bet · H001MJU8 · 2013-03-04 00:00:00 — Utöver nyttan i förpackningen måste även produktionen av förpackningen vägas in. Tillverkningen av förpackningar ger upphov till klimatpåverkan och miljöpåverkan främst genom val av råvaror, hur mycket råvaror som används och vilket energislag som används i tillverkningen. Det är därför viktigt att undersöka om förpackningarna tillverkas av rätt material eller om det går att styra mot mer resurseffektiva förpackningar (SOU 2012:56). föreslår i sitt betänkande att ansvaret för tillsynen över producentansvaret för förpackningars utformning läggs på en nationell myndighet. Som skäl för förslaget anger utredningen bl.a. att det finns stora brister i tillsynen av förpackningsförordningen men att det inte finns något behov av ytterligare styrmedel för förpackningsutformning. I har tillsynsansvaret för att reglerna i förordningen följs lagts på kommunerna. Tillsynen ställer krav på stor kunskap och på att det finns resurser för att testa förpackningar som satts på marknaden. Ansvaret på kommunen som tillsynsmyndighet får i det här sammanhanget anses innebära en omöjlig situation för den enskilda kommunen. Ett annat skäl till att ett kommunalt tillsynsansvar inte är optimalt är enligt utredningen att förpackningar är rikstäckande, i vissa fall globalt täckande, och det ger kommunen en alltför stor administrativ börda. betänkande är under beredning i . Frågan bör även kunna behandlas inom ramen för arbetet med det avfallsförebyggande program som nämns i avsnittet ovan. Mot bakgrund av det anförda föreslår utskottet att motion 2012/13:MJ439 (M) lämnas utan vidare åtgärd. Hanteringen av elavfall i regleras främst genom regler i avfallsförordningen (2011:927). Dessa regler ger konsumenten en skyldighet att sortera ut elavfall och hantera det skilt från annat avfall. Reglerna ställer också krav på att allt elavfall förbehandlas av certifierade förbehandlare innan det går vidare till återvinning, fragmentering, förbränning, deponering eller annat bortskaffande. Bestämmelser om skyldighet för producenter att ta hand om avfall som utgörs av elprodukter finns i förordningen (2005:209) om producentansvar för elektriska och elektroniska produkter. Producenternas ansvar innebär bl.a. att den som tillverkar och importerar elektronik ska märka produkterna, samla in elavfallet och sedan se till att återanvända eller återvinna elavfallet eller ta hand om det på något annat miljövänligt sätt. är ansvarig tillsynsmyndighet. Förordningen ålägger också kommunerna vissa skyldigheter. Kommunerna ansvarar inom ramen för den kommunala renhållningsskyldigheten för att hantera det elavfall från hushållen som inte lämnats till producenternas insamlingssystem. I omfattar producentansvaret även vanliga glödlampor och armaturer för hushållsbruk. Enligt finns krav på att samla in elavfall per person och år. I samlar vi in ungefär per person och år. ska mängderna som samlas in relateras till hur mycket produkter som säljs, vilket innebär hårdare krav på insamlingen i . Totalt beräknas elavfall hamna på fel ställe. Det motsvarar per invånare som skulle kunna materialåtervinnas. anser att insamlingen, speciellt av smått elavfall som lätt hamnar i soppåsen, måste utvecklas för att underlätta för människor att göra rätt. Elavfall kan bl.a. innehålla kvicksilver, bly, kadmium och bromerade flamskyddsmedel. Om avfallet inte tas om hand på rätt sätt kan det skada miljön och människors hälsa. Dessutom kan värdefulla resurser, som metaller, gå förlorade ur kretsloppet. arbetar med ett program för att förebygga avfall, och där kommer sådana frågeställningar upp. antogs formellt det omarbetade EU-direktivet (2012/19/EU) om avfall som utgörs av eller innehåller elektrisk och elektronisk utrustning (WEEE). utreder på vilka sätt dagens regler behöver ändras med anledning av direktivet och kommer att redovisa detta till . När det gäller frågan om nationella insamlings- och återvinningssystem för elektriska och elektroniska produkter och batterier har utskottet fått uppgift om att det finns två sådana, El-Kretsen och Elektronikåtervinning i (även kallat eller EÅF). Enligt beräkningar slängs 200 000 lågenergilampor innehållande kvicksilver felaktigt i glasåtervinningen. Miljöminister har därför tagit initiativ till en dialog kring hur insamlingen kan förbättras. träffade hon representanter för elektronikavfalls- och återvinningsbranschen samt berörda myndigheter. hölls ett uppföljningsmöte där aktörerna presenterade förslag till hur en bättre insamling ska fungera. hade aktörerna som mål att samla in 2 miljoner fler lågenergilampor än 2011. Bland de konkreta förslag som presenterades under mötet fanns även en informationskampanj, med syfte att informera konsumenterna om var lågenergilamporna ska slängas, och förbättrad skyltning på glasåtervinningsbehållare och återvinningsstationer. Under mötet antogs en deklaration om bättre insamling av lågenergilampor. Genom att anta deklarationen godtog aktörerna att aktivt och engagerat fortsätta att arbeta för att öka tillgängligheten av insamlingssystem för lågenergilampor i hela och arbeta för en ökad och tydligare information till konsumenterna om var lågenergilampor ska slängas. Enligt ska ytterligare ett uppföljningsmöte hållas . När det gäller informationsfrågor i övrigt noterar utskottet att det på Kemikalieinspektionens och webbplatser finns information om vad man bör göra om en lågenergilampa går sönder. Utskottet har tidigare behandlat frågan om elavfall bl.a. i betänkande 2010/11:MJU17. Utskottet anförde då bl.a. följande. Utskottet anser att det är viktigt att bibehålla goda och fungerande system för hanteringen av miljöfarligt avfall inklusive smått elavfall och glödlampor. Enligt vad utskottet har erfarit har i ett internationellt perspektiv ett väl fungerande system för exempelvis hanteringen av elavfall. Detta är enligt utskottets mening positivt, men det är även i fortsättning angeläget att motverka att elavfall och miljöfarligt avfall hamnar i soptunnan eller på annan inte avsedd plats. Utskottet utgår från att såväl regeringen som ansvariga myndigheter följer kunskapsutvecklingen om farliga ämnen i kemikalier som används i hushållen och den information som lämnas om detta. Det gäller också att även i fortsättningen säkerställa goda system för insamling och återvinning av miljöfarligt avfall inklusive elavfall. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning och avstyrker motionerna 2012/13:MJ273 (S), 2012/13:MJ382 (M) och 2012/13:MJ434 (M). Uppföljning av avfallsflöden m.m. I betänkande konstateras att avfall har blivit ett allt viktigare bränsle i de svenska fjärrvärmesystemen. gick 2 hushållsavfall till energiåtervinning. Energiåtervinning utgör av den totala mängden behandlat hushållsavfall. Förutom hushållsavfall behandlades också 2 övrigt avfall, främst industriavfall. Importen av avfall till energiåtervinning har ökat . Den svenska importen av avfall kan leda till minskade utsläpp av växthusgaser globalt, eftersom förbränning av biologiskt avfall som annars hade deponerats leder till minskade utsläpp av metan. Den svenska importen kan således enligt bidra till att kortsiktigt minska de totala utsläppen från deponier inom EU. Det är viktigt att se till att importen av avfall inte leder till att ytterligare överkapacitet för förbränning av avfall skapas i landet. Av avfallsplan 20122017 framgår att det i infördes 1 avfall. En mycket stor del, 1 () var brännbart avfall som gick till energiåtervinning. Detta avfall kom framför allt från . Mängden anmält utfört avfall var . Under finanskrisen och lågkonjunkturen 20082010 sjönk avfallsmängderna. De minskade mängderna i kombination med den kraftiga utbyggnaden har lett till brist på avfall till förbränningsanläggningarna. I vissa regioner gäller detta även avfall till rötningsanläggningar. Trots den allt tuffare konkurrenssituationen finns det i flera fall planer på att utöka kapaciteten för både förbränning och rötning. Intresset för att importera avfall har ökat och delvis bidragit till kapacitetsutbyggnaden. Genom ökad import från och ökad användning av lagrat avfall har de svenska avfallsförbränningsanläggningarna fyllts. utnyttjades av kapaciteten för import av brännbart avfall från . anför i avfallsplanen att det är viktigt att följa denna utveckling och bedöma de konsekvenser som detta kan få. (SOU 2012:56) har anfört bl.a. följande. Krav på uppföljningen av avfallsmängderna och avfallsflödena i samhället följer främst av internationella åtaganden, av EU-lagstiftning samt av nationell lagstiftning och regeringsbeslut. är den myndighet som ansvarar för att se till att de olika kraven uppfylls. På internationell nivå finns krav på uppföljning och rapportering av avfallsmängder men då främst fördelat på utpekade flöden. Ett sådant exempel är som ställer krav på årlig rapportering av producerad mängd hushållsavfall samt producerad mängd farligt avfall, fördelat på ett antal kategorier. På EU-nivå följer ytterligare ett antal krav. Enligt artikel 37 i ramdirektivet om avfall ska medlemsstaterna underrätta om genomförandet av direktivet i form av en rapport i elektronisk form. Rapporten ska även innehålla information om i vilken utsträckning medlemsstaterna har uppnått de återvinningsmål som anges i artikel 11. Ytterligare krav på rapportering av mängder avfall finns i avfallsförbränningsdirektivet, deponeringsdirektivet, WEEE-direktivet m.fl. ser till att ha underlag för att kunna uppfylla de krav som följer av EU-lagstiftning eller internationella konventioner, de nationella krav som inte direkt följer av åtaganden inom EU eller internationellt samt krav utifrån regeringsuppdrag. ser verket till att underlätta framtagande av data för länsstyrelser och kommuner så att de ska kunna uppfylla de krav som följer av regeringsuppdrag, krav på uppföljning av miljömål på lokal nivå och krav på data vid tillsyn. I betänkande konstateras att det finns krav på diverse aktörer att föra anteckningar respektive rapportera mängder och slag av avfall för återvinning och bortskaffande som skulle kunna tjäna som underlag för krav på rapportering till följd av nationell och internationell lagstiftning samt för uppföljning av nationella och internationella avfallsrelaterade miljömål, men som inte går eller är lämpliga att använda för dessa ändamål. En prioriterad fråga bör därför enligt utredningen vara att analysera datainsamlingen, utvärdera behoven av densamma och samordna materialet på så vis att insamlade data kan användas på ett effektivt sätt. I betänkandet lämnas ett förslag om att den nationella avfallsplanen ska följas upp . Av uppföljningen ska framgå om de antagna målen i planen har nåtts och hur pass effektiva eventuella införda styrmedel har varit. Den som omfattas av tillstånds- eller anmälningsplikt enligt 36 § respektive 42 § avfallsförordningen ska enligt förslaget lämna en avfallsrapport till . Rapporten ska innehålla uppgift om mängd och typ av avfall som verksamhetsutövaren transporterar samt uppgift om vart avfallet transporteras och om de metoder som används för hantering i enlighet med 15 kap. 1 § . Vidare innebär förslaget att den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter som kompletterar bestämmelsen om det behövs för att myndigheten ska kunna följa upp avfallsmängder och avfallsflöden på nationell nivå. får i uppgift att sammanställa avfallsrapporterna inom länet. Sammanställningen ska överlämnas till den myndighet som regeringen bestämmer. Underlaget ska användas för att följa upp avfallsmängderna och avfallsflödena på nationell nivå. Förslaget bereds i . Mor bakgrund av det anförda avstyrks motion 2012/13:MJ373 (FP) och 2012/13:MJ455 (S) yrkande 48. Forskning om avloppsslam m.m. Miljömålsberedningen har föreslagit ett etappmål om ökad resurshushållning i livsmedelskedjan. I förslaget ingick en särskild del om återföring av fosfor från avlopp (Etappmål i miljömålssystemet, SOU 2011:34). Regeringen fattade senare beslut om ett etappmål om ökad resurshushållning i livsmedelskedjan, dock utan den del som behandlade fosfor. Regeringen anförde att många remissinstanser var kritiska till förslaget eftersom det inte innehåller någon skrivning om att återföringen ska ske på ett sätt som inte skadar människor eller miljön. Vidare anförde regeringen att remissinstanserna dock ansåg att det är viktigt med återföring av fosfor eftersom det är en ändlig resurs. Regeringen gjorde därför bedömningen att det inte skulle ingå en särskild del om återföring av fosfor i etappmålet (Ds 2012:23 Svenska miljömål preciseringar av miljökvalitetsmålen och en första uppsättning etappmål). har emellertid av regeringen fått i uppdrag att undersöka frågan om hållbar återföring av fosfor (dnr M2012/317/Ke), och i uppdraget ingår bl.a. att föreslå ett etappmål om återföring av fosfor. Uppdraget ska slutredovisas till regeringen . När det gäller forskning om recirkulering av fosfor har regeringen i årets regleringsbrev till för miljö, areella näringar och samhällsbyggande (Formas) gett forskningsrådet i uppdrag att gemensamt med Stiftelsen lantbruksforskning och Stiftelsen hästforskning utforma ett produktionsinriktat forskningsprogram för bl.a. jordbrukets hållbarhet och konkurrenskraft. Programmet bör bidra till att utveckla konkurrenskraften hos lantbrukets näringar och till att stärka företagens betydelse för landsbygden. Syftet med programmet är att öka värdet för jordbrukets värdekedja, bl.a. genom forskning och innovation som skapar nya produkter och marknader och som bidrar till att minimera jordbrukets miljöpåverkan m.m. Samverkan bör också sökas med andra relevanta aktörer och forskningsfinansiärer. Formas ska redovisa verksamheten till regeringen med en första rapport . ska Formas också utvärdera programmet. När det gäller finansieringen av forskningsprogrammet framgår av proposition 2012/13:1 utgiftsområde 23 anslag 1:25 (för miljö, areella näringar och samhällsbyggande: Forskning och samfinansierad forskning) att anslaget ska finansiera stöd till samfinansierad forskning och utveckling med för ett produktionsinriktat forskningsprogram för jordbrukets hållbarhet och konkurrenskraft, samt hästforskning. Mot bakgrund av det anförda avstyrker utskottet motion 2012/13:MJ425 av m.fl. (S) yrkandena 13 och 14. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om uttjänta bilar och läckande skeppsvrak. Jämför reservationerna 10 (SD) och 11 (S, MP). Kommittémotion 2012/13:T477 av m.fl. (S) yrkande 42 tar upp frågan om den kommande lagstiftningen om övergivna båtar och bilar i naturen. Det måste enligt motionen vara möjligt att komma till rätta med problemen kring övergivna bilar och båtar i naturen som hänsyn tas till motorhobbyn. Enligt motion 2012/13:MJ274 av och (båda S) bör ges i uppdrag att återkomma med ett förslag om omhändertagande av uttjänta bilar och bildelar som tillåter seriös hobbyverksamhet med veteranbilar. I motion 2012/13:MJ328 av m.fl. (S) yrkande 1 anförs att resultatet av uppdrag om uttjänta bilar och bildelar kommer att medföra hinder för motorhobbyn. Enligt yrkande 2 bör ta in synpunkter från motorsportorganisationerna och (). Enligt motion 2012/13:MJ284 av (MP) bör det förslag tagit fram om uttjänta bilar inte genomföras. Man bör enligt motionen inte försvåra hobbyverksamhet kring bilar. I motion 2012/13:T449 av och (båda SD) yrkande 4 anförs att bl.a. föreslår att det görs straffbart att obehörigen ta emot uttjänta bilar, vilket riskerar att omöjliggöra bevarande av gamla bilar. I motion 2012/13:MJ307 av (M) framförs att viljan att komma åt illegala bilskrotar inte bör gå ut över folkrörelsens möjlighet att utöva hobbyn att demontera fordon. Enligt motion 2012/13:MJ473 av (M) bör man verka för enkla regler för och krav på motorhistoriska fordonsentusiaster. Enligt motion 2012/13:MJ337 av (KD) bör regeringen i utformningen av regler för skrotning och omhändertagande av uttjänta bilar beakta möjligheten att ägna sig åt fordons- och motorhobby. Enligt motion 2012/13:MJ455 av m.fl. (S) yrkande 35 bör regeringen upprätta en handlingsplan med olika steg , geografiskt läge och riskklass för att åtgärda miljöfarliga vrak i havet. Det brådskar med inventeringen av de gamla oljeläckande vrak som finns längs de svenska kusterna, och arbetet med åtgärder måste börja . redovisade ett regeringsuppdrag om uttjänta bilar och miljön. anför i rapporten bl.a. att det är mycket varierande kvalitet på omhändertagandet av uttjänta bilar. Vissa verksamheter följer mycket väl de krav som ställs, medan andra inte alls gör det. Ytterligare ett problem är den illegala hantering som finns på området, både illegal skrotning och illegal export. När det gäller illegal bilskrotning föreslår att det görs straffbart att obehörigen ta emot uttjänta bilar och att man ska ta bort ordet yrkesmässig i definitionen av bilskrotning. anför att det finns en rad åtgärder att vidta för att begränsa den illegala exporten. Verket beskriver de tankar och idéer som uppkommit i samband med uppdraget men anser att de behöver ses över närmare. Flera av förslagen har också utretts i andra uppdrag. har lämnat information om att veteranbilsägare och andra privatpersoner som restaurerar fordon och plockar delar från begagnade bilar kan fortsätta med detta även om verkets förslag skulle genomföras. anförde att man i utredningen förde ett resonemang kring hur man kan försvåra för s.k. bilmålvakter och hur man kan begränsa den illegala exporten av uttjänta bilar. Det skulle kunna ske genom att avställningstiden och antalet bilar man får äga begränsas. Verket valde dock att inte lägga fram dessa förslag i utredningen. I betänkande 2012/13:MJU1 hänvisar utskottet till att har remitterats till berörda instanser och att regeringen bereder förslagen. Utskottet hade även fått information om att regeringen inte har för avsikt att gå vidare med rapportens förslag i deras ursprungliga form. När det gäller frågan om vilka organisationer som ska ges möjligheter att lämna synpunkter till myndigheter i olika ärenden är det inte en fråga som har till uppgift att ta ställning till. Utskottet noterar dock att () bland andra bransch- och intresseorganisationer hade möjligheter att lämna synpunkter på till . Med det anförda avstyrks motionerna 2012/13:T449 (SD) yrkande 4, 2012/13:T477 (S) yrkande 42, 2012/13:MJ274 (S), 2012/13:MJ284 (MP), 2012/13:MJ307 (M), 2012/13:MJ328 (S) yrkandena 1 och 2, 2012/13:MJ337 (KD) och 2012/13:MJ473 (M). Miljöminister svarade på en riksdagsfråga om läckande skeppsvrak (fr. 2011/12:709). Hon anförde då följande: Havsmiljön är en högt prioriterad fråga för regeringen. Oljeutsläpp innebär risker för våra hav och kuster, vare sig de härrör från sjunkna fartyg eller från dagens sjöfart. För att få kunskap om i vilken omfattning sanering av vrak behövs och hur den i så fall ska genomföras gav regeringen i uppdrag åt att i samråd med , , , Försvarsmakten och berörda länsstyrelser genomföra en inventering av vrak inom territorialvattenområde. redovisade sitt uppdrag . Redovisningen bereds nu inom . Enligt uppgift från är frågan fortfarande under beredning inom . Utskottet anser att det brådskar med att åtgärda de vrak som utgör potentiella miljöhot längs de svenska kusterna och utgår från att regeringen efter slutförd beredning tar fram en handlingsplan för att åtgärda skeppsvraken. Därmed anser utskottet att motion 2012/13:MJ455 (S) yrkande 35 nu kan lämnas utan vidare åtgärd. Efterbehandling av förorenade områden Utskottets förslag i korthet avslår motioner om efterbehandling av förorenade områden. I motion 2012/13:MJ264 av (S) efterfrågas en åtgärdsplan för att nå giftsaneringsmålet till 2050. Med dagens takt kommer inte alla områden med den allvarligaste riskklassningen att hinnas med. Enligt motion 2012/13:MJ376 av (M) visar ett antal vägledande rättsfall från miljödomstolen 2010 att företagens ansvar då det gäller efterbehandling av förorenade områden är mindre än vad som tidigare förmodats. En översyn och konsekvensanalys av detta bör göras. Motion 2012/13:MJ251 av (FP) tar upp behovet av fortsatta undersökningar av Kvarntorpsområdet i Kumla samt prioritering av ekonomiskt stöd för att kunna sanera området. Eftersom staten varit högst delaktig i föroreningen av Kvarntorpsområdet i Kumla kommun bör också enligt motionen större ekonomiskt ansvar kunna utkrävas. Av proposition 2012/13:1 utgiftsområde 20 framgår att fördelade hela anslaget 1:4 Sanering och återställning av förorenade områden, , i statliga bidrag till arbetet med efterbehandling av förorenade områden. Regeringens bedömning är att arbetet leder till att uppnå det övergripande syftet med efterbehandling av förorenade områden som är att långsiktigt minska risken för skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön samt att minska mängderna och halterna av metaller och naturfrämmande ämnen i miljön. Efterbehandlingstakten behöver dock fortfarande öka enligt regeringen. Enligt propositionen går efterbehandlingsarbetet framåt i takt med ökade erfarenheter. Ansvarsfördelningen i arbetet med förorenade områden har tydliggjorts, och engagemanget är enligt regeringen stort. geologiska undersöknings (SGU) arbete med sanering av förorenad mark gick in i ett operativt skede . Verket är nu engagerat i saneringen av ett trettiotal förorenade områden. För har fokus legat på undersökningsmetodik och hantering av förorenade områden samt fortsatt uppbyggnad av det nationella ansvaret för forskning, teknikutveckling och kunskapsuppbyggnad inom förorenade områden. En särskild strategisk forskningsplan har utarbetats inom området. finns ca 1 300 förorenade områden som bedöms utgöra mycket stor risk för miljön och människors hälsa. Ytterligare ca 14 000 områden behöver till viss del också åtgärdas. Tillståndet vad gäller förorenade områden har ytterligare förbättrats genom de saneringar som kommit igång efter genomförda inventeringar. Statlig finansiering är det enskilt viktigaste styrmedlet. Kunskapsuppbyggnad, teknikutveckling och praxisbildning inom utvecklas, liksom ett allmänt tillgängligt informationssystem med tydlig och kvalitetssäkrad information om inventerade, undersökta och åtgärdade förorenade områden. Inventeringen med grundläggande information om de förorenade områdena bedöms vara klar vid utgången av 2013. Färdigställandet av inventeringsarbetet förväntas enligt propositionen leda till en ökning av antalet ansökningar om bidragsmedel. klargjordes verksamhetsutövarens ansvar för att åtgärda förorenade områden i ett antal vägledande rättsfall från . Utskottet har fått en uppgift från om att överväger konsekvenserna av rättsfallen från om verksamhetsutövarens ansvar för att åtgärda förorenade områden. När det gäller arbetet med miljökvalitetsmålet Giftfri miljö vad avser förorenade områden har Miljömålsberedningen i sitt delbetänkande Etappmål i miljömålssystemet (SOU 2011:34) anfört bl.a. följande. Mot bakgrund av kartläggningar av läget är det viktigt att arbetet med att sanera prioriterade områden fortsätter i ökad takt, om miljökvalitetsmålet Giftfri miljö ska uppnås. Det behövs därför offensiva etappmål för efterbehandling av förorenade områden, inklusive information om förorenade områden. Eftersom problemet med förorenade områden är omfattande och då måluppfyllelsen med nuvarande effektivitet i efterbehandlingsprocessen kräver kraftigt ökade resurser bedömer miljömålsberedningen att det krävs ytterligare utredning innan ett sådant etappmål kan formuleras. Det pågår också en rad åtgärder med syfte att effektivisera efterbehandlingsprocessen. Regeringen bör därför ge i uppdrag att, i dialog med övriga berörda myndigheter och berörda aktörer, omgående föreslå ett etappmål om efterbehandling av förorenade områden. Utredningen bör särskilt uppmärksamma hur arbetet ytterligare kan inriktas mot faktiska efterbehandlingsinsatser snarare än utredningsverksamhet, för att få så mycket sanering som möjligt för de offentliga resurserna inom området.