bet · H101KU2 · 2013-10-15 00:00:00 — Vi har ju byggt farleder förr i . Det är inte första gången det byggs farleder . Det har gjorts , men då har staten haft ett ansvar. Skälet till det är, som jag har försökt förklara , att man haft särskilda avgifter från sjöfarten för detta.Dessutom: Jag är så gammal i politiken att jag kommer ihåg när kommunerna hade beskattningsrätt av juridiska personer, alltså företag. Det har de inte längre, utan det har staten. Sjöfarten och exportföretagen ska betala statlig bolagsskatt och vara med och finansiera infrastrukturen.Att som ni göra det till ett dråpslag att kommunerna inte medfinansierar infrastruktur är om något en överdrift. Det är självklart inte ett dråpslag, utan det är att skjuta tillbaka till staten och regeringen att ta det fulla ansvaret för farlederna i . Det är det vi säger; det är där skiljelinjen går. Jag återkommer till att jag inte dumförklarar mina lokala kolleger runt om i kommuner, landsting och regioner. Någonstans litar jag på deras bedömning om de konstaterar att en investering är så pass viktig att de är villiga att bidra ekonomiskt. Det är tråkigt att vi här sätter oss över deras beslut.Låt mig betona att staten har det övergripande ansvaret för infrastrukturen. Det råder det ingen tvekan om; det är vi alla överens om.Staten kan dock inte göra allt och har inte möjlighet att göra alla investeringar på en gång. Vill man från lokalt håll bidra till att tidigarelägga ett visst projekt är det fullt rimligt. Det är okej inom väg och järnväg, varför ska det inte också vara okej inom sjöfarten? Alternativet är att det inte blir gjort här och . Vill kommunpolitiker och regionala politiker bidra är det helt rätt.Att Kommuners och Landstings, SKL:s, yttrande är enigt råder det inget tvivel om. SKL säger uttryckligen att de vill ha denna möjlighet.SKL och företrädare för olika kommuner kan dock ha synpunkter på hur enskilda avtal har utformats och respekterats. Det ska jag inte lägga mig i, men här har vi tagit del av samma information i trafikutskottet. Det är givetvis ett problem om man upplever att avtal inte hålls, men det är en helt annan diskussion.Däremot är det ingen tvekan om att kommuner och landsting och våra kolleger runt om i kommuner och regioner vill ha denna lagliga möjlighet att bidra med medfinansiering. Du var med på sammanträdet, . Jag berättade vad SKL:s ordförande sade. Han sade att de kan rekommendera kommunerna att ingå avtal med staten om medfinansiering eftersom de inte kan lita på regeringen och de statliga myndigheterna. Det var vad han sade. De har till och med skrivit till regeringen om det, vilket han berättade på sammanträdet. Du kan inte bara bortse från detta faktum, jag kan förstå har SKL intagit två ståndpunkter. Först lämnade den en i skriftlig form om att de tyckte att det var okej. Sedan kom de på att det kanske inte var så bra och sade något annat. Det var därför de uppvaktade trafikutskottet tillsammans med kommun och , som är tydliga exempel på att det nuvarande medfinansieringssystemet inte fungerar. Det är det som är grejen, och det måste man förstå.Tyvärr hade vi inte denna information när vi skrev vårt ställningstagande till . Det är möjligt att då hade fattat ett annat beslut; det vet jag inte. Men det är därför det är viktigt att i dagens debatt informera om det nya ställningstagandet.Det understryker betydelsen av att hålla ordning på dessa frågor. Det är fortfarande svårt att förstå varför kommunerna plötsligt ska ta över ett statligt ansvar när vi har ett system med farledsavgifter och staten har ansvar för våra farleder. Det blir inte mer pengar för det. Någon ska ju betala pengarna. Det blir kommunkassan och kommuninvånarna som får betala, men det blir inte mer pengar.Jag tycker att man ska klara ut att staten har ett ansvar. Staten måste fullfölja det och ta ansvar för de egna handlingarna och besluten. Det är bra att drar fram relevant information. Alla fakta ska upp på bordet, likaså de diskussioner vi har haft med SKL i olika sammanhang.Däremot är det inte okej att blanda äpplen och päron. Jag återkommer till det jag var inne på i mitt tidigare replikskifte, nämligen att i den fråga som vi diskuterade med SKL hade de särskilda synpunkter på två specifika avtal med och . Denna diskussion kan vi ha i ett annat sammanhang; vi kan inte gå in på detaljerna i de avtalen här.Men det är givetvis problematiskt om man tycker att avtalen inte har hållits på rätt sätt av . Det får man göra en justering av och fundera på hur man ska bedöma lagligheten i förhållande till , som här var fallet.I dag diskuterar vi dock att kommuner, landsting och SKL vill ha möjligheten att på laglig väg medfinansiera. De vill inte ha det förbud som finns ; man vill kunna göra denna typ av medfinansieringar. Det är inte samma sak som att ha olika synpunkter på enskilda avtal.Jag hörde också diskussionen, och det diskuterades inte att man skulle slopa den lagliga möjligheten för att det finns synpunkter på några få avtal. Man vill fortfarande ha möjligheten.Det stämmer att det finns en viss mängd pengar och ett visst ekonomiskt utrymme för att göra statliga investeringar i transportsystemet liksom kommunala och regionala. Staten har föreslagit en nationell plan för de kommande tio åren där det ryms . Vill man från kommunalt håll tidigarelägga några av dessa investeringar har jag inga som helst problem med det.Givetvis kan man ställa det mot andra typer av lokala investeringar, men jag väljer att se att lokala investeringar i transportsystemet ger större möjligheter till förstärkt tillväxt och fler arbetstillfällen och på större lokala skatteintäkter. Ser man detta mervärde är det helt okej att göra sådan medfinansiering. Jag yrkar bifall till reservationen medfinansiering av statlig sjöfartsinfrastruktur som tillsammans med och Socialdemokraterna står bakom. Regeringens förslag går ut på att den kommunala medfinansiering som finns för järnvägar och vägar ska utvidgas till statlig sjöfartsinfrastruktur - detta utan att regeringen visar i handling att de åtgärdat de brister som tagit upp i sin granskning.Investeringar i sjöfartsinfrastruktur finansieras till största delen med avgiftsintäkter från handelssjöfarten. När det gäller sjöfartsinfrastruktursatsningar måste de i stället för medfinansiering kunna finansieras som de objekt som finns upptagna i den nationella åtgärdsplanen.I detta sammanhang är det viktigt att kunna lånefinansiera. Staten kan, till skillnad från kommuner och landsting, låna med relativt sett goda villkor till infrastrukturen. Kommuner och landsting har inte samma möjligheter till lånefinansiering som staten. Att i ett sådant läge förorda medfinansiering anser vi i vara samhällsekonomiskt oförsvarbart.Problemet är att alliansregeringens nationella plan under innevarande planeringsperiod ligger på 417 miljarder. Innan alliansregeringen tillträdde 2006 hade den rödgröna majoriteten lagt 518 miljarder i sin plan. Allianspartierna har helt klart problem med att finansiera nödvändiga, hållbara transporter.Lars Tysklind med flera talar om mervärde. Jag ställer mig frågan: Hur mycket mervärde hade inte Tysklind och alliansregeringen kunnat få om de hade satsat de där 12 miljarderna i skattesänkningspengar på infrastruktur? Då kan vi börja tala om mervärde på riktigt.Herr talman! anser att investeringar i infrastruktur är en huvudsakligen statlig angelägenhet. Den ska styras utifrån nationella behov på en samhällsekonomiskt rationell grund, inte av enskilda kommuners eller regioners ekonomiska styrka och möjlighet till politisk påtryckning.Regeringen har i den nuvarande åtgärdsplaneringen för transportinfrastruktur ökat graden av medfinansiering. har granskat hantering av medfinansiering . Man påvisar ett antal problem med medfinansiering men också med förskotteringar.När det gäller medfinansieringssatsningen har själva processen visat på en rad brister. såg ett antal faktorer som ledde till minskad effektivitet. Den viktigaste faktorn var att intressenter har kunnat köpa sig förtur till den nationella åtgärdsplanen, vilket har lett till att den samhällsekonomiska utväxlingen av hela satsningen har minskat. Även förskotteringen har använts för att köpa sig förtur i den samhällsekonomiska prioriteringsordningen.Föregående talare tyckte att detta var helt okej; sade i sitt anförande att man ska kunna få köpa sig en förtur. Det är precis det som talar om att man inte ska tillåta. Men hon säger att man ska kunna få göra det. Man ska alltså kunna gå före om man kan hosta upp ett antal miljoner.Här uppstår en stor problematik. Staten måste ta sitt fulla ansvar. Det gör inte alliansregeringen när den öppnar upp för denna möjlighet på det sätt som man har föreslagit. Jag ifrågasätter historiebeskrivning något, åtminstone när det gäller vilket tidevarv vi lever i. Jag hörde återge hur utskottet riktade kritik mot den tidigare medfinansieringsprincipen, om man vill kalla den så.Men det har hänt ganska mycket . Regeringen har de facto återkommit med tydliga riktlinjer för på vilket sätt medfinansiering ska vara tillåten. Medfinansieringen baseras på ett antal viktiga principer som att det ska råda frivillighet, att man ska bidra till att de transportpolitiska målen nås och att investeringsbeslutet ska vila på en samhällsekonomisk lönsamhetsanalys.Om detta nämner ingenting, utan hon refererar bara till en viss kritik som har riktats tidigare utan att nämna att regeringen de facto har återkommit. Räcker inte regeringens förslag? Och varför då? Vad är det som skulle vilja se annorlunda? Jag upplever att regeringen har svarat på den kritik som trafikutskottet riktade. Jag tycker att de utfästelser som säger att regeringen har gjort är otillräckliga av den enkla anledning som jag uttryckte i mitt anförande. Det som skulle vara det absolut mest korrekta är att staten tar det fulla ansvaret, framför allt för statlig sjöfartsinfrastruktur.Jag tycker att den har hamnat vid sidan av. Både vägar och järnvägar har bättre förutsättningar för att man ska kunna göra dessa investeringar. Därför tycker jag att det hade krävts en större kostym - om man säger så - för den nationella planen, vilket man inte har. Jag tycker att det är sorgligt att man på detta sätt försöker skapa ett mervärde genom att man tar från ekonomiskt hårt belastade kommuner och landsting. Vi behöver satsa på hållbara transporter. Sjöfartsinfrastrukturen är oerhört viktig; den har en nyckelroll i sammanhanget. Vi borde utnyttja sjöfarten mer än vad vi gör i dag.Sammanfattningsvis handlar det om att de utfästelser som har gjorts är mycket ord och lite verkstad, om jag ska vara raljant. I så fall kan jag tycka att det är näst intill struntprat att referera till att man inte tycker att principer för medfinansiering har funnits på plats. I grund och botten verkar det helt enkelt handla om att man inte vill ha någon medfinansiering över huvud taget inom något område. I så fall är det detta man borde säga, och inte referera till att regeringens prioriteringar har varit otydliga. Jag kan för min del konstatera att jag känner mig väldigt nöjd med att man nu har principerna för medfinansiering på pränt.Jag har, till skillnad från , den respekten för mina lokala kolleger - och för hennes, för den delen - att jag tror att de kan göra den typen av bedömningar av vad som är viktigt lokalt. Jag tycker tyvärr att det är ett sorgligt återkommande fenomen att man från vissa partier gärna tar sig tolkningsföreträde här i för sina lokala kolleger. Jag har den tilliten till mina kolleger att jag låter dem göra denna bedömning.Jag återkommer till detta att vi delar synen på att staten ska ha det övergripande ansvaret för transportinfrastrukturen. Men man måste kunna göra vissa tillägg lokalt, om man så vill. Vi har haft en ganska lång debatt i trafikutskottet om hur viktigt det är att sjöfarten som trafikslag uppvärderas. Jag kan bara konstatera att denna debatt inte går i den tangentens riktning om man lyssnar på oppositionen.Kommuner och regioner vill uppvärdera möjligheten att göra investeringar också i sjöfarten. Varför ska vi vara emot detta? Vi borde gå på precis den linje som vi själva talar oss så varma för i vanliga fall: att sjöfarten måste användas mer, att man måste investera mer i den och att den måste likställas med de övriga trafikslagen. är det okej med medfinansiering på vägar och järnvägar. Då borde det rimligtvis vara okej också inom sjöfarten, om vi nu menar allvar med att bedöma de olika trafikslagen lika. Jag kan försäkra om att jag är förankrad i de kommunala villkoren. Jag är dessutom tjänstledig från en ekonomtjänst i en kommun, så jag vill påstå att jag har ganska bra koll även om jag har varit borta i ett antal år.Varför inte ge sjöfartsinfrastrukturen samma villkor som vägar och järnvägar? Börja då med att ge samma förutsättningar för sjöfartsinfrastrukturen som för vägar och järnvägar! Det har den inte . Sjöfarten befinner sig vid sidan av. Ta in den i den nationella planen! Varför gör man inte det?I stället går man utanför och söker medfinansiering och riktar sig till hårt ekonomiskt belastade kommuner som har andra viktiga uppgifter att finansiera: skolan, vården och äldreomsorgen. Vi vet att dessa inte fungerar till fyllest . Och ska kommunerna också börja ta på sig ett statligt ansvar! Om det är någon som har ekonomiska muskler är det staten. Varför ska inte staten kunna göra det här? Varför är det nödvändigt att sänka skatterna med 12 miljarder när det finns så stora behov av nödvändiga investeringar för att vi ska få en hållbar transportpolitik? Vi behöver hållbara transporter där sjöfartsinfrastrukturen har en nyckelroll.Låt oss börja där. Gå inte till de här kommunerna. 86 miljoner är ingenting i en statsbudget, men för en kommun är det oerhört mycket pengar. Det kanske handlar om 160 lärare som man inte kan finansiera. Jag tycker att det är ekonomiskt oförsvarbart att göra på det här sättet i ett läge där man skulle kunna ta det fulla ansvaret själv.