bet · H101UU2 · 2013-12-04 00:00:00 — Det är inte heller särskilt långsiktigt, särskilt inte när vi har skapat ett förtroende i norr bland de lokala makthavarna.Hur resonerar ministern? När det gäller var man ska vara och var biståndet kan göra störst nytta: Världen förändras. Jag tror att få av oss kunde förutse den arabiska våren och vad som hände till exempel i . Det är fruktansvärda situationer som gör att även de människor som har flytt landet och befinner sig i närområdet - det är drygt två miljoner personer - kommer att behöva omfattande insatser i det landet för att över huvud taget kunna återvända. Det är en situation som har uppstått som vi inte kunde räkna med eller förutse.Därför tror jag att vi måste vara flexibla och se vad vi kanske måste prioritera ned för att kunna prioritera upp andra viktiga delar av världen. Sedan håller jag med om att det är viktigt med samordning i givarsamhället så att alla inte är på samma ställe. Jag tyckte att den humanitära katastrofen på var ett bra exempel. Där gjorde man en bra samordning, så att inte alla länder var där och mer eller mindre slog ut varandra. Det är en oerhört viktig fråga. kommer att vara ett av största biståndsländer. Fokus kommer att vara på kvinnor, flickor, skolgång och hälsobistånd. Jag följer noga frågan var vi ska vara och hur vi ska arbeta. Vi kommer också att ta fram en ny strategi. Men det är ett viktigt och mycket svårt samarbetsland. Det vill jag understryka. Det är ett av världens mest korrupta länder och ett av de farligaste länderna i världen. Men att lämna skulle verkligen vara att svika de flickor och kvinnor som har en fruktansvärd situation där just . Jag vill börja med att tacka biståndsminister för att hon deltar i debatten och hälsa henne välkommen till sin första biståndsdebatt här.Jag vill fråga biståndsministern hur regeringen kan motivera en prioritering, som jag ser det, i budgeten som innebär att man sänder ut budskapet att för de människor som på olika sätt, ibland via olagliga flyktingsmugglare, kanske riskerar livet på vägen för att ta sig hit har man möjlighet att satsa stora resurser, nämligen 4 miljarder bara genom avräkningar i biståndet. Men för de mest utsatta människorna som är kvar i närområdet kan man bidra med bara runt en halv miljard till flyktingorganet som bistår runt 43 miljoner människor som är på flykt runt om i världen och som finns på plats i krisområdets närhet. Jag vet att regeringen också har bidragit med extra resurser till i närområdet, vilket jag tycker är mycket positivt. Men frågan kvarstår ändå varför man kan satsa så mycket mer resurser på flyktingmottagning i jämfört med hjälp på plats där det handlar om akuta humanitära behov, där det kan handla om liv och där man kan hjälpa så många fler människor för samma summa pengar. Varför är de fattigaste och mest utsatta människorna mindre viktiga och prioriteras lägre i denna prioritering i biståndsbudgeten? Det finns inga människor som prioriteras högre eller lägre. Det tycker jag är grundläggande. Jag är övertygad om att vi måste göra både och. Det är också det som regeringen gör. Vi satsar stora resurser på FN:s multilaterala organisationer för att hjälpa människor i närområdet. Jag hade själv möjlighet att besöka och ett av världens största flyktingläger, Zaatari, för bara någon vecka sedan och kunde se det arbete som gjordes. Det som slog mig var att människor visserligen överlever i närområdet men att det är något av ett helvete på jorden. Jag skulle önska att fler länder i kunde ha samma generösa inställning som har, det vill säga att vi hjälper människor på plats men att vi också hjälper dem som har flytt till . Vi har också en relativt sett stor kvot flyktingar som vi tar in till . Det är och som utmärker sig. När man ser hur människor har det i flyktingläger i närområdet blir man bestört. Jag blev bestört och illa berörd och hade svårt att sova efter att ha varit i detta flyktingläger en halv dag. Jag kunde åka därifrån i en varm och skön bil. Barnen där går omkring i foppatofflor eller flip flop-skor, och det är isande kallt. har det till och med kommit snö i vissa delar av området. Det är klart att vi ska göra vad vi kan både här och där, men vi ska framför allt vara humanister och vara generösa. Vi vet att de människor som faktiskt klarar sig hit till inte kommer hit för nöjes skull, så att säga. De har haft ett helvete bakom sig. De har också haft stora utmaningar och har med sig många trauman när de kommer till . Vi måste därför finnas både där och här. Jag tackar för svaret. När biståndsministern har varit där och sett vilka stora behov som finns och man vill göra både och, varför kan man då inte höja de kontinuerliga bidrag som UNHCR har så stort behov av? Varför har regeringen samma konstanta bidrag till UNHCR år utan att det sker någon höjning? Det är mycket bra att man gör punktinsatser när det uppstår en kris, men varför höjer man inte det årliga bidraget till UNHCR och till organisationer i det civila samhället för humanitära insatser om man vill göra både och?Jag tycker också att vi ska göra en insats när det gäller kvotflyktingar som kommer till . Men även om många fler länder i skulle ta emot fler flyktingar kan vi aldrig komma ifrån det faktum att majoriteten inte har möjlighet att fly. Majoriteten är kvar under de miserabla förhållanden som har beskrivit. Därför måste vi öka insatserna där avsevärt. Jag skulle även vilja ställa en fråga om bistånd till vatten och sanitet, vilket också är livsavgörande bistånd. Jag ser det som positivt att biståndsministern lyfter fram att man vill öka dessa insatser något. Men som jag förstår det vill man ge lite bidrag utifrån en kaka på 500 miljoner som man ska dela ut på olika områden och någon ökning på 150 miljoner. Detta är inte särskilt mycket om man tänker på vilka enorma behov det finns och om man ser till den totala biståndsramen på . Jag undrar varför regeringen inte skulle kunna prioritera detta ännu mer. Om man tycker att detta är viktigt, varför ökar man det inte ännu mer? vill satsa 2,3 miljarder av det totala biståndet som går via Sida på detta. Frågan om vatten och sanitet är viktig i det svenska biståndet. Jag ska uppehålla mig lite grann kring det flyktingbistånd som vi ger. Vi är en av de största givarna till UNHCR. Ett problem som finns i grannländer är att deras belastning börjar bli så stor. Vi talar om att det kommer 50 000 flyktingar till . Till , som har en befolkning på fyra miljoner, har det kommit omkring 800 000 flyktingar. I är det över en halv miljon flyktingar. Det är små länder som inte har så goda förutsättningar att ta emot så många fler. är det viktigt att förhållandena för de flyktingar som finns blir drägliga så att de kan överleva. Men det krävs oerhört stora insatser för att få grannländerna att fortsätta vara generösa. Där tror jag att givarsamhället har en viktig roll att fylla genom att hjälpa och stötta dem så att det finns sjukvård, utbildning och så vidare till alla i landet.Sedan behöver vi få fler givare. Det är en stor givarkonferens i som handlar om . Att få in arabländerna och andra typer av biståndsgivare är mycket viktigt. Jag ser med oro på att även om det blir fred och en bra lösning i , vilket kan ta tid, kommer det att dröja ofantligt innan detta samhälle är uppbyggt igen. Och det kommer att ta många fler år innan människor kan, vill och vågar återvända. Det är en mycket komplicerad situation. Vi kan inte göra allt. Vi kan göra mycket, och gör det, och vi försöker göra det på bästa sätt. har varit biståndsminister i lite drygt . Efter att ha hört hennes inledningsanförande kan jag konstatera att det inte har skett någon större förändring av regeringens biståndspolitik. fortsätter att förvalta den av den tidigare biståndsministern inslagna vägen. Jag har tre frågor till biståndsministern i denna debatt.Hur tänkte ni i regeringen när ni antog förslaget till biståndsmål, när ni lade till förtryck men tog bort fattiga människors egna förutsättningar för att förbättra sina levnadsvillkor? Hur tänkte ni när ni gjorde fattiga människor till passiva mottagare av välgörenhet i stället för aktiva aktörer i att förbättra sina egna levnadsvillkor? Det är min första fråga till dig, . Min andra fråga är: Tänker du som biståndsminister försöka förändra regeringens passiva förhållningssätt när det gäller skatteflykt från utvecklingsländer? Synsättet att det ändå inte finns skattemyndigheter i fattiga länder som kan ta hand om denna information duger inte. Vi måste jobba på flera fronter , och vi ska självklart stödja uppbyggnaden och utbyggnaden av skattemyndigheter i utvecklingsländer på samma sätt som vi ska stödja förbättrade regler för utökat informationsutbyte.Avslutningsvis, herr talman: tar själv upp att biståndsplattformen kommer att komma till i form av en skrivelse - om den nu kommer. Varför har ni valt att hantera biståndsplattformen på det sättet? Ni involverar inte andra och ställer inför fullbordat faktum - om det nu blir klart den här gången. Jag ska börja med frågan som rör målet. Jag är glad att vi har ett enigt utskott när det gäller målformuleringen. Jag tror att det är viktigt att titta på vad som stod i det förslag regeringen lade fram i budgetpropositionen. Regeringens förslag löd: förbättrade levnadsvillkor för människor som lever i fattigdom och förtryck. Varför föreslogs detta? Det har tagits ifrån den formulering den parlamentariska utredningen har gjort och varit överens om och som ligger till grund för PGU:n. Det var alltså regeringens förslag: förbättrade levnadsvillkor för människor som lever i fattigdom och förtryck.Den förändring utskottet nu har gjort, som jag också ställer mig bakom, lyder: att skapa förutsättningar för förbättrade levnadsvillkor för människor som lever i fattigdom och förtryck. Det är alltså några ord som har lagts till. Det är väl bra att man kommer överens om detta mål. Det kan alltid vara så att man kan ha en bättre dialog, men i sak tycker jag inte att det ändrar det som står i förslagen och det som rör finansieringen av biståndet. Jag tror att vi är ganska överens om vad vi menar, nämligen att vi ska försöka bistå människor som lever i fattigdom och förtryck. Jag håller med om att vi inte ska ha några passiva mottagare av någon sorts välgörenhet. Det allra viktigaste handlar egentligen om jobb. Det är det fattiga människor allra mest vill ha; man vill ha ett arbete att kunna försörja sig på. Man vill inte ha några allmosor, utan man vill stå på egna ben. Jag har alltså ingen annan uppfattning där, men jag tycker att måldiskussionen kanske har fått något för stora proportioner - utan att säga att det blir ett dåligt mål , men det är ingen större skillnad i målformuleringen. Det fanns heller inget samlat mål för utgiftsområdet, och det har regeringen också fått kritik för. Därför föreslog vi det här målet, som man var överens om i den parlamentariska utredningen . Jag tackar biståndsministern för svaret på den första frågan. Jag är också glad att biståndsministern delar utskottets uppfattning att det är ett bättre sätt att uttrycka målet på. Det handlar nämligen inte bara om några ord som har lagts till, utan det handlar om ett synsätt på utvecklingsarbete och hur det ska göras möjligt. Det handlar om ett förhållningssätt till de länder och människor vi ska samarbeta med. Därför är de få orden så viktiga.Sedan fanns ett annat problem med hur regeringen hade formulerat förslaget till nytt mål, och det gällde att man skriver "fattiga och förtryckta" men inte kan reda ut ordentligt om människor ska vara båda delar eller om det räcker med det ena. När regeringsföreträdare fick frågor om det kunde de inte reda ut det på ett klart och tydligt sätt. har vi försökt reda ut det i utskottets betänkandetext, för att göra de definitionerna. Det har i alla fall förbättrat situationen, men som jag sade i mitt inledningsanförande: Jag gör inget anspråk på att det här är en perfekt eller över huvud taget slutgiltig formulering av målet för svensk biståndspolitik. Jag tror att det krävs ett betydligt mer omfattande arbete än det regeringen har gjort i en väldigt liten krets, uppenbart, och det arbete 17 personer i utrikesutskottet har gjort under några möten . Det krävs ett betydligt större omtag vad gäller svensk biståndspolitik.Sedan ser jag fram emot svar på mina två övriga frågor. Jag förstår att tiden är begränsad även för biståndsministern. Det finns även i strategier och policyer som styr biståndet och som är väldigt tydliga och specificerade, skulle jag vilja säga. Det är alltså inte rubriken som är det enda målet.Jag tycker att det är viktigt att lyfta fram att det är resultatet som räknas, alltså vad man faktiskt åstadkommer för fattiga och förtryckta människor - eller fattiga eller förtryckta människor. Det är bra att vi är överens om den frågan.När det gäller frågan om biståndsplattformen eller biståndsramverket vill jag återigen vara tydlig: Det kanske har varit för stora förväntningar, men det är ingen ny politik. Det är en kodifiering av redan befintlig politik, av praxis att göra den tydligare. Det finns inget vakuum i styrningen, för det finns policyer och strategier som gäller. Däremot är det för många - det är lite rörigt - och det är därför vi ska försöka samla ihop det i det biståndspolitiska ramverket. Det är alltså ingen som kommer att göra saltomortaler och säga att det är överraskande, utan det kommer att tugga på ungefär som vi har jobbat. Det blev dock förhoppningsvis tydligare. Det är alltså ett indirekt styrdokument. Jag hoppas att det ska bli klart så att vi kan komma med skrivelsen till riksdagen.När det gäller den tredje frågan, om skatteflykt, vill jag säga att jag inte heller gillar skatteflykt eller kapitalflykt. Det är förstås viktigt att stödja de länderna och trycka på. Det är en fråga som ytterst ligger inom ram, men inom PGU:n är hela regeringen ansvarig för frågorna. Det är viktigt att länder får bra myndigheter och institutioner och att vi hjälper till med arbetet att bygga upp dem, samt att multinationella företag också tar sitt ansvar och har ett hållbart företagande såväl socialt och ekonomiskt som klimat- och miljömässigt. Jag har alltså ingen annan uppfattning, och vi driver på frågan också i och i andra sammanhang. Kan man i grunden ha en egen skattedebitering som fungerar är det väldigt mycket mer än att bara vara beroende av bistånd. Skatter är alltid viktigare, både här och där. Jag vill välkomna biståndsminister till sin första debatt med utrikesutskottet, i alla fall i den här rollen.Ibland säger man i filmens värld: You had me at hello. Tyvärr måste jag nog säga att biståndsministern när jag lyssnade på hennes inlägg förlorade mig redan då hon inledde sitt anförande med att tala om den generösa svenska biståndspolitiken. Nej, biståndsminister - svenskt bistånd handlar inte om att vara generös. Det handlar om att vi har ett globalt gemensamt ansvar för de stora utvecklingsutmaningar vi står inför, inte minst därför att vi tillhör ett land som har bidragit till de klimatförändringar som slår hårt mot de fattiga och genom att svenska företag har bidragit till den kapitalflykt som har hållit nere många länder i fattigdom.Det var dock inte därför jag begärde replik. Vi från utskottet besökte Sida . Där berättade man om sitt arbete och tog bland annat upp de insatser man gör i , där vi i gör många bra projekt. Det gäller inte minst det arbete man gör med att stödja landets hbtq-rörelse, vilket jag skulle vilja framhålla. Men man beskrev också sitt arbete med att ge krediter till det privata näringslivet i - hur man hade gått in och stöttat läkare som ville skapa privata mottagningar. Jag är helt övertygad om att de projekt driver i när det gäller att stödja läkare uppskattas av de enskilda läkarna och de patienter som har möjlighet att gå till mottagningarna, men jag kunde inte låta bli att fråga på vilket sätt man når de fattigaste i genom det här projektet. Svaret från Sida var: Det gör man inte. Det här är inte projekt som riktar sig till de fattigaste. Det är tyvärr inte ett isolerat fall, och det handlar inte heller om Sida eller om enskilda tjänstemän. Tyvärr vet vi att Sida har fått tydliga direktiv från regeringen om att nedprioritera frågor om fattigdomsbekämpning. I det senaste regleringsbrevet nämner man fattigdom en enda gång på 19 sidor. Varför har den borgerliga regeringen så tydligt valt att nedprioritera just fattigdomsbekämpning inom sin biståndspolitik? Jag har en liten kommentar: Man kan ha olika ord för det - "ett globalt gemensamt ansvar" eller "generöst" - men icke förty är det såvitt jag vet , och som har av bruttonationalinkomsten i utvecklingsbistånd. Det är ändå någonting. Om man inte ska vara stolt eller glad eller så kan man ändå säga att det är väldigt bra. Jag skulle önska att kollegerna i EU-kretsen, som jag träffade på FAC , kunde uppnå det rekommenderade golvet på . , som är ett rikt och stort land, tror att de kanske kan lyckas med det. Det pågår diskussioner, bland annat med , om att omdefiniera ODA-begreppet för att kunna täcka in mycket mer. Det är någonting jag och den är emot, vilket vi också uttryckte på FAC. Vi anser inte att den diskussionen ska föras i ministerrådet, utan det är en fråga för OECD-Dac.Jag tycker att vi ska vara stolta och att det svenska folket ska vara stolta över att vi faktiskt är generösa som människor. Det visar vi också i vår privatekonomi när vi hjälper människor som har det svårt.Jag delar inte uppfattningen och har aldrig hört talas om att regeringen skulle nedprioritera fattigdomsbekämpningen. Ända sedan jag fick den här portföljen och ansvaret har det varit en fråga i princip att vi bidrar till att göra skillnad i fattiga och förtryckta människors liv. Vi ska vara på de ställen där det är som allra svårast. Vi ska vara där det är som farligast och där det är som värst, om jag får uttrycka mig på det sättet. Det är alltså ett påstående som jag inte känner igen över huvud taget.Sedan ska vi också göra andra saker. Vi ska hjälpa demokratikämpar. Vi ska jobba med det humanitära. Vi ska kunna göra många olika saker, men fattigdomsbekämpning är, som målet säger, den mest prioriterade frågan. Vi ska stötta fattiga och förtryckta människor och försöka bidra med vår del till millenniemålen, inte minst de nya post-2015-målen. Jag är stolt över mycket i svensk biståndspolitik. Jag är också stolt över att det finns en så stark biståndsvilja i Sverige.Många människor i vårt land väljer att engagera sig i frågor som rör bistånd. Inte minst har vi sett hur många människor som har engagerat sig i Musikhjälpens arbete. Men det handlar om att många människor i vårt land förenas av just solidaritet, att man ser sitt gemensamma ansvar för världens utmaningar. Det handlar inte om generositet. När vi talar om generositet talar vi i stället om välgörenhet, att man visar sin goda vilja mot någon man tycker synd om. Det är något i grunden annat.Låt oss då tala om nedprioriteringen av fattigdomsbekämpningen i den borgerliga regeringens biståndspolitik. Jag trodde i alla fall att regleringsbrevet till Sida, den myndighet som har ansvar för av det svenska biståndet, utgick från regeringens prioriteringar, att där lyfter man fram det man tycker är viktigt. Väljer man att på 19 sidor nämna fattigdom endast en enda gång är det svårt att tolka det som någonting annat än en nedprioritering, i synnerhet om man tittar på tidigare regleringsbrev till Sida. Gå tillbaka till den senaste socialdemokratiska regeringen som styrde med stöd av och ! Där kan vi se hur man tydligt lyfte fram fattigdomsbekämpning och de fattigas perspektiv på utveckling i sina regleringsbrev. Det har den borgerliga regeringen slutat att göra. Man kan tro att det bara är semantik även detta, men jag tolkar i alla fall regeringens regleringsbrev som just en prioritering. Och det får också konsekvenser.Som jag sade i mitt anförande har Indevelop gjort en studie av Sidas verksamhet där man konstaterar att av Sidas insatser över huvud taget inte når fattiga människor. Tycker biståndsministern att det är okej att av Sidas verksamhet inte når de fattigaste människorna? När det gäller myndighetsstyrningen styr regeringen myndigheten på flera olika sätt. Ett sätt är det som vi debatterar , nämligen budgetpropositionen. Där är det tydligt övergripande målet för hela verksamheten, och som kommer att klubbas , att skapa förutsättningar för förbättrade levnadsvillkor för människor som lever i fattigdom och förtryck. Det är utskottet överens om, och förhoppningsvis kommer det också att bli beslut . Det är det övergripande målet i budgetpropositionen.Vi styr också Sida genom instruktion, genom dialog och genom regleringsbrev. Det är inte hur ett ord upprepas, om det står i versaler eller i fetskrift som är det viktiga, utan det är innehållet, sakfrågorna.Sedan är det olika strategier för olika länder. I till exempel eller andra länder kan det vara flickors skolgång, mödrahälsovård, hbtq-frågor eller SRHR-frågor som vi trycker på, lite beroende på vad som bedöms som lämpligast i respektive land.Jag tror inte att man ska övertolka att ett ord inte nämns på flera ställen. Jag vill vara tydlig med att det allra viktigaste är målhierarkin, och vi har försökt göra målhierarkin lite tydligare. Där är det fattiga och/eller förtryckta människor som ska vara målet. Vi ska bidra till att skapa förutsättningar att förbättra för just dem i största möjliga mån. står vi här återigen och debatterar det svenska biståndet, och det är bra. Det gör vi , och det är för egen del den åttonde gången på samma tema. Det är också bra att vi får möjligheten att ha kontinuitet i den här debatten.Vårt utvecklingsbistånd syftar till att bekämpa, som vi har hört diskuteras, just fattigdom, såväl fattigdom på pengar som på frihet. Ekonomisk tillväxt, ökat välstånd, stärkt demokrati, skydd för mänskliga rättigheter och långsiktig hållbarhet ska genomsyra den svenska biståndspolitiken. Vår politik är tydligt värderingsburen. Sedan Alliansen tillträdde har stora förändringar skett inom biståndet. Det svenska biståndet har reformerats för att skifta fokus lite mer från en utbetalningspolitik till att bli en tydlig utvecklingspolitik som levererar konkreta resultat och skapar bättre förutsättningar för fattiga människor. Vårt budskap är tydligt: Biståndet ska användas där det gör störst nytta, och vi ska kontinuerligt utvärdera resultaten av våra insatser. I takt med globaliseringen har samhället förändrats. Tack vare handel, teknikutveckling och ökad kommunikation har framför allt låginkomstländer haft en positiv utveckling. Vi kan även se en generell inkomstökning på global nivå. Men som sagt finns det också utmaningar som bristen på demokrati och mänskliga rättigheter, miljö- och klimatförändringar, kvinnors och barns utsatthet samt extrem fattigdom i stora delar av världen. Förändrade samhällen ställer krav på en modern biståndspolitik. Vi måste ha ett bistånd som möter dagens globala utmaningar. Regeringen har fokuserat biståndet avseende tematiska prioriteringar på landfokusering och resultatstyrning. I stora delar har det skett i bred samsyn med Socialdemokraterna.Inom ramen för de tematiska prioriteringarna har vi inriktat oss på demokratiutveckling och mänskliga rättigheter. Här måste vi stödja de krafter som inriktar sig på att stärka demokratin och yttrandefriheten. Det är en förutsättning både för en god samhällsutveckling och för att bekämpa fattigdom. Det handlar om att bygga upp fungerande samhällsinstitutioner och komma till rätta med korruption eller att stöda uppbyggande av demokratiska politiska partier.Inom vårt andra prioriterade område, miljö och klimat, har vi lagt stora resurser för att skapa en hållbar och miljömässig utveckling. Här finns god potential för samarbete mellan svenska myndigheter, näringsliv och organisationer. För att utvecklingsländer ska kunna möta de stora klimatförändringar som vi står inför måste vi stärka möjligheterna för utvecklingsländerna att handla förnybar energi.