bet · H001MJU8 · 2013-03-04 00:00:00 — Det är även tekniskt möjligt att återvinna plast genom en kemisk process där plastavfallet bryts ned till molekylnivå och därefter används vid produktion av ny plast. Stora kemikalieföretag har utvecklat eller håller på att utveckla flera tekniker. Generellt sett är investeringsnivåerna och energiåtgången sådana att det än så länge bara är storskaliga anläggningar som är tillräckligt livskraftiga. I finns för tillfället enbart mekanisk återvinning av plastförpackningar, sträckfilm och ensilageplast. Enligt är det, i likhet med vad som gäller för övriga avfallsflöden, än så länge viktigt att även de olika plastavfallsflödena hanteras separat redan vid källan eftersom det gör mekanisk återvinning möjlig. I takt med att tekniken för kemisk återvinning av plast utvecklas kan enligt utredningen denna begränsning komma att ändras. Utskottet har noterat att delfinansierar ett forskningsprojekt som syftar till att hitta en hållbar lösning för att återvinna glasfiberarmerad plast som används i vingar på vindkraftverk och i andra produkter. deponeras eller förbränns detta material. Projektdeltagare är bl.a. och . Inom projektet undersöks möjligheten att återvinna glasfiber och plast separat genom att använda mikrovågspyrolys och producera en syngas från den pyrolyserade härdplasten. Man undersöker även möjligheten att producera en armering eller ett fyllmedel till nya härdplaster eller termoplaster av den återvunna glasfibern och möjligheten att skapa ett konstruktionsmaterial för att använda t.ex. vid sluttäckning av deponier eller i vägbyggen. Resultaten har visat att till dess att alternativet med pyrolys har blivit en mer mogen teknik för marknaden kan alternativet med att använda materialet som konstruktionsmaterial vara en snabbt genomförbar lösning. Pyrolys kräver ytterligare utveckling och stora flöden och volymer. (Life+, Återvinning av glasfiberarmerad plast med mikrovågspyrolys, projektkod: LIFE07/ENV/S/000904). Utskottet ställer sig positivt till att ökad återvinning av allt fler material främjas. När det gäller vissa typer av plaster kan utskottet dock konstatera att tekniken befinner sig på forskningsstadiet och att utvecklingen inom området bör avvaktas. Mot denna bakgrund finner utskottet inte skäl att föreslå någon åtgärd med anledning av motion 2012/13:MJ335 (M). Återvinning av metaller m.m. När det gäller återvinning av material i den bebyggda miljön vill utskottet nämna att regeringen beslutade om ett nytt etappmål om byggnads- och rivningsavfall . Etappmålet om byggnads- och rivningsavfall innebär att insatser ska vidtas så att förberedandet för återanvändning, materialåtervinning och annat materialutnyttjande av icke-farligt byggnads- och rivningsavfall är minst 70 viktprocent . I avfallsdirektivet (och rådets direktiv /98/EG av om avfall och om upphävande av vissa direktiv) anges mål för omhändertagande av vissa avfallsfraktioner. I artikel 11 i direktivet anges att förberedandet för återanvändning, materialåtervinning och annan återvinning av icke-farligt byggnads- och rivningsavfall ska öka till minst 70 viktprocent . Byggsektorn är ett område där det finns stor potential att förbättra omhändertagandet av avfallet som en resurs genom ökad återvinning. Ett miljömässigt omhändertagande av bygg- och rivningsavfallet enligt etappmålet bidrar till ett resurseffektivt användande av material. Trots kostnader för infrastruktur för avfallshanteringen medför etappmålet att miljö-, klimat- och samhällsvinster kan nås. Skälet är att nytt material kan ersättas genom materialåtervinning och att miljöpåverkan från exempelvis utvinning av mineraler kan undvikas. Alternativ hantering genom deponering av avfallet innebär att avfallet inte används som resurs utan i stället blir en belastning i miljön. Storleken på vinsterna varierar dock beroende på material och användningsområde (Ds 2012:23 Svenska miljömål preciseringar av miljökvalitetsmålen och en första uppsättning etappmål). behandlar byggnads- och rivningsavfall i avfallsplanen för perioden 20122017. anför att det i byggnads- och rivningssektorn uppstår stora mängder blandat avfall som i högre grad skulle kunna återanvändas och materialåtervinnas. Sektorn ger dessutom upphov till betydande mängder farligt avfall. För att man ska kunna förbättra hanteringen krävs att byggmaterialet tillverkas så att det går att separera och sortera, att innehållet av farliga ämnen begränsas och att informationen om vilka material och byggprodukter som byggts in i en byggnad görs tillgänglig. kommer bl.a. att fortsätta arbetet med att ta fram tillförlitlig statistik för bygg- och rivningsavfall, ta fram vägledning för hur allmänna hänsynsregler och avfallshierarkin bör tillämpas vid tillsyn över hantering av bygg- och rivningsavfall samt följa utvecklingen och vid behov föreslå ytterligare åtgärder och styrmedel för att nå EU:s återvinningsmål. När det gäller den mer specifika frågan om metaller som finns i nedgrävt material m.m. konstaterar utskottet att det pågår vissa forskningsprojekt finansierade av bl.a. för miljö, areella näringar och samhällsbyggande (Formas). Vid , avdelningen för industriell miljöteknik, pågår projekt om s.k. urban mining och s.k. landfill mining. Ett gemensamt mål för dessa båda projekt är att identifiera, utveckla och utvärdera strategier för att utvinna värdefulla material- och energiresurser från nya källor i den byggda miljön, t.ex. i infrastruktur, byggnader och deponier. Det genomförs bl.a. en ekonomisk och miljömässig utvärdering av metallutvinning från urkopplade elnät i städer. Målet är att testa och utvärdera en nyutvecklad teknik för denna återvinning. En annan viktig del av projektet går ut på att analysera drivkrafter och hinder för återvinning av urkopplade elkablar. Utskottet anser att det är en viktig fråga att arbeta för en ökad metallåtervinning. Detta kommer bl.a. att ske inom ramen för arbetet med etappmålet om byggnads- och rivningsavfall. När det gäller frågan om s.k. urban mining utgår utskottet från att regeringen följer utvecklingen inom området och vid behov vidtar lämpliga åtgärder. Mot bakgrund av detta föreslår utskottet att motion 2012/13:N306 (MP) yrkande 1 och 2 lämnas utan vidare åtgärd. Utvinning av ur utvinningsavfall Utvinningsavfall utgör en stor andel av avfall. Enligt avfallsstatistiken genererades nästan avfall i . utgjorde avfall från utvinningsindustrin, varav var gruvavfall som deponerades i närheten av gruvorna. Uppskattningar visar att utsläppen av bly, kadmium och kvicksilver från avfallshanteringen utgör av de samlade utsläppen till luft och vatten av dessa ämnen i . En stor del av dessa utsläpp kommer från deponering av gruvavfall. Gruvavfallet är det avfallsslag som har störst potential att ersätta naturligt ballastmaterial. Men på grund av gruvavfallets geografiska placering är möjligheterna till återvinning ändå begränsade eftersom detta avfall till största delen finns i norra delar medan de stora behoven av ballastmaterial finns i söder (avfallsplan 20122017). Avfallsplanen tar inte upp några åtgärder för gruvavfall. Hanteringen av gruvavfallet är enligt nära förknippad med gruvverksamheten i övrigt och bör hanteras i det sammanhanget. Enligt bilagan till förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd är gruvverksamhet en tillståndspliktig miljöfarlig verksamhet. Tillstånd till gruvverksamhet ges med stöd av . En väsentlig del av tillståndsprövningen rör hantering och deponering av avfall från gruvverksamheten. Ett EU-direktiv (2006/21/EG) om hantering av avfall från utvinningsindustrin trädde i kraft . Direktivet har genomförts i svensk lagstiftning genom förordningen (2008:722) om utvinningsavfall. finns även beslut från om ytterligare bestämmelser som påverkar tillämpningen av förordningen. Utskottet konstaterar att det i 15 § förordningen (2008:722) om utvinningsavfall anges att den som ger upphov till eller hanterar utvinningsavfall ska hantera avfallet enligt den avfallshanteringsplan som gäller för verksamheten och särskilt beakta möjligheterna att bl.a. återvinna avfallet. Den som driver en avfallsanläggning ska enligt 26 § i förordningen bl.a. karakterisera det avfall som tas emot i anläggningen, transportera avfallet och i övrigt hantera det på ett sätt som så långt som möjligt säkerställer anläggningens långsiktiga fysiska och kemiska stabilitet och förebygger allvarliga olyckor. En avfallshanteringsplan ska finnas och ska enligt 35 § i förordningen bl.a. innehålla en uppgift om den uppskattade totala mängden utvinningsavfall som kommer att produceras eller hanteras under verksamhetens planerade driftstid, en beskrivning av de fysikaliska och kemiska egenskaperna hos det utvinningsavfall som ska deponeras och en beskrivning av den eller de deponeringsmetoder som är avsedda för det utvinningsavfall som deponeras. Utskottet har från fått uppgift om att en översyn av förordningen om utvinningsavfall pågår. När det gäller frågan om forskning om utvinning ur gruvavfall kan ett forskningsprojekt vid nämnas. I arbetet undersöks olika miljövänliga metoder för att utvinna värdefulla metaller och andra råvaror ur avfallsdeponier. I gruvavfallet finns t.ex. bly, koppar, zink och kadmium, medan slaggen från stålindustrin innehåller legeringsämnen som nickel, vanadin och molybden. Miljöforskare vid forskningscentrum MTM (Människa-Teknik-Miljö) deltar i två projekt som fokuserar på gruv- och stålverksavfall, Min-Novation och det regionala samarbetsprojektet . I Min-Novation samarbetar sex europeiska länder i för att undersöka vilka mineraler och metaller som det går att utvinna ur avfall, kartlägga var de finns och utveckla nya metoder för att återvinna dem. Målet är att bygga upp ett nätverk i mellan universitet, forskningsaktörer och små och medelstora företag. Tanken är att företagen ska få den tekniska och vetenskapliga hjälp som de behöver för att kunna bygga upp en lönsam verksamhet kring återvinningen. Därmed skulle det regionala näringslivet förstärkas, ett miljöproblem tas om hand och viktiga råvaror tillvaratas. En pilotanläggning för att testa återvinning av olika metaller ur avfall ska byggas, och man ska undersöka olika metoder att laka ur metaller på ett miljövänligt sätt. deltar från svensk sida även och Bergskraft Bergslagen i Min-Novation. Projektet , som drivs av Bergskraft Bergslagen, arbetar med samma frågeställningar som Min-Novation med särskilt fokus på Bergslagen. Miljöminister har i en interpellationsdebatt fört fram sitt intresse för sällsynta jordartsmetaller och pekat på att jordartsmetallerna är viktiga i ny miljöteknik av olika slag. Hon nämnde att i stor utsträckning är beroende av import av de sällsynta jordartsmetallerna men att det nu finns uppgifter om att det går att hitta en del av dessa metaller i våra svenska gruvor och i slagghögar (svar på interpellation 2011/12:294 Miljöprövningen och gruvnäringens tillväxtmöjligheter, besvarad , riksdagsprotokoll 2011/12:88). Mot bakgrund av det anförda utgår utskottet från att regeringen följer frågan och föreslår att motion 2012/13:N306 (MP) yrkandena 3 och 4 lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om källsortering, produkters livslängd, onödiga förpackningar, elavfall, uppföljning och avloppsslam m.m. Jämför reservationerna 5 (SD), 6 (MP, V), 7 (S, V), 8 (S, MP) och 9 (S). I motion 2012/13:MJ204 av och (båda KD) anförs att ytterligare steg bör tas för att förenkla och underlätta källsortering av avfall. Producenterna bör märka sina förpackningar med tydliga symboler i kombination med olika färger för att underlätta för konsumenterna att sortera sina sopor. Enligt motion 2012/13:U327 av m.fl. (V) yrkande 31 bör en utredning tillsättas med uppgift att föreslå lämpliga styrmedel för garanterad livslängd på varor inom produktområden som är resurskrävande. Många elektroniska produkter är konstruerade för att bara hålla , vilket kan resultera i att resursbelastningen och avfallsmängden blir onödigt stor. Enligt motion 2012/13:MJ277 av (M) bör en översyn ske av möjligheterna att skapa ett för underhållsfrågor och livscykelanalys. Detta skulle ha till uppgift att bl.a. utveckla strategier för hur användningstiden för produkter ska kunna förlängas. I motion 2012/13:MJ439 av (M) anförs att man bör se över möjligheten att förmå berörda branscher att minska mängden onödiga förpackningar. Detta är viktigt för miljön och energihushållningen och för att nå ett effektivt resursutnyttjande. Enligt motion 2012/13:MJ273 av och (båda S) är det angeläget att ett enhetligt system införs för insamling och återvinning av elektroniskt avfall. En stor mängd elektronikavfall lämnas aldrig in för återvinning utan slängs i soppåsen. I motion 2012/13:MJ434 av (M) anförs att ett system med pant på lågenergilampor bör införas. Dessa lampor innehåller farliga ämnen, bl.a. kvicksilver, vilka kan läcka ut i mark och vatten om uttjänta lampor kastas på fel ställe. Motion 2012/13:MJ382 av (M) tar upp frågan om konsumenters behov av information om de miljö- och hälsoproblem som kan uppstå vid hantering av nya ljuskällor, t.ex. lågenergilampor och LED-lampor. Motion 2012/13:MJ373 av (FP) poängterar vikten av uppföljning och översyn när det gäller importerat avfall. Det är enligt motionen angeläget att hindra skador på människor och miljö och att utnyttja samhällets resurser effektivare. Enligt kommittémotion 2012/13:MJ455 av m.fl. (S) yrkande 48 bör ett nationellt elektroniskt system för hantering av farligt avfall utredas. Ett nationellt register skulle bl.a. vara ett effektivt och kraftfullt verktyg för tillsynsmyndigheter för att följa upp det farliga avfallet. Enligt kommittémotion 2012/13:MJ425 av m.fl. (S) yrkande 13 bör det satsas på forskning om hur man utvinner fosfor ur avloppsslam. Det bör enligt motionen även satsas på forskning om hur man kan avvattna rötat naturgödsel för att göra det till ett mer attraktivt gödselmedel (yrkande 14). Avskaffandet av handelsgödselskatten har medfört att återföringen av dessa medel till näringen har upphört. Detta har enligt motionen minskat möjligheterna till forskning som direkt är tillämpbar för att utveckla det svenska jordbruket. (SOU 2012:56) har föreslagit att en ordning med på förhand godkända insamlingssystem (FGI) införs. Som alternativt förslag anges att den nuvarande ordningen där producenterna ansvarar för både insamling och omhändertagande av förpackningar och tidningar kvarstår och att systemet kompletteras med att FGI införs. Enligt huvudförslaget ska ett förhandsgodkänt insamlingssystem bl.a. vara lättillgängligt, enkelt, miljömässigt, erbjuda en god service, generera rena fraktioner, ha nationell täckning och ansvara för att insamlingspunkter är städade och passar in i närmiljön. Det fysiska ansvaret för insamling av förpacknings- och tidningsavfall från hushållen övergår enligt huvudförslaget från producenterna till kommunerna. Kommunen ges ansvaret att transportera insamlade fraktioner till den avlämningsplats som utpekats av en godkänd systemadministratör för FGI. Kommunen ges det övergripande ansvaret för en sammanhållen information till allmänheten om insamlingen av såväl producentmaterial som övrigt avfall i kommunen. Kommunens informationsansvar ska enligt förslaget även avse grundläggande legala krav på allmänheten att sortera ut förpackningar och tidningar från övrigt avfall för att minimera mängden producentmaterial i hushållsavfallet. Kommunen ansvarar vidare för att hushållen ges sorteringsanvisningar. Informationen ska vara tydlig och lättillgänglig i anslutning till aktuell insamling. När det gäller den tidigare utredda metoden insamling i materialströmmar lämnas inte något förslag till en övergång till sådan insamling på grund av dagens tekniska begränsningar för behandling av alltför orena fraktioner. Med ett system med en ansvarig insamlare och med den teknikutveckling som pågår är det dock enligt utredningen en möjlighet som bör beaktas . I betänkande nämns andra möjliga insamlingsmetoder, bl.a. optisk sortering. Metoden bygger på att avfall sorteras i olikfärgade påsar i hushållen, en färg för varje fraktion. De kulörta påsarna läggs blandade i de kärl eller andra alternativa system som tidigare använts för brännbart avfall. Sortering utförs i ett senare led med ett optiskt system som, med utgångspunkt från påsens färg, sorterar de olika fraktionerna var för sig. Enligt betänkandet är fördelarna med metoden att den befintliga fordonsparken kan användas och att ingen ombyggnation krävs hos kunden. Eftersom påsarna kastas i samma kärl eller nedkast kan systemet anpassas till de flesta områden. Systemet är flexibelt, och antalet utsorterade fraktioner kan öka eller minska vid behov. Nackdelarna är enligt utredningen att investeringskostnaderna är höga eftersom en sorteringsanläggning behövs för att systemen ska fungera. förslag är som nämnts ovan under beredning i . Utskottet föreslår därmed att motion 2012/13:MJ204 (KD) lämnas utan vidare åtgärd. Den avfallshierarki som gäller som prioriteringsordning för lagstiftning och politik i EU:s medlemsstater i fråga om förebyggande och hantering av avfall framgår av avfallsdirektivet (direktiv /98/EG). Hierarkin innebär att avfall i första hand ska förebyggas. För avfall som ändå uppkommer gäller att avfallet ska förberedas för återanvändning, materialåtervinnas, återvinnas på annat sätt eller bortskaffas. I finns inte någon allmän regel som ger uttryck åt avfallshierarkin, men den kommer till visst uttryck genom kretslopps- och hushållningsprincipen i 2 kap. 5 § . föreslår i sitt betänkande (SOU 2012:56) att det i 2 kap. 5 § införs ett tillägg där det framgår att alla som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd ska utnyttja möjligheterna att förebygga avfall. Vidare föreslås att det i 15 kap. införs en inledande bestämmelse som anger att kapitlet ska syfta till att förebygga avfall samt att avfall ska hanteras enligt den ordning som innebär att förberedelse för återanvändning har företräde framför materialåtervinning, att materialåtervinning har företräde framför annan återvinning och att annan återvinning har företräde framför bortskaffande. Bestämmelsen kopplas även till de aktörer som har ett ansvar för att se till att avfall samlas in och tas om hand. föreslår även att kommuner ska informera medborgarna i kommunen om hur de kan förebygga uppkomsten av avfall. Kommunen ska i enlighet med avfallshierarkin i första hand arbeta avfallsförebyggande genom att samarbeta med aktörer till vilka medborgarna kan skänka sådana produkter som annars skulle ha blivit till avfall. anför även att regeringen bör fortsätta sitt arbete med att på övergripande nivå uppmärksamma vikten av att producera varor som har en optimal livslängd ur ett totalt miljö- och resursperspektiv. Regeringen bör även se över möjligheterna att införa styrmedel för att kompensera kostnaden för underhåll eller reparation av en produkt i förhållande till inköp av en ny vara. Därtill bör regeringen se över om det är lämpligt att införa styrmedel för att stimulera marknader för leasing och andra liknade lösningar. Ett annat förslag i betänkande innebär att kommunen ges möjlighet att förbereda avfall för återanvändning. Utredningen föreslår att en ny paragraf införs i avfallsförordningen som anger att kommunen ges möjlighet att sortera ut sådant avfall som lämpar sig för förberedelse för återanvändning från sådant avfall som från hälso- och miljösynpunkt bättre lämpar sig för återvinning eller bortskaffande. Kommunen ska även kunna ge frivilligorganisationer och andra aktörer tillfälle att hämta utsorterade produkter på en plats som anvisats av kommunen innan kommunen själv hanterar dessa. Utredningen bedömer att regeringen bör se över möjligheterna att införa styrmedel för att stimulera marknader för rengöring eller reparation av avfall. När det gäller produkters livslängd anförs i betänkandet att tillverkningen av produkter som håller länge är något som ur ett helhetsperspektiv ofta kan ha en positiv inverkan på miljön. Teknikutveckling kan dock i vissa fall göra att användningen av en gammal produkt leder till en hög miljöbelastning, exempelvis energislukande äldre kylskåp och bilar. En produkts livslängd påverkas eller bestäms av flera olika parametrar. En viktig aspekt är den tekniska och funktionella hållbarheten som avgör den längsta tid som produkten är funktionell (med respektive utan reparationer). Produkter kan dock slängas av andra skäl än att de är uttjänta. Ett sådant skäl kan vara att nya produkter sätts på marknaden som utför samma funktion på ett överlägset sätt eller som har fler tilläggsfunktioner. Ytterligare skäl kan vara att produktens utseende, symbolvärde eller liknande inte längre tillfredsställer användaren. Att en produkt håller länge betyder alltså att den står sig längre både fysiskt, funktionellt, ekonomiskt och estetiskt. nämner utredningen att det är tveksamt om t.ex. lång hållbarhet på livsmedel ur ett helhetsperspektiv har en positiv inverkan på hälsa och miljö eftersom det ofta innebär att kemiska konserveringsmedel tillsätts som medför direkt human exponering. Olika konserveringsmetoder kan också medföra ett ökat energibehov och därmed ökade utsläpp av farliga ämnen från energisektorn. anför att underhåll och reparation av produkter bidrar till ökad materialeffektivitet, minskade avfallsmängder och minskad materialproduktion om den längre livslängden leder till att färre nya produkter produceras och köps. Det är emellertid enligt svårt att fastställa i vilken utsträckning handel med använda produkter leder till minskad efterfrågan på nya produkter. Enligt avfallsdirektivet ska medlemsstaterna upprätta avfallsförebyggande program . I programmen ska medlemsstaterna fastställa mål för förebyggande av avfall. I är det som ansvarar för att upprätta ett sådant program. Inom ramen för det avfallsförebyggande arbetet kommer bl.a. att identifiera nya avfallsflöden där miljövinsten med att förebygga avfall är stor. En viktig uppgift är att arbeta med styrmedel, mål och indikatorer för det avfallsförebyggande arbetet och att fortsätta utveckla arbetet med resurseffektivitet, hållbar konsumtion och produktion och andra kopplingar till avfallsförebyggande. förslag är under beredning i . Regeringen har i regleringsbrev gett verket i uppdrag att föreslå ett nytt etappmål för ökad förberedelse för återanvändning och återvinning av avfallsmaterial bestående av åtminstone papper, metall, plast och glas, enligt vad som anges i artikel 11.2 a) i ramdirektivet för avfall. Etappmålet ska ange en fortsatt utveckling av omhändertagande av avfall i enlighet med avfallshierarkin. Uppdraget ska redovisas till . Med hänsyn till pågående beredning föreslår utskottet att motionerna 2012/13:U327 (V) yrkande 31 och 2012/13:MJ277 (M) lämnas utan bifall. Det mest omfattande styrmedlet för förpackningar i är förordningen (2006:1273) om producentansvar för förpackningar. Förordningen är ett övergripande styrmedel som kombinerar krav, riktlinjer och miljömål. Syftet med förpackningsförordningen är att minska förpackningsavfallet genom att förpackningar framställs så att volym och vikt minimeras. Vidare ska förpackningar framställas och utformas så att de kan återanvändas eller återvinnas genom materialutnyttjande eller energiutnyttjande. Förordningen ställer alltså krav på att alla förpackningar ska samlas in och skapar därigenom incitament för att så få förpackningar som möjligt placeras på marknaden eftersom fler förpackningar på marknaden leder till ökade kostnader för insamling och omhändertagande. Utformningen av produkter påverkar avfallsmängderna och hanteringen av de uttjänta produkterna, vilket i sin tur har miljöpåverkan. Det är därför av betydelse att inte bara fokusera på om mängden förpackningar ökat, utan även undersöka förpackningarna utifrån deras resurseffektivitet. Det är även viktigt att undersöka om förpackningen fyller en funktion, förutom presentationen, för varan.