bet · H001FiU24 · 2013-05-20 00:00:00 — Enligt utskottets uppfattning innehåller den aktuella reservationen många intressanta frågeställningar som det finns anledning för att fortsätta att analysera, inte minst vad gäller metoder för utvärdering av penningpolitiken och olika penningpolitiska alternativ. I likhet med utvecklingen kännetecknas även den aktuella utvärderingsperioden av stora finansiella och reala upp- och nedgångar. Tillväxten i den svenska ekonomin har gått från en nedgång på 2009 till en uppgång på och 2010 respektive 2011 och därefter en ny ekonomisk avmattning med en tillväxt på 2012. Inflationstakten mätt enligt KPI har varierat från till en topp på för att sedan sjunka till . Inflationstakten mätt enligt KPIF (dvs. KPI exklusive effekterna av ränteförändringar) har varit mer jämn , men även den har varierat en del. Som utskottet konstaterat i tidigare utvärderingar ställer den här typen av ekonomiska svängningar stora krav på penningpolitiken och den ekonomiska analysen. över utvärderingsperioden 20102012 uppgick inflationen mätt enligt KPI och KPIF till i genomsnitt respektive . Det är under inflationsmålet på . har resursutnyttjandet i ekonomin legat under den normala nivån under i stort sett hela perioden. Under enbart uppgick KPI- och KPIF-inflationen till i genomsnitt respektive , vilket i båda fallen är lägre än inflationsmålet. och försvagades även konjunkturen relativt kraftigt till följd av bl.a. effekterna av skuldkrisen i euroområdet, och arbetslösheten började återigen stiga efter en nedgång och större delen av 2011. Med facit i hand tyder detta enligt utskottets mening på att hade kunnat bedriva en något mer expansiv penningpolitik och kanske avstå från en del av räntehöjningarna för att inflationen skulle komma närmare målet och resursutnyttjandet i ekonomin skulle bli högre . Utskottet konstaterar att den slutsatsen är långt ifrån självklar när man studerar hur bedömningarna och övervägandena såg ut vid beslutstillfällena. Varken eller andra ekonomiska bedömare förutsåg och första hälften av 2011 den relativt snabba avmattningen i den globala ekonomin . Därmed överskattade de också den svenska konjunkturen och tillväxten 2012. Som en konsekvens av detta räknade och merparten av andra bedömare även med att inflationen skulle bli betydligt högre än vad den sedan faktiskt blev. När besluten att höja räntan togs var alltså prognoser över inflationens och tillväxtens utveckling betydligt mer positiva än vad som senare blev utfallet. När nedgången i konjunkturen blev allt tydligare började sänka räntan, vilket i sin tur bidrog till att inflationen hamnade under inflationsmålet. kan utskottet konstatera att det sedan finanskrisen pågår en intensiv internationell och en begynnande svensk diskussion om penningpolitiken och centralbankernas mål och medel. Debatten handlar bl.a. om hur inflationsmålen bör utformas, vilket ansvar centralbankerna ska ha för finansiell stabilitet och hur det påverkar penningpolitiken, hur penningpolitiken ska utvärderas och hur insynen och den demokratiska kontrollen av centralbankerna fungerar. Enligt utskottets mening är detta mycket viktiga frågor som kräver noggranna överväganden inom en rad olika områden. Utskottet vill i detta sammanhang erinra om att det både internationellt och i pågår ett relativt omfattande utredningsarbete på det finansiella området. I EU pågår också förhandlingar om olika finansiella regleringar och om ett ramverk för avveckling av finansinstitut. Utskottet förutsätter att såväl som noga följer detta internationella arbete och dess relevans för . I har bl.a. den s.k. och utredningen om finansiella oberoende och balansräkning avlämnat betänkanden. Båda utredningarna är nu ute på remiss och kommer därefter att beredas i . Utskottet har sagt att det finns goda skäl för att även genomföra en översyn av den svenska riksbankslagen, senast i samband med att utskottet behandlade professorerna utvärdering av penningpolitik och arbete med finansiell stabilitet 20052010 (bet. 2012/13:FiU12). Utskottet står fast vid den bedömningen, men som utskottet har framfört tidigare är det viktigt att avvakta resultatet av de utredningar och förhandlingar som pågår innan det kan bli aktuellt med en översyn av riksbankslagen. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Utvärdering av penningpolitiken för perioden 20102012 motiveringen (V) av (V). Redogörelse för penningpolitiken 2012 visar att den svenska inflationen har legat en bra bit under inflationsmålet på , inte bara utan sedan inflationsmålet infördes . Enligt uppfattning är detta en tydlig indikation på att har fört en alltför stram penningpolitik, vilket har resulterat i ett svagare resursutnyttjande, en lägre sysselsättning och en högre arbetslöshet i den svenska ekonomin än vad som annars hade varit nödvändigt. Tusentals arbetstillfällen har gått förlorade. En mer expansiv penningpolitik hade hållit inflationen närmare inflationsmålet, och aktiviteten i ekonomin hade varit högre. Av redogörelsen framgår också tydligt att direktionen varit oense om hur penningpolitiken borde ha utformats och i vilken utsträckning räntepolitiken påverkar arbetslösheten, hushållens skuldsättning och andra delar av den reala ekonomin. Både internationellt och i pågår en omfattande debatt om penningpolitiken och centralbankernas mål och medel. Debatten handlar bl.a. om hur inflationsmålen bör utformas, vilket ansvar centralbankerna ska ha för finansiell stabilitet och i vilken utsträckning centralbankerna även ska ta hänsyn till hushållens skuldsättning när de utformar sin penningpolitik. Det handlar också om insynen och den demokratiska kontrollen av centralbankerna och hur den förda penningpolitiken ska utvärderas. Enligt min och uppfattning är det här väldigt viktiga frågeställningar som omgående bör utredas. Jag anser därför att det behöver tillsättas en bred parlamentarisk utredning om och penningpolitiken. En sådan utredning bör kritiskt granska inflationsmålet och den flexibla inflationsmålspolitiken och undersöka effekterna på samhällsekonomin och sysselsättningen av det faktum att underskridit inflationsmålet. Den bör också granska ställning och den demokratiska kontrollen av och insynen i verksamhet. Det nuvarande ramverket för och penningpolitiken utformades . är situationen en annan. anser att dagens inflationsmål bör kompletteras med ett sysselsättningsmål för att penningpolitiken ska understödja den ekonomiska politikens övergripande mål om full sysselsättning. Sysselsättningsmålet ska, till skillnad från de hänsyn till den realekonomiska utvecklingen som tar inom ramen för den flexibla inflationsmålspolitiken, inte vara underordnat inflationsmålet, utan båda målen ska ha samma vikt. anser också att nivån på det svenska inflationsmålet bör höjas. Efter finanskrisen har det varit en omfattande internationell debatt om inflationsmålen. Bland annat hävdade valutafondens (IMF) chefsekonom efter krisen att centralbankerna borde höja sina inflationsmål för att minska riskerna för djupa ekonomiska kriser. I har bl.a. professorerna pläderat för ett högre svenskt inflationsmål, kring om det skulle ändras och fastställas , dvs. en eller ett par procentenheter högre än dagens mål på mätt enligt konsumentprisindex (KPI). En viktig lärdom av finanskrisen är att de nuvarande låga inflationsmålen allvarligt begränsade centralbankernas utrymme att kraftfullt stimulera den ekonomiska aktiviteten. Under krisen sänkte centralbankerna snabbt styrräntorna ned mot nollnivån. var det uppenbart att ekonomierna hade behövt ytterligare stimulans, men räntorna kunde inte sänkas mer eftersom de redan var nere på noll. Med ett högre inflationsmål får man en högre fallhöjd i penningpolitiken och utökade möjligheter för centralbankerna att föra en expansiv penningpolitik. Ett högre inflationsmål ger också en större marginal mot en deflationistisk utveckling i ekonomin, dvs. en utveckling med fallande priser. Det är en intressant tid för oss som är intresserade av penningpolitik att följa den penningpolitiska debatten och att se hur djup oenigheten är om hur målen för penningpolitiken ska tolkas i riksbanksdirektionen. Den konflikten har blivit allt tydligare ju har gått.Efter att reporäntan bottnade på höjde den i flera steg, för att därefter successivt sänka den till dagens . Motiven till räntehöjningarna var länge höljda i dunkel.Räntehöjningarna var svåra att förstå då inflationen låg långt som arbetslösheten var mycket hög. Inte förrän gav företrädarna för majoriteten i direktion ett tydligt skäl för räntehöjningarna. I en artikel i skrev riksbankschefen att motivet för räntehöjningarna var att motverka hushållens skuldsättning. Vice riksbankschef , som länge förespråkat en mer expansiv penningpolitik, har visat att om hade låtit styrräntan ligga kvar på fram till nu hade inflationen stabiliserats kring som antalet arbetslösa hade varit omkring 65 000 personer färre.Hur har det då blivit med vinsterna av den förda politiken? Befintlig teori och empiri på området tyder på att penningpolitiken har högst marginella effekter på hushållens skuldsättning på kort sikt och inga effekter alls på lång sikt. har visat att om man med räntevapnet skulle försöka minska bostadspriserna skulle arbetslösheten öka med 150 000 personer. Räntevapnet är med andra ord ett mycket trubbigt verktyg för att påverka hushållens skuldsättning. Att minska hushållens skuldsättning är framför allt ett ansvar för regeringen. Regeringen bär därför också ett stort ansvar för den uppkomna situationen. Regeringen har fört en passiv bostadspolitik som har lett till ett oerhört lågt byggande. är sämst i på bostadsbyggande. Vi bygger hälften så mycket bostäder som våra nordiska grannar. Detta har tillsammans med ombildningen av hyresrätter till bostadsrätter och drivit upp skuldsättningen och bostadspriserna.Därtill kan vi lägga den slopade förmögenhetsskatten och den sänkta fastighetsskatten, som kraftigt har eldat på bostadsmarknaden. Regeringens uteblivna ansvarstagande för den höga skuldsättningen har lett till att i stället tagit över ansvaret, vilket har resulterat i att tiotusentals arbetstillfällen har gått förlorade.Diskussionen i direktionen är begriplig eftersom hushållens skuldsättning i förhållande till disponibla inkomster har ökat mycket kraftigt och uppgår till . För nya låntagare är det ännu värre. Där är skuldsättningen i genomsnitt så hög som av disponibel inkomst, och för nya låntagare i är den så hög som . har också hushållens nettoförmögenheter ökat kraftigt. En stor del av denna förmögenhetstillväxt är dock kopplad till stigande bostadspriser. Frågan om hushållens skuldsättning utgör en risk för den finansiella stabiliteten eller inte beror i mångt och mycket på huruvida det finns en bostadsbubbla på den svenska fastighetsmarknaden. Här kan man konstatera att olika bedömare kommer till olika slutsatser. har varnat för en bostadsbubbla medan mer djupgående analys har kommit fram till slutsatsen att det inte är troligt att det föreligger någon bostadsbubbla. Till detta ska läggas stresstester av nya bolånekunder, som visar att dessa har god motståndskraft mot såväl ränteuppgångar, inkomstbortfall som prisfall på bostäder.Det är en intressant debatt. Den penningpolitiska debatten pågår både internationellt och här i . Den handlar om hushållens skuldsättning, penningpolitiken och om centralbankernas mål och medel, om hur inflationsmål bör utformas, vilket ansvar centralbankerna ska ha för finansiell stabilitet och i vilken utsträckning centralbankerna även ska ta hänsyn till hushållens skuldsättning när de utformar sin penningpolitik. Det handlar också om insynen och den demokratiska kontrollen av centralbankerna och hur den förda penningpolitiken ska utvärderas.Enligt min och uppfattning är det här väldigt viktiga frågeställningar som omgående bör utredas. Jag anser därför att det behöver tillsättas en bred parlamentarisk utredning om och penningpolitiken. En sådan utredning bör kritiskt granska inflationsmålet och den flexibla inflationsmålspolitiken och undersöka effekterna på samhällsekonomin och sysselsättningen av det faktum att underskridit inflationsmålet. Den bör också granska ställning och den demokratiska kontrollen av och insynen i verksamhet. Det nuvarande ramverket för och penningpolitiken utformades . är situationen en annan. Allt detta sammantaget visar att det behövs vidtas ett antal åtgärder, menar vi.För det första behövs det ett sysselsättningsmål i penningpolitiken. Här har vi i stöd av såväl LO som TCO. Tittar vi på den förda penningpolitiken kan vi också förstå varför. har sedan inflationsmålet infördes inte varit framgångsrik med att stabilisera den svenska ekonomin kring fullt resursutnyttjande. har det genomsnittliga bnp-gapet legat på -2,, vilket betyder att penningpolitiken i genomsnitt har varit för stram. Ett annat starkt tecken på att penningpolitiken har varit för stram är att såväl KPI som den underliggande inflationen trendmässigt klart har understigit inflationsmålet på . En penningpolitik som trendmässigt understiger inflationsmålet får negativa konsekvenser på sysselsättningen eftersom realräntorna blir högre än vad som motiveras av konjunkturläget. har räknat att kostnaden för detta motsvarar ca 40 000 arbetstillfällen . Detta visar, menar vi, att riksbankslagen behöver kompletteras med en explicit målvariabel för den reala ekonomin. Ett mål för sysselsättningen är det lämpligaste målet för detta, menar vi. Detta mål ska inte vara underordnat målet om prisstabilitet. Det är den första åtgärden jag menar att vi behöver vidta.För det andra behövs ett högre inflationsmål. Här har vi ett brett internationellt stöd, men vi har också professorer som och Calmfors med oss i det ställningstagandet. Det finns goda skäl att tro att ett högre inflationsmål är att föredra på grund av såväl stabiliseringspolitiska skäl som långsiktiga strukturella faktorer. Utvecklingen under finanskrisen och centralbankernas agerande under densamma kan illustrera det förstnämnda skälet. I samband med finanskrisen sänkte centralbankerna dramatiskt sina viktigaste styrräntor i syfte att stabilisera finansmarknaderna och öka efterfrågan.I så gott som samtliga av finanskrisen drabbade länder låg styrräntorna stilla under stora delar av 2009 och 2010, så även i . är det lätt att konstatera att vi hade behövt en mer expansiv penningpolitik om det hade varit möjligt. Förklaringen till att penningpolitiken hamnade i den här fällan står att finna i de låga inflationsmålen. En ofta nämnd handlingsregel för en neutral penningpolitik är att den i ett normalt konjunkturläge bör syfta till realräntor som ungefärligen ligger i linje med den långsiktiga bnp-tillväxten.I implicerar detta realräntor på omkring 2 ½ procent. Problemet är att nominella räntor på , som det blir vid fullt resursutnyttjande, inte medger en tillräcklig fallhöjd i penningpolitiken vid en kraftig konjunkturnedgång. Ett annat problem med inflationsmål på är att marginalen ned till deflation blir väldigt liten. Vid en lågkonjunktur sjunker i allmänhet inflationstakten, och om deflationsförväntningar då uppstår riskerar ekonomin att hamna i en negativ spiral eftersom hushållen då skjuter upp sin konsumtion i väntan på lägre priser och börjar spara, och då sjunker efterfrågan och så vidare.Mot bakgrund av detta menar vi att inflationsmålet bör höjas till och att målvariabeln för detta ska vara den underliggande inflationen.För det tredje menar vi att det behövs att utformar de mer exakta målen för penningpolitiken. Detta ska omfatta nivån på inflationsmålet, vilken målvariabel inflationsmålet ska baseras på samt mål för utvecklingen av den reala ekonomin. Utifrån dessa mål ska sedan självständigt utforma den löpande penningpolitiken. På detta sätt skapas en tydlig ansvarsfördelning. De folkvalda i beslutar om de penningpolitiska målen och verkställer.För det fjärde menar vi att det behövs en öppen process när det gäller hur riksbanksdirektionens ledamöter utses. bör inte genomföra påveval, som . In går riksbanksfullmäktiges presidium, och de kommer ut när röken stiger ur skorstenen och nya riksbanksdirektionsledamöter är utsedda.Den senaste tidens debatt inom direktion om utformningen av penningpolitiken, där det finns en majoritet och en minoritet som förordar en annan uppfattning visar att valet av ledamöter i direktionen kan ha stor betydelse för den förda penningpolitiken. sker dessa val utan större debatt och insyn.Vi menar därför att direktionens ledamöter ska utses i en öppen process, där finansutskott eller riksbanksfullmäktige bör anordna en öppen utfrågning av kandidater till direktionen, och sedan bör dessa utses. , fru talman, menar jag att resurser för ansvarsutkrävande och utvärdering av penningpolitiken behöver utökas. Det är inte rimligt att finansutskottet använder eget underlag för sina återkommande utvärderingar inte minst för demokratins skull. gör ett bra arbete, men det behövs mer resurser för att kunna genomföra utvärderingar mer kontinuerligt. Vi gör en stor , som då är mer oberoende. Men att vi genomför utvärderingar byggda på egna underlag finner jag mindre lämpligt. Jag skulle därför gärna se en annan ordning.Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till motivreservation. Inledningsvis vill jag yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande.I dag är mer än 400 000 människor arbetslösa i . Ungdomsarbetslösheten har bitit sig fast kring . Och antalet långtidsarbetslösa har nästan tredubblats vid makten.Nu är arbetslösheten högre än i jämförbara länder. Den är högre än i våra grannländer. Den är högre än i och . Den är högre än i , och . Och den är faktiskt högre än i Storbritannien.Det är resultatet av regeringens misslyckade jobbpolitik och ekonomiska politik.Problemet i svensk ekonomisk politik heter regeringens misslyckade jobbpolitik. Ineffektiva skatteundantag, innehållslösa åtgärder och inbillade långsiktiga effekter har ersatt en effektiv arbetsmarknadspolitik, ansvarstagande finanspolitik och investeringar i utbildning som leder till jobb.Det räcker nu.Vi socialdemokrater har föreslagit ett effektivt stopp för ungdomsarbetslösheten. Det heter 90-dagarsgarantin. Den betyder att ungdomar ska jobba eller plugga, inte vara långtidsarbetslösa. Regeringens politik har i stället lett till att antalet långtidsarbetslösa ungdomar nästan tredubblats.Vi har också föreslagit extratjänster i välfärden.Arbetslösheten är ett slöseri. Just nu betalar dyrt för att sysselsätta långtidsarbetslösa i fas 3, med sysslor som ingen efterfrågar på riktigt. ser vi stora behov av avlastning i välfärden. Många anställda berättar att det finns gott om enklare arbetsuppgifter som behöver utföras men som inte blir utförda för att tiden inte räcker till.Då måste politiken kliva in och ta tag i problemen på svensk arbetsmarknad. Därför vill vi socialdemokrater investera i extratjänster i välfärden - riktiga jobb med riktig lön, där den som jobbar får göra riktig nytta. Det är vårt alternativ för att bryta långtidsarbetslösheten. Det är vårt alternativ till fas 3.Regeringen säger att den sluter upp bakom budgetreglerna - men struntar i överskottsmålet. Det har vi nu svart på vitt. är mycket tydligt när man dömer ut alla regeringens bortförklaringar. Ingen av regeringens egna indikatorer är i linje med målet. Det håller inte. Regeringen borde ta ansvar för finanser.Ineffektiv jobbpolitik och oansvarig finanspolitik - där är problemen i svensk ekonomisk politik i dag.I dag diskuterar vi penningpolitiken. Den svenska inflationen har varit lägre än inflationsmålet. Här räknar jag med att framgent kommer att leverera bättre. När väl når upp till sitt mål kan det finnas anledning att utreda den innevarande ordningen. Men att här och inleda ett förändringsarbete i det penningpolitiska ramverket är inte aktuellt. Det är svårt att utvärdera konsekvenserna av ett mål som faktiskt inte nåtts. Vi ser därför inget behov av att här och genomföra sådana förändringar.Nu gäller det att fokusera på det som är viktigt i den ekonomiska politiken i . avvikelser från sitt inflationsmål är i detta sammanhang av sekundärt intresse. Det primära är regeringens misslyckade jobbpolitik. Det primära är behovet av effektiva insatser, jobb och utbildning, i stället för de ineffektiva åtgärder som präglar regeringens arbetsmarknadspolitik och finanspolitik. (Applåder) I detta anförande instämde (S). Jag vill först och främst önska välkommen till finansutskottet, också så här offentligt. Det känns bra att ha dig med i finansutskottet.Jag reagerade på en sak som du sade i ditt anförande. Men innan jag kommer dit kan jag säga att vi gör ungefär samma bedömning när det gäller regeringens misslyckade jobbpolitik och att det skulle behövas en helt annan linje i svensk politik. Man ska bort från den ensidiga skattesänkarvägen. Det ska vara en politik för jobb- och sysselsättning, helt enkelt, som skulle skapa bättre förutsättningar. Det ska också vara en politik där regeringen faktiskt tar ansvar för hushållens ökade skuldsättning.Men du sade en sak som gjorde att jag kände att jag skulle begära ordet. Du sade att det är svårt att utreda ett mål som aldrig har nåtts. Det målet har funnits sedan 93. Borde då inte de folkvalda faktiskt utreda detta och ta reda på varför man inte har nått det här målet? Och vi vet att det kostar ungefär 40 000 arbetstillfällen för att man inte har nått det här målet.Det är ändå en central frågeställning. Har vi råd att förlora de arbetstillfällena eller de uteblivna arbetstillfällena? Jag skulle säga nej, för har haft alldeles för hög arbetslöshet. Och har penningpolitiken självklart en viktig och central betydelse.Vänsterpartiet, LO och TCO har kommit fram till att det tydligt visar just att man inte har nått målet, att det behövs ett sysselsättningsmål för penningpolitiken. Därför tycker vi också att det vore rimligt att vi parlamentariskt tittade över målen för penningpolitiken men också varför man inte har nått målen. Därför vill jag ställa min fråga: Varför är det inte rimligt att utvärdera varför man inte har nått målen? Vi har bakom oss , och det är lite som säger att det skulle gå bättre om vi inte vidtar några åtgärder. Först vill jag tacka för välkomnandet.Vi måste fokusera på vad som är det primära när det gäller den misslyckade arbetslöshetsnivån i . Det har att göra med regeringens jobbpolitik. Där är vi överens. Frågan är om penningpolitiken skulle, så att säga, lösa denna situation. Vi gör bedömningen att det framför allt är arbetsmarknadspolitiken och regeringens ekonomiska politik som är orsaken till detta.Men flera av de frågor som lyfter fram är relevanta. Det är en relevant diskussion, och det är en diskussion som vi tycker bör fortsätta. Men vårt fokus är regeringens jobbpolitik och inget annat.Sedan var det detta med vilka mål som ska gälla för . har redan två mål. Det är prisstabilitet och finansiell stabilitet.Redan i konflikten mellan de här två målen har direktionen delats itu, och det finns mycket olika uppfattningar om den lämpliga nivån för styrräntan, som har diskuterats här.Att införa ytterligare ett mål för penningpolitiken kommer inte att leda till bättre politik utan alltmer konfysa diskussioner om vikten av olika mål. Det kommer att stärka en intern konflikt.Jag tycker däremot att det finanspolitiska ramverket ska kompletteras med ett sysselsättningspolitiskt ramverk. Regeringen förfogar ju över de instrument som kan leda till jobb - investeringar i utbildning och effektiva välfärdsinvesteringar. Det är regeringen som ska lastas för att har hög arbetslöshet, inte penningpolitiken. Vi är överens om väldigt mycket.