bet · H101FiU15 · 2013-10-15 00:00:00 — 2013/14:FiU15 Fråga om återtagande av förslag om höjd skiktgräns för statlig inkomstskatt Fråga om återtagande av förslag om höjd skiktgräns för statlig inkomstskatt I detta betänkande föreslår finansutskottet att tillkännager för regeringen som sin mening att regeringen ska återta det förslag om höjd skiktgräns för statlig inkomstskatt som lämnades i budgetpropositionen . Regeringen bör återta förslaget i sådan tid att utskottet kan beakta detta i beredningen av rambeslut. Utskottet anser att förslaget utgör en oansvarig finanspolitik som dessutom får felaktiga fördelningspolitiska effekter. I betänkandet finns en reservation (M, FP, C, KD) Utskottets förslag till riksdagsbeslut Återtagande av förslag om höjd skiktgräns för statlig inkomstskatt tillkännager för regeringen som sin mening att regeringen ska återta det förslag om höjd skiktgräns för statlig inkomstskatt som lämnades i budgetpropositionen . Reservation (M, FP, C, KD) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (S), (M), (S), (M), (S), (M), (S), (FP), (S), Per Åsling (C), (S), (M), Per (MP), (KD), (SD) och (V). Ärendet och dess beredning I detta ärende lägger utskottet med stöd av sin initiativrätt i 3 kap. 7 § riksdagsordningen (RO) fram förslag om ett tillkännagivande som rör skiktgränsen för statlig inkomstskatt. I ett protokollsutdrag daterat begärde en majoritet i skatteutskottet (S, MP, SD och V) att finansutskottet i sin behandling av budgetpropositionen snabbt skulle besluta om ett särskilt tillkännagivande till regeringen om att avvisa förslaget om en begränsning av den statliga inkomstskatten (höjd skiktgräns). Ledamöter från M, FP, C och KD i skatteutskottet anmälde en avvikande mening i frågan. Protokollsutdraget finns i bilaga 1 i betänkandet. Det förslag frågan gäller, dvs. den ändrade skiktgränsen för statlig inkomstskatt, presenterades tillsammans med övriga budgetförslag i regeringens budgetproposition (prop. 2013/14:1). Budgetpropositionen överlämnades till . Samtliga skatteförslag i budgetpropositionen kommer att behandlas i steg 1 i budgetprocessen i samband med att i ett och samma beslut fastställer utgiftsramar och inkomstberäkning för statens budget (rambeslutet). Rambeslutet ska fattas av . Förslaget om höjd skiktgräns i budgetpropositionen Regeringens förslag om sänkt statlig inkomstskatt finns i proposition 2013/14:1 (förslag till statens budget, finansplan m.m. avsnitt 3.17 och 6.2). Fysiska personer som har beskattningsbara förvärvsinkomster över en viss nivå ska enligt inkomstskattelagen betala statlig inkomstskatt på dessa inkomster. Den statliga inkomstskatten tas ut efter två olika skattesatser. Skattesatsen är för den del av den beskattningsbara förvärvsinkomsten som överstiger en nedre skiktgräns. För den del av den beskattningsbara förvärvsinkomsten som överstiger en övre skiktgräns är skattesatsen . Regeringens förslag om att begränsa uttaget av den statliga inkomstskatten innebär att den nedre skiktgränsen höjs från till för inklusive den årliga uppräkningen. Det innebär även att avrundningsregeln vid fastställande av skiktgränserna för uttag av statlig inkomstskatt justeras så att avrundningen görs uppåt i stället för nedåt till helt hundratal kronor. För att få samma basår, dvs. beskattningsår 2014, vid efterföljande uppräkningar av skiktgränsen fastställs enligt förslaget den övre skiktgränsen till för . Regeringen föreslår att ändringarna träder i kraft . I genomsnitt minskas skatten med ca för dem som omfattas av förslagen. 110 000 personer färre kommer genom förslaget att betala statlig inkomstskatt. Regeringen bedömer att förslaget kommer att öka antalet arbetade timmar i ekonomin, men inte antalet sysselsatta. Den offentligfinansiella bruttoeffekten av förslaget beräknas av regeringen till –2014. Återtagande av förslag om höjd skiktgräns för statlig inkomstskatt Utskottets förslag i korthet tillkännager för regeringen som sin mening att regeringen ska återta det förslag om höjd skiktgräns för statlig inkomstskatt som lämnades i budgetpropositionen . Regeringen bör återta förslaget i sådan tid att utskottet kan beakta detta i beredningen av rambeslut. Jämför reservation (M, FP, C, KD). Regeringens budgetförslag innebär att staten måste öka sin upplåning som skatten för relativt högavlönade sänks genom det förslag till höjd skiktgräns för den statliga inkomstskatten som regeringen presenterat. Utskottet anser att det är en oansvarig finanspolitik som dessutom får felaktiga fördelningspolitiska effekter. Hela svenska folket sätts i skuld med ytterligare ca för att de som tjänar bäst ska få sänkt skatt. Detta är såväl en olycklig fördelningspolitik som en ineffektiv konjunkturpolitik. Mot denna bakgrund bör regeringen återta förslaget om höjd skiktgräns för statlig inkomstskatt. Regeringen bör återta förslaget i sådan tid att utskottet kan beakta detta i beredningen av rambeslut. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservation. Återtagande av förslag om höjd skiktgräns för statlig inkomstskatt (M, FP, C, KD) av (M), (M), (M), (M), (FP), Per Åsling (C), (M) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut borde ha följande lydelse: avslår utskottets förslag. Regeringen överlämnade sitt förslag till budget . Budgetpropositionen är ett helhetsförslag som omfattar såväl intäkter som utgifter och innehåller bl.a. förslag om höjd skiktgräns för statlig inkomstskatt. Att höja skiktgränsen för statlig inkomstskatt beräknas leda till fler arbetade timmar i ekonomin samt ökad tillväxt. Höjd skiktgräns är något som genomförts tidigare av såväl socialdemokratiskt ledda regeringar som alliansregeringen. Förslaget ligger nu på bord för avgörande, och det är här i som detta skatteförslag nu ska behandlas tillsammans med övriga förslag rörande statens budget. Det är viktigt för förtroendet för den svenska ekonomin att budgetpropositionen och de alternativa förslag till budgetar som de olika oppositionspartierna presenterat behandlas i enlighet med gällande regler och etablerad praxis för beslutsordningen i . Enligt 5 kap. 12 § riksdagsordningen ska tillämpa en modell för beredning och beslut om statens budget med ett tydligt uppifrån-och-ned-perspektiv (rambeslutsmodellen). ska i ett första steg ta ställning till utgiftsramarna för respektive utgiftsområde och en beräkning av inkomsterna på statens budget. Det är i detta sammanhang som också ska ta ställning till förslaget om ändrad skiktgräns för statlig inkomstskatt. Det är finansutskottet som bereder detta beslut. Övriga utskott ges möjlighet att lämna yttranden till finansutskottet med anledning av de delar av budgetpropositionen som behandlas i rambeslutsmodellens första steg och som berör respektive utskotts beredningsområde. utformar därefter ett samlat budgetförslag som behandlas av som ett paket. Alternativa budgetpaket ställs reservationsvis mot utskottsmajoritetens förslag, och tar ställning till budgetförslagen som helheter inklusive finansieringen. Genom att förslagen ställs mot varandra som jämförbara paket där samtliga förslag med budgetkonsekvens ska ingå skapas en stor öppenhet och tydlighet kring de politiska alternativen och en kontroll över statens inkomster och utgifter. Genom att ta ett samlat beslut om budgetens totala utgifter och inkomster skapas en helhetssyn, vilket motverkar att tillfälliga riksdagsmajoriteter skulle kunna lägga till eller ta bort poster utan att ta ansvar för helheten. Det har, som det finanspolitiska ramverket funnits, aldrig hänt att tagit initiativ på detta sätt för att ändra budgetens inkomstsida. Det vore enligt vår uppfattning i strid med riksdagsordningens intentioner och en etablerad konstitutionell praxis att uppmana regeringen att återta delar av budgeten som framlagts till för avgörande. Det råder traditionellt sett stor enighet kring det finanspolitiska ramverket, vilket exempelvis visades då sex av partier stod bakom betänkande 2010/11:FiU42. En bred uppslutning bakom det finanspolitiska ramverket och dess praxis har tjänat väl. Att uppmana regeringen att återta ett förslag den lagt fram i budgeten skulle enligt vår uppfattning dessutom strida mot fullständighetsprincipen, dvs. principen om att budgetförslaget ska vara heltäckande och att ytterligare förslag om statens inkomster eller utgifter för det närmast följande budgetåret endast får lämnas om regeringen anser att det finns synnerliga ekonomisk-politiska skäl för detta (3 kap. 2§ RO). Mot denna bakgrund avstyrker vi förslaget som ursprungligen väcktes av Socialdemokraterna, om att rikta ett tillkännagivande till regeringen med innebörden att regeringen ska återta förslaget om höjd skiktgräns för statlig inkomstskatt. Låt mig börja med att yrka bifall till reservationen innan jag går över till anförandet.Den breda uppslutningen bakom ramverket har varit en styrka för under finanskrisen. Ordning och reda i statens finanser har varit en av viktigaste konkurrensfördelar. Men denna konkurrensfördel går lätt förlorad om ramverket ignoreras.Det är kloka ord, och det är ett citat. Det finanspolitiska ramverket har varit centralt för att värna styrkan i ekonomi under de senaste årens ekonomiska turbulens. I denna beskrivning håller jag helt och hållet med Socialdemokraterna. För det är nämligen från deras egen budgetmotion, sidan 33 för att vara exakt, som denna skrivning är hämtad.Trots dessa kloka ord väljer Socialdemokraterna att göra precis det som de varnar för. De väljer att kraftigt utmana den praxis och det ramverk som finns för hur vi hanterar budgeten i . En ordning som de själva brukar lyfta fram och vara stolta över.Fru talman! befinner sig i den värsta ekonomiska krisen stora depression. har varit präglade av stor ekonomisk oro och finansiell turbulens. Många länder har fått möta nedskärningar och åtstramningar. Men vi i har kunnat gå en annan väg. Vi har kunnat göra det mer lönsamt att arbeta, vi har kunnat investera i kunskap och likvärdighet i skolan, och vi har kunnat stärka resurserna till vården och omsorgen.Det har möjliggjorts av att vi i Alliansen har stått upp för ordning och reda i de offentliga finanserna. Vi har stått upp för ansvar och uthållighet i de offentliga finanserna, och vi kommer att fortsätta att göra det. Det är en hörnsten i den ekonomiska politiken, och det är en förutsättning för att kunna bedriva en politik för uthållig tillväxt och långsiktigt jobbskapande.Välskötta offentliga finanser skapar trygghet för företag att kunna investera och för hushåll att våga konsumera. Svaga offentliga finanser som hotar välfärden slår hårdast mot dem i samhället som är i störst behov av stöd från samhället. Därför måste det förhindras.Vi behöver använda styrkan i de svenska offentliga finanserna för att stötta jobb och tillväxt. kunde vi tack vare de välskötta statsfinanserna investera i infrastruktur, konkurrenskraft, utbildning och forskning. går vi vidare med fortsatta satsningar på mer kunskap och skolan. Men vi förstärker också bland annat hushållens ekonomi. Det är viktigt att stötta inte minst inhemsk efterfrågan i detta konjunkturläge.Socialdemokraterna har konsekvent varit emot varenda åtgärd som Alliansen har föreslagit för att ge vanligt folk som jobbar mer i plånboken. har de högljutt förklarat hur hundralapparna mer till exempelvis undersköterskor skulle rasera välfärden.Det motståndet mot att göra det mer lönsamt att arbeta har varit så viktigt att de är beredda att tillsammans med och ta med sig till och med . Jag vet att snart kommer att protestera, när det är hans tur. Men det går inte att tolka dagens agerande på annat sätt. behandlar riksdag det första gemensamma budgetrelaterade betänkandet från socialdemokrater, sverigedemokrater och de andra oppositionspartierna tillsammans.Inför valet lovade att Socialdemokraterna aldrig någonsin skulle göra sig beroende av . Det löftet höll inte . ger ni det största inflytandet någonsin i budgetrelaterade frågor. Att dessutom , som brukar vara en tydlig kraft för ett öppet och tolerant , så tydligt medverkar till att ge detta inflytande tycker jag är särskilt beklagligt. Er motvilja mot att ge arbetande människor mer pengar kvar i plånboken är tydligen större än er motvilja mot att ge inflytande.Vi kommer snart att få höra argument från inte minst Socialdemokraterna som går ut på framför allt två punkter, skulle jag gissa. Vi kanske får höra att det skulle finnas en ventil för att förstärka budgeten i deras riktning eller att den höjda brytpunkten för statlig skatt skulle sakna effekt. Låt mig redan nu ta tillfället i akt att reda ut lite fakta kring dessa påståenden.För att börja med hur budgeten behandlas i : ska få en fullständig och heltäckande budgetproposition av regeringen. Det borde vara allom bekant här inne. Det är reglerat i riksdagsordningen. Efter detta datum får regeringen inte lämna förslag om statens inkomster eller utgifter om det inte finns synnerliga ekonomisk-politiska skäl. En fullständig budget har vi däremot fått.Storleken på utgifterna och beräkningen av inkomsterna ska bestämmas vid ett enda beslut. Även det är tydligt reglerat i riksdagsordningen. Där står inget om någon ventil. Den enda ventil som finns i lagtexten kan man hitta i budgetlagen, om det handlar om att utgiftstaket skulle vara hotat, vilket inte är aktuellt i det här fallet, när det handlar om en skattejustering. Är det någon som ska vara orolig för utgiftstaket är det nog inte vi.Den ventil i budgetlagen som man ibland hör tala om är alltså inte tillämplig här. Däremot är det tillämpligt och brukar vara praxis i riksdag att tar budgeten som en helhet. Regeringens och de olika oppositionspartiernas förslag ställs mot varandra som jämförbara paket, där samtliga förslag med budgetkonsekvenser ligger på bordet och kan jämföras med varandra i sina helheter. De ska vara beräknade fullt ut. Där hänger varje utgiftskrona samman med något slags inkomstkrona. Helheten hänger ihop. Det skapar öppenhet och tydlighet, och det ger kontroll över statens inkomster och utgifter.Genom att ta ett samlat beslut om budgetens totala utgifter och inkomster skapas en helhetssyn, och då motverkas att tillfälliga riksdagsmajoriteter kan lägga till eller ta bort poster lite hur som helst under riksdagsbehandlingen utan att ta ansvar för helheten.Det var bakgrunden till att ramverket kom till och trädde i kraft efter 90-talskrisen, när framför allt Socialdemokraterna skulle sanera efter de svåra åren, efter den bankkrisen, och stärka kontrollen över och öppenheten kring statens finanser.Det har under den snart 20-åriga historien aldrig hänt att har tagit den här typen av initiativ för att ändra i budgeten på det sätt som diskuteras här i dag.Vi kan se på effekterna av höjd brytpunkt för statlig skatt. Det brukar ibland i debatterna hänvisas till tabell 1.9 i finansplanen. Det finns ett hederligt sätt att titta på den. Det är att höjd brytpunkt leder till fler arbetade timmar i ekonomin och därmed högre tillväxt - det är en ganska ordentlig bnp-effekt.Med tanke på att Socialdemokraterna själva brukar lyfta fram betydelsen av fler arbetade timmar i ekonomin, inte minst senast i de kongressbeslut som de tog , är det anmärkningsvärt att i debatterna framhärda i att sysselsättningseffekten skulle vara noll.För att ska klara jobben i en tilltagande, hårdnande internationell konkurrens är det viktigt att det lönar sig att arbeta och studera, att våga gå upp till heltid, att våga ta ett heltidsjobb, till exempel ett chefsjobb. Jobbskatteavdraget, som ger mest effekt för låg- och medelinkomsttagare, behöver då kompletteras med höjd brytpunkt för statlig inkomstskatt. Det är väl därför, antar jag, som exempelvis TCO välkomnar reformen. Totalt berörs över en miljon löntagare av det förslag som ingår i budgetpropositionen.Det är redan påmint om i debatter - men det är väl på sin plats att göra det även här - att Socialdemokraterna mot den bakgrunden själva höjde brytpunkten för bara ett drygt decennium sedan.Fru talman! Ett ramverk som motverkar kortsiktighet i den ekonomiska politiken har tjänat väl. Det ska vi vara stolta över, och det ska vi vårda. Politiska alternativ som inte tar ansvar för statens finanser eller som gör sig beroende av partier som saknar respekt för ramverket riskerar att urholka förtroendet för den svenska ekonomiska politiken.Alliansen står upp för att ta ansvar för ekonomi i tider av ekonomisk oro och finansiell turbulens. Vi står bakom de principer och det ramverk som har lagt grunden för ordning och reda i svensk ekonomi.I dag är det för Socialdemokraterna och de tre andra oppositionspartierna att bekänna färg. Står ni, Socialdemokraterna, upp för den ordning som ni själva har varit med att bygga upp, som har byggt starkt under de senaste snart 20 åren, eller väljer ni, för att vinna kortsiktiga politiska poänger, att riskera att urholka det tillsammans med ? har ni chans att, som ni själva ibland brukar uttrycka det, besinna er.Själv yrkar jag bifall till reservationen. (Applåder)I detta anförande instämde och (båda M). , tre miljarder - det behövdes bara och tre miljarder för Socialdemokraterna, och för att överge löfte att inte ta i ens med tång. I stället har Socialdemokraterna, och ingått en pakt under bordet med . De fyra partierna är överens om att stoppa sänkt statlig skatt, höjd brytpunkt i skatteskalan, och vill riva upp regeringens förslag i budgeten, som skulle ge mer i plånboken för fler som jobbar mer.Effekten av oppositionens förslag här skulle bli att ekonomin stramas åt, att fler människor blir arbetslösa. Och - märk väl - inga nya offentliga utgifter för finansiering av till exempel vård, skola och omsorg skulle bli resultatet. Besparingen leder nämligen inte till satsning på något annat. Tvärtom blir det högre arbetslöshet och mindre pengar i plånboken för en miljon svenskar. Ja, Socialdemokraterna, och är så sugna på högre skatter att de väljer att bryta sina tidigare löften om att inte agera ihop med , ett parti som bygger sin existens på främlingsfientlighet och har sin grund i nazismen.Som ersättning för hjälpen att bryta den politiska isoleringen behövde inte betala något högre pris - - som dock finansieras av en miljon skattebetalare, varav säkert bara en liten minoritet sympatiserar med det främlingsfientliga och bakåtsträvande partiet. Varför är den här striden om budgetreglerna så allvarlig? Jo, därför att den inte bara gäller denna budget utan att den även gäller framtidens budgetar och att ska vara ett ekonomiskt väl styrbart land. Dess värre tycks nu de dyrköpta erfarenheterna från 70- och 80-talens ekonomiska instabilitet falla i glömska. Som ett resultat av 90-talskrisen beslöt i bred enighet över blockgränsen att reformera budgetprocessen, så att den ekonomiska politiken skulle utformas mer sammanhållet. En viktig del var att skulle fatta ett samlat budgetbeslut, så att budgetsaldot blev ett medvetet resultat av ett riksdagsbeslut och inte som var fallet att man summerade hundratals, och på slutet tusentals, enskilda beslut. Sedan blev saldot vad det blev. Reformen skulle se till att man hade pengar från början och att man visste hur mycket man skulle göra av med. Reformen har också inneburit en stärkt makt för varje regering i budgetfrågorna i . Likaså har ställningen för finansutskott stärkts. Därmed har kunnat styras ekonomiskt effektivt även av minoritetsregeringar. Man kan notera att denna konsekvens inte är någon nyhet. Tvärtom välkomnades den i en riksdagsutvärdering av reformen efter att den hade genomförts. Det uppifrån-och-ned-perspektiv som infördes innebär att det i ett första steg i budgetprocessen beslutas om utgiftsramar för 27 utgiftsområden och görs en beräkning av de totala inkomsterna och utgifterna. Därmed framkommer statens budgetsaldo. Därefter, i ett andra steg, fördelar statens utgifter genom ett beslut per utgiftsområde som inte får överskrida den totala ram som har fastställts i steg ett. Detta reformarbete hade två centrum, ett i och ett i . I låg fokus naturligt nog på att stoppa den tendens som fanns till högre utgifter över tiden. Det skulle uppnås genom begränsningar som medvetet styrde regeringens budgetarbete och budgetmakt i riktning mot lägre utgifter och, om det behövdes, högre skatter. Märk väl att här i var reformarbetet däremot mer inriktat på en effektiv och väl sammanhållen parlamentarisk beslutsprocess och inte på en styrning av politikens innehåll i en viss riktning. Man skulle göra bättre och mer ekonomiskt styrbart under olika parlamentariska förhållanden och under olika parlamentariska förutsättningar. Det är ett annat syfte. Vi närmar oss här pudelns kärna i den pågående konflikten. Oppositionen lutar sig mot en avgränsad del av 90-talets budgetreform som enbart tar fasta på uppgiften, som naturligtvis är central för , nämligen att hindra en försvagning av budgeten. Men budgetreformen vad gäller hade en vidare syftning, nämligen att säkra varje regerings möjlighet att styra den ekonomiska politiken långsiktigt och ansvarsfullt genom en sammanhållen budgetbehandling. Det innebär enligt bestämmelserna och förarbetena i riksdagsordningen - den lag som styr närmast grundlag hur vi arbetar här i - att det är lika felaktigt att plocka isär en budgets utgiftssida, med ökade utgifter som följd, som att plocka isär en budgets intäktssida, vilket är det som oppositionen nu vill göra. Den tidigare domaren i och professorn i konstitutionell rätt skriver i sin nya bok i författningen att utgifterna är oupplösligt förbundna med inkomstberäkningen. är kristallklar i sin dom att det inte är tillåtet att göra det som oppositionen nu kräver. Oppositionen vill nämligen, efter det att det första budgetbeslutet har fattats, bryta upp detta beslut, ta bort skattesänkningen och sedan fatta ett nytt budgetbeslut. Det blir alltså flera budgetbeslut i stället för det i riksdagsordningen föreskrivna, nämligen ett enda beslut. Därmed bryter oppositionens förslag mot den tydliga ordalydelsen i riksdagsordningen. Den nuvarande ordningen har fungerat väl . Den bygger på en konsensuskultur som vi och generationer före oss har vårdat i författningsfrågor i riksdag. Oppositionspartierna vill nu göra två saker, dels bryta upp den konsensuskultur som vi har fått i arv från tidigare generationer av parlamentariker, dels bryta med praxis med de nya budgetreglerna. Det är ett oerhört stort ansvar som ni tar på er. Det för mig mest obegripliga i sammanhanget är dock Socialdemokraternas kortsynta beteende. De hoppas rimligen att leda en rödgrön minoritetsregering. Men varför är Socialdemokraterna då så ivriga att riva ned den nuvarande fungerande budgetordningen, dessutom tillsammans med , och därmed undergräva en sådan regerings möjlighet att ekonomiskt styra landet? Om olyckan skulle vara framme och den regeringen skulle etablera sig är det en uppenbar risk att den får administrera en sönderfallande ekonomi, för att referera . Att åstadkomma denna problematiska politiska situation efter ett samstämt agerande som legitimerar och ger bestämmanderätt i den ekonomiska politiken är svårbegripligt, för att inte säga obegripligt, för mig. En stramare budget är inte alltid önskvärt eller det bästa. Antag att en minoritetsregering, som en del av sin politik mot arbetslöshet, vill driva en expansiv keynesiansk finanspolitik under utgiftstaket. Där antar vi att de har ordnat så att det finns plats för expansiva utgifter. Men då ska inte en opposition som är i majoritet i kunna riva upp denna budget med motiveringen att majoriteten vill stärka budgeten. Därmed skapar den större arbetslöshet. Skulle regelverket i ges denna innebörd, skulle vi i vår konstitution, i vår författning, bygga in en bias mot en expansiv finanspolitik som behövs bland annat i lågkonjunkturer.