bet · H001AU8 · 2013-04-15 00:00:00 — När det är dåliga tider, passa på att göra offentliga investeringar i infrastruktur, skolbyggnader och andra delar som behövs för att kunna klara den framtida välfärden!Resultaten i den svenska skolan ska vändas. med borgerligt styre pekar resultaten fortfarande nedåt, och skolresultaten går ganska snabbt ned. Det måste vändas. Det håller inte med den retorik som skolminister har om att det är den socialdemokratiska regeringens fel. har han regerat och styrt skolpolitiken . måste man börja ta ansvar också.Kvaliteten i välfärden ska höjas. ska gå före på miljöområdet. Vi vill också se ordning och reda på arbetsmarknaden. Där blir man ganska beklämd, tycker jag. Från att tidigare ha haft en arbetsmarknad som har varit ganska välreglerad när det gäller kollektivavtal och lagstiftning har det blivit en arbetsmarknad där det väldigt mycket handlar om oordning på arbetsmarknaden. Där har vi mer att göra. Vi socialdemokrater kommer att förespråka förändringar som går i den riktningen.Rätt till heltid handlar en av våra reservationer om. Vi vill att heltid ska vara en norm på hela arbetsmarknaden. Heltid ska vara en rättighet. Vi vill i första hand att detta löses genom förhandlingar och kollektivavtal. Vi tror på parterna och deras möjligheter att gå före för att lösa ut heltidsfrågan. Men om detta inte är möjligt kommer vi att överväga att lagstiftning ska ske.Vi lovar också att i socialdemokratiskt styrda kommuner och landsting verka för rätt till heltid, tryggare anställningar och bättre arbetsmiljö. Varje ny tjänst ska vara en heltidstjänst. Alla anställda ska kunna erbjudas heltidsanställning. Ingen medarbetare ska vara visstidsanställd mer än två år.I dag går det dess värre bakåt även där, framför allt inom offentlig sektor, när vi ser hur det ser ut med delade turer mitt i veckorna och delade turer . Det är en arbetsmarknadssituation som kanske rådde som man nu är tillbaka till.Vi har i vår kommittémotion föreslagit en ny begränsningsregel för hur länge rullande visstidsanställningar kan fortgå. Vi föreslår max 24 månader , då allmän visstidsanställning, vikariat och provanställning övergår till en tillsvidareanställning.Nu har regeringen ingivit sitt svar till om sin syn på hur man följer ramavtalet. Som en mätt katt, kan jag konstatera, motiverar man sitt svar med att behöver en viss andel visstidsanställningar för att klara den svenska modellen.Grundregeln på svensk arbetsmarknad är att tillsvidareanställning ska vara huvudregel. Det har vi varit politiskt överens om i kammaren. Det kommer att bli väldigt spännande att höra från Alliansens företrädare om den grundregeln inte kommer att gälla framgent, utifrån det svar som regeringen nu har lämnat in.Vi socialdemokrater har också i vår kommittémotion föreslagit att man tar bort undantaget i LAS, lagen om anställningsskydd, att arbetsgivare med färre än tio anställda får undanta två personer från turordningsreglerna. Det upplever vi som mycket orättvist och orättfärdigt. De undersökningar som finns kring detta visar att detta har haft låg verkan. löser man de här frågorna om man har ett bra klimat på arbetsplatsen, med en facklig organisation som har bra möjlighet att påverka och bra möjlighet till inflytande. Då löser man detta på annat sätt, i förhandlingar. Man klarar ut de undantag som behöver gälla och de undantag som behöver ges.Med de orden, herr talman, yrkar jag bifall till våra tre reservationer. Jag börjar med att yrka bifall till vår reservation 15. Självfallet står vi bakom även alla våra övriga reservationer, men för tids vinnande yrkar jag inte bifall till dem. Jag vill lyfta fram ett antal frågor som tas upp i betänkandet. En av dem handlar om effekterna av det ökade användandet av registerutdrag som gäller dem som har avtjänat sina straff. Den största integritetskränkningen är naturligtvis den som brottsoffer utsätts för - någon som har blivit utsatt för ett brott, någon som faktiskt har blivit fråntagen den känsla av trygghet som kanske aldrig mer kommer tillbaka. Det är den största och grövsta integritetskränkningen. Det må det inte råda några tvivel om. Men om vi utgår från den ståndpunkten är det också viktigt att personer som har avtjänat sina straff och som vill komma tillbaka in i samhället också ska kunna göra det så att vi inte får ett ekorrhjul. För den som en gång har trampat snett - blivit misstänkt för ett brott, dömts för ett brott och avtjänat sitt straff - måste det finnas rimliga vägar tillbaka in i samhället. Det tror jag att många partier är överens om. Men om vi ser hur det ser ut i praktiken på vår arbetsmarknad finns det en stor problematik kring frågan om integritetsskydd i arbetslivet. Den är så pass stor att detta blev föremål för en utredning, SOU 2009:44. Där föreslås ett antal åtgärder just för att stärka integritetsskyddet i arbetslivet. Om man tittar på förslagen och hur svaret på vår motion har formulerats i utskottsbetänkandet blir det en liten diskrepans. Idén om att stärka integritetsskyddet för blivande anställda, existerande anställda, praktikanter, inhyrda och inlånade är någonting som är lite större än att tala om vad de har gjort tidigare. När man väl har avtjänat sitt straff och ska tillbaka in i samhället måste det finnas två ingångar från samhällets sida. Den ena ingången handlar om en rehabilitering som förhoppningsvis har avslutats redan under vistelsen i fängelset, inom kriminalvården. Om rehabiliteringen inte har avslutats ska den fortsätta. Den andra ingången bör vara att den person som kan och vill jobba ska kunna få ett jobb. På en arbetsmarknad med hög arbetslöshet kan det verka vara lyxproblem att tala om före detta kriminellas möjligheter att komma in i arbetslivet. Men faktum kvarstår, nämligen att oavsett om det är högkonjunktur eller lågkonjunktur är detta en grupp som stigmatiseras, dessutom på ett sådant sätt att det har föranlett en utredning. Enligt texten i betänkandet samlar denna utredning damm i . Det står lite kryptiskt att den bereds. Den började beredas 2009. Det låter som om det var . Jag vill lyfta fram en annan fråga, och den handlar om turordningsreglerna. Vi kan i betänkandet läsa att ett parti vill utöka undantagen från turordningsreglerna från två personer till fem personer. Det finns också partier som vill ta bort undantagen helt och hållet. Jag och menar, med den ingång som vi har haft i frågan, att så länge detta inte missbrukas bör vi inte röra på LAS . Jag vet också att det inom Alliansen finns partier som nog skulle vilja ruska om LAS ytterligare för att kunna få till stånd någon form av lösning som de kanske benämner flexibilitet, men som vi från benämner som otrygghet och ett sätt att våldföra sig på den svenska modellen som har tjänat oss väl och som har visat sig fungera relativt bra även i lågkonjunktur. Jag vill också ta upp frågan om missbruk av visstidsanställningar. Missbruket av visstidsanställningar har uppmärksammats, inte bara av oppositionspartierna utan av EU. Ett motiverat yttrande landade på regeringens bord mycket snabbt. Svaret från departementet och ansvarig minister var nämligen av sådant slag att det inte gick att misstolka. Beskedet var: Vi kör som om ingenting har hänt. Det funkar för oss, och det är en väg in på arbetsmarknaden för unga. är frågan tillbaka i EU, och man behöver inte spekulera särskilt i hur det kommer att sluta. Detta är mycket tydligt och klart. Det står i det yttrande som vi fick till att vi kommer att hamna i domstol och också dömas i frågan. Det är ett relativt klart fall, även om de flesta fall när det gäller denna typ av frågor inte är lika klara. Det finns några tusen sådana yttranden från EU till medlemsländerna. Men här har av varandra oberoende experter uttalat sig och sagt att denna fråga kommer att leda till att bötfälls. Då finns det två saker att göra. Det ena är att göra som regeringen gör och sticka huvudet i sanden och låtsas som att det regnar eller i bästa fall blåser över. Det andra är att försöka vara konstruktiv och se på vilket sätt vi kan klara av den svenska modellen och sättet att arbeta på som gör att vi har både flexibilitet och idén om att företag tack vare denna flexibilitet kan överleva. Vi har nämligen branscher, till exempel besöksnäringen, och LRF:s medlemsorganisationer som är helt beroende av olika typer av visstidsanställningar. Säsongsanställningar är kanske det främsta jag tänker på när det gäller just dessa två branscher. Men vi har också ett behov av trygghet för de anställda. Att år - upp till fem, sex eller - gå och inte med säkerhet veta om man har en så kallad fast anställning eller inte, att inte kunna planera för sin framtid, att inte kunna veta om man ske ge sig på en budgivning och kanske köpa sin första bostad eller att inte kunna teckna ett avtal på minsta lilla sak för att man inte kan visa att man har tillsvidareanställning. Det kan handla om att få ett hyreskontrakt eller om att köpa någonting som kostar mer än en månadslön. Vi tycker att det är mycket beklämmande att vi har hamnat i denna situation. Vi i ser gärna att regeringen ser pragmatiskt på detta och ser över den samarbetsform som har gjort att ett eller två mindre partier i princip har kidnappat frågan och ställt det stora partiet i regeringen offside. Detta måste nämligen hanteras. Det som regeringen nu gör är snarare att icke hantera frågan. Möjligtvis använder man meddelanden och yttranden som ett spel i den interna politiken för att kunna ha dem som påtryckningsmedel för att få skutan dit man vill. Men detta är på riktigt. Det innebär att vi faktiskt har ett problem och att hängs ut i frågan. Från kommer vi att vara mycket noga med att detta görs på rätt sätt. Vi tror inte på den typ av begränsningar som förs fram i debatten och som innebär att framför allt småföretagen inom besöksnäringen och inom LRF:s medlemsorganisationer drabbas. Men vi kommer inte heller att tumma på den rättighet som de anställda har att faktiskt känna tryggheten i att ha en tillsvidareanställning. Där finns det lite olika förslag. Vi har sett hur bland annat fackförbundet har fört fram olika typer av olika begränsningsmodeller som skulle kunna funka för alla parter. Men än en gång gör regeringen det som den faktiskt har blivit rätt så duktig på , nämligen att sticka huvudet i sanden. Jag vill börja med att säga att vi står bakom samtliga sverigedemokratiska reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservationerna 6 och 8. Vi behandlar arbetsmarknadsutskottets betänkande nr 8 om arbetsrätt. Socialkonservatismen, som är den ideologiska inriktning vi i tillhör, har historiskt sett varit en inflytelserik kraft vid etableringen och försvaret av arbetsrätten samt vid förbättrandet av arbetarnas villkor i , inte minst i länder som och . har ingen avvikande mening i förhållande till våra historiska föregångare i detta avseende, utan även vi betraktar arbetsrätten som ett viktigt område för upprätthållandet av individens trygghet och upprätthållandet av harmoniska samhällsförhållanden.Framväxten av den svenska och nordiska arbetsrätten skiljer sig på många sätt från andra länders i det att den till stora delar har växt fram organiskt genom överenskommelser mellan arbetsmarknadens parter. Den svenska modellen med kollektivavtal har bidragit till en förhållandevis harmonisk utveckling och har, förutom det inneboende konfliktperspektiv som finns, medfört ett fokus på att det även finns intressen som förenar arbetsgivare och arbetstagare i form av till exempel stabilitet och tillväxt. är i grunden positiva till den svenska modellen, och vi är beredda att försvara den . Försvara den tror jag tyvärr också att vi kommer att bli tvungna att göra. Den framväxande europeiska federalstaten har givit prov på ambitioner att underminera den svenska modellen. Den som tror att dessa ambitioner kommer att minska menar jag antingen är blind eller medvetet väljer att blunda. Det är uppenbart för alla som vill se att de starka federalistiska krafterna i är fast beslutna att likrikta EU:s medlemsländer på alla sätt och områden de kan. Jag beklagar att numera är det enda parti i som konsekvent motsätter sig unionen i dess nuvarande form och den ständiga utvecklingen mot ökad överstatlighet. Om inte övriga partier tänker om i sitt ställningstagande i det här avseendet är jag övertygad om att vi kommer att få se negativa konsekvenser även på det arbetsrättsliga området.All reglering av arbetsmarknaden sker naturligtvis inte genom kollektivavtal och bör ej heller göra så. Staten bör vara restriktiv med lagstiftning på detta område men har ändå en viktig uppgift i att upprätthålla ett grundläggande, rättvist och väl balanserat ramverk. Målet med arbetsrätten bör enligt mening vara att säkerställa att företagens strävan efter tillväxt inte tillåts gå ut över arbetstagarnas behov av trygghet och rättvisa på ett alltför allvarligt sätt och att arbetstagarnas behov av trygghet och rättvisa inte tillåts gå ut över företagens och samhällets behov av tillväxt på ett alltför allvarligt sätt. Jämviktsläget är inte statiskt. Det förändras och påverkas av utvecklingen i vår omvärld. Den som vill värna jämvikten får således inte vara alltför fastlåst i ideologiska dogmer utan måste inta ett pragmatiskt förhållningssätt, både till arbetsrätten och till arbetsmarknadspolitiken i stort. En fråga där jämviktsläget har rubbats på grund av samhällsförändringar och där lagstiftningen inte riktigt har hängt med är enligt vår mening turordningsreglerna i lagen om anställningsskydd. Den svenska ekonomin har förändrats radikalt sedan turordningsreglerna infördes och är mer globaliserad och tjänstebaserad. Arbetstagarnas kompetens är i många fall ett företags främsta tillgång. Möjligheten att behålla nyckelpersonal i svåra tider har således blivit viktigare och kommer sannolikt också att bli ännu viktigare . Vi är medvetna om att LAS är en semidispositiv lag i den meningen att den kan avtalas bort genom kollektivavtal och att facket har varit tillmötesgående i detta avseende. Det är dock långt ifrån alltid facken tillåter företagen att behålla spjutspetskompetens framför annan personal som har varit på arbetsplatsen längre, och i de fall där man faktiskt når en överenskommelse blir det ofta en kostsam process för företagen. I en undersökning angav företagare att man ser flexiblare turordningsregler som den näst viktigaste frågan för ett bättre företagsklimat i - hela åtta av tio företagare såg en sådan reform som ganska eller mycket viktig. Exakt hur allvarligt problemet är kan man givetvis diskutera, men det råder knappast något tvivel om att turordningsreglerna såsom de är utformade i alla fall i någon mening hämmar tillväxten och företagens anställningsbenägenhet. Mycket talar också för att regelverket framför allt missgynnar ungdomar och invandrare. Från sida intar vi en pragmatisk hållning i frågan. Vi är inte beredda att helt avskaffa den trygghet turordningsreglerna medför för arbetstagarna, men vi vill underlätta för företagen och stimulera tillväxt och sysselsättning genom att öka antalet undantag från turordningsreglerna. God tillgång på arbete gynnar naturligtvis också arbetstagarna som kollektiv. Värt att nämna i sammanhanget är även att vill kombinera flexiblare turordningsregler med en förstärkt a-kassa. Missmatchning och höga trösklar för ungdomar är två av de allvarligaste strukturella problemen på den svenska arbetsmarknaden just . En reformering av turordningsreglerna skulle kunna bidra till att minska båda dessa problem, och jag måste säga att det är minst sagt förvånande att en borgerlig regering är beredd att satsa miljarder på konstlade skattesubventionerade jobb som man inte ens är beredd att överväga en kostnadsfri reform som skulle kunna stärka företagen, tillväxten och sysselsättningen. Om den nuvarande utformningen av turordningsreglerna utgör ett exempel där arbetsrätten är i obalans till arbetsgivarnas nackdel utgör den fråga som lyfts fram i reservation 8 ett exempel där arbetsrätten är i obalans till arbetstagarnas nackdel. Att en arbetstagare ska kunna bli av med sitt arbete på osakliga grunder och sedan inte ha rätten att få tillbaka sitt arbete ens efter att Arbetsdomstolen har slagit fast att man har blivit orättvist behandlad är naturligtvis oacceptabelt.Som vi ser det är detta inte bara en arbetsrättslig fråga utan också en demokratifråga. Jag har själv bekanta och partikamrater som på osakliga grunder har blivit uppsagda från sina arbeten endast på grund av sina politiska åsikter. Det skulle lika gärna ha kunnat handla om en arbetstagare som gjort sig obekväm på arbetsplatsen genom ett starkt fackligt engagemang, till exempel. Den nuvarande ordningen gör det alltså inte bara möjligt för arbetsgivare att utsätta arbetstagare för orättfärdig behandling utan legitimerar också diskriminering av oliktänkande. Jag vill tacka för att man har lyft upp den här viktiga frågan på dagordningen.Avslutningsvis, herr talman, vill jag säga att även om vi från sida den här gången endast har valt att reservera oss till förmån för ett fåtal av motionerna i betänkandet anser vi att det finns många förslag i betänkandet som har ett vällovligt syfte och är värda att utreda och fundera vidare kring . Ett tydligt undantag från detta är dock förslag om att införa mångkulturell ledighetslagstiftning. Att försöka särskilja det kristna från det svenska kulturarvet är som att försöka plocka äggen ur sockerkakan. Jag tänkte säga att den som förfäktar en sådan ambition borde börja med att plocka bort korset ur den svenska flaggan, men jag vill inte ge några fler dåliga idéer. behöver en samhörighetspolitik, inte mer av segregerande, mångkulturalistisk splittringspolitik. Jag är glad att utskottsmajoriteten valde att avslå den här motionen, men jag önskar att motiveringen hade varit skarpare och tydligare. Dagens debatt handlar om arbetsrätten, och många av de yrkanden som behandlas går ut på att göra justeringar i den arbetsrättsliga lagstiftningen för att möta konkreta, principiellt viktiga problem som arbetstagare möter på den svenska arbetsmarknaden. Det handlar om att anpassa regelverket till en verklighet där otryggheten för och utnyttjandet av arbetande människor har blivit mer regel än undantag inom vissa sektorer, vilket förstås också påverkar hela arbetsmarknaden och därmed hela samhället - hur vi har det och hur vi förhåller oss till varandra. Den borgerliga majoriteten i utskottet föreslår avslag på samtliga motioner, och har därför tolv reservationer i betänkandet. Jag står givetvis bakom dem alla, men för tids vinnande yrkar jag endast bifall till reservationerna 2, 5 och 13. Arbetsrätten är i grunden en skyddslagstiftning. Basen för förhållandena på arbetsmarknaden är nämligen arbetsgivarens rätt att som en förlängning av äganderätten leda och fördela arbetet. har man i alla civiliserade samhällen konstaterat att arbetstagare är människor, inte maskiner eller stapelvaror, och att det därmed måste finnas skillnader mellan köp av exempelvis frukt eller verktyg och köp av arbetskraft. Därför försöker man på olika sätt skydda arbetstagarna från en ovärdig och osaklig behandling på arbetet och i samband med konflikter runt anställningsavtalet. Den svenska arbetsrätten är utformad mer som ett ramverk än som en detaljerad lagstiftning. Det är mycket stor flexibilitet, och de flesta villkor kan anpassas efter särskilda förhållanden. Det görs genom kollektivavtal, och därför är det väldigt viktigt att så många arbetsplatser och arbetstagare som möjligt täcks av kollektivavtal. Sedan är det naturligtvis så att lagstiftningen är viktig. Dels är det den plattform kollektivavtalen förhandlas på, dels bestämmer lagstiftningen hur villkoren ska vara när och där det inte finns andra framförhandlade villkor.Trygghet i anställningen är av stor vikt för hela samhället eftersom det ökar möjligheterna till utveckling och omvandling av arbetsmarknaden. Trygga människor är friskare, starkare och mer kreativa.Vi vet att i samband med 1990-talskrisen och den massarbetslöshet som då uppkom tippade maktförhållandena på svensk arbetsmarknad kraftigt till arbetsgivarens förmån. Det tillsammans med bland annat försämringar i lagen om anställningsskydd och bristfällig reglering av in- och uthyrning av arbetstagare har bidragit till att anställningsskyddet har urholkats.Flera av förslag går ut på att göra något åt just den situationen. I lagen om anställningsskydd är huvudregeln fortfarande att anställningen ska gälla tillsvidare, alltså fast anställning. Men utrymmet för att frångå detta har vidgats i flera steg.Det kanske viktigaste avsteget gjordes 2007 av dagens högerregering genom införandet av så kallad allmän visstidsanställning utan att något skäl behövde anges med kraftigt uppluckrade tidsgränser.Det är klart att tidsbegränsade anställningar kan spela en stor och viktig roll på arbetsmarknaden. När någon är tillfälligt frånvarande behövs det vikarier. Det kan behövas vid tillfällig arbetsanhopning, kortsiktigt ändrade förutsättningar för produktionen eller när ett specifikt arbete inte kan utföras av den befintliga personalen. Då kan det absolut behövas tillfälliga lösningar.Men med dagens regler kan man i praktiken missbruka visstidsanställningar och sätta hela grunden för arbetsrätten ur spel och lösa permanenta personalbehov med osäkra anställningar. Det betyder helt enkelt att kostnaden för flexibiliteten för arbetsgivaren läggs över på arbetstagarkollektivet.Man kan slå upp ordet flexibilitet i ordlistan. Det står att det betyder böjlighet och anpasslighet. Det viktiga här är: Vem är det som böjer, och vem är det som böjs? Dagens situation är en situation där arbetsgivaren får alltför stora möjligheter att utnyttja arbetskraften.Det är viktigt att understryka att det finns kostnader för visstidsanställningar. De som är visstidsanställda mot sin vilja betalar ett högt pris i form av otrygghet, oförutsägbar ekonomi, svårigheter att ta upp lån och teckna vissa sorters avtal. Det skapar en sorts malande stress som sätter spår efter en stund.Vi vet också att osäkra anställningar inte är slumpmässigt fördelade i befolkningen. Kvinnor är överrepresenterade, och LO-medlemmar, ungdomar, invandrade är i mycket högre grad än andra hänvisade till tidsbegränsade anställningar.När antalet visstidsanställningar blir många påverkas också de fast anställdas arbetsvillkor negativt. Det medför stora kostnader för samhället i form av återkommande perioder av arbetslöshet, högre ohälsotal och högre kostnader för tillsyn av arbetsmiljön.Bland annat har visat på att på arbetsplatser med många visstidsanställda blir arbetet också tyngre för de fast anställda. De får dra ett tyngre lass, acceptera ökad stress och får sämre arbetsmiljö. Vi riskerar också att få tystare och mer räddhågsna arbetsplatser där det blir svårare att upptäcka och åtgärda problem.Inget av dessa problem, som är kända, tycks bekymra högerregeringen och företrädarna för den i . Man håller så hårt fast vid dagens undermåliga lagstiftning att man till och med har fått att härskna till. har knappast en track record präglad av radikal facklig aktivism.Man konstaterar från EU:s sida att de svenska reglerna strider mot minimikrav i EU:s visstidsdirektiv. Genom att använda sig av olika typer av osäkra anställningsformer kan arbetsgivare stapla icke-fasta anställningar på varandra och till och med under obegränsad tid.Sverige hade till på sig att vidta åtgärder, men regeringen fortsätter att trilskas och förhala. kan, som vi hörde tidigare, till och med hamna i . En regering som i övrigt visar en sådan följsamhet mot EU vägrar i det här fallet att agera i en situation där utsatta grupper på arbetsmarknaden ska ha skydd. Det är smått fantastiskt och ganska pinsamt.Vänsterpartiet har presenterat flera konkreta åtgärder mot missbruket av visstidsanställningar. Vi vill att lagen ska vara formulerad så att objektiva skäl ska finnas för alla visstidsanställningar.