bet · H001FiU34 · 2013-06-03 00:00:00 — Den låg 2011.Detta är alltså en sektor där kvinnors företagande verkligen kommer fram och där kvinnor får möjlighet att starta, driva och leda företag. Det är kanske inte så konstigt eftersom många kvinnor arbetar i denna sektor, och det är ju rätt naturligt att man startar företag i den bransch där man är verksam.Varför vill och neka alla dessa kvinnor möjligheten att utvecklas och skapa något bra av det som de är duktiga på? Jag tackar för frågan. I den privatiserade äldreomsorgen är det färre anställda, de har lägre utbildningsnivå och det är fler visstidsanställda och färre heltidsanställda. När man pressar in vinstintresset blir det helt enkelt sämre arbetsvillkor.Nyligen kunde vi läsa i tidningen hur lagen om valfrihet, LOV, sätter press nedåt på arbetsvillkoren. Vi kunde läsa om vårdbiträden som jobbade gratis, som hoppade över sina raster, som inte hann äta och som fick åka på resor obetalda. Det är allvarligt.Någonstans ska pengarna tas. Det är pengar som skulle ha gått till omsorgen om de äldre, till personalens förhoppningsvis bra villkor och så vidare men som går till vinst.I privat hemtjänst dominerar fyra koncerner av marknaden. Dessa fyra är riskkapitalbolag där framför allt männen äger och sitter i styrelsen och styr medan kvinnorna jobbar och tjänar pengar åt dessa män. I är nio av nio styrelseledamöter män, i Ambea som äger Carema är sex av åtta i styrelsen män, i Aleris är samtliga i styrelsen män och i är fem av sju män. Det är alltså mycket tydligt att det är män som dominerar och styr hemtjänsten.I Kvinnolobbyns rapport kan man se vad som har hänt i den privatiserade välfärden ur ett jämställdhetsperspektiv. Av 16 privatiserade sektorer har 9 övertagits av män. Det är sektorer där kvinnor tidigare varit i majoritet. När man privatiserar tar alltså männen över. Småföretag ägs till av män.Det där med jämställdhet kan vi alltså diskutera ganska mycket mer. återkommer till beskrivningen av hela välfärdssektorn som en sektor där det enbart finns stora riskkapitalbolag, och hon pekar på en del brister som har rapporterats i medierna.När det gäller brister är svaret tydligt. Fokus ska givetvis vara på att se till att det är god kvalitet. Som jag sade i mitt huvudanförande är det inte ägar- eller driftsformen som är det viktiga, utan det är kvaliteten som är det viktiga. Jag tycker därför att och skjuter mot fel mål när de angriper driftsformen snarare än det egentliga problemet, nämligen kvaliteten.Utöver de stora bolagen finns det ganska många små. Inom vårdsektorn är det av företagen som har färre än 20 anställda, och många av dem drivs av kvinnor. Man kan inte lyfta bort den aspekten.Ett av problem är den tråkiga synen på valfrihet. Den påminner om den som hade när folk skulle köpa en : Du får välja vilken färg du vill bara det är svart. säger: Du får välja vilken skola du vill bara den är kommunal.Jag tror inte på den modellen. En viktig del av kvalitetsaspekten är att ha makten att välja och välja bort. En annan del är själva innehållet i verksamheten.Undersökningar visar också att sju av tio tycker att det är viktigt med valfrihet i välfärden. I de privata vård- och omsorgsföretagen är vinstuttaget ungefär 2 ½ procent. Det är alltså inte de enorma nivåer som talar om.Varför vet politiker bättre exempelvis vilken skola en människa vill gå i än människan själv? För det första betalar vi alla skatter för att de ska gå till en viss sak. Skatter ska fördelas demokratiskt, och då är det bäst att förtroendevalda som kan ställas till svars fördelar dem. Det kan inte vara rätt att enskilda företagare ska bestämma att de ska ha fri dragningsrätt på skattepengarna.Åtta av tio tycker att vinstintresset inte ska vara styrande i välfärden.Vänsterpartiet har aldrig påstått att det enda man ska välja är en skola. Du får allt hålla dig till sanningen i talarstolen, små aktörerna kan vara kvar om de ombildar sig till särskilda aktiebolag som tvingas återinvestera överskottet. De får ta ut statslåneränta plus . Det tycker vi är rimligt. Då kan alla små aktörer som drivs av intresse och vilja vara kvar i verksamheten medan riskkapitalisterna kan packa ihop.Hur ser det ut med avkastningen i näringslivet? Enligt har de privata välfärdsbolagen, det vill säga skola, vård och omsorg, dubbelt så hög avkastning som det privata näringslivet i stort. Något måste väl ändå ha gått helt fel när man tjänar mer på att driva ett äldreboende än en bank.Visst har ägarformen en avgörande betydelse för kvaliteten. Man plockar inte 8,7 miljarder ur en verksamhet utan att det märks. Det motsvarar lönerna för 22 000 undersköterskor. Det är mycket. Titta hur det ser ut. Vi har lägre utbildningsnivå, sämre anställningsförhållanden och större löneskillnader mellan kvinnor och män i den privatiserade välfärden. Det är många fler outbildade i både förskola och skola i den privata sektorn jämfört med den kommunala. Det är även lägre lärartäthet.Det är här vinsterna tas, och det borde ni våga erkänna. Inte gör man vinst på något annat sätt än att pressa ned personalens löner och försämra deras arbetsvillkor.Ni får inse att är med oss i denna fråga. Ni företräder enbart de stora kapitalintressena. Den sektor som genererar av vår bnp ska självfallet följas upp och utvärderas. Välfärdsgeneratorerna, kommuner och landsting, är i särklass viktigast för invånarna i vårt land när det gäller upprätthållandet av medborgarnära och livsnödvändiga samhällsfunktioner.Regeringens skrivelse angående utvecklingen av den kommunala sektorn innehåller en mängd exempel på gjorda förbättringar men också förbättringsområden.Det ständiga gnetandet i varje kommun, i varje landsting och i varje region för att förbättra, effektivisera, förändra och höja kvaliteten tar aldrig slut - av den enkla anledningen att det alltid går att göra saker och ting bättre och effektivare. Att jämföra, att tillföra nya infallsvinklar i verksamheterna och att aldrig tappa fokus på vem man är till för är grunden i detta ständiga förändrings- och förbättringsarbete.Sveriges Kommuner och Landsting lämnade så sent som en rapport över kommunernas och landstingens ekonomi. I den finns som alltid intressant läsning, och vad vore en debatt i utan citat från nämnda rapport? "Trots en långsam återhämtning av ekonomin efter finanskrisen ökar kommunsektorns reala skatteintäkter i förhållandevis god takt. "Det är chefsekonomen på SKL som inleder rapporten med dessa ord.Vidare kan man i rapporten läsa följande:"För del innebär den mediokra omvärldsbilden att vi inte kan hoppas på någon stark tillväxtimpuls från exporten kommande år. har de svenska hushållen goda finansiella förutsättningar: även om skuldsättningen är hög är hushållen förhållandevis förmögna då sparkvoten är hög, de flesta har jobben kvar och inkomstutvecklingen är god som räntorna förväntas förbli låga.Dessutom behöver inte svenska hushåll frukta kraftiga finanspolitiska åtstramningar i form av nedskärningar och/eller skattehöjningar eftersom de svenska offentliga finanserna är i förhållandevis gott skick. "Lite längre ned står det:"Tryggheten i att ekonomin inte riskerar att förödas av åtstramningar bidrar till att hushållen känner sig trygga och därmed mer konsumtionsbenägna än i många andra länder. "Herr talman! Kommunsektorns inkomster består i huvudsak av tre delar: skatteintäkter, statsbidrag och avgifter. Statsbidragen och skatteintäkterna utgör lejonparten av kommunsektorns inkomster, nämligen . Men den i särklass största inkomstkällan utgörs av de egna skatteintäkterna. De står för av de totala inkomsterna. Utvecklingen av det kommunala skatteunderlaget är därför av central betydelse för kommunsektorns inkomster.Som Kommuner och Landsting konstaterar driver den en politik där kommunsektorn inte riskerar att förödas av åtstramningar som nedskärningar och/eller skattehöjningar. När omvärldens efterfrågan på svenska varor och tjänster är lägre än normalt räddas kommunsektorn av att hushållen har vilja, framtidstro och möjligheter att hålla konsumtionen uppe på en högre nivå än i många andra länder.Det kommunala självstyret innebär en möjlighet men också ett ansvar. Utifrån de till buds stående resurserna ska varje kommun-, landstings- och regionpolitiker ofta ställa sig frågan: Vilka verksamheter ska vi fokusera på, och vilka verksamheter ska vi absolut inte lägga energi på?Kommunallagen är relativt tydlig med vad som är obligatoriska uppgifter för en kommun och vad som är frivilliga åtaganden. Utöver detta pågår, som vi alla vet, en omfattande bolagsverksamhet. Balansen mellan de här delarna och storleken på uttagandet av skatt är upp till varje kommun, landsting och region att avgöra.Statens roll måste i alla lägen vara att övergripande ansvara för ett fördelningssystem som jämnar ut förutsättningarna i vårt land och skapar så bra möjligheter som möjligt för att det kommunala skatteunderlaget utvecklas så positivt som möjligt. Men den ska också vara att direkt bidra till vissa verksamheter samt stödja och stimulera andra.Som kristdemokrat blir jag bekymrad när skatteunderlagets utvecklingspotential ideligen attackeras av oppositionen. Det som Kommuner och Landsting varnar för är just det som oppositionen föreslår. Fördubblade arbetsgivaravgifter på unga slår mot befintliga företag i kommunerna. En kraftig fördyrning av att ha ungdomar anställda och att nyanställa ungdomar blir effekten. Kostnadsökningen måste tas ut från kunderna, konkurrensförmågan försämras för företagen, volymerna går ned, och arbetade timmar, som kommunsektorns ekonomi är så beroende av, minskar. De som generar skatteunderlaget - i detta fall företagen - attackeras därmed av oppositionen.Ett annat exempel från oppositionen är fördubblad moms på restaurangtjänster. Det slår direkt på hushållens konsumtionsbenägenhet, och därmed hotas arbetstillfällen lokalt. Särskilt utsatta blir de kommuner som i sina möjligheter att producera välfärd är beroende av turismen. Kilometerskatt på lastbilstransporter är ytterligare ett exempel som effektivt urgröper den kommunala skattebasen.Vore jag en ledande kommun- och landstingspolitiker, med någorlunda ansvar för ekonomin, skulle ett realiserande av denna typ av förslag få mig att ringa i larmklockorna. Det största hotet mot de livsnödvändiga och medborgarnära samhällsfunktionerna är förslag som procent för procent, krona för krona minskar det kommunala skatteunderlagets utveckling på kort och lång sikt.Herr talman! Är man för ett stärkande eller åtminstone ett bibehållande av det kommunala självstyret vore slutsatsen självklar. Alla åtgärder som skapar ökad potential för utveckling av det kommunala skatteunderlaget bidrar direkt till ett ökat kommunalt självstyre. Åtgärder som syftar till att kommunsektorn blir alltmer beroende av statligt stöd och statlig styrning urholkar det kommunala självstyret. Det är i grunden en enkel ekvation, men den är kanske inte alltid förpackad på ett lättbegripligt sätt för den enskilde kommunmedborgaren.