bet · H001FiU23 · 2013-04-03 00:00:00 — Det påverkar i viss utsträckning arbetslösheten så att den förhoppningsvis kan variera och variera mindre kring det medelvärde som finns. Men därutöver finns det andra frågeställningar som penningpolitiken inte riktigt rår på. Ytterligare en fråga är frågan om skuldsättning bland hushållen och i vad mån det är en viktig fråga eller inte. Där är min synpunkt att det är det nog. Det här är ett sätt att illustrera det. Man beskriver skuldsättningsnivån relaterad till disponibel inkomst i , , och . I de tre andra länderna har förr eller senare skuldsättningen också lett till problem. I det här avseendet ligger på en ganska hög nivå. Det är ett skäl till att det är värt att ägna en del tid åt att resonera kring de här frågorna. Inte minst är det så att om man får problem, och det är det vi vill undvika om man översätter detta till arbetslöshetsutvecklingen i länder som har drabbats av korrigeringar på bostadsmarknaden ser vi i det här fallet, mätt som en slags indexserie där man startar och tittar på , och , att man har mycket stora ökningar av arbetslösheten, vilket ju tack och lov har sluppit eftersom vi inte har haft de här bekymren. Men då finns det också goda skäl att arbeta så att man inte får bekymmer längre fram, för det är inte en särskilt tilltalande trade-off som man då råkar ut för. Sedan kan man hantera de här frågorna på en rad olika sätt. Jag är väl medveten om att det har presenterats en ny bolåneundersökning från sida, men eftersom den just har kommit när vi sitter här och pratar har jag den gamla bilden från . Jag tror att det är så att de här staplarna har flyttat lite åt vänster, vilket är bra i sig. Men det är fortsättningsvis så, om jag använder de här som utgångspunkt, att det är många, många lån som inte amorteras alls eller där amorteringstiderna är väldigt långa. Det kan skapa stora bekymmer längre fram, eftersom det betyder att vi på något sätt har hållit på att byta regim i när det gäller hur man hanterar sina skulder. Det är den frågan som behöver hanteras. Man kan diskutera amorteringskrav. Vi jobbar också med likviditetsregleringar, ett golv för riskvikter när det gäller bolån och så vidare. För min del tror jag att det fortsättningsvis är angeläget att vi återskapar en amorteringskultur för att undvika problem längre fram. Vi har som alltid att göra avvägningar i penningpolitiken. Vi har gradvis sänkt räntan för att stimulera ekonomin och nå inflationsmålet. Men som alltid har vi att göra en lång, lång rad olika avvägningar. Var befinner vi oss då om man tar det som startpunkt? Återigen till bilden av . Jag börjar med att beskriva statsskuldsproblematiken. Ytterligare en problematik som finns där är om man tittar på arbetskraftskostnaderna, på bilden beskrivet som arbetskostnad per producerad enhet i ett stort antal länder relaterat till . Då ser man att när man får så här stora avvikelser blir det problem med konkurrensförmågan och ska det rättas till, och det tar att göra det. Vad de här graferna visar är att man är på väg att göra det, men det kommer att ta ytterligare ett tag. Det lägger naturligtvis sordin på verksamheten i de länder som kämpar med de strukturförändringar som ska göras här. Mot den bakgrunden blir i vissa delar av också efterfrågan lägre än den annars skulle ha varit. Men det finns också en del ljusglimtar och tecken på en vändning i omvärlden. Det kan man återigen beskriva på många olika sätt. Om man blickar bortåt eller andra snabbväxande regioner i världen ser man att tillväxten fortsätter där. Världstillväxten kommer såvitt vi vet att ligga ungefär på nivåer som vi känner igen. Om man tittar på inköpschefsindex i tillverkningsindustrin, för att ta det som ett exempel, ser vi också att de här kurvorna är på väg uppåt. Låt mig också notera att det här inte alltid är senaste data utan det är de grafer vi har i vår penningpolitiska rapport. Sedan har det kommit in lite mer data som jag inte har med här. Det tycks också återspeglas i när man tittar på inköpschefsindex i tillverkningsindustrin, där det också har vänt och man är på väg mot en nivå som ligger över 50, som så att säga är vattendelaren när det gäller vad man tror om framtiden, om det ska bli bättre eller sämre. Vart är vi då på väg mot den här bakgrunden, när vi å ena sidan har med låg tillväxt bakom oss och å andra sidan ska blicka in ? Ett sätt att beskriva det här är att titta på tillväxten i våra största handelspartner i form av det som heter KIX. När vi har vägt ihop BNP i de länderna, givet EMU-områdets och dominans här, är det inte så konstigt att den grafen visar att vår tillväxt kommer att ligga ganska nära, eftersom bnp till består av export och import. Det här säger då att under loppet av 2013 kommer tillväxten att ligga under det som är någon form av genomsnitt som vi känner igen. Men går vi mot en normalisering och det synes också stämma med vår syn när vi har sagt att den konjunktursvacka vi har resonerat om är en mer vanlig konjunktursvacka än den väldigt branta som vi såg . Sedan är det så att arbetslösheten normalt sett ligger sent i en konjunkturcykel. har varsel diskuterats livligt. Eftersom tillväxten i närtid har varit svag finns det skäl att tro att arbetslösheten går upp en del, inte så mycket, men när sedan efterfrågan i världen och i kommer i gång igen kommer arbetslösheten gradvis att vända nedåt och hamna någonstans mellan i vår bedömning. Inflationen tror vi rör sig gradvis mot målet på . Ett skäl till det är att när efterfrågan kommer i gång både i och utomlands ökar inflationstrycket, och det leder till stigande priser. ser ju inte vi framför oss någon dramatisk förändring av växelkursen, och vi har den stora förstärkningen av kronan bakom oss. Det betyder att när det sker en normalisering på den kanten får vi inte ett tryck nedåt på importpriserna på samma sätt som vi har haft tidigare. Det här leder till att inflationen går mot sitt mål på . I en sådan värld blir det dags att höja räntan. Då får vi med oss de räntehöjningarna och då slår KPI eftersom vi har med oss räntehöjningarna där. Hushållens skuldsättning planar ut. Det är den analys, den förhoppning också, som vi har. Det är naturligtvis någonting vi noggrant får hålla ett öga på. Det förtjänar säkert intensiv och ytterligare diskussion . Det vore inte fel om den här kurvan gradvis över tiden vänder nedåt en del. Men det är naturligtvis ingenting som man så att säga vänder på från den ena dagen till den andra eller kanske ens från det ena året till det andra. Om man då summerar penningpolitiken mot den här bakgrunden, givet efterfrågeläget , har det varit lämpligt att sänka räntan, att halvera räntan . Det hjälper till när det gäller efterfrågan i svensk ekonomi. Den allmänna räntenivån i har också fallit . Vi lever fortsättningsvis med de höga skulderna i hushållssektorn. Det innebär att vi har att göra avvägningar i penningpolitiken. Räntebanan, vår syn , återspeglar väl vår analys av vad som kan tänkas ske när det gäller den allmänna ekonomiska utvecklingen, det vill säga gradvis stigande tillväxt i svensk ekonomi och omvärlden, gradvis normalisering som leder till en stigande ränta. Men är sannolikheten störst att räntan kommer att ligga oförändrad ungefär det närmaste året. Ordförande : Tack så mycket för det! Då går vi som sagt direkt vidare till de kompletterande inledande synpunkterna som den här gången framförs av vice riksbankschef . Förste vice riksbankschef : Tack för att jag får vara här och ge min syn på penningpolitiken. Jag instämmer i det har beskrivit, och jag står bakom den politik som vi har bedrivit med att sänka räntan . Vi tror att det är en bra nivå för att stödja svensk ekonomi och se till att vi kommer upp i en bättre konjunktur igen. Jag kommer i mitt inlägg att fokusera på två frågor. Det är arbetsmarknaden och det är hushållens skuldsättning. Det är de två frågor som har varit under diskussion, både inom och i medierna på olika sätt. Jag tycker också att det är viktigt att se att en alltför hög skuldsättning i hushållssektorn skulle kunna leda till att vi får problem med högre arbetslöshet. De här områdena hör verkligen samman. Det är inte två helt skilda områden som vi diskuterar. Jag börjar med arbetsmarknaden. Jag vill visa en bild som påminner mycket om den redan har visat. Här är det så att vi har en ökad arbetslöshet , men vi bedömer att den sänkning av räntan som vi har gjort kommer att bidra till att vi får i gång efterfrågan i svensk ekonomi igen och att arbetslösheten kommer ned på mer normala nivåer. När det gäller vår prognos för arbetslösheten ser ni ju här att vi tror att vi kommer ned till runt 6 ½ procent runt 2016. Frågan är då: Hade det varit bättre att ha en lägre ränta? Hade vi kunnat påverka arbetslösheten och få ned den ytterligare genom att sänka räntan ytterligare? Det är ju en jätteviktig fråga för oss att diskutera. Ni har säkert också följt våra protokoll och sett att det har varit en sådan fråga som vi har lite olika uppfattning om. En sådan fråga som man måste ställa sig är: Vad kan penningpolitiken rå på? Vad är det vi kan förmå göra med penningpolitiken? Penningpolitiken och räntan är ändå ett trubbigt medel i diskussionen om hur vi ska få ned arbetslösheten. Som nämnde inledningsvis måste vi försöka skilja på den konjunkturella arbetslösheten, som kan försöka rå på genom att sänka räntan och stödja svensk ekonomi och svenska företag, så att de kan investera och anställa fler, och den mer strukturella arbetslösheten, som är svår att rå på med penningpolitiken. Jag vill försöka ge exempel på strukturell arbetslöshet. Vad är det vi menar med strukturell arbetslöshet? Den här bilden visar en indikator på att vi har strukturella problem på arbetsmarknaden. Ni ser antalet arbetslösa i vad vi kallar utsatta grupper och ej utsatta grupper. De utsatta grupperna består till stor del av människor med låg utbildning. Det kan vara människor som kommer från . Det kan vara människor med funktionshinder. Det kan vara människor som kommer upp i högre åldersgrupper och har svårigheter att få jobb. Ni kan se att kurvorna utvecklar sig olika. Arbetslösheten inom utsatta grupper har ökat, men i de ej utsatta grupperna har det gått nedåt och ligger på en ganska stabil nivå. Det här är en indikator som det blir svårt att rå på med penningpolitiken. Man måste inom alla andra politikområden fundera på vad man kan göra för att hjälpa de här grupperna. Arbetsmarknadens parter måste självklart också diskutera vad man kan göra. Ett annat tecken på en försämrad matchning är denna så kallade Beveridgekurva. Jag hoppas att ni inte tycker att den ser för komplicerad ut. Jag ska försöka förklara. På den lodräta axeln har vi vakansgrad och på den vågräta arbetslöshet. Tanken är normalt sett att vi ska ha en negativ lutning. Om det finns gott om jobb är arbetslösheten låg, och om det finns få jobb är arbetslösheten ofta hög. Vad vi har sett är att denna kurva skiftar utåt. När kurvan skiftar utåt innebär det att det finns ganska mycket jobb men att arbetslösheten ändå är ganska hög. Det innebär att det tar för människor som söker jobb. Matchningen att hitta rätt profil för olika arbetsuppgifter tar och kanske helt enkelt inte finns i olika delar av . Detta är ytterligare ett exempel på att strukturella problem är ett område som penningpolitiken inte rår på, men som vi självklart måste ha fokus på. Vi måste försöka se till att vi rår på de här problemen. Det är dock kanske inte uppgift. Jag vill gå över till hushållens skuldsättning, som har varit en fråga i samband med räntebesluten . Som tidigare visat har vi sett att hushållens skuldsättning vuxit kraftigt. Vi har en skuldkvot i hushållssektorn som är hög när vi jämför internationellt med andra länder. Denna bild visar bostadspriser. Den röda kurvan är . Vi kan se att bostadspriserna i har ökat lika mycket och mer än i många av de länder som vi här jämför oss med. De länder där vi ser en nedgång är de länder som har haft problem och där hushållens skuldsättning har varit väldigt hög. Varför är vi då så intresserade av hushållens skuldsättning? Varför är det en så viktig fråga? Frågan gäller inte oro för att det finansiella systemet ska rubbas och att bankerna kommer att få stora kreditförluster på skuldsättningen. Det är inte huvudfrågan. Huvudfrågan är vad den ökade skuldsättningen kan innebära om vi skulle få till exempel ett bostadsprisfall och problem på marknaden. Den här bilden visar sambandet mellan hushållens konsumtion och förändringar i reala bostadspriser. Den lodräta kurvan visar förändringen i hushållens konsumtion . På den vågräta delen har vi förändring i reala bostadspriser . Länder som har haft stor prisnedgång i sina bostäder har därefter också fått en ganska negativ utveckling i den privata konsumtionen. Ni ser till höger. har vi haft en god utveckling. Privat konsumtion har kunnat stärka svensk ekonomi och bidra till den goda tillväxten. Men vad vi är rädda för är att vi råkar ut för ett liknande scenario som andra länder. Det vill vi inte ha på kartan. Jag nämnde tidigare arbetslösheten. Det här är ett motsvarande diagram som visar hur arbetslösheten har förändrats i de här länderna när man har fått ett bostadsprisfall. Ni ser att arbetslösheten i har fördubblats. I har den tredubblats. Det är också en effekt av minskningen av konsumtionen i de här länderna. Den har bidragit till att man har fått en negativ tillväxt. Den här bilden visar bankernas utlandsfinansiering. Ni har säkert sett den tidigare. Man kan undra vilken kopplingen är till ett bostadsprisfall. Men bankerna har en stor del av sin finansiering utomlands. Vi är på det sättet beroende av att vi har utländska investerares förtroende. Skulle vi få oro på svensk bostadsmarknad skulle det möjligen också kunna bli ett problem vad gäller utlandets intresse av att placera i de här obligationerna. Det skulle även kunna bli dyrare. En del av hushållens bostadsfinansiering sker via de utländska lånen. Det skulle också kunna bidra till att man får en dyrare lånebild för svenska hushåll. Det leder mig in på den sista delen av min presentation. Man måste fråga sig vad penningpolitiken kan göra. Är räntan ett bra medel för att försöka hindra finansiella bubblor som byggs upp i ekonomin? Jag tycker att har gjort rätt i att föra upp frågan om hushållens skuldsättning på agendan. Jag tror att det har bidragit till att vi har fått en bra diskussion om de här frågorna. Som visades har hushållens skuldsättning stabiliserats. Vi kunde likväl ha haft en uppåtgående kurva. Jag tror att det har varit viktigt att detta varit en fråga i penningpolitiken och att vi har tagit hänsyn till den på olika sätt och fört en öppen dialog. Men självklart är räntan ett trubbigt vapen. Här tror jag mycket på det nya politikområde som vi diskuterar och som handlar om makrotillsynen. Det finns ett förslag nu från om hur det här skulle kunna organiseras för framtiden. Här finns också en viktig del som handlar om verktyg. Det handlar om att man ska ha makrotillsynen på plats och ett tydligt ansvar, men man måste också ge makrotillsynen verktyg, så att man tidigt kan reagera och påverka när man ser att potentiella bubblor är på väg att byggas upp i det finansiella systemet. Det kan handla om kontracykliska kapitalbuffertar, där man försöker påverka bankernas kreditgivning över en konjunkturcykel. Det kan handla om riskvikter på bolån. Det kan handla om loan-to-value, eller bolånetak, som vi brukar tala om och som har infört. Det kan också handla om amorteringskrav, som tidigare nämndes här. Det här är ett viktigt område som man jobbar mycket med internationellt. I EU har man etablerat Europeiska systemriskrådet. För att vi ska få ett bra ramverk i tror jag att det här är en bidragande pusselbit. På det sättet ska vi kunna bedriva penningpolitik på ett kanske lite mer renodlat sätt. ska vi se till att vi kan fokusera på prisstabilitet och finansiell stabilitet och att vi har de rätta verktygen på plats. Ordförande : Tack för det! Det var väldigt intressanta inledningar båda två. Jag är säker på att de väcker ett antal frågor och lust att göra olika inlägg. Partierna får nu ställa frågor i storleksordning. (S): Fru ordförande! Enligt min mening tenderar vi i att ha alltför stort fokus på förmåga att lösa många viktiga samhällsproblem. Inte minst de frekventa utfrågningar som vi har och som sänds i tv bekräftar det påståendet. I och för sig tycker jag att både riksbankschefen och vice riksbankschefen gjort väldigt intressanta redovisningar . Jag tackar er båda för det. Mina frågor riktar sig till såväl riksbankschefen som vice riksbankschefen. Frågorna handlar om vilka vapen eller verktyg som har för att lösa alla de problem som ofta berörs i samhällsdebatten i samband med Riksbanksdirektionens penningpolitiska möten. Vilka verktyg har ? Hur många är de? Vilka problem kan de lösa? Som jag förstår det kan via sänkt ränta försöka stimulera den allmänna efterfrågan i ekonomin, vilket den gör, då vi de facto har en negativ realränta. Men har verktyg som rår på massarbetslöshet och massutanförskap, som vi har i ? Har verktyg för att stimulera utbildning, så att företagen får rätt utbildad arbetskraft, som de efterfrågar? Jag tror inte att ni har det, men jag kan ha fel. Det är därför jag ställer frågan. Slutligen: Vi har en förhållandevis hög hushållsupplåning, framför allt till bostäder i , vilken våra banker till stor del refinansierar i utlandet. Har några verktyg som effektivt kan begränsa och minimera dessa risker? Ordförande : Jag vill själv i egenskap av ledamot i ställa en fråga om hushållens skuldsättning. Ni tar båda upp den frågan. Som ni båda påpekat med hjälp av olika bilder och som vi har diskuterat här ett antal gånger är nivåerna ganska höga, särskilt i till exempel . Av det penningpolitiska protokollet att döma förs diskussioner inom direktionen om exakt hur många det är, men att det är flera är såklart i sig en situation värd att förhålla sig till. Vi har återkommande sådana här utfrågningar, och har vi sett att ökningstakten avtagit något sedan bolånetaken infördes och sedan rekommendationen om amorteringskrav kom. Ni visar också att nivåerna har stabiliserats något. Men det är ändå snudd på anmärkningsvärt att över hälften av hushållen inte amorterar på sina bolån, trots rekommendationen om amorteringskrav. Mot den bakgrunden skulle jag vilja be framför allt att reflektera något över hur man kan uppnå en bättre amorteringskultur. Det finns fördelar och nackdelar med ett lagstadgat amorteringskrav. En nackdel är att det kanske pressar ut hushållen till svårare situationer i vissa skeden av livet. Hur kan man utan att lagstifta skarpt uppnå en bättre amorteringskultur? rekommendationer har inte räckt längre än hit. Vad kan till exempel myndigheter göra för att få bankerna att uppnå en bättre amorteringskultur? Det borde vara norm att amortera åtminstone om man är ung och tecknar nya bolån och en avvikelse att inte göra det. Hur kan man i så fall göra det tekniskt? Min andra fråga är: Om åtgärder vidtas av till exempel myndigheter och banker för att få ned andelen hushåll som inte amorterar och vi får en betydligt bättre amorteringskultur, hur skulle det påverka kommande överväganden i direktionen när det gäller räntesättningen? Vilka nivåer eller rörelser är det vi talar om, utifrån de nivåer som ni presenterar här ? (MP): Fru ordförande! Jag tackar för väldigt intressanta dragningar. Jag uppehåller mig på samma område som föregående talare. Jag noterar att frågan om hushållens skuldsättning fått ett allt större utrymme vid de utfrågningar jag har deltagit i . Jag delar den oro som ger uttryck för i den här frågan. Jag undrar om en sak som har varit uppe tidigare, nämligen vilka verktyg som egentligen är relevanta och vad man kan göra. Jag noterar vissa glidningar här. Ni får gärna rätta mig om jag övertolkade er. har det mest varit varningar för en högre skuldsättning, som jag upplevt det. har jag tyckt mig höra att man egentligen ska sänka skuldsättningen. Kan ni båda lista ungefär tre åtgärder för att komma åt det här? Framför allt undrar jag vem som ska göra det. Vad kan göra? Vad bör branschen göra? Vad bör regeringen göra? Regeringen har inte gjort särskilt mycket respektive ingenting. Det är som har fått ansvaret, trots att det kanske inte alls är som ska göra det. Det vore intressant att få kommentarer om ytterligare två saker. Det ena är att vårt grannland har gått ganska långt och sänker möjligheten till avdragsrätt på räntor. Hur skulle en sådan åtgärd fungera i ? Det är självklart en politisk fråga som ligger hos regering och riksdag. Det andra är , som kom och som nämnde. Jag har läst pressmeddelandet och noterat att verkar relativt nöjd med den utveckling som har skett. Er inriktning är snarare att ni pekar allt starkare på konsekvenserna som den höga skuldsättningen kan få, även om den slutat öka, och de risker den innebär , till exempel för arbetslösheten. Riksbankschef : frågade om våra instrument och vad vi är satta att göra. Vi har ett inflationsmål, och för att hantera det sätter vi räntan, som i sin tur påverkar den allmänna efterfrågan. Det kan vi göra i viss utsträckning givet att vi klarar vårt inflationsmål, vilket innebär att inflationstakten kommer att variera . Vi har ända sagt att det inte är tekniskt möjligt eller heller meningsfullt att finjustera inflationstakten så gott det går på väldigt kort sikt. Det vore inte bra för den allmänna ekonomiska utvecklingen, och det skulle sannolikt leda till stora svängningar i ekonomin. Om man hamnar över eller under tar det ett tag att återföra inflationstakten till . Det vi har att göra därutöver är att främja ett säkert och effektivt betalningsväsen. Detta är de instrument vi har. Vad som görs därutöver ska göras av andra enligt den ordning som gäller . En del av främjandet av ett säkert och effektivt betalningsväsen handlar om finansiell stabilitet i så måtto att vi genom att intensivt föra samtal arbetar med frågan vad vi ska göra i så att vi inte får problem i den finansiella sektorn. Den andra frågeställningen, som är intimt förknippad med den allmänna ekonomiska utvecklingen och penningpolitiken, handlar om att man vill undvika att hamna i problem. Vid det här läget vet vi från ett ganska stort antal länder att när väl olyckan har inträffat tar det innan man har klarat av problemen. får man sannolikt både låg inflation och hög arbetslöshet, och det tar att göra detta. Frågeställningar om utbildning och liknande ligger alltså inte på , annat än att vi naturligtvis har att inkludera allt som sker i ekonomin i vår analys av den allmänna ekonomiska utvecklingen. Det betyder inte på något sätt att det är vi som kan finjustera vad som sker i ekonomin. Väldigt mycket av det här ska hanteras på annat håll. Det gäller inte minst mer långsiktiga frågor, som utbildning och sådant, vilka påverkar produktivitet och tillväxt på lång sikt. Vad vi kan ägna oss åt är att något påverka den allmänna efterfrågan kring den allmänna konjunkturutvecklingen. Ordföranden frågade hur man ska hantera frågan om amorteringskultur. I den bästa av världar såge man helst att bankerna själva komme till insikt. Det är inte rimligt att släppa i väg det här. Det är en kortsiktig syn på bankverksamhet att låta det ske. Om man ändå låter det ske får man ta sig en funderare på vad det kan tänkas innebära på myndighetssidan. Ett slags minimum här, om jag tänker högt, vore att åtminstone utgå från att lån ska amorteras. Det är grundstrukturen när det gäller lån. Man ska ha ganska goda skäl att avvika från det. Man ska kunna motivera det på något sätt. Det är åtminstone någonting att börja med. Om det sedan inte fungerar kommer man naturligtvis längre ut på regleringsagendan. Då får man se hur man ska hantera det. fråga om lån är egentligen samma fråga. Vi diskuterar amortering. Lånetak har haft en viss effekt så här långt.