter. Budgetlagens syfte är betydligt snävare. Det är därför mycket bra att talmannens rättsutredning och KU-betänkandet indirekt, genom att budgetlagen inte alls figurerar i sammanhanget, underkänner hela den ursprungliga utgångspunkten för Socialdemokraternas och övriga oppositionspartiers agerande . tas väl ändå priset av att oppositionen i konfrontation och konflikt, som många har påpekat här, vill driva igenom en ändrad tolkning av riksdagsordningen, det vill säga de facto närmast en författningsändring, så att riksdagsordningen ska anpassas till oppositionens uppfattning om vad budgetlagen tillåter. Det är värt att notera att Socialdemokraterna inte haft kontroll över den parlamentariska process som de själva varit del av. Man hade kunnat göra en från egna utgångspunkter ganska snygg exit från det pinsamma missförståndet om budgetlagen som rättslig grund. Med snygg exit menar jag att Socialdemokraterna till exempel hade kunnat säga någonting i stil med: Vi vill med väljarna tala om jobb och välfärd och inte om paragrafer och författningsfrågor. Man hade två tillfällen att göra en sådan här exit. Första gången Socialdemokraterna missade den var efter det famösa voteringssjabblet . Då var väldigt snabba och efter voteringen sade att de kommer att upprepa utskottsinitiativet när väl rambeslutet fattats.Andra gången var när genom agerande på egen hand, och redan i förväg, yrkade på KU-behandling om talmannen skulle vägra ställa proposition, vilket han sedermera också gjorde. Vid båda tillfällena var det andra än Socialdemokraterna som dirigerade oppositionens agerande. bekräftar detta i sitt inlägg i replikväxlingen då hon säger att hon skulle önska att hon inte behövde stå här och att den här debatten inte hade behövt äga rum. Det är rätt intressant. I det tidigare statsbärande partiet är man uppenbarligen inte längre erfaren i riksdagsarbetet. Hur illa ska det då inte gå om Socialdemokraterna skulle styra landet om man inte ens förmår kontrollera det egna agerandet i de beslutsprocesser som pågår i riksdagen.Det är verkligen ett underkännande av Socialdemokraternas regeringsduglighet i det lilla formatet. Tänk hur det skulle kunna bli i det stora formatet. Det sätt varpå - detta har många sagt, och det är verkligen värt att understryka - oppositionen vill genomdriva en nytolkning av riksdagsordningen, för det är det vi talar om, är i konflikt och konfrontation med vad av ledamöter anser. Det bryter ju mot en gammal samförståndskultur i svensk författningspolitik. Och riksdagsordningen själv är som bekant ett resultat av denna samförståndskultur.Det är självklart att detta närmast brutala sätt att utan föregående rättslig beredning och samråd över partigränserna gå fram med en viktig nyordning på författningsområdet får allvarliga konsekvenser för svensk inrikespolitik framöver. Minoritetsregeringar - som är det normala i - skulle få det betydligt svårare att styra offentliga finanser och därmed svensk ekonomi. Den ekonomiska politiken blir återigen som , alltså mindre förutsägbar och mindre transparent. Det var ju just för att undvika dessa problem som man ändrade arbetssättet och införde den nya budgetordningen. I dagens nummer av bekräftar - precis som här i debatten - att han tycker att den nya budgetordningen är okej och att man ska kunna "driva krav att minska utgifterna på en mängd områden och faktiskt få igenom det i en budgetprocess. Det är helt möjligt." Gång på gång lyser det igenom här i debatten att man tycker att man ska ha en återgång till att det ska krävas av rösterna i budgetfrågor. Men just för att skydda minoriteten och göra landet mera ekonomiskt styrbart ändrade man detta mot bakgrund av erfarenheterna . Man accepterar alltså en glidning tillbaka till den budgetkultur som då i samförstånd efter 90-talskrisen avskaffade.Alltså: 1990-talskrisen förefaller glömd, liksom dess främsta offer, och det är det som är det viktiga. Vilka var offren för 1990-talskrisen? Jo, det var de som blev arbetslösa, de som fick kraftigt höjda räntor och skulder, samt de som fick sämre ersättningar och pensioner än de annars skulle ha fått.Jag har noterat att oppositionen påstår att den nuvarande ordningen inte alls skulle ha syftat till att skydda minoritetsregeringars möjlighet att föra en sammanhållen och förutsägbar budgetpolitik. Det är ett ju felaktigt påstående. Det framgår mycket klart av förarbetena att man med 90-talets budgetreform ville stärka svenska regeringars ställning, och inte minst minoritetsregeringars möjligheter, framför allt när det gäller den ekonomiska politiken. Avslutningsvis: Låt mig citera den förre kanslichefen i finansutskottet som har varit med om hela resan med ny budgetordning: "Börjar vi bryta ut beslutspunkter" - i budgetprocessen - "och behandla dem en och en är vi på god väg tillbaka till den ordning som vi hade . Man kan också uttrycka det som att oppositionen vrider ett antal verktyg ur händerna på den regering som är satt att styra landet. "Därför vill jag till slut upprepa min fråga: När det nu står i riksdagsordningen att budgeten ska antas med ett beslut - ett beslut, inte flera beslut! - varför ska då inte följa riksdagsordningen? (Applåder)I detta anförande instämde och (båda M) samt (FP). Jag tycker att aktivism för att stärka minoritetsregeringars möjligheter att fatta beslut utan att ha stöd i parlamentet av en majoritet är intressant. Det är den linje som hela regeringen har gått in för under de senaste åren.Detta bryter en ganska lång tradition som vi har haft här i och där vi har varit någorlunda överens om processen och regelverket. Men väljer regeringsmakten och partierna i regeringen att till varje pris stärka den egna möjligheten att fatta beslut och hoppas att man - även om man förlorar nästa val - ska kunna fortsätta att styra i minoritet och fatta beslut i strid mot riksdagsmajoriteten.Redan nu kan man se den inriktningen genom att det sker ett missbruk av både budgetlagen och riksdagsordningen. Regeringen för in ett antal viktiga lagförslag utöver budgeten, och det gör att behandlingen blir sämre. Därmed lyckas man att få igenom dem utan att det blir en noggrann och detaljerad riksdagsbehandling.Hur kommer det sig, , att stödet har blivit så svagt i för parlamentarism och demokrati att ni förfaller till att försöka att driva igenom ytterligare förändringar för att minoriteten ska härska över majoriteten? Jag är aktivist i denna fråga därför att jag vill skydda varje regerings möjlighet att särskilt i den ekonomiska politiken att driva en effektiv och stabil ekonomisk politik. Om inte regeringen förmår detta kommer arbetslösa och andra att få alla de problem som jag berättade om. Det är mitt syfte.Det handlar inte om bristande demokrati. Någon här hänvisade tidigare till en extrem modell, paketmodellen. Det är ju den som tillämpas i , och det är väl världens äldsta fungerande demokrati. Eller anser att det är ett odemokratiskt styrt land?Jag tycker att vår modell är bra. vet precis som jag att budgetförhandlingar är inte någonting för romantiker. Det är ganska osköna huggsexor, och då måste man ha enkla, tydliga regler som under de svåra omständigheter som alltid uppstår möjliggör att styra landet. Och det är ett viktigt skäl till att vi ska ha en minoritetsregering som är väl skyddad mot tillfälliga opinioner.Vi har ju dålig erfarenhet . Det var mot den bakgrunden som man genomförde reformer. Erfarenheten av att en regering behövs ett stabilt stöd även om den inte har majoritet är som bortblåsta, när man lyssnar på . Jag tycker att det är otroligt tragiskt faktiskt. Man kan inte jämföra med regleringar i andra länder som har majoritetsregeringar. Det går inte att införa liknande regelsystem för minoritetsregeringar. Då har man en helt annan utgångspunkt.Jag tycker att det som ni håller på med nu visar på ett förfall i regeringspartierna. Det finns politiker som har gått vilse i maktens korridorer. De ser nu ut att vara på väg att förlora, och därför gör de allt för att ändra regelverket och missbruka reglerna för att regeringen ändå ska kunna sitta kvar och genomdriva sin politik. Det ser inte bra ut.Det vore mycket bättre om ni stod upp för att hitta majoriteter, för att skapa regelsystem där folkflertalet respekteras och för att skapa majoriteter som kan fungera i en modern parlamentarism i stället för att på något sätt försöka missbruka regelsystem i maktens riktning och mot att folkflertalet får genomslag. pekade på en balansfråga som jag tycker är viktig och där man verkligen behöver fundera mera. Det är detta med att lägga in lagstiftningsförslag i budgeten. Hur många lagförslag ska man kunna lägga in i budgeten och hur många kräver en särproposition?