bet · H001FöU3 · 2013-02-01 00:00:00 — 2012/13:FöU3 Strålningsskydd och kärnteknisk säkerhet Strålningsskydd och kärnteknisk säkerhet I detta betänkande behandlas 28 yrkanden från allmänna motionstiden och 2012. Ett stort antal yrkanden rör strålningsfrågor, nämligen radon i bostäder, starka laserpekare, solning på solarier samt elektromagnetiska fält och deras potentiella hälsorisker, gränsvärden m.m. Ett par yrkanden rör behovet av förnyad riskanalys av kärnkraften på grund av klimatförändringar och olyckan i samt kärnkraftverkens säkerhet. Utskottet avstyrker samtliga motionsyrkanden, i vissa fall med hänvisning till pågående beredning. Det finns tre reservationer i betänkandet. Utskottets förslag till riksdagsbeslut 2012/13:Fö251 av och (båda C). Grön laser och laserpekare 2012/13:Fö221 av (M), 2012/13:Fö230 av (M) och 2012/13:Fö257 av (M). 2012/13:Fö202 av (S) och 2012/13:Fö205 av och (båda S). Elektromagnetiska fält och elöverkänslighet 2011/12:Fö207 av m.fl. (MP), 2011/12:Fö213 av m.fl. (MP) yrkandena 1, 2 och 58, 2011/12:Fö215 av i och (båda S), 2011/12:Fö223 av m.fl. (S), 2011/12:Fö241 av i och (båda C) yrkandena 1 och 3, 2012/13:Fö208 av (KD), 2012/13:Fö228 av m.fl. (MP) yrkandena 1, 2 och 57, 2012/13:Fö249 av m.fl. (S) och 2012/13:Fö260 av i och Per Lodenius (båda C) yrkandena 1 och 3. Reservation 1 (MP) Omarbetad riskanalys för kärnkraften 2012/13:N338 av (MP) yrkande 1. Reservation 2 (MP) 2012/13:Fö269 av och (båda S). Reservation 3 (S, MP, V) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (M), (S), (M), (S), (M), (S), (FP), (S), (C), (S), (M), (MP), (SD), (V), (M) och Abdirizak Waberi (M). Utskottet behandlar i detta betänkande motioner väckta under allmänna motionstiden och allmänna motionstiden . Motionsyrkandena ligger inom beredningsområdet strålningsskydd och kärnteknisk säkerhet. besökte utskottet och redogjorde för myndighetens arbete med strålskydd, kärnkraftverkens långtidsdrift och säkerhet samt det fysiska skyddet kring anläggningarna. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om radonhalten i inomhusluft. Utskottet konstaterar att fler kommuner mäter radon, fler egnahemsägare ansöker om bidrag för sanering och att nya informationsinsatser förbereds. I motion 2012/13:Fö251 av och (C) anför motionärerna att satt upp som mål att reducera radonhalten i alla bostäder 2020 till under luft. Motionärerna framhåller att WHO rekommenderar att riktvärdet sätts till luft. Med hänvisning till nya data från en enkätundersökning anför motionärerna att det är uppenbart att ett flertal av landets kommuner inte utför sitt tillsynsansvar på ett tillfredsställande sätt och att mål inte kommer att uppnås. Målet att reducera halten radon i inomhusluft till att vara lägre än luft sattes upp av (rskr. 2001/02:291). I proposition 2001/02:128 lade regeringen fram förslaget att miljökvalitetsmålet God bebyggd miljö skulle kompletteras med ett delmål för inomhusmiljön: skulle byggnader och deras egenskaper inte påverka hälsan negativt. Därför skulle det bl.a. säkerställas att radonhalten skulle vara lägre än i skolor och förskolor och 2020. WHO rekommenderade 2009 en sänkning av radonhalten inomhus till (som en rekommenderad referensnivå). Ansvariga myndigheter, tillsammans med , , , och Geologiska Undersökning tillsatte 2010 en arbetsgrupp den s.k. Radonsamordningsgruppen för att utreda vilka konsekvenser ett anammande av WHO:s nya rekommenderade gräns- och riktvärde skulle få. Radonsamordningsgruppen gjorde två konsekvensanalyser, en för riktvärde för radon i inomhusluften för befintligt bestånd och en för gränsvärde vid nybyggnation. Konsekvensanalyserna och slutsatserna redovisas i rapporten i inomhusmiljön (2010). Radonsamordningsgruppens bedömning är att dagens gräns- och riktvärde på luft för radon i bostäder inte bör sänkas. Kostnaden för en sådan radonsanering uppskattas till , till detta kommer ökade driftskostnader på . Radonsaneringsgruppen drar slutsatsen att saneringsåtgärderna inte är samhällsekonomiskt rimliga (kostnaden vägd mot hur många lungcancerfall som förhindras ). Saneringskostnaden för byggnader med blåbetong kan vidare bli väldigt höga. Kostnader för förebyggande åtgärder för att få ned radonhalten under vid nybyggnation uppskattas till . Även här är åtgärderna inte samhällsekonomiskt rimliga. Radonsaneringsgruppen framhåller också att det är oklart om det går att få ned radonhalten till under i alla bostäder. Därmed riskerar ett striktare gränsvärde att bli ett slag i luften. Radonsamordningsgruppen föreslår att en myndighetsgemensam utredning tillsätts om förbättrade informationsinsatser för att effektivare uppnå dagens rikt- och gränsvärden. Det är nämligen ett faktum att nuvarande rikt- och gränsvärden inte följs fullt ut. Det förekommer att nybyggda hus har en radonhalt över gränsvärdet . lade fram ett förslag till direktiv om strålskydd (KOM(2011) 593). I direktivet ingår även bestämmelser om radon i bostäder och på arbetsplatser. I faktapromemoria 2011/12:FPM111 konstaterar regeringen att de nivåer för radon i bostäder som föreslås av kommissionen ligger i linje med nuvarande svenska gränsvärden. Utskottet har fått information om att Kommuner och Landsting (SKL) bedömer att det finns kommuner som i princip mätt alla egnahem och även kommit långt med radonspårningen i flerbostadshus. Det finns också kommuner som först har påbörjat detta arbete. SKL uttrycker tvivel om att alla bostäder ska hinna bli radonsanerade till 2020. Förseningen beror på att mätningar enbart kan ske , att det är en tidsödande process att få statliga radonbidrag och att hitta konsulter som kan föreslå respektive genomföra åtgärder i fastigheterna. För fastighetsägarna innebär radonsanering dessutom en kostnad. SKL framhåller att ett avgörande i Mark- och (i mål 118-12, , ) torde möjliggöra för kommunens miljö- och hälsoskyddsnämnd att använda föreläggande enligt för att få till stånd undersökningar och åtgärder även i egnahem. SKL menar att mer information om radonets hälsopåverkan i hela kedjan (från den nationella nivån ned till berörda fastighetsägare och allmänhet), bibehållna eller ökade stadsbidrag för saneringsåtgärder samt mer information och stöd från de nationella sektorsmyndigheterna till kommunerna skulle kunna påskynda radonsaneringsarbetet. bedömer att det inte är den kommunala tillsynen som är det avgörande problemet, utan de åtgärder som måste vidtas. Flaskhalsen är bristande resurser. För att få bidrag måste det finnas ett bra underlag, och det finns inte tillräckligt många konsulter att anlita som är kunniga på området. Radonbidraget räcker inte heller till för alla. Den stora gruppen bostäder som ligger över är egnahem. Det är relativt lätt att kontrollera flerbostadshus, men när det gäller egnahem går det inte att tvinga fram en radonmätning med efterföljande åtgärder. Enligt har det har skett en förbättring i takten på genomförda saneringar. gick statsbidraget för radonsanering inte åt. går ut och informerar om radonets risker och om möjligheten att få bidrag. Det har lett till att fler ansöker om bidrag. går hela bidraget åt, och det sker . Bidraget ligger på samma nivå och kommer enligt anslagsprognosen i budgetpropositionen att ligga kvar på samma nivå (prop. 2012/13:1 utg.omr. kan egnahemsägare dock använda ROT-bidraget antingen helt eller delvis för åtgärder som minskar radonnivån i bostaden, vilket innebär ett utökat utrymme för ersättning. Någon utredning om myndighetsgemensam samordning har inte tillsatts, men Radonsamordningsgruppen fortsätter att samverka. Nya informationsinsatser förbereds, bl.a. pågår en uppdatering av webbplatsen . håller även på att ta fram en broschyr som informerar om på vilket sätt höga radonhalter kan undvikas vid nyproduktion. Utskottet delar motionärernas uppfattning att radon i inomhusluft är ett problem som måste åtgärdas. Utskottet konstaterar dock att utvecklingen går åt rätt håll, även om det finns en eftersläpning. Kommuner som inte mätt radonhalten har kommit i gång, fler egnahemsägare än tidigare sanerar med hjälp av statsbidrag och ROT-bidrag och ansvarig myndighet arbetar på att öka informationen om radonsanering både vid nyproduktion och i existerande bestånd. Utskottet avser att följa utvecklingen. Motionsyrkandet avstyrks därmed. Grön laser och laserpekare Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om starka laserpekare. Utskotten anför att den beredning som pågår bör inväntas. I motion 2012/13:Fö221 av (M) framhåller motionären de incidenter som inträffat där grön laser har riktats mot förare och piloter. Offret riskerar att förlora synen och passagerare utsätts för livsfara. I krävs tillstånd för att använda laserpekare som är starkare än 5 mW. En majoritet av de laserpekare som köps utomlands eller via internet strider mot svensk lag. De kan ofta ligga på mellan 20 och 30, ibland upp till 50 mW. Motionären menar att gällande lagstiftning inte efterlevs på ett adekvat sätt och efterfrågar en översyn av lagstiftningen. Även i motion 2012/13:Fö230 av (M) framhålls de attacker som förekommit med grön laser och hur lättåtkomliga starka laserpekare är. Motionären yrkar på att lagstiftningen ses över. I motion 2012/13:Fö257 av (M) anför motionären att nuvarande lagstiftning är otillräcklig då den inte lyckas få bort försäljningen av starka laserpekare. Motionären hänvisar till SSM som uttryckt önskemål om ett förbud och framhåller att det är viktigt att det finns ett lagstöd för polisen i deras arbete för att förebygga och förhindra attacker med grön laser. Frågan om förbud mot starkare laser och laserpekare har behandlats av . I utredningens slutbetänkande analyseras klassifikation av lasrar, gällande lagstiftning, andra länders lagstiftning, användningsområden och risker med starka lasrar (SOU 2011:18 Strålsäkerhet gällande rätt i ny form). Utredningen konstaterar att det kommer ut allt fler potentiellt farliga lasrar av högre klass på marknaden, trots att lasrar med lägre effekt (dvs. laserklasserna 1, 1M, 2 och 2M) ofta skulle vara tillräckliga för det avsedda användningssyftet. Lasrarna blir dessutom allt billigare och används inte sällan av personer utan tillräckliga kunskaper om faror förknippade med laserstrålning. Utredningen konstaterar att i takt med att tillgången på starka laserpekare laserpekare som ibland har styrkor över 100 mW har också missbruket av laserpekare ökat. Utredningen delar de nordiska strålsäkerhetsmyndigheternas uppfattning om starka laserpekare och föreslår att det i 12 kap. införs ett förbud att till föra in eller importera samt i övrigt inneha, förvärva, saluföra, upplåta eller överlåta laserpekare i laserklass 3R, 3B eller 4 för privat bruk. Utredningen föreslår vidare att det i 12 kap. införs ett krav på att den som yrkesmässigt för in eller importerar, saluför, upplåter eller överlåter laser ska vara skyldig att klassificera och märka dessa enligt svensk standard. Utskottet har fått information om att frågan om starka laserpekare har brutits ut ur den övriga beredningen av slutbetänkande och att ett arbete pågår på med ett förslag som går ut på att förbjuda köp och import av starka laserpekare, med möjlighet att söka tillstånd för viss typ av laglig användning. Förslaget baseras på SOU 2011:18 men har en annan lagteknisk utformning, bl.a. med ändringar i strålskyddsförordningen (1988:293). Frågan om de ändringar som föreslås behöver anmälas till EU bereds inom departementet. För att hindra införsel från ett annat EU-land behövs även enligt departementet en lagändring i den s.k. inregränslagen. Utskottet välkomnar att ett förslag om förbud mot import, innehav, försäljning och överlåtelse av starka laserpekare för privat bruk är under utarbetande. Motionsyrkandena behöver därför inte bifallas. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om åldersgräns för solarier. Frågan bereds och resultatet bör inväntas. I motion 2012/13:Fö202 av (S) framhåller motionären att antalet fall av hudcancer har ökat . Det är klarlagt att UV-strålning från solen och solarier är den enda viktiga riskfaktorn. Motionären anför att i vårt närområde har , och beslutat om en 18-årsgräns för solning på solarium. Motionären menar att det är hög tid att även inför en 18-årsgräns för kosmetisk användning av solarium för att förebygga hudcancer. Även i motion 2012/13:Fö205 av och (S) anförs att hudcancer är den snabbast ökande cancerformen i . Ett första steg skulle vara att skydda omyndiga personer från den farliga UV-strålningen. Motionärerna efterfrågar likaledes lagstiftning om en åldersgräns för solarier. Utskottet instämmer med motionärerna om att det är ett problem att solarier ger möjlighet till kraftig ultraviolett strålning i stora doser, särskilt med tanke på att brännskador ökar risken för att utveckla hudcancer. Enligt den undersökning som () beställde 2010 om solvanor bland tonåringar solade av pojkar i åldern och bland flickor i åldern på solarier. av flickorna hade solat mer än sex gånger (Adolescent sunbed use in , SSM 2012). Utskottet konstaterar att frågan om användning av kosmetiskt solarium behandlades av i dess slutbetänkande SOU 2011:18. Utredningen föreslår ett förbud mot upplåtelse av kosmetiska solarier till personer (förslag till ny 37 § 12 kap. ). Utskottet har fått informationen att beredning av betänkande pågår inom . Utskottet har vidare inhämtat att SSM har utarbetat ett förslag på en moderniserad och uppdaterad solarieföreskrift. Den gällande föreskriften (SSMFS 2008:36) baseras på en europeisk teknisk standard som har genomgått flera förändringar. I och med den senaste förändringen 2010 uppfyller den europeiska tekniska standarden EU:s vetenskapliga råds rekommendationer. SSM:s förslag innebär bl.a. att solarier ska följa denna standard och att man inte ska kunna sola . SSM:s förslag har varit ute på remiss och därefter anmälts till kommissionen. Den nya föreskriften kommer emellertid inte att innehålla någon regel om åldersgräns. Myndigheten avvaktar vad som ska hända med författningsförslaget från . Utskottet välkomnar förslag om ett införande av 18-årsgräns för solning på solarier. Den beredning som pågår inom bör inväntas. Utskottet konstaterar att SSM:s förslag på uppdaterad och moderniserad solarieföreskrift kommer att när det godtagits innebära en säkrare solmiljö på solarier. Utskottet avstyrker därmed motionsyrkandena. Elektromagnetiska fält och elöverkänslighet Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om elektromagnetiska fält och elöverkänslighet. Jämför reservation 1 (MP). Likalydande motionsyrkanden om elektromagnetiska fält, gränsvärden för elektromagnetiska fält, fenomenet elöverkänslighet, behov av lågstrålande områden och miljöer m.m. har behandlats av utskottet vid ett flertal tillfällen. Den nya behandlingen har fokus på att ta upp det senaste på området och hänvisar i övrigt till vad som redan anförts i tidigare behandling, senast i betänkande 2010/11:FöU5 (s. 619) samt i betänkande 2009/10:FöU4 (s. 519). Myndigheters, kommuners och landstings ansvar när det gäller elöverkänslighet I motion 2011/12:Fö207 av m.fl. (MP) skriver motionärerna om de elöverkänsligas behov av att leva i lågstrålande zoner innan den fasta telefonin monteras ned. I motion 2012/13:Fö208 av (KD) framhåller motionären behovet av åtgärder som underlättar de elöverkänsligas situation, t.ex. behovet av fast telefonnät och justeringar i boendet. I motion 2011/12:Fö223 av m.fl. (S) efterfrågar motionären forskning och utveckling av värdiga boendeformer för elöverkänsliga. I motion 2011/12:Fö241 av i och (C) yrkande 1 samt i motion 2012/13:Fö260 av i och Per Lodenius (C) yrkande 1 anförs att det finns ett behov av att inrätta lågstrålande zoner i alla kommuner. I den senare motionen efterfrågas även att möjligheterna att inrätta strålningsfria miljöer på sjukhus och andra vårdinrättningar ses över. I motion 2011/12:Fö213 av m.fl. (MP) yrkande 1 anför motionärerna att det finns ett behov av ett klargörande av vilken myndighet som har ansvaret för att utreda säkerhet och risker när det gäller elrelaterad effekt på människors hälsa. I motion 2012/13:Fö228 av m.fl. (MP) yrkande 1 yrkas att kommunerna får förutsättningar att ta sitt ansvar för dem som drabbas av elöverkänslighet. När det gäller nedmontering av det fasta telefonnätet genomförs detta enligt () därför att livslängden löpt ut för cirka en miljon av de drygt två miljoner telefonstolpar som finns i landet. Teknikskiftet sker vid de minsta stationerna och de längsta stolplinjerna där det finns alternativ teknik för att leverera telefoni och internetkoppling. De berörda abonnenterna totalt 50 000 i hela landet, varav många är fritidsboende ersätts med trådlös telefoni. PTS framhåller i sin uppföljningsrapport, Tillgången till telefoni (Rapport ) att en princip i regelverket är att telefonitjänsten ska ha vissa funktioner (t.ex. att nå larmnumret 112). Regelverket på området uttrycker emellertid ingen preferens för någon specifik teknik. Telefoni via trådlösa nät, t.ex. mobilnät, är jämställd med telefoni över det fasta nätet i regleringens mening. En abonnent kan därför inte kräva att få fast telefoni genom ett vanligt telefonjack. PTS konstaterar att teknikskiftet väcker en hel del oro hos de berörda och att det är oerhört viktigt att informera dem som berörs. När det gäller myndighetsansvar för säkerhet och potentiella risker med elektromagnetiska fält har, som utskottet framhållit förr, två myndigheter ansvar och expertkompetens. () har i sitt uppdrag som expertmyndighet ett samlat ansvar inom området strålskydd och är ansvarig myndighet för miljökvalitetsmålet Säker strålmiljö. SSM genomför bl.a. mätningar av elektromagnetiska fält och tillsynsarbete. pågår t.ex. mätningar av radiovågor från mobiltelefoni, olika typer av kommunikationssystem, radio och tv samt trådlösa datornätverk på fem orter i landet för att bevaka trender och se eventuella förändringar i miljön. har bl.a. ett uppdrag att bedriva miljöhälsoarbete för att undvika att människor blir besvärade eller sjuka av miljön. Utskottet vill i sammanhanget påminna om att i senaste miljöhälsorapport (2009) görs en kvantitativ uppskattning av olika miljöfaktorers hälsoeffekter. Uppskattningen visar att beräknat hälsoutfall när det gäller kraftfrekventa fält är att färre än ett barn får leukemi. Detta kan jämföras med miljöfaktorn radon där beräknat hälsoutfall är att 500 personer får lungcancer, eller miljöfaktorn miljötobaksrök där beräknat hälsoutfall är att 400 personer får hjärtinfarkt, för att nämna några exempel. Utskottet konstaterar att den kommunala självstyrelsen gör det möjligt för enskilda kommuner att besluta om och inrätta s.k. lågstrålande områden och boenden, trots SSM:s bedömning att det inte finns några strålskyddsmässiga skäl att göra så. På samma sätt kan kommuner upphöra med anpassning till elöverkänsliga med hänvisning till ansvariga myndigheter och till forskningsorgan som övervakar området (t.ex. Landsting kan på samma vis välja att inrätta elsanerade behandlingsrum trots bedömning att elöverkänslighet inte är en sjukdom, eller välja att inte inrätta sådana rum med hänvisning till ansvarig myndighets bedömning. Utskottet finner inte att motionsförslagen kräver någon åtgärd från sida och avstyrker därmed motionerna 2011/12:Fö207, 2011/12:Fö213 (yrkande 1), 2011/12:Fö223, 2011/12:Fö241 (yrkande 1), 2012/13:Fö208, 2012/13:Fö228 (yrkande 1) samt 2012/13:Fö260 (yrkande 1). Fakta och forskning om elöverkänslighet och redovisning av vetenskaplig osäkerhet I motion 2011/12:Fö213 av m.fl. (MP) yrkande 2 samt i motion 2012/13:Fö228 av m.fl. (MP) yrkande 2 anför motionärerna att en kommission för att säkerställa fakta om ohälsa och el bör tillsättas. I motion 2011/12:Fö213 av m.fl. (MP) yrkande 5 anför motionärerna att det finns ett behov av förtydliganden om att försiktighetsprincipen i gäller och att den vetenskapliga osäkerheten i det material som myndigheter grundar sina bedömningar på därför bör redovisas. I motion 2012/13:Fö228 av m.fl. (MP) yrkande 5 efterfrågar motionärerna att förslag lämnas som gör det otvetydigt att försiktighetsprincipen gäller. Det betyder, menar motionärerna, att minoritetssynpunkter i forskarsamhället ska redovisas. I motion 2011/12:Fö213 av m.fl. (MP) yrkande 6 samt motion 2012/13:Fö228 av m.fl. (MP) yrkande 6 anför motionärerna att osäkerheter i kunskapsunderlag och de beslutsunderlag som myndigheter använder vid beslut bör redovisas för att säkerställa en rättssäker hantering. I motion 2011/12:Fö213 av m.fl. (MP) yrkande 8 efterfrågas en vetenskapligt inriktad styrning av forskningen om hälsoeffekter av icke-joniserande strålning. I motion 2011/12:Fö241 av i och (C) yrkande 3 och i motion 2012/13:Fö260 av i och Per Lodenius (C) yrkande 3 efterfrågar motionärerna ökad forskning om elöverkänslighet och forskning om hur skador från den nya tekniken ska kunna undvikas. Utskottet noterar att två nya rapporter har kommit om elektromagnetiska fält , dels från för arbetsliv och samhälle (FAS), dels från Helse- og omsorgsdepartementet och Samferdselsdepartementet i . during the last ten years: Radiofrequency Electromagnetic Fields Risk of disease and ill health (2012) redovisar vad som framkommit och var kunskapen står om elektromagnetiska fält som förekommer vid mobiltelefoni. Forskarna konstaterar att omfattande forskning under mer än inte har påvisat något nytt i fråga om interaktion mellan elektromagnetiska fält som förekommer vid mobiltelefoni och människa och har inte heller funnit stöd för att det skulle finnas hälsorisker vid exponering på nivåer under aktuella gränsvärden. Regeringen har gett FAS ett uppdrag att bevaka forskning om elöverkänslighet. I och med regleringsbrevet har detta uppdrag utgått. Från sida framhålls att eftersom forskningsläget inte har ändrat sig särskilt mycket är slutsatsen att man nöjer sig med de här tio åren. Helse- og omsorgsdepartementet och Folkehelseinstituttet har konstaterat att exponering för elektromagnetiska fält och dess potentiella hälsoeffekter är ett vanligt förekommande tema i medier, vilket har lett till en oro bland allmänheten, inte bara för elektromagnetiska fält från mobiltelefoner utan även från basstationer och andra trådlösa nätverk. Helse- og omsorgsdepartementet tillsammans med Samferdselsdepartementet efterfrågade därför en bred genomgång och värdering av potentiella hälsoeffekter. En tvärvetenskapligt sammansatt expertgrupp tillsattes 2010. En representant för Foreningen for el-overfølsomme deltog som observatör. Expertgruppen konstaterar i sin rapport høyfrekvente elektromagnetiske felt en vurdering av helserisiko og forvaltningspraksis (2012:3) att det finns en omfattande forskning om svaga radiofrekventa fält (RF-fält). Expertgruppens slutsats är att det inte finns bevis för att svaga RF-fält har hälsoeffekter (se rapporten för redovisning). När det gäller elöverkänslighet anför expertgruppen att den relativt omfattande litteraturen i ämnet inte ger bevis för att exponering för elektromagnetiska fält är den verkliga orsaken till de hälsoproblem som individer tillskriver elektromagnetiska fält. Det finns inga bevis för att personer med hälsoproblem som de hänför till elektromagnetiska fält är i stånd att upptäcka sådan exponering. Det stora antalet studier ger inga bevis för att exponering för låga RF-fält förorsakar skadliga effekter på hälsan. Det finns troligtvis inte en förklaringsmodell som passar på alla invidiver som hänför elektromagnetiska fält som orsak till sina hälsoproblem. I vissa fall har det visat sig att en behandlingsbar sjukdom orsakar symtomen. När det gäller motionärernas krav på att minoritetssynpunkter i forskarsamhället ska redovisas och myndigheter inte ska bortse från vetenskaplig osäkerhet vill utskottet hänvisa till föredragande läkare för och smittskydd vid . I en intervju med Elöverkänsligas riksförbunds medlemstidning (2011:4) redovisar han arbetssättet: Det är viktigt att inte dra för långtgående slutsatser från enskilda studier.