bet · H101CU1 · 2013-12-04 00:00:00 — I partimotion 2013/14:C431 av m.fl. (V) framhåller motionärerna att den nuvarande lagstiftningen om allmännyttiga kommunala bostadsaktiebolag inneburit att hyresgästernas inflytande i samband med försäljning, vinstuttag och avsättningar till underhåll har begränsats. Regeringen föreslås därför återkomma med förslag om hur de boende i allmännyttiga bostäder kan ges ett större inflytande över de övergripande beslut som fattas i företagen (yrkande 36). vill inledningsvis påminna om att lagen om allmännyttiga kommunala bostadsaktiebolag trädde i kraft först och att någon egentlig utvärdering av lagen ännu inte genomförts. har emellertid regeringens uppdrag att följa effekterna och konsekvenserna av den nya lagstiftningen på hyresbostadsmarknaden med sikte på en framtida utvärdering. redovisade en första uppföljning (rapport 2013:15) och konstaterade då bl.a. att den nya lagstiftningen ännu inte lett till några betydande förändringar på hyresbostadsmarknaden. Av rapporten framgår att det i kommunerna och bolagen fortfarande pågår en anpassning efter det nya regelverket samt att avser att följa utvecklingen när det gäller bl.a. ägardirektiv, borgensavtal, värdeöverföringar och nyinvesteringar. Utskottet kan konstatera att det finns skäl att avvakta med närmare ställningstaganden i vissa frågor om lagens tillämpning, medan andra frågor som aktualiseras i motionerna ligger utanför vad som regleras i lagen. Det sistnämnda gäller motionsförslag om krav på kommunerna att inrätta och behålla bostadsbolag i partimotion 2013/14:C431 respektive motion 2013/14:C423 (S) samt förslaget om ändrade principer för bolagens verksamhet i motion 2013/14:C468 (MP). I fråga om krav på kommunerna att inrätta allmännyttiga bostadsbolag och behålla bolagen och deras fastigheter har utskottet klart redovisat sin uppfattning att det är kommunerna själva som ska få ta ställning till frågor om innehav och försäljning. Utskottet står fast vid sin uppfattning att dessa frågor inte ska vara föremål för statlig reglering. Något förslag med en inriktning motsvarande vad som förs fram i motion 2013/14:C468 (MP) har däremot inte tidigare behandlats av utskottet. Motionären föreslår att regeringen ska utreda hur de allmännyttiga kommunala bostadsaktiebolagen ska kunna ombildas till bolag med sociala förturer. Enligt motionen är en sådan förvaltning av bolagen det enda sättet att inom ram undvika de prisdrivande mekanismerna på bostadsmarknaden. Förslaget innebär, som utskottet uppfattar det, en övergång till den typ av regler och bostadsbestånd som i den bostadspolitiska debatten brukar kallas social housing. Sådana regler förekommer i ett stort antal europeiska länder där hela eller delar av det offentligt ägda bostadsbeståndet förmedlas utifrån sociala eller ekonomiska kriterier. Det är exempelvis vanligt med villkor om att hushållets sammanlagda inkomst inte får överstiga ett visst belopp. vill framhålla att det har rått en bred politisk enighet om att det inte är önskvärt att introducera ett motsvarande regelsystem i . Det bör också framhållas att varken bolagen eller bostadsförmedlingarna är förhindrade att förmedla vissa bostäder enligt ett förturssystem. Däremot skulle ett regelverk som utgår från att alla, eller huvuddelen av, de bostäder som ägs av allmännyttiga kommunala bostadsaktiebolag förmedlas på detta sätt få mycket långtgående konsekvenser på den svenska bostadsmarknaden. En sådan ordning skulle bl.a. riskera att leda till en ökad segregation. Utskottet avstyrker därför det aktuella förslaget. Utskottet övergår nu till att behandla de motionsförslag som gäller vissa regler i den nuvarande lagstiftningen om de allmännyttiga bolagen. Tre motioner innehåller förslag om förändringar i de regler som gäller för värdeöverföringar från bolagen och en motion tar upp reglerna om hyresgästinflytande. Utskottet anser att eventuella överväganden om ändringar i lagstiftningen bör kunna anstå tills en utvärdering genomförts. Det är således rimligt att avvakta mer erfarenheter om hur lagen kommit att tillämpas i praktiken. Viss information i fråga om gjorda värdeöverföringar inhämtas emellertid enligt bestämmelserna i förordningen (2011:1159) om allmännyttiga kommunala bostadsaktiebolag och redovisas för regeringen. Det får därför förutsättas att regeringen återkommer till om dessa redovisningar skulle föranleda ändringar i lagstiftningen innan en bredare utvärdering genomförts. Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet samtliga motionsförslag om de allmännyttiga kommunala bostadsaktiebolagen. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om inrättande av allmännyttiga byggbolag. Utskottet anser inte att förslaget bör leda till några vidare överväganden. I motion 2013/14:C467 av m.fl. (S) framhåller motionärerna att kommunerna har en underlägsen ställning i förhållande till de privata byggbolagen. Inrättande av allmännyttiga byggbolag skulle enligt motionen kunna bli en konkurrerande och kvalitetshöjande faktor på motsvarande sätt som de allmännyttiga bostadsföretagen har varit i förhållande till de privata hyresvärdarna. Enligt motionen försvårar emellertid inrättandet av allmännyttiga byggbolag. Mot denna bakgrund föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör undersöka möjligheten att i likhet med söka dispens från (yrkande 2). Som utskottet förstår motionen innebär förslaget att kommunerna ska bilda särskilda bolag för att i egen regi exempelvis uppföra bostäder åt sina bostadsaktiebolag. Förslaget väcker en rad frågor om i vilken mån detta är förenligt med den kommunala kompetensen, konkurrenslagstiftningen och regleringen av hyresbostadsmarknaden. Som motionärerna själva påpekar kan frågan även ha en EU-rättslig dimension. Utskottet anser emellertid inte att dessa frågor bör leda till några vidare överväganden om allmännyttiga byggbolag. Utskottet avstyrker det aktuella motionsförslaget. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om ett nytt konsumentpolitiskt mål. Utskottet anser att det mål för området Konsumentpolitik som fastställde bör gälla även i fortsättningen. Jämför reservation 26 (S, MP, V). beslutade att ändra det övergripande målet för politikområdet Konsumentpolitik från Trygga konsumenter som handlar hållbart till Konsumenterna har makt och möjlighet att göra aktiva val (prop. 2007/08:1, bet. 2007/08:CU1, rskr. 2007/08:106). Med anledning av upphävandet av politikområdena beslutade om mål för området Konsumentpolitik. Det mål som beslutades är likalydande med det mål för konsumentpolitiken som fastställdes (prop. 2008/09:1, bet. 2008/09:CU1, rskr. 2008/09:118). m.fl. (V) anser i motion 2013/14:C280 yrkande 1 att ändringen 2007 av det konsumentpolitiska målet innebär att producenternas och näringslivets ansvar minskar på konsumenternas bekostnad och att det är beklagligt att begreppet hållbar konsumtion tagits bort från målet. Motionärerna föreslår att det nuvarande målet för området Konsumentpolitik upphävs och att i stället Trygga konsumenter som handlar hållbart införs som mål. I motion 2013/14:C444 av m.fl. (S) yrkande 3 föreslås att ska besluta att det nuvarande målet för området Konsumentpolitik ersätts av målet Trygga konsumenter som handlar hållbart samt de delmål som föreslås i motionen. Motionärerna menar att det är nödvändigt att vidga det konsumentpolitiska målet för att det bättre ska svara mot motionärernas ambitioner på området. Ett likalydande förslag läggs även fram i motion 2013/14:C447 yrkande 1 av samma motionärer. ställde sig bakom regeringens förslag till nytt mål för konsumentpolitiken (bet. 2007/08:CU1). Utskottet instämde även i vad regeringen framhållit om att det krävs ett grundläggande konsumentskydd och tillgång till lättillgänglig och tillförlitlig information om t.ex. produkters pris och egenskaper, produktionsmetoder, säkerhetsaspekter och vilken påverkan konsumtionen har på människor och miljö för att konsumenterna ska ha makt och möjlighet att göra aktiva val. I budgetbetänkandet stod utskottet fast vid sin uppfattning att det då gällande målet för konsumentpolitiken, och därmed även det likalydande föreslagna målet för området Konsumentpolitik, framstod som väl genomtänkt och välmotiverat. Liksom tidigare underströk utskottet att målet inte innebär någon försvagning av hållbarhetsaspekten (bet. 2008/09: CU1). Därefter har utskottet i de fyra senaste årens budgetbetänkanden behandlat och avstyrkt motionsförslag motsvarande de nu aktuella om en återgång till det tidigare gällande målet (bet. 2009/10:CU1, bet. 2010/11:CU1, bet. 2011/12:CU1 och bet. 2012/13:CU1). Utskottet vidhåller sin ovan redovisade uppfattning och anser således att det inte finns något skäl för att ersätta det nu gällande konsumentpolitiska målet med det mål som förordas i motionerna. De aktuella motionsyrkandena avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som gäller konsumentvägledning. Jämför reservationerna 27 (S, MP, V) och 28 (SD). Kommunernas arbete med konsumentvägledning är ett frivilligt åtagande, och verksamheten kan därmed variera mellan kommunerna i fråga om innehåll, omfattning och organisation. samarbetar flera kommuner genom att t.ex. ha gemensam konsumentvägledning. Inom ramen för den kommunala konsumentvägledningen kan det förekomma dels direktrådgivning, dvs. efterfrågestyrd information om konsumentlagar, stöd vid tvister, ekonomiska råd och köpråd direkt till en enskild konsument, dels långsiktigt förebyggande arbete, dvs. marknadsbevakning samt kontakter med och information till skolor, näringsliv och organisationer. Av den rapport som lämnades (rapport 2013:11 Kommunernas konsumentvägledning) framgår att 267 av landets 290 kommuner erbjöd konsumentvägledning. Det är åtta kommuner fler än . Drygt 530 000 invånare i saknar tillgång till konsumentvägledning och motsvarande siffra var 640 000. Vid sidan av konsumentvägledningen är kommunerna, enligt 2 § skuldsaneringslagen (2006:548), skyldiga att inom ramen för eller på annat sätt lämna råd och anvisningar i budget- och skuldfrågor till skuldsatta personer. ska stödja och ge vägledning i den budget- och skuldrådgivning som kommunerna ska svara för. Utöver den kommunala konsumentverksamheten har olika självständiga rådgivningsbyråer inrättats på nationell nivå: Konsumenternas Bank- och , , Konsumenternas energimarknadsbyrå samt Telekområdgivarna. Samtliga byråer finansieras av respektive bransch. Staten deltar, genom bl.a. , som en av huvudmännen. Byråerna samarbetar i stor utsträckning, och de två förstnämnda har en gemensam webbplats. Byråerna har också ett nära samarbete med och respektive sektorsmyndighet. Enligt instruktionen för ska myndigheten med utbildning och information stödja kommunernas konsumentverksamhet i frågor som rör konsumentskydd och konsumentlagstiftning. följer vidare utvecklingen av konsumentverksamheten i kommunerna, och verket lämnar en lägesbeskrivning av verksamheten. lämnar bl.a. på sin webbplats information om olika konsumentfrågor. På webbplatsen finns också utbildningsmaterial. ger däremot inte någon enskild rådgivning till konsumenter. , som är en fristående enhet inom , lämnar dock enskild rådgivning vid handel över gränserna inom EU. Enheten arbetar även med att sprida information till konsumenter, bl.a. via föreläsningar, kampanjer, foldrar och sin webbplats. finansieras till lika delar av och Europeiska kommissionen. I motion 2013/14:C447 av m.fl. (S) yrkande 9 föreslås ett tillkännagivande om vikten av att alla invånare har tillgång till en konsumentvägledare i sin kommun och att det är angeläget att det inrättas en konsumentrådgivning på internet. (S) anför i motion 2013/14:C364 att det borde vara ett obligatorium för kommunerna att ha konsumentvägledning. Ett tillkännagivande begärs i enlighet med detta. I motion 2013/14:C440 av (SD) föreslås tillkännagivanden om att informationen till konsumenterna ska vara tydlig i de fall lån erbjuds (yrkande 1), att regeringen bör ta fram informationsmaterial för bättre utbildning kring låntagande och hushållsekonomi (yrkande 2) och att regeringen bör låta utreda hur ytterligare konsumentvägledning kan ges för att stötta grupper som tenderar att hamna i skuldfällor (yrkande 3). Av budgetpropositionen framgår att har genomfört organisationsförändringar i syfte att uppnå mer effektiva informations- och utbildningsinsatser. Arbetet med att ta fram ett mer lättillgängligt och flexibelt utbud till såväl vidareinformatörer som konsumenter i olika livssituationer har fortsatt, likaså informationsinsatserna via sociala medier. Arbete har även pågått med att utöka informationsutbudet, bl.a. med information inför bilköp. Regeringen har anslagit medel till för att inrätta en gemensam kontaktpunkt för ett oberoende konsumentstöd i form av dels en konsumentupplysningstjänst per telefon, dels en webbaserad informationstjänst. Konsumenter bör kunna få svar på frågor om rättigheter och skyldigheter före och efter köp, men exempelvis också på frågor som rör hur konsumenter kan bidra till en mer hållbar konsumtion. ska samordna stödet i samarbete med övriga berörda myndigheter och samverkan bör eftersträvas med konsumentverksamheten i kommunerna liksom med ovan nämnda konsumentbyråer. Berörda myndigheter är, förutom de som är verksamma inom konsumentpolitiken, främst de som har uppdrag inom ramen för finansmarknads-, pensions-, it-, energi-, bostads-, miljö- och livsmedelspolitiken. Konsumentupplysningstjänsten per telefon ska hanteras av som ska kunna lämna svar på övergripande frågor. Frågor som kräver specialistkunskaper bör kopplas vidare till berörd konsumentbyrå respektive myndighet. Frågor som har lokal anknytning eller som kräver mer utredande insatser bör, där så är möjligt, med beaktande av att kommunernas konsumentverksamhet drivs på frivillig basis, kopplas till den kommunala konsumentvägledningen. Den kommunala konsumentvägledningen har vidare en betydelsefull roll när det gäller att ge stöd till konsumenter med särskilda behov, eftersom det personliga mötet ofta är avgörande i dessa fall. När det gäller den webbaserade konsumentinformationen anser regeringen att webbtjänsten bör förmedla en samlad övergripande konsumentinformation och i övrigt länka vidare till relevanta aktörers webbplatser. En sådan lösning är mer kostnadseffektiv och begränsar risken för dubbelarbete och oklara ansvarsförhållanden. För att konsumenterna ska kunna känna igen sig bör dock konsumentinformationen presenteras på ett snarlikt sätt oavsett var den finns. Utskottet anser, i likhet med motionärerna, att det är viktigt att alla konsumenter har tillgång till en god konsumentvägledning. Att förenkla för konsumenter att vid behov få hjälp är enligt utskottet ett viktigt led i att stärka deras förmåga att agera aktivt och väl avvägt. Att konsumenterna har en stark ställning när de agerar på olika marknader är viktigt för att dessa ska fungera väl. Utskottet välkomnar därför att regeringen anslagit medel till för att inrätta en gemensam kontaktpunkt för ett oberoende konsumentstöd i form av dels en konsumentupplysningstjänst per telefon, dels en webbaserad informationstjänst. Satsningen, som är permanent, är den största konsumentsatsningen i . Den gemensamma kontaktpunkten innebär i praktiken att det stöd som den kommunala konsumentvägledningen och de privata konsumentbyråerna ger blir lättare att marknadsföra. Enligt utskottets mening skapas en konsumentupplysning på konsumenternas villkor genom en statlig, och privat samverkan. En sådan konsumentupplysning kommer att resultera i ökad konsumentmakt och bättre fungerande marknader. Vad gäller motion 2013/14:C440 vill utskottet lyfta fram att det på webbplats finns information om olika konsumentfrågor och ett omfattande utbildningsmaterial. Vidare vill utskottet peka på kommunernas skyldighet enligt skuldsaneringslagen att lämna råd och anvisningar i budget- och skuldfrågor till skuldsatta personer. Med det anförda anser utskottet att motionerna bör avslås. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Bostadspolitiskt mål, punkt 3 (S, MP, V) av (S), (S), (S), (S), (S), (MP), (S) och Amineh Kakabaveh (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: upphäver målet för Samhällsplanering, bostadsmarknad, byggande och lantmäteriverksamhet och godkänner det bostadspolitiska mål som föreslås i reservationen. 2013/14:C431 av m.fl. (V) yrkande 1, 2013/14:C444 av m.fl. (S) yrkande 2 och 2013/14:C448 av m.fl. (S) yrkande 1. Det finns ett stort behov av att återupprätta en statlig bostadspolitik med klart uttalade välfärdsambitioner, som kan bidra till att ställa om bostadssektorn i en långsiktigt hållbar riktning. Bostadspolitiken måste möta de utmaningar som tar sig uttryck i bl.a. bostadsbrist, boendesegregation och otillräckliga insatser för att förnya bostadsbeståndet. Den nuvarande regeringen har visat att man inte har förmåga att vidta nödvändiga åtgärder på dessa områden. Vi anser att det behövs ett nytt bostadspolitiskt mål som ger uttryck för ett samhällsansvar och tydliga sociala ambitioner. Ett sådant mål klargör den politiska viljeinriktningen och har en viktig funktion för att precisera behovet av insatser och valet av politiska verktyg. Ett tydligt mål bidrar även till att de politiska ambitionerna vinner större genomslag då det uppmuntrar och vägleder övriga samhällsaktörer att vidta åtgärder i samma riktning. Mot denna bakgrund anser vi att bör ställa sig bakom ett bostadspolitiskt mål med följande formulering. Alla ska ges förutsättningar att leva i goda bostäder till rimliga kostnader och i en stimulerande och trygg miljö inom långsiktigt hållbara ramar. Boende- och bebyggelsemiljön ska utgå från människors efterfrågan och behov och bidra till jämlika förhållanden och särskilt främja en god uppväxt för barn och ungdomar. Vid planering, byggande och förvaltning ska en ekologiskt, ekonomiskt och socialt hållbar utveckling vara grund för verksamheten. bör vidare upphäva det nuvarande målet för området Samhällsplanering, bostadsmarknad, byggande och lantmäteriverksamhet. Det ovan anförda innebär ett bifall till förslagen i motionerna 2013/14:C431 (V) yrkande 1, 2013/14:C444 (S) yrkande 2 och 2013/14:C448 (S) yrkande 1. Mål för bostadsproduktionen, punkt 4 (S) av (S), (S), (S), (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:C462 av m.fl. (S) och 2013/14:C431 av m.fl. (V) yrkande 2. Bristen på bostäder ökar i stora delar av landet. I storstads- och tillväxtregionerna är bostadsbristen nu ett hot mot landets tillväxt. Det står helt klart att det krävs en påtagligt ökad bostadsproduktion om utvecklingen ska kunna vändas. I många kommuner ställs det upp mål för bostadsproduktionen som en redovisning av den politiska ambitionen och som en signal till marknaden. Under den senaste socialdemokratiska regeringsperioden ställde regeringen även upp en nationell målsättning om att det skulle byggas 120 000 bostäder –2006. Denna målsättning nåddes också med god marginal till följd av aktiva statliga insatser för att stimulera en nödvändig bostadsproduktion. Vi anser att även den nuvarande regeringen tydligt bör redovisa vilken produktionsnivå som är rimlig att eftersträva på kort och medellång sikt. En sådan målsättning behöver inte fastställas genom ett riksdagsbeslut men kan fungera som ett instrument för uppföljning när de politiska ambitionerna ska ställas mot de åtgärder som har vidtagits och det faktiska utfallet. Regeringen bör även medverka till att det ställs upp regionala mål för bostadsproduktionen i de delar av landet där flera kommuner utgör en integrerad bostadsmarknad. Detta är särskilt angeläget i bl.a. där flera kommuner varken tar ansvar för de egna kommuninvånarnas bostadsbehov eller för regionens bostadsförsörjning. Vad vi nu anfört bör som sin mening tillkännage för regeringen. Det innebär ett bifall till motion 2013/14:C462 (S). Även motion 2013/14:C431 (V) yrkande 2 kan i viss mån anses vara tillgodosedd med det anförda. Mål för bostadsproduktionen, punkt 4 (V) av Amineh Kakabaveh (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:C431 av m.fl. (V) yrkande 2 och 2013/14:C462 av m.fl. (S). Ett av de mest akuta problemen på bostadsmarknaden är den tilltagande bostadsbristen. har bostadsbyggandet legat på en klart otillräcklig nivå sedan den borgerliga regeringen tillträdde 2006. Regeringen har helt överlåtit ansvaret för bostadsproduktionen till marknaden i då det skulle krävas ett tydligt politiskt ansvarstagande och beslut om lämpliga stimulansåtgärder. Det är nu helt nödvändigt att möta bostadsbristen med åtgärder som leder till ett ökat bostadsbyggande. För att klargöra den politiska ambitionen att få till stånd en kraftigt ökad nyproduktion av bostäder bör det sättas upp ett mål för bostadsbyggandet. föreslår ett mål som innebär att det ska byggas 40 000 bostäder , varav en majoritet bör vara hyresrätter. För att detta mål ska kunna uppnås krävs en aktiv bostadspolitik och olika insatser från såväl statens som kommunernas sida. Jag föreslår således att genom ett tillkännagivande ställer sig bakom ett mål om 40 000 nya bostäder . Det innebär ett bifall till partimotion 2013/14:C431 yrkande 2. Det innebär att även motion 2013/14:C462 (S) kan anses bli tillgodosedd. Bostadspolitikens inriktning, punkt 5 (S) av (S), (S), (S), (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2013/14:C272 av och (båda S), 2013/14:C315 av och (båda S), 2013/14:C317 av och (båda S), 2013/14:C325 av m.fl. (S), 2013/14:C356 av m.fl. (S), 2013/14:C357 av m.fl. (S), 2013/14:C363 av m.fl. (S), 2013/14:C448 av m.fl. (S) yrkande 13, 2013/14:C454 av m.fl. (S), 2013/14:C459 av m.fl. (S), 2013/14:C467 av m.fl. (S) yrkande 1 och 2013/14:N414 av m.fl. (S) yrkande 4 och 2013/14:C217 av (FP), 2013/14:C219 av m.fl. (MP) yrkande 1, 2013/14:C326 av m.fl. (S), 2013/14:C332 av (M), 2013/14:C352 av och (båda M), 2013/14:C419 av m.fl. (MP) yrkande 4, 2013/14:C431 av m.fl. (V) yrkande 35 och 2013/14:So241 av m.fl. (MP) yrkande 2. De motioner som utskottet har valt att behandla under rubriken tar upp en rad problem som präglar den svenska bostadsmarknaden. Det gäller inte minst följderna av en tilltagande generell bostadsbrist, men även de särskilda problem som drabbar olika grupper på bostadsmarknaden. Det gäller också problem med ensidiga bostadsområden och en tilltagande boendesegregation, en ökad otrygghet i boendet och ökade boendekostnader. Gemensamt för flertalet av motionerna är att de utmynnar i slutsatsen att det behövs en omläggning av bostadspolitikens inriktning om problemen ska kunna få sin lösning. Regeringen har inte alls förmått möta de ökande problemen på bostadsmarknaden med åtgärder. De få förslag som lett fram till beslut har antingen haft fel inriktning eller i efterhand visat sig vara verkningslösa. I övrigt har regeringens bostadspolitik i huvudsak varit inriktad på att utreda – och att sedan utreda på nytt. Vår slutsats är därför att det inte bara behövs en statlig bostadspolitik med en ny inriktning utan att det också behövs en aktiv bostadspolitik som vågar ta steget från utredande till handling. Bostadsbristen riskerar att hämma tillväxten i landet, minska rörligheten och försvåra matchningen på arbetsmarknaden. Den hindrar unga att flytta till sin studieort eller skaffa sin första egna bostad. Den hindrar äldre att hitta en bostadslösning som passar de förändrade behoven.