bet · H001FiU29 · 2013-03-18 00:00:00 — På medellång sikt bör EU påbörja arbetet med att bygga upp en finanspolitisk kapacitet i euroområdet för att öka möjligheterna att stabilisera den ekonomiska utvecklingen i unionen och de enskilda medlemsstaterna. Kapaciteten bör enbart bestå av egna medel och i förlängningen skulle medel kunna lånas upp. För att minska de statsskulder i euroområdet som är mycket högre än kriterierna i stabilitets- och tillväxtpakten bör man överväga att införa en skuldinlösenfond. För att en sådan fond ska fungera krävs enligt kommissionen mycket strikta regler och en mycket långtgående samordning och övervakning av den nationella finanspolitiken. Dessutom krävs det att det finns befogenheter för EU att intervenera om medlemsstaterna inte följer uppsatta bestämmelser. En skuldinlösenfond skulle ge en signal om att länderna i euroområdet är villiga och kapabla att minska sina skuldnivåer. Det skulle i sin tur minska de totala finansieringskostnaderna för de länder som har höga skulder. Skuldinlösenfonden skulle enligt kommissionen kunna förvaltas av en skuldförvaltningsenhet inom kommissionen. Enligt kommissionen bör man också pröva möjligheten att införa s.k. euroskuldväxlar (eurobills) för att bl.a. stabilisera de europeiska statspappersmarknaderna, utjämna räntenivåerna mellan medlemsstaterna och förbättra penningpolitikens genomslag. Om länderna gemensamt utfärdar kortfristiga statsskuldsväxlar med en löptid skulle det leda till att det skapas en stor integrerad marknad för kortfristiga värdepapper i euroområdet. Det skulle i sin tur öka den finansiella stabiliteten och säkerställa att alla länder i euroområdet har tillgång till kortfristiga medel. Euroskuldväxlarna skulle successivt ersätta befintliga skulder och därmed inte öka den kortfristiga skulden i euroområdet. Utfärdandet av euroskuldväxlar kräver att länderna i euroområdet gemensamt går i borgen för lånen, vilket betyder att måste ändras. EMU:s utveckling på lång sikt Kommissionens vision för EMU:s långsiktiga utveckling, , är att EMU utvecklas mot en fullständig bankunion och en fullständig finanspolitisk och ekonomisk union. För att det ska förverkligas krävs omfattande reformer av . För att stärka förtroendet för euroområdets långsiktiga stabilitet bör man skapa en bankunion som omfattar alla banker med en central och kvalitativ tillsyn, en s.k. makrotillsyn på euroområdesnivå, ett gemensamt system för bankavveckling och ett robust och verkningsfullt system för insättningsgarantier som omfattar alla medlemsstater. För att maximera förtroendet är det också nödvändigt att inrätta en kraftfull finansiell skyddsmekanism, enligt kommissionen. Om man utvecklade en marknad för europapper skulle det underlätta skapandet av en sådan skyddsmekanism, anser kommissionen. En fullständig finanspolitisk och ekonomisk union Euroområdets svaghet jämfört med andra valutaunioner är att EMU saknar en central budget, menar kommissionen. Kommissionen anser därför att slutmålet för EMU bör vara att upprätta en gemensam och fristående budget för . En centraliserad finanspolitisk kapacitet skulle öka unionens möjligheter att hantera asymmetriska och konjunkturella störningar i unionen och i medlemsstaterna. En central budget för stabiliseringspolitik kan liknas vid ett försäkringssystem där riskerna för ekonomiska störningar delas mellan medlemsstaterna. En budget skulle också, enligt kommissionen, förbättra genomförandet av den nationella finanspolitiken genom att systemet stimulerar till åtstramningar i högkonjunkturer och ger extra stöd i nedgångsfaser. Hur stor den centrala budgeten skulle vara beror enligt kommissionen på hur djup integration länderna vill ha och på ländernas vilja att genomföra de politiska förändringar som krävs. En central budget innebär att omfattande finanspolitiska befogenheter förs över från nationell nivå till EU-nivå. I meddelandet skisserar kommissionen olika alternativ över hur en central budget skulle kunna konstrueras. Regeringen överlämnade sin faktapromemoria om kommissionens meddelande till (2012/13:FPM57). Nedan följer en kort sammanfattning av regeringens syn på konsekvenserna av kommissionens förslag och regeringens preliminära ståndpunkt. Regeringens syn på konsekvenserna Regeringen konstaterar att kommissionens förslag är mycket omfattande och att de kan få betydande budgetmässiga och samhällsekonomiska konsekvenser. Förslagen är emellertid allmänt hållna och svåranalyserade, och enligt regeringen behövs en betydligt djupare analys och debatt om förslagen. Regeringen väljer därför att endast kommentera de övergripande delarna i meddelandet. Meddelandet är enligt regeringen en långtgående plan för att omvandla euroområdet till mer av en federativ statsbildning. Många av förslagen kräver fördragsändringar som troligtvis kommer att leda till konstitutionella debatter och i slutändan ändringar i nationella grundlagar. Det skulle sannolikt bli den största översyn av fördragen sedan , menar regeringen. Kommissionens förslag innebär en centralisering av hela den ekonomiska politiken. Den nuvarande decentraliserade modellen när det gäller finans- och budgetpolitiken skulle överges. Detta skulle förmodligen leda till en otydlighet om de enskilda ländernas ansvar för sina nationella beslut. Regeringen ser negativt på de olika förslagen om gemensam upplåning (skuldinlösenfond, euroskuldväxlar, euroobligationer etc.). Gemensam upplåning i olika former riskerar att skapa fel incitament för såväl de stater som sköter sina ekonomier som de som missköter dem. Marknadstrycket mot de länder som missköter sina ekonomier riskerar att försvinna, och de länder som har välskötta offentliga finanser skulle sannolikt få högre upplåningskostnader. De rättsliga, konstitutionella och institutionella dimensionerna av en gemensam upplåning måste tydligt klargöras och diskuteras innan denna typ av åtgärder kan genomföras, menar regeringen. Skapandet av en gemensam budget för eurozonen är ett mycket långtgående förslag som behöver diskuteras betydligt mer ingående än vad kommissionen gör i meddelandet. I meddelandet finns inga tydliga skäl till varför dagens system med nationellt ansvar för finanspolitiken och den ekonomiska politiken bör ersättas med ett centraliserat system. Möjligheterna att lösa problem centralt och med mer eller mindre automatiska fördelningssystem mellan överdrivs i meddelandet, anser regeringen. I meddelandet sägs också mycket lite om hur demokratiaspekter, legitimitet och ansvarsutkrävande ska hanteras när finanspolitiska åtgärder som beslutats centralt visar sig vara mindre lyckade. Kontraktsmässiga arrangemang och gemensam budget för stöd till strukturreformer Förslagen om kontraktsmässiga arrangemang med finansiellt stöd måste övervägas noga, menar regeringen, och det måste ske med respekt för medlemsstaternas befogenheter inom de skatte-, arbetsmarknads- och socialpolitiska områdena. Det är också oklart hur det begränsade stödet ska fungera och om det ökar drivkrafterna för länderna att genomföra ekonomiska reformer. Formerna för det finansiella stödet måste noga analyseras. Om stödet ska finansieras som en separat del av EU-budgeten är det viktigt att bevaka att det sker i linje med gällande principer om sund ekonomisk och budgetär förvaltning. har enligt regeringen ett starkt intresse av ett väl fungerande EMU. En del av kommissionens förslag är emellertid mycket långtgående. Förslagen går i en starkt centraliserande riktning. De innebär stora risker som de inte hanterar den ekonomiska krisens grundproblem, menar regeringen. I första hand bör i stället EU och euroområdet koncentrera sig på att genomföra och tillämpa det förstärkta ramverket för ekonomisk-politisk samordning som man redan beslutat om. Eventuella beslut av långtgående karaktär måste föregås av en öppen debatt och en gedigen analys och konsekvensbedömning. Vid utformningen av åtgärder bör man beakta risken för att reformer av EMU leder till svagare drivkrafter för att ta eget ansvar för sin ekonomiska politik. Krisen i eurozonen visar att marknadstryck som regel är mer effektivt än kollegial påtryckning för att förmå länder att genomföra ekonomiska reformer. Alla förändringar av det ekonomiska samarbetet måste, enligt regeringen, ha demokratisk förankring och ge möjlighet till effektivt ansvarsutkrävande. De nationella parlamentens roll är central för att säkra en demokratisk förankring i medlemsstaterna. Även roll är viktig. Regeringen anser också att diskussionerna om reformarbetet ska innefatta samtliga medlemsstater. Enligt regeringens uppfattning ligger det i intresse att EU:s sammanhållning och den inre marknaden värnas och att eventuella nya samarbetsformer är öppna för alla medlemsstater. Förstärkningar av den ekonomisk-politiska samordningen ska övervägas med utgångspunkten att medlemsstaternas befogenheter på områden som skatter, arbetsmarknad och sociala frågor inte försvagas. Europeiska rådets slutsatser vid mötet Europeiska rådets slutsatser vid mötet fokuserade på de kortsiktiga åtgärderna i kommissionens meddelande och rapport. De mer långtgående förslagen, exempelvis att EU på medellång sikt skulle kunna kräva ändringar i nationella budgetar, att samordningen skulle ökas på andra politikområden eller att en skuldinlösenfond skulle skapas, behandlades aldrig i slutsatserna. Inte heller gick man in på det slutliga steget att upprätta en fullständig finanspolitisk och ekonomisk union med en central budget. Flertalet av kommissionens kortsiktiga åtgärder lyftes fram i slutsatserna. underströk att ett antal rättsakter måste slutförhandlas och/eller genomföras. Det gäller sexpacken och tvåpacken, den gemensamma banktillsynsmekanismen, kapitalkrav för kreditinstitut och värdepappersföretag, direktivförslag om återhämtning och rekonstruktion av banker samt insättningsgarantisystem. Rådet klargjorde vidare att ett framtida förslag om en rekonstruktionsmekanism för de medlemsstater som deltar i den gemensamma banktillsynen bör grundas på bidrag från finanssektorn och vara finanspolitiskt neutral på medellång sikt. Euroområdets stats- och regeringschefer uppmanades upprätta en arbetsordning för sina möten för att förbättra styrningen av eurosamarbetet. pekade vidare på vikten av ökad demokratisk legitimitet. Såväl de nationella parlamentens som betydelse lyftes fram. underströk behovet av att säkerställa demokratisk legitimitet och ansvarsskyldighet på den nivå där besluten fattas och genomförs. I linje med rapport pekade man på att medlemsstaterna måste se till att de nationella parlamenten medverkar på lämpligt sätt, att får ökade befogenheter samt att en konferens enligt artikel 13 i finanspakten öppnar för samarbete mellan de nationella parlamenten och . Europeiska rådets ordförande fick i uppdrag att, i nära samarbete med kommissionens ordförande och medlemsstaterna, på rådets möte föreslå eventuella åtgärder och en tidsplan för förslaget om att medlemsstaterna i euroområdet i förväg ska samordna större reformer av den ekonomiska politiken inom EU hur avtalen ska utformas när euroområdets medlemsstater tänker genomföra en strukturreform och måste få en sådan godkänd (obligatoriskt för länder som omfattas av förfarande vid alltför stora obalanser) det ekonomiska stöd medlemsstater som ingår sådana avtal kan få. Det fortsatta arbetet efter Beredning av de fyra utvecklingsområdena , konkurrenskraftsrådet och rådet som bl.a. behandlar sysselsättningsfrågor och socialpolitik (Epsco), kommer att delta i förberedelsearbetet kring de fyra utvecklingsområdena inför Europeiska rådets junimöte. Det är inte känt vad som närmare åsyftas med EMU:s sociala dimension i slutsatserna och vilka typer av åtgärder som där kan väntas bli föreslagna. Den s.k. tvåpacken är ett komplement till sexpacken men den omfattar endast . nådde en överenskommelse om en allmän inriktning. inleddes trepartsförhandlingar mellan rådet och . Det finns förhoppningar om att förhandlingarna kan avslutas . har möjlighet att delta vid förhandlingarna och göra inlägg vid en eventuell diskussion men saknar rösträtt när det gäller förslagen eftersom de endast rör . gjorde utskottet en subsidiaritetsprövning av de två förslagen till förordningar i tvåpacken, KOM(2011) 821 och KOM(2011) 819. Enligt utskottets uppfattning stred inte KOM(2011) 819 om skärpt ekonomisk övervakning och övervakning av de offentliga finanserna i medlemsstater som har, eller hotas av, allvarliga problem i fråga om deras finansiella stabilitet i euroområdet mot subsidiaritetsprincipen. Däremot ansåg utskottet att KOM(2011) 821 om övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet stred mot subsidiaritetsprincipen. Utskottet vände sig mot förslagets regler om att utkast till budgetplaner ska lämnas in till kommissionen i övervakningssyfte innan de blir bindande och att kommissionen kan begära att medlemsstaterna lämnar in ett reviderat utkast till budgetplan. Utskottet menade att det är som beslutar om statens budget och att ett förslag till budget i första hand ska presenteras för . Det är en nationell angelägenhet att besluta om den nationella budgeten inom ramen för de förpliktelser som följer av fördragen och de behov som eurosamarbetet kräver, menade utskottet. Utskottet ansåg vidare att det inte fanns tillräckliga garantier i kommissionens förslag för att värna den nationella kompetensen i finanspolitiken. beslutade att skicka ett motiverat yttrande till , rådet och kommissionen (2011/12:FiU33). Kommissionens förslag om att revidera insättningsgarantidirektivet presenterades . Förhandlingar pågår men har dragit ut . Förslaget innebär snabbare utbetalningar till kontoinnehavarna, att det ska vara lättare att få ut pengar för den som är kund i en utländsk bank och att informationen till konsumenterna standardiseras. Ett system i fyra steg för hur finansieringen av garantisystemen ska ske föreslås, och storleken på bankernas avgifter till systemet föreslås vara beroende av vilken risk banken har i sin verksamhet. gjorde utskottet en subsidiaritetsprövning av kommissionens direktivförslag om insättningsgarantisystem. Enligt utskottet stred delar av förslaget mot subsidiaritetsprincipen. Utskottets invändning gällde förslaget om att införa en skyldighet för medlemsstaternas garantisystem att låna ut medel till andra medlemsstaters garantisystem. Att i införa bestämmelser om en obligatorisk kreditmekanism mellan nationella system, som en sista utväg för att klara av tillfälliga finansieringsbehov, är inte förenligt med subsidiaritetsprincipen, ansåg utskottet. beslutade att skicka ett motiverat yttrande till , rådet och kommissionen (2009/10:FiU42). presenterade kommissionen ett direktivförslag om inrättande av en ram för rekonstruktion och avveckling av kreditinstitut och värdepappersföretag. Förslaget innebär att olika förebyggande åtgärder ska vidtas, t.ex. förstärkt tillsyn, återkommande stresstester och att bankerna upprättar krisplaner. Det ska vidare vara möjligt att tidigt ingripa mot finansiella institut som har finansiella problem eller bedriver en alltför riskfylld verksamhet. Därtill föreslås ett gemensamt regelverk för att avveckla systemviktiga institut som hamnat i kris. Avgiftsfinansierade nationella fonder inrättas. Förhandlingar pågår i rådet. granskade utskottet kommissionens meddelande om ett EU-ramverk för krishantering inom finanssektorn (KOM(2010) 579). Som ett led i granskningen höll utskottet även en offentlig utfrågning om meddelandet i vilken bl.a. den ansvariga kommissionären deltog. Granskningen resulterade i ett utlåtande (2010/11:FiU27). I utlåtandet välkomnade utskottet kommissionens förslag till ramverk. Förslaget kunde med vissa mycket viktiga förändringar och tillägg fungera som ett acceptabelt ramverk för krishantering, ansåg utskott. Utskottet menade att förslaget borde ses som ett ramverk med nödvändiga men inte tillräckliga regler för hur kriser på nationell nivå ska förebyggas och åtgärder samordnas mellan länderna. Enskilda EU-länder borde sedan kunna komplettera ramverket med befogenheter, instrument och rutiner som passar det enskilda landet. För att uppfattas som trovärdigt borde ramverket tillåta ett temporärt statligt ägande av institut samt möjligheter för staten att utfärda garantier och ge banker kapitaltillskott. Enligt utskottet var det viktigt att ramverket innehöll tydliga rutiner, legala befogenheter och gränser för denna typ av statliga ingripanden. Utskottet efterlyste också en bredare diskussion om hur en systemkris ska hanteras, liknande finanskrisen 20082010 då en stor del av såväl som övriga världens banksystem fick problem. Kommissionens förslag till ramverk är i första inriktat på att hantera enskilda bankenheter med problem, menade utskottet. Utskottet avvisade kommissionens förslag om att myndigheterna skulle kunna tillsätta en särskild förvaltare. Att tillsätta en särskild förvaltare utan att ta över ägandet av banken strider mot den marknadsekonomiska grundprincipen att ägande och ansvar ska följas åt, menade utskottet. Aktieägarna borde inte få möjlighet att bära frukterna av att en särskild förvaltare och staten tar över verksamheten. Myndigheterna borde i stället ha möjlighet att kräva att styrelsen och vd:n ersätts om ledningen inte klarar av att driva verksamheten. Om ägarna vägrar eller inte kan byta ut ledningen borde bankens tillstånd att driva bankverksamhet dras in och banken avvecklas, ansåg utskottet. gjorde utskottet en subsidiaritetsprövning av kommissionens direktivförslag om ett krishanteringsramverk. Enligt utskottet stred delar av förslaget mot subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. Utskottets främsta invändning gällde förslaget om en tvingande och obligatorisk lånemekanism mellan de nationella finansieringsarrangemangen. En obligatorisk lånemekanism kan enligt utskottet leda till s.k. moral hazard genom att vissa medlemsstater kan lockas till att underfinansiera sina nationella arrangemang. Lånemekanismen kan dessutom leda till en ofrivillig och oplanerad försvagning av medlemsstaternas statsfinanser, vilket motverkar ett av syftena med kommissionens direktiv. beslutade att skicka ett motiverat yttrande till , rådet och kommissionen (2011/12:FiU12). Kapitaltäckning (CRD IV/CRR) Med anledning av nya omfattande regelverk för banker (III) har kommissionen presenterat förslag till en förordning och ett direktiv som ersätter nuvarande lagstiftning på området. Förordningen innehåller regler för kapital, likviditet, stora exponeringar, skuldsättning och rapportering. Direktivet fastställer villkor för att få starta verksamhet i kreditinstitut samt bestämmelser om etableringsfrihet inom EU och förhållandet till tredjeland. Helt nya bestämmelser som föreslås i direktivet är bestämmelser om bolagsstyrning, sanktioner, beroendet av externa kreditvärderingsinstitut samt kapitalbuffertar. enades Ekofin om en allmän inriktning. Det pågår trepartsförhandlingar med . Det finns förväntningar om en överenskommelse . gjorde utskottet en subsidiaritetsprövning av kommissionens förslag kring kapitaltäckning (KOM(2011) 452). Enligt utskottet stred delar av förslaget mot subsidiaritetsprincipen. Utskottets invändning gällde bl.a. bestämmelserna om de grundläggande nivåerna på kapitalkraven. De är utformade som absoluta krav och förhindrar därmed medlemsstaterna att besluta om högre nivåer. Bestämmelserna har karaktären av maximiregler. Utskottet ansåg att målet med kommissionens regler skulle nås mycket bättre om de grundläggande kapitalkraven utformas som minimikrav på det sätt som anges i det internationella . Då skulle medlemsstaterna få behålla möjligheten att höja kapitalkraven för att säkerställa den finansiella stabiliteten på nationell nivå. beslutade att skicka ett motiverat yttrande till , rådet och kommissionen (2011/12:FiU29). Parallellt med försöken att enas om EU:s långtidsbudget för perioden 20142020 har förhandlingar förts om ett lagstiftningspaket, kallat Ett sammanhållningspolitiskt lagstiftningspaket för perioden 20142020 som presenterades av kommissionen . Detta är enligt kommissionen utformat för att främja tillväxt och ge nya arbetstillfällen över hela EU genom att inrikta EU:s investeringar på målen i tillväxt- och sysselsättningsagendan 2020. Paketet består av flera olika förordningar som reglerar de olika strukturfonderna, bl.a. regionala utvecklingsfonden, socialfonden, sammanhållningsfonden, jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och havs- och fiskerifonden. Förhandlingarna har skett kring olika tematiska block. I lagstiftningspaketet görs en koppling mellan fonderna, de nationella reformprogram och stabilitets- och konvergensprogram som läggs fram av medlemsstaterna och de landspecifika rekommendationerna. Medlemsstaterna upprättar program för strukturstöd genom avtal med kommissionen, och dessa kan sedan ändras för att vara i fas med givna rekommendationer eller så kan utbetalning av EU-stöd avbrytas där åtgärder inte vidtas för att komma till rätta med ekonomiska obalanser. Vid Europeiska rådets möte enades stats- och regeringscheferna om långtidsbudgeten för perioden 20142020. Efter uppgörelsen i ska den godkännas av . Rättsakterna antas formellt efter Europeiska rådets överenskommelse. ett förslag om en gemensam rekonstruktionsmekanism för de medlemsstater som deltar i den gemensamma banktillsynen ett förslag om hur en samordning av medlemsstaternas planerade större reformer kan ske inom ramen för den europeiska planeringsterminen ett meddelande om hur medlemsstater ska kunna göra investeringar trots att dessa leder till en avvikelse från det planerade budgetmålet på medellång sikt under stabilitets- och tillväxtpakten. Kommissionens plan för ett verkligt EMU (KOM(2012) 777) Utskottets förslag i korthet Utskottet har granskat kommissionens plan för en djupgående och verklig ekonomisk och monetär union. Utskottet konstaterar att åtgärderna i planen endast beskrivs på ett övergripande sätt och att debatt och analyser av åtgärdernas effekter på den europeiska ekonomin saknas. Därför är det enligt utskottet svårt att bedöma och värdera kommissionens olika förslag. Kommissionens plan innebär dock en betydande centralisering av den ekonomiska politiken i EU. Det är enligt utskottets mening en mycket oroande utveckling. Utgångspunkten vid en eventuell ytterligare förstärkning av den ekonomiska samordningen bör i stället vara att medlemsstaternas befogenheter vad gäller budget, skatter, arbetsmarknads- och socialpolitik inte försvagas. Utskottet anser att EU och nu bör koncentrera sig på att genomföra och tillämpa det redan beslutade ramverket för ekonomisk-politisk samordning samt avsluta de förhandlingar som fortfarande pågår. Utskottet föreslår att lägger utlåtandet till handlingarna. Jämför reservation (MP, V) och särskilt yttrande (SD). Enligt utskottets mening är det viktigt för att Ekonomiska och monetära unionen (EMU) fungerar väl. Den finansiella och ekonomiska krisen har tydligt visat att den svenska ekonomin är starkt beroende av utvecklingen inom euroområdet. För del är det också av stor betydelse att den inre marknaden utvecklas positivt och skapar möjligheter för svenska företag och medborgare. har därför ett stort intresse av att löser sina problem, bedriver en ansvarsfull ekonomisk politik och stabiliserar den ekonomiska och sociala utvecklingen i EMU. har ett flertal olika åtgärder vidtagits för att strama upp EMU-samarbetet, t.ex. den s.k. sexpacken och de föreslagna åtgärderna inom den s.k. tvåpacken och banktillsynssamarbetet. I sitt meddelande (KOM(2012) 777) förslår kommissionen ytterligare åtgärder på kort, medellång och lång sikt för att skapa en, som man beskriver det, djupgående och verklig ekonomisk union. Tvåpacken och banktillsynsarbetet ingår i de kortsiktiga åtgärderna.