bet · H001KU20 · 2013-06-11 00:00:00 — De skall också tillhandahålla sådana finansiella resurser, inklusive teknologiöverföring, som parter från utvecklingsländer behöver för att bestrida de överenskomna totala tillkommande kostnaderna för genomförande av åtgärder som omfattas av punkt 1 i denna artikel och som har överenskommits mellan en part som är ett utvecklingsland och den internationella enhet eller de internationella enheter som åsyftas i artikel 11, i överensstämmelse med den artikeln. Vid genomförandet av dessa åtaganden skall hänsyn tas till behovet av tillräcklighet och förutsebarhet i medelsflödet samt vikten av lämplig bördefördelning mellan parterna från industriländer. I proposition 1992/93:179 om åtgärder mot klimatpåverkan m.m. föreslog regeringen att skulle godkänna ramkonventionen. Klimatkonventionen behandlades i betänkande /93:JoU19. Utskottet föreslog att skulle godkänna konventionen, vilket även skedde (rskr. 1992/93:361). I propositionen (avsnitt 4.2) redogörs för konventionens huvudsakliga innehåll. om klimatförändring lägger grunden för fortsatt internationellt samarbete på klimatområdet. Parterna förpliktar sig att uppnå vissa generellt formulerade mål, nämligen att minska utsläppen av växthusgaser, att öka upptagen av sådana gaser i sänkor och att underlätta ekosystemens successiva anpassning till klimatförändring. Konventionen är uppbyggd på ett processorienterat sätt med bestämmelser om kontinuerlig uppföljning i form av rapportering från parterna och granskning av nationella program och planer. Detta gör det också möjligt för parterna att gå vidare inom konventionens ram genom att ytterligare förstärka och kvantifiera sina åtaganden i ljuset av nya mätdata och vetenskapliga forskningsrön om klimatutvecklingen och sambanden mellan klimatförändring och växthusgaser. En viktig faktor i det fortsatta internationella arbetet med klimatfrågorna är att industriländerna enligt konventionen har åtagit sig att finansiera de extrakostnader som uppstår för utvecklingsländerna på grund av de åtaganden som skall genomföras inom konventionens ram. Industriländerna har därmed accepterat att bekosta de åtgärder man förväntar sig från utvecklingsländerna för att bemöta den globala klimatförändringen. De exakta kostnaderna för dessa åtgärder, och sättet att beräkna kostnader, fastställs inte i konventionen utan det uppdras åt partskonferensen att fatta erforderliga beslut. Kostnader för projekt och liknande insatser i utvecklingsländer avses, åtminstone , finansieras via den globala miljöfonden (GEF). Kostnader för utvecklingsländernas nationella planer och rapportering till partskonferensen avses finansieras med andra medel från industriländerna. Under bildades en inofficiell förhandlingsgrupp. Gruppen, som agerade vid sidan om den formella förhandlingen, hade inte något officiellt förhandlingsmandat under vare sig Kyoto- eller konventionsspåret. Syftet var att komma fram till en politisk ambition med vida ramar inför framtida förhandlingar, alltså inte ett juridiskt bindande dokument men däremot ett politiskt bindande avtal för att mötet skulle kunna leverera något resultat. Ett trettiotal nyckelländer bjöds in för att förhandla vad som skulle komma att kallas Köpenhamnsackordet. Köpenhamnsackordet satte bl.a. upp ett mål för att hålla den globala temperaturökningen under två grader, med möjlighet till revision om den femte rapporten från FN:s klimatpanel (Intergovernmental Panel on Climate Change, IPCC), med slutdatum , levererar nya fakta som pekar på behovet av ett ambitiösare mål. Dessutom innehöll Köpenhamnsackordet löften om kortsiktiga finansiella bidrag på liksom en ambition att generera 100 miljarder US- dollar . Köpenhamnsackordet accepterades dock aldrig i plenum. Den del i Köpenhamnsackordet (FCCC/CP/2009/11/Add.1) som rör finansiering är formulerad på följande sätt: Scaled up, new and additional, predictable and adequate funding as well as improved access shall be provided to developing countries, in accordance with the relevant provisions of the Convention, to enable and support enhanced action on mitigation, including substantial finance to reduce emissions from deforestation and degradation (REDD-plus), adaptation, technology development and transfer and capacity-building, for enhanced implementation of the Convention. The collective commitment by developed countries is to provide new and additional resources, including forestry and investments through international institutions, approaching billion for the period 2010 2012 with balanced allocation between adaptation and mitigation. Funding for adaptation will be prioritized for the most vulnerable developing countries, such as the least developed countries, small developing States and . In the context of meaningful mitigation actions and transparency on implementation, developed countries commit to a goal of mobilizing jointly billion dollars a year by 2020 to address the needs of developing countries. This funding will come from a wide variety of sources, public and private, bilateral and multilateral, including alternative sources of finance. New multilateral funding for adaptation will be delivered through effective and efficient fund arrangements, with a governance structure providing for equal representation of developed and developing countries. A significant portion of such funding should flow through the . I Köpenhamnsackordet används således samma begrepp, new and additional resources, som i klimatkonventionen. Efter mötet skickade klimatkonventionen sekretariat ett meddelande, daterat , till de länder som deltog i mötet. I detta dokument slås Köpenhamnsackordets juridiska status fast. Av meddelandet framgår att Köpenhamnsackordet varken antogs eller godkändes av konferensen och därför inte är en legalt bindande överenskommelse inom UNFCCC-processen. I budgetpropositionen utgiftsområde 7, Internationellt bistånd, anges att biståndsramens storlek bestäms utifrån den procentsats, andel av bruttonationalinkomsten, som beslutar om varje enskilt år. Vid beräkningen av biståndsramen används den vid budgeteringstillfället senast tillgängliga BNI-prognosen. I propositionen föreslog regeringen att biståndsramen ska uppgå till , vilket motsvarar av beräknad bruttonationalinkomst. En ny anslagspoststruktur infördes i budgetpropositionen för medel som disponeras av Sida. En av dessa anslagsposter benämns Globala insatser för miljö- och klimatmässigt hållbar utveckling. samlar insatser som tidigare styrts av fler olika strategier, framför allt regeringens strategi för globala ämnesstrategiska utvecklingsinsatser och strategin för finansiering av utvecklingslån och garantier avseende miljöåtgärder. Enligt regeringen innefattar den nya anslagsposten bl.a. stöd till klimatinsatser och insatser för en miljömässigt hållbar utveckling. Regeringen uppgav i budgetpropositionen att den avser att besluta om en samlad strategi för anslagsposten i vilken specifika målsättningar kommer att formuleras. Regeringen har vidare i budgetpropositionen, utgiftsområde 20, Allmän miljö- och naturvård, under rubriken och klimatfinansiering anfört följande: Klimatförändringarna har en direkt koppling till utvecklingen i utvecklingsländerna, särskilt i de minst utvecklade länderna och för de mest sårbara befolkningsgrupperna där de försvårar fattigdomsbekämpning. Behovet av anpassning till pågående och kommande klimatförändringar är stort. Ekonomisk tillväxt, miljö- och klimatpåverkan, klimatförändringarnas effekter och sammanhängande risker ska bedömas och integreras i analys, planering, strategier, genomförande och uppföljning i utvecklingssamarbetet med enskilda länder, regioner och i multilaterala organisationer. Regeringens klimatsatsning i biståndet fortsätter 2013. Målet är främst att på det mest effektiva sättet bidra till de fattigaste ländernas anpassning till ett förändrat klimat och till en miljömässigt hållbar utveckling. Det är även angeläget att stödja insatser som leder till begränsade utsläpp av växthusgaser. Insatser för att stödja anpassning till klimatförändringarna kan innebära åtgärder som syftar till att minska människors sårbarhet, exempelvis investeringar i hälsa, sanitet, fungerande ekosystem, mark och uthålligt jordbruk och tillgång till vatten, liksom projekt som är direkt relaterade till klimat, exempelvis väderprognoser och byggande av . Många fattiga drabbas särskilt av klimatförändringar och är den kontinent i världen som förmodas drabbas hårdast av klimatförändringarna. Klimatsatsningen prioriterar därför kanaler som tydligt gynnar de allra fattigaste samt värst drabbade länder, exempelvis fattiga länder i . Under svenskt ordförandeskap i EU drev framgångsrikt på för att få fram ett ökat stöd till utvecklingsländerna. Enligt beslut på FN:s klimatmöten har höginkomstländerna ett åtagande om en målsättning att mobilisera via olika finansieringskällor, privata, offentliga och innovativa, mobilisera årli- gen per 2020 till åtgärder för begränsning av klimatutsläpp och anpassning till klimatförändringar i utvecklingsländer. För detta skapades den Gröna Fonden. Det finns förväntningar på industriländerna att när fonden blir operativ ska de bidra substantiellt till denna. ska vara pådrivande i ansträngningarna för att utveckla trovärdiga nya former och källor för finansiering utöver från offentliga medel, som ett led i en internationell process. Utskottsbehandling av frågor gällande klimatbistånd har i betänkande 2012/13:UU2 utgiftsområde 7, Internationellt bistånd, uttalat bl.a. följande i frågan om klimatinsatser: I flera motioner läggs förslag fram om klimatinsatser. Det gäller bl.a. klimatsäkring av biståndet, tekniköverföring och ytterligare (additionella) medel för klimatinsatser. Utskottet anser i likhet med regeringen att ekonomisk tillväxt, miljö och klimatpåverkan, klimatförändringarnas effekter och sammanhängande risker ska bedömas och integreras i analys, planering, strategier, genomförande och uppföljning i utvecklingssamarbetet med enskilda länder och regioner och i multilaterala organisationer. Mot denna bakgrund välkomnar utskottet att klimatsatsningen i biståndet fortsätter . klimatbistånd bidrar till utvecklingsländernas möjligheter att anpassa sig till klimatförändringarna och till att bygga upp kapacitet för att hantera dessa. Målet är främst att på det mest effektiva sättet bidra till de fattigaste ländernas anpassning till ett förändrat klimat och till en miljömässigt hållbar utveckling. Det är även angeläget att stödja insatser som leder till begränsade utsläpp av växthusgaser. Insatser för att stödja anpassning till klimatförändringarna kan innebära åtgärder som syftar till att minska människors sårbarhet, exempelvis investeringar i hälsa, sanitet, fungerande ekosystem, mark och uthålligt jordbruk och tillgång till vatten, liksom projekt som är direkt relaterade till klimat, exempelvis väderprognoser och byggande av . Många fattiga drabbas särskilt av klimatförändringar, och är sannolikt den kontinent i världen som drabbas hårdast av klimatförändringarna. Klimatsatsningen prioriterar därför kanaler som tydligt gynnar de allra fattigaste och de värst drabbade länderna, exempelvis fattiga länder i . Som ordförandeland i EU 2009 verkade aktivt för ambitiösa åtaganden om klimatfinansiering i samband med klimatkonferensen i . I anslutning till förhandlingarna där godkände en snabbstartsfinansiering på sammanlagt . har åtagit sig att bidra med totalt ca (av EU:s totala åtagande) . Förutom bilaterala insatser i enskilda länder har medel till anpassningsåtgärder i de fattigaste länderna kanaliserats via exempelvis , som är knuten till , och Anpassningsfonden (), som är knuten till Kyotoprotokollet. I båda dessa fall är den näst största givaren. Medel har också kanaliserats via klimatfonder och multilaterala utvecklingsbanker som medverkar i finansiering av investeringar i förnybar energi och energieffektivisering. klimatbistånd kommer att fortsätta på en internationellt sett ambitiös nivå. Bland annat kommer ca att kanaliseras via bilaterala och regionala kanaler. kommer att anslå ytterligare för insatser som bidrar till ett långsiktigt anpassningsarbete i de allra fattigaste och värst drabbade länderna, exempelvis i . Det görs exempelvis genom investeringar i fungerande ekosystem, sanitet, uthålligt jordbruk och tillgång till vatten. är engagerat i finansiering av drygt 40 bilaterala energiprojekt i utvecklingsländer genom Kyotoprotokollets Clean Development Mechanism (CDM) och med utgångspunkt från värdlandets egna prioriteringar. Engagemanget bidrar till hållbar utveckling och tekniköverföring. Miljö- och jordbruksutskottet har i betänkande 2011/12:MJU25 under avsnittet Internationell klimatpolitik uttalat följande: När det gäller klimatbistånd har utskottet erfarit att regeringen under det svenska ordförandeskapet i EU drev på för att få fram ett ökat stöd till utvecklingsländerna och att detta arbete fortsätter. Enligt beslut på FN:s klimatmöten ska utvecklingsländerna få ett samlat klimatbistånd på . Av dessa bidrar EU med den största enskilda delen, en tredjedel av den totala summan. ska gå till åtgärder för begränsning och anpassning i utvecklingsländer. Liksom regeringen anser utskottet att det är viktigt att det klimatbistånd som ges är nytt och additionellt samt att ansträngningar görs för att finna nya former av finansiering utöver den offentliga, som ett led i en internationell process. Miljö- och jordbruksutskottet har vidare i sitt yttrande till utrikesutskottet (2012/13:MJU2y) gällande genomförandet av samstämmighetspolitiken för utveckling åter refererat till sitt tidigare uttalande i frågan. När det gäller den fråga som väcks i motion 2012/13:U5 (MP) yrkande 12 om ekonomiskt stöd till klimatarbete i fattiga länder har utskottet tidigare behandlat liknande motionsyrkanden, bl.a. i betänkande 2011/12: MJU25. Utskottet anförde då att en verkningsfull klimatpolitik förutsätter att och andra industriländer tar ledningen och ansvaret för åtgärder, inte enbart inom de egna landgränserna utan också i utvecklingsländer. Marknadsbaserade mekanismer i nuvarande och nya former kommer att vara centrala element i en internationell klimatsamverkan även efter 2012. Utskottet anförde även att regeringen under det svenska ordförandeskapet i EU drev på för att få fram ett ökat stöd till utvecklingsländerna och att detta arbete fortsätter. Enligt beslut på FN:s klimatmöten ska utvecklingsländerna få ett samlat klimatbistånd på . Av dessa bidrar EU med den största enskilda delen, en tredjedel av den totala summan. ska gå till åtgärder för begränsning och anpassning i utvecklingsländer. Utskottet anförde att det är viktigt att det klimatbistånd som ges är nytt och additionellt samt att ansträngningar görs för att finna nya former av finansiering utöver den offentliga, som ett led i en internationell process. Uttalanden i kammaren från statsråd I ett svar från finansminister på interpellation 2012/13:152 av (MP) om svikna klimatlöften till fattiga länder uttalar finansministern följande (anf. har frågat hur jag avser att leva upp till åtagande om i nya och additionella medel till klimatåtgärder i fattiga länder och hur jag arbetar för att driva på utvecklingen internationellt av nya finansieringskällor för sådana klimatåtgärder. Låt mig först, innan jag svarar på frågan, klargöra att i åtog sig att bidra med i snabbstartsfinansiering för treårsperioden 20102012, inte . uppfyller åtagandet med god marginal eftersom vi har bidragit med i klimatbistånd till utvecklingsländer . bidrag motsvarar av EU:s totala snabbstartsfinansiering och är det i särklass mest ambitiösa bidraget per invånare inom EU. Vi kommer, som miljöministern redovisade i , att fortsätta att vara ambitiösa , då vårt klimatbistånd enligt prognos uppgår till ca 2 ½ miljard kronor. För framtiden har industriländerna gemensamt lovat att mobilisera per 2020 från olika finansieringskällor, varav offentligt bistånd kan vara en del, i samband med att meningsfulla och transparenta åtgärder mot utsläpp genomförs i utvecklingsländerna. Utöver detta föreligger ännu inga konkreta kvantifierade åtaganden om offentlig klimatfinansiering eller hur stor del som ska utgöras av bistånd. De pågående förhandlingarna rör utvecklingen mot 2020 och fördelningen mellan privata och offentliga källor och även hur kopplingen till effektiva åtgärder ska se ut. arbetar med övriga medlemsstater för att EU tillsammans med andra parter ska öppna vägen framåt för att uppfylla den för industriländerna gemensamma utfästelsen från . Hur stor del av det gemensamma beloppet som kommer att utgöras av svenskt offentligt bistånd är ännu för tidigt att säga. En precis överenskommelse av det slag interpellanten antyder föreligger alltså inte nu och naturligtvis inte heller något löftesbrott. i interpellationsdebatten (anf. 73) framhåller finansministern följande: När man talar om additionalitet i dessa sammanhang är det utifrån att man ska ha ett 0,7-procentsmål för biståndet och utöver det ett tillägg för klimatåtgärder. Av dokumentet Development Perspectives for a Post-2012 Climate Financing Architecture, framtaget av och utvecklings () biståndskommitté (DAC) framgår att det inte råder enighet om begreppet new and additional. Under t.ex. avsnitt 5.3 Additionality of financial resources, punkt 182, återfinns följande text: As discussed in section 5.3, there are many possible baselines against which to assess whether climate finance is new and additional but no agreement on which baseline to use. I en debattartikel med rubriken på att ge bistånd innebär ett stort ansvar i tidskriften skriver biståndsminister bl.a. följande: Inom ramen för de internationella klimatförhandlingarna påpekas regelmässigt att klimatfinansiering ska bestå av nya och additionella medel. Om man väljer att tolka begreppet (new and additional) som att klimatfinansiering ska vara additionell till biståndet så lever upp till additionalitetskravet eftersom bistånd ligger av BNI (som är den internationella målsättningen). Det relevanta torde för oss alla som är engagerade i den internationella klimat- och miljöpolitiken vara totala klimatrelaterade stöd, inte vilken anslagspost som används. Utvecklingsländerna själva är framför allt måna om att höginkomstländernas klimatfinansiering ska ligga över det internationella biståndsmålet om av BNI. Genom en skrivelse till begärde svar på vissa frågor. översändes en svarspromemoria till utskottet som har upprättats inom och i samråd med (bilaga A1.2.2). Utskottet önskade i sin skrivelse få svar på om partskonferensen fattat några beslut om exakta kostnader för åtgärder och sättet att beräkna kostnaderna, efter antagandet av klimatkonventionen 1992. I svarspromemorian anförs att partskonferensen inte har fattat beslut om exakta kostnader för åtgärder och sättet att beräkna dessa kostnader. Inom ramen för klimatkonventionen finns det däremot referenser till rapporter som uppskattar och beräknar kostnader för åtgärder. Exempelvis tog klimatkonventionens sekretariat 2007, på uppdrag av partskonferensen, fram en rapport (Investments and Financial Flows), som studerar befintliga och planerade investeringar och finansiella flöden med särskilt fokus på låginkomstländernas behov av klimatåtgärder. Ett annat exempel är den FN- rapport som på uppdrag av generalsekreteraren presenterades (on Climate Change Financing (AGF)) och som utgjorde en plattform för fortsatta diskussioner om finansieringskällor både i EU och globalt. Rapporten följdes bl.a. upp av Europeiska kommissionen genom ett meddelande (KOM (2009) 475) om ökade finansiella resurser till klimatåtgärder. gav G20:s finansministrar och () i uppdrag att gemensamt ta fram en rapport om möjligheterna att öka finansieringen för klimatåtgärder i låginkomstländer (). I svarspromemorian uppges att dessa rapporter har varit betydelsefulla eftersom de har bidragit till fördjupade kunskaper om klimatfinansieringsfrågan, men de har inte lett till att partskonferensen har fattat beslut om kostnader för klimatåtgärder eller sätt att beräkna dessa. I sin skrivelse bad utskottet om en redogörelse för om bedöms ha uppfyllt sina åtaganden enligt klimatkonventionen och därefter ingångna, folkrättsligt bindande, överenskommelser när det gäller frågan om att tillhandahålla nya och additionella finansiella resurser. kade utskottet få svar på om regeringen, utan godkännande, ingått en överenskommelse som innebär ett åtagande för att bidra med medel till klimatåtgärder i fattiga länder. Som svar på dessa frågor anförs att och andra parter till klimatkonventionen har en rad olika slags förpliktelser under denna. Vissa ytterligare förpliktelser följer av att även är part till Kyotoprotokollet, som är det enda rättsligt bindande protokoll som har ingåtts under konventionen. Gemensamt för dessa förpliktelser är att de är allmänt formulerade och inte uttrycks i sådana termer att de anger några konkreta belopp eller liknande för parternas skyldighet att bidra med finansiering. Utöver de förpliktelser som följer direkt av klimatkonventionen och Kyotoprotokollet finns det enligt svarspromemorian överenskomna beslutstexter från varje partskonferens som i vissa fall specificerar åtgärder som ska, bör eller kan implementeras. Sådana beslut är endast bindande i den utsträckning som bestämmelser i klimatkonventionen eller Kyotoprotokollet anger att de ska vara det. Vidare anförs i svarspromemorian att vid partskonferensen i (COP 15) 2009 kom vissa av parterna i Köpenhamnsackordet överens om att tillförsäkra finansiella resurser till det globala klimatarbetet. Denna överenskommelse bekräftades året efter i genom beslut av partskonferensen. Åtagandet innebar i korthet dels att dessa länder gemensamt utlovade att bidra med sammanlagt i nya och additionella medel , i s.k. snabbstartsfinansiering av klimatåtgärder i utvecklingsländer, dels målsättningen att gemensamt mobilisera vid 2020 för långsiktig klimatfinansiering. När det gäller snabbstartsåtagandet om gjordes en informell fördelning bland höginkomstländerna av hur beloppet skulle uppnås. EU angav då sitt bidrag till . EU:s medlemsstater träffade, vid , en överenskommelse om en intern fördelning där angav att man avsåg att bidra med under 20102012. Detta är något som , enligt svarspromemorian, har uppfyllt med god marginal. bidrag motsvarade av EU:s totala snabbstartsfinansiering och har varit det mest ambitiösa per capita inom EU. Den del som avser den långsiktiga klimatfinansieringen innebär att höginkomstländerna antagit ett mål om att gemensamt mobilisera vid 2020. Enligt beslutet ska beloppen mobiliseras från olika finansieringskällor, såväl offentliga och privata som s.k. innovativa finansieringskällor. Vidare ska mobiliseringen av 100 miljarder US- dollar ske i kontexten av meningsfulla och transparanta utsläppsminskningsåtgärder. Enligt svarspromemorian är frågeställningen om hur det närmare uppfyllandet för respektive part ska ske således fortfarande förenat med flera utestående frågor. Sammanfattningsvis anförs i svaret att det för tillfället (utöver bidrag till snabbstartsåtgärderna inom EU, för 20102012) inte finns några siffersatta åtaganden eller löften om finansiering för under klimatkonventionen. har inte ingått någon överenskommelse, utan godkännande, som innebär ett åtagande för att bidra med medel till klimatåtgärder i fattiga länder. gjorde en avsiktsförklaring om att bidra med i snabbstartsfinansiering i samband med Europeiska rådets möte , när EU informerade om sin avsikt att gemensamt bidra med under 20102012, totalt under 20102012. Enligt svarspromemorian har varit och är alltjämt en av de mer betydande givarna av offentlig klimatfinansiering i absoluta tal och en av de absolut största i förhållande till sin ekonomi. Därmed kan det på goda grunder hävdas att lever upp till vad man i denna del utlovat i förhandlingarna under klimatkonventionen.