bet · H001FiU34 · 2013-06-03 00:00:00 — I har man en verksamhet som heter Kom ung, där man fångar upp dem som har det svårast att komma in på en utbildning eller få en plats på arbetsmarknaden.Vi har sett verksamheter i där man jobbar med att fånga upp de elever som hoppar av från skolan och inte skriver in sig på Arbetsförmedlingen. De försvinner i mycket utan att finnas i några register eller i några myndigheters planering.Vi har besökt Uppstart , som är ett projekt som är både privat och offentligt i samverkan. Det handlar om att ge möjlighet för unga människor att starta företag. Därmed vill man skapa 1 000 nya arbetstillfällen i Malmö.Det finns massor av sådana goda exempel som inte har de resurser som behövs. Här ser vi att regeringens politik inte ger de svar som behövs.Totalt har vi i i våra budgetar föreslagit i ökade statsbidrag . Det handlar om generellt ökade bidrag som kommunerna själva kan förvalta som de vill. Men det handlar också om riktade stöd till exempelvis sommarjobb för alla unga i åldern , satsningar på kollektivtrafik, äldreomsorg och annat.Herr talman! Med politiska inriktning som vi har föreslagit i våra budgetar skulle alla kunna lita på skolan. Man skulle kunna känna sig trygg med vården och omsorgen i alldeles oavsett vem som utför den. Vi vet att eleverna i skolan skulle kunna få de verktyg som de behöver för att kunna nå sin fulla potential och utvecklas. Patienterna i sjukvården skulle kunna få god vård på ett sätt som de själva eftersträvar och i rätt tid. äldre skulle kunna få en mer trygg och mer professionell omsorg.Det är en inriktning som jag vet att många svenskar också önskar sig. Därför vill jag rikta en fråga till majoriteten här . Vi hör hur vår statsminister inte talar om välfärd i allmänna ordalag. Han talar allt oftare om välfärdens kärna. Det är en förvirring av begreppen.Jag skulle gärna vilja veta vad som ligger i det begreppet. Vad innebär egentligen välfärdens kärna? Vi ser att kommuner står för mycket av den välfärd som vi alla är i behov av och som gör till ett bra land att leva i. Hur ska man kunna se till att den välfärden uppfylls när man inte längre har tillfälliga utbetalningar, konjunkturstöd och liknande från regeringen?Det låter lite grann för mig som att en kärna är det som finns kvar. När man har knaprat av allt köttet på en frukt är det bara kärnan kvar. Det är det sista som finns kvar som man kan skära bort från. Om det är så regeringen ser på välfärdspolitiken är det ett intressant budskap till svenska folket.Man kan också se det på ett annat sätt. En kärna är någonting som kan bli stort och värdefullt. En kärna kan växa upp till ett stort och starkt träd. Men för att det ska vara möjligt måste man också ge den näring och kärlek. Det ser vi tyvärr väldigt lite av från regeringen när det gäller att utforma politiken.Min slutsats är: Vill vi verkligen ha en stark och heltäckande välfärd och inte bara en kärna kvar behövs det en ny politisk inriktning i . Det är den inriktning som vi föreslår i våra budgetar och som vi också beskriver i vårt särskilda yttrande som finns till denna handling. Det är med viss bävan man tar till orda i en sådan här debatt när man framför sig skådar så många borgarråd, landstingsråd, före detta oppositionsråd, kommunfullmäktigeledamöter och många andra.Själv hör jag också till den skaran och har suttit i fullmäktige och på andra poster. Det finns i riksdag en enorm sakkunskap när det gäller kommunalpolitiska frågor över huvud taget och den kommunala verksamheten.Är det kris i i den kommunala sektorn? Det kan man beskriva på olika sätt. När man ser att omsatte den kommunala verksamheten 807 miljoner, och det hade ökat med 24 miljoner , måste man fundera kring hur en kris kan se ut.Herr talman! Det riskerar att bli många siffror i ett sådant här sammanhang. Det var 803 900 anställda i genomsnitt i kommunerna . Det var en ökning med 3 100. I landstingen var det 260 800, en ökning med 2 000. Det gör 1 064 700. Därtill kommer ytterligare 143 000 människor som jobbar i det privata näringslivet och är beroende av de utbetalningar som sker från de kommunala kassorna.Icke desto mindre gjorde den ekonomiska krisen som kom utifrån under framför allt 2009 och 2010 att antalet anställda inom den offentliga sektorn minskade. Det ska icke bestridas. Vi är nu nere på ungefär den nivå i storleksordningen som fanns 2008.Låt mig ta upp en synpunkt som kommit i det särskilda yttrandet från Socialdemokraterna. Man oroar sig där, minst sagt, för den återbetalning från Försäkring som kom med 17 miljarder.Det hade varit ett bekymmer om det inte varit som så att anledningen till att det blir en sådan återbetalning är att Försäkring hade tagit ut högre avgifter än man behövde. När den förväntade sjukskrivningsfrekvensen inte blev så hög blir det pengar över. Den utbetalningen tycker jag att vi ska vara glada över.Hade vi inte gjort avsättningen 2007 och 2008 hade kommunernas och landstingens resultat just de åren minskat med ungefär 17 miljarder. Man ska också komma ihåg att det är plus- och minusposter fastän det fördelas på olika år.Det är lätt att glömma hur fort tiden går. Det var ett väldigt diskuterande under framför allt 2009 om hur mycket bidrag som staten skulle komma med. Det skrevs väldigt många debattartiklar om att det var för lite pengar över huvud taget, 12 eller 17 miljarder. Det blev 17 miljarder varav ungefär 10 blev en nivåhöjning.Det är väldigt viktigt att man från en regering ser hur man bör stimulera och se till att servicen i den kommunala sektorn och landstingssektorn upprätthålls.Herr talman! Det blir senare under kalenderåret en debatt om den kommunala utjämningen. Jag lämnar den därhän. Där har vi säkert en del olika meningar. I just denna debatt vill jag inte upprätthålla mig vid den.Låt mig dock ta upp en sak, eftersom det har varit uppe alldeles i etermedierna och då särskilt tv-mediet, nämligen barnomsorgen och barackerna.När man ser på kostnadsutvecklingen inom förskolan måste man om man är ärlig säga att det finns ett problem - vi såg det också utjämningskommitté - genom att maxtaxan inte ens är indexreglerad. Det gör att kommunerna har allt svårare att få kostnadstäckning. Jag säger inte att barackerna är ett resultat av detta. Men varje kommunpolitiker ser: Vad kan man göra för att undvika höjda kostnader?Herr talman! Allra sist vill jag till protokollet notera att ett parti inte deltar i denna debatt, nämligen . Vi diskuterar nu en mycket stor sektor i svensk ekonomi. Det är så att detta parti, som har så väldigt många synpunkter på andra saker, när det gäller människors välfärd och hur det ska finansieras, och så vidare, har man inte någon synpunkt över huvud taget.Herr talman! Det är kanske inte någon tillfällighet att det finns så många tomma stolar för ute i kommuner när man väljer att inte ens delta i denna oerhört viktiga debatt. inledde med några siffror. Jag kommer att komplettera med ytterligare några sifferuppgifter.Från 2006 har den kommunala konsumtionen ökat från 557 miljarder till att beräknas ligga på 742 miljarder - en ökning med . De kommunala intäkterna har ökat från 656 miljarder till att beräknas ligga på . Det är främst resultatet av två saker: höjda statsbidrag och det faktum att 200 000 fler människor arbetar jämfört med 2006.Pia nämnde i sitt anförande att staten inte ska få agera på ett sådant sätt att man vältrar över kostnader på kommuner, som då tvingas höja skatten. Jag kan inte hålla med mer. När vi ser vad som hände under den senaste mandatperioden då parti styrde ser vi att den genomsnittliga kommunalskatten höjdes från och till och . Det är alltså en ökning med . Den nivå på 31:60 som gällde då parti, Socialdemokraterna, lämnade över makten gäller än . Kommunerna har i snitt samma skattesats nu som när vi tog över makten sedan.Löneökningstakten i kommuner och landsting var . I ekonomin som helhet var den . nämnde detta, men jag upprepar det: Totalt sett i den del av den offentliga sektorn som är kommuner och landsting jobbar alltså 1 064 700 anställda. Det är en ökning med 5 400 från föregående år. , efter en mycket svår och mycket djup finanskris, är vi uppe i de siffror i antal anställda som gällde före krisen. När det gäller den kommunalt finansierade sysselsättningen i näringslivet har vi sett en ökning upp till 143 000 människor, främst i välfärdsföretagen.Bakom alla dessa siffror gömmer sig givetvis en mängd olika historier. Det är kommuner som har jättebra med pengar och har som största problem hur man ska administrera en uppgång. Det finns också kommuner som tvärtom har som största problem hur man administrerar en nedgång i både invånarantal och de kommunala budgetarna. Vissa kommuner satsar hårt på skolan, och vissa satsar hårt på badhus. Per frågade vad som egentligen tillhör välfärdens kärna och vad statsministern menar med detta. Det bästa tillfället att få svar på den frågan är givetvis statsministerns frågestund. Men om jag ger mig på en gissning skulle jag vilja säga att badhus inte tillhör välfärdens kärna men att skola gör det.Jag skulle också vilja komma med en brasklapp angående detta. Det är lätt att slänga runt siffror, och det är stora tal både när det gäller pengar och när det gäller antal anställda. En högre siffra är alltid bättre än en lägre siffra. Men det viktigaste är trots allt inte hur den offentliga sektorn strör ut pengar eller sätter sprätt på pengar, som det har sagts tidigare i debatten. Det viktigaste är den upplevda kvaliteten i välfärdstjänsterna - i skola, i omsorg och i vad det månde vara. Det är detta som måste vara i fokus i vårt arbete, inte hur mycket pengar som skickas ut. Det viktigaste är givetvis hur skolan fungerar, hur välfärden fungerar och hur fungerar.Om man lyssnar på våra statsråd, herr talman, hör man att vi kommer att ha ett nytt skatteutjämningssystem på plats för våra kommuner och landsting. Det är mycket glädjande att detta kommer på plats, och det ger ro för våra företrädare i kommuner och landsting att planera för åren framöver när det gäller det ekonomiska. Vi har jobbat hårt för att detta ska komma på plats, och vi är mycket nöjda med att det nu gör det.Kommunsektorn står trots detta inför svåra beslut och avvägningar framöver. Om vi ska värna välfärden som vi ska klara av den demografiska förändring som står för dörren måste vi jobba med mer än bara detta.Ett annat exempel på hur man kan tackla detta är någonting som börjar gälla , nämligen de kommunala reserverna och att man ska börja kunna spara pengar i goda tider för att sedan använda dem i sämre tider för respektive kommun. Detta är ett viktigt sätt att stärka det kommunala självstyret och att göra kommunsektorn som helhet mer robust, och det gäller alltså från och med i år.Herr talman! I en ofta citerad rapport hävdade SKL, Kommuner och Landsting, att om vi ska klara välfärdsutmaningarna fram måste kommunalskatten höjas med . Rapporten ska inte tolkas exakt, men den ger ändå en bild av de utmaningar vi har framöver. För mig är det en självklarhet att kommunalskatten inte ska höjas med ; den får gärna fortsätta att vara oförändrad så som den har varit under Alliansens tid vid makten. Jag är helt övertygad om att en stor del av svaret är att vi börjar se på produktivitet och innovation på ett helt annat sätt inom den offentliga sektorn än vad vi har gjort hittills.Detta har bäring på många olika saker. En sak som är på gång är instrumentet för innovationsupphandling, som återigen börjar ta plats i svensk offentlighet. Det finns många exempel på innovationsupphandling och att man köper saker som ännu inte finns - det må vara ett stridsflygplan eller något annat. Men detta är ett sätt att åstadkomma en innovationsförmåga runt om i den offentliga sektorn där vi börjar upphandla saker, produkter och tjänster, som ännu inte finns men som täcker behov som vi ser i välfärdsverksamheterna. Här handlar det inte minst om att använda it på ett nytt sätt. Om man skulle kunna utnyttja bara delar av de ca 500 miljarder som offentligheten handlar upp för är det stora pengar som skulle kunna gå till utveckling av näringsliv och produktivitet.Detta med innovation leder mig över till det sista ämnet i mitt anförande. Det handlar om att kunna välja själv och rätten till valfrihet i välfärdstjänsterna. Den ska gälla under hela livet, och den ska gälla alla människor - inte bara dem som har råd att se till att värna sin egen valfrihet.Herr talman! När det gäller innovation är detta att kunna rösta med fötterna och välja den aktör som bäst svarar mot de egna behoven en av de starkaste drivkrafterna för att stimulera utveckling. Det gäller alla sektorer, givetvis så även de sektorer som finns inom den offentliga sektorn. De aktörer som är bäst på att introducera nya metoder och produkter är också de som får flest nöjda brukare. Det finns nu en utvärdering där man ska se på hur kommuner ska kunna öka valfriheten inom välfärdssektorn. Det handlar inte minst om äldreomsorg och hemtjänst.För är detta givet. Vi tycker att det är positivt och att det går åt rätt håll. såg vi att det var 132 av landets kommuner som erbjöd lagen om valfrihet i någon form. Det var en uppgång från 104 kommuner - tidigare.Men det räcker inte. Fler kommuner måste göra detta, och fler medborgare i livets alla skeden måste erbjudas detta. Det är så pass viktigt att vi tycker att vi helt enkelt ska lagstifta fram det. Det är inte minst viktigt för att skapa dessa möjligheter i landets alla delar och inte bygga in ytterligare trösklar för att bo på landsbygden eller i mindre kommuner. Det är kommuner som sällan erbjuder den valfrihet som absolut inte får blir det den riskerar att bli - ett storstadsprivilegium.När vi ser på kommunsektorn som helhet ser vi att det finns stora utmaningar. har det trots en djup och svår finanskris varit en i stort sett sund utveckling. Precis som jag inledde med att säga ser vi att det har blivit mer resurser och fler anställda . På många sätt är vi tillbaka på nivåer som gällde före krisen. Det är mycket bra, men om vi ska klara en fortsatt positiv utveckling måste vi också klara att vara produktiva och innovativa inom den offentliga sektorn. har hundratusentals föräldrar lämnat sina allra käraste - sina barn - till förskola eller fritis. Andra har föräldrar eller mor- och farföräldrar som får hemtjänst. När vi är sjuka vill vi känna oss trygga och veta att vi får en bra vård. Alla vill vi ha friskt vatten och en fungerande sophämtning. har vi säkert alla åsikter om hur snöröjningen fungerar.Detta visar på spännvidden och betydelsen av de kommunala tjänsterna. Den kommunala välfärden når oss alla i olika skeenden av livet eller hela livet. Gemensamt finansierad och behovsstyrd och med inflytande för dem som arbetar i den eller brukar den - då är den som bäst.Därför är det beklagligt att välfärden inte får tillräckligt med resurser. Enligt har antalet anställda i kommunsektorn minskat med 16 000 . har vi blivit 300 000 fler. Det får konsekvenser, inte minst för oss kvinnor.Anna-Kirsti , LO-ekonom, skriver i en rapport: "Kvinnor vinner som grupp på att välfärdstjänster finansieras med offentliga medel och förlorar om resurserna till barnomsorg, skola, vård och äldreomsorg skärs ned." Vidare konstaterar hon att den offentligt finansierade konsumtionen innebär att resurser omfördelas till kvinnor från män.En genomsnittlig man har därför redan betalat in mer i skatt till detta ändamål än vad den offentliga konsumtion som han dittills har använt har kostat. Den genomsnittliga kvinnan har däremot inte vid någon ålder och under samma förutsättningar betalat lika mycket i skatt som den offentligt finansierade konsumtion som hon har använt har kostat. På så sätt omfördelas alltså resurser från män till kvinnor, vilket LO menar måste uppmärksammas mycket mer än vad som sker i dag.Jag skulle vilja säga att omfördelningen är ett sätt att reparera för att män har högre inkomster och tar mindre ansvar för det obetalda hemarbetet just för att de har fötts till män, och de sociala strukturerna styr detta tydligt.Socialstyrelsen skriver att samhället inte skulle klara av att tillgodose medborgarnas behov av omsorg utan de anhörigas insatser. Det är kvinnorna som bär välfärden på sina axlar. Vi kan se hur bilden av det lyckliga krackelerar alltmer. Kvinnor slutar jobba eller går ner till deltid för att obetalda ta hand om anhöriga.Förskolegruppernas storlek ökar, likaså fritisgruppernas. Lärartätheten är långt ifrån vad den skulle behöva vara för man ska kunna nå varje barn. Personalen i äldreomsorgen går med en känsla av otillräcklighet, hoppar över raster och springer allt fortare. Och medan de som arbetar i välfärden sliter och anstränger sig allt vad de kan, ser vi att regeringen inte ens tillåter dem en trygg ekonomisk tid om de blir sjuka genom sitt arbete.Det är kvinnorna som betalar priset om det dras ned på välfärden, och det i dubbelbemärkelse. De får sämre tillgång till välfärdstjänsterna för egen del, och det är framför allt kvinnor som går in och täcker upp när den offentliga omsorgen brister.Därför är det extra allvarligt att man beräknar att den kommunala konsumtionen nästan halveras kommande år i jämförelse med den historiska konsumtionen . För att kommunsektorn ska kunna upprätthålla den nivån och klara kravet på god ekonomisk hushållning behöver kommunsektorn hela 17 miljarder i ökade statsbidrag . Så räkna med besparingar! Det är ganska tydligt.Redan nu räknar landstingen med att de kommer att gå med 6 miljarder i underskott det här året. Barnmorskor slutar på grund av hård arbetsbelastning. Personal i akutsjukvård och sjuksköterskor slutar på grund av för låga löner och för hög arbetsbelastning. Det är ett problem.Regeringen för över alltmer av sitt ansvar på kommunerna. Den vanligaste orsaken till att man uppbär socialbidrag är att regeringen har slagit sönder arbetslöshetsförsäkringen. I stället för att få en ersättning på rimlig nivå från den gemensamma försäkringen tvingas de leva på bidrag. Långtidsberoendet av socialbidrag har ökat , eller 30 000 personer, . Så ser det kalla, blå ut.Nu ska kommunerna medfinansiera den statliga infrastrukturen i stället för att lägga pengarna på välfärd. Kommunerna, i stället för staten, tar nu ett allt större ansvar för arbetsmarknadspolitiken.Vi hör hur pratar om utanförskap i talarstolen. Det är ett parti som inte ens tillåter de arbetslösa att uppbära en försäkring när de blir arbetslösa. De får inte ens uppbära a-kassa. Det är ett parti som tror att skattesänkningar löser allt. Skattesänkningar är till och med lösningen på bostadsbristen, enligt egen hemsida. När nästa influensa kommer får vi nog höra att man rekommenderar en skattesänkning som en kur till alla.För oss är utgångspunkten att vi ska känna oss trygga, och därmed också fria, i våra liv. Då behövs en välfungerande gemensam välfärd. behöver den resurser. väljer det gemensamma i stället för en ensidig, visionslös skattesänkarpolitik. Vi föreslår ökningar av resurserna till den gemensamma välfärden. Vi föreslår en kraftfull utbyggnad av äldreomsorgen, så att kvaliteten blir bättre och fler kvinnor kan gå ut på arbetsmarkanden. Vi föreslår 10 000 fler undersköterskor till särskilda boenden och dessutom en extra miljard till hemtjänsten.Totalt jobbar nu var tredje svensk på obekväma arbetstider. Av dem har 300 000 barn . Var tredje kommunalare med små barn uppger att de inte kan jobba heltid på grund av förskolans öppettider. är det knappt 5 000 barn som får barnomsorg på obekväm arbetstid. Det visar betydelsen av en lagstiftning om den rätten.Vi i föreslår i vår budget en utbyggnad med 15 000 platser. Vi använder de pengar regeringen lägger på skattesubventionerad, privat städning, det vill säga , till en finansiering av 15 000 platser.Det behövs också fler lärare i skolorna. Lärartätheten är för låg, arbetsuppgifterna är för många och alltför få barn får det stöd de behöver i sin skolgång. Regeringen har valt en väg där lärarna endast hinner lägga en tredjedel av tiden på undervisning. Vi menar att det är fel. Vi vill höja statsbidragen till skolan, så att lärartätheten kan höjas. Dessutom föreslår vi en extra miljard till skolor i utsatta områden, så att de kan förstärka sin personaltäthet och ge de bästa förutsättningarna för barnens utveckling. Vidare föreslår vi en värdesäkring av statsbidragen till kommunsektorn, så att de inte urholkas , vilket sker i dag.Med politik gynnas de gemensamma lösningarna. Vi kvinnor får bättre förutsättningar att leva våra liv, och vi får en bättre kvalitet i den gemensamma välfärden. Friheten ökar, och tryggheten likaså.Herr talman! För sedan kunde vi läsa en rubrik i tidningen . Den löd: och riskkapitalbolagen tar över. Det var slutsatsen efter att det har föreslagits tuffare regelverk för den privatiserade välfärden. Det är helt tvärtemot det som var meningen när privatiseringsförespråkarna öppnade för privatiseringar. Det var ju små aktörer som skulle vara alternativet, det vill säga Waldorf, , frivilligorganisationer och stiftelser. I stället har vi redan innan eventuella regelskärpningar sett hur riskkapitalisterna rullar runt i skattebetalarnas pengar. Så fungerar kapitalismen. Den äter upp de små, och de stora blir kvar. I den privatiserade äldreomsorgen är över hälften av verksamheten privat, ägd av riskkapitalister. Två stora aktörer dominerar totalt.Nyligen kunde vi höra om hur Friskolornas riksförbunds ordförande , miljöpartist, föreslog en försäkring mot skolnedläggning, det vill säga att skolföretagen ska försäkra sig mot sin urusla affärsidé att tjäna pengar på utbildning. gick i konkurs. gjorde de en vinst på 350 miljoner. Jag skulle vilja säga att de har visat ett totalt bristande ansvar för barns och ungas utbildning. De borde aldrig ha fått tagit hand om den.År 2010 gjordes en vinst på 8,7 miljarder i välfärden. Det motsvarar lönerna för 22 000 undersköterskor, men det räcker inte med det. Regeringen har dessutom lagt ut ytterligare 345 miljoner på att övertala kommunerna att privatisera äldreomsorgen. åker runt och trycker på kommunerna för att de ska ta in fler privata företag under hot om lagstiftning. Moderata politiker skänker nästan bort de gemensamma tillgångarna i , med flera kommuner.Privatiseringspolitiken har inte stöd bland folket. Inte ens moderata väljare tycker att det är rätt att göra vinst i välfärden. har däremot en liten majoritet av sina väljare med sig, men de är ju för euron också. Åtta av tio vill faktiskt se en helt annan ordning. De vill se en ordning som också förespråkar. Vi är rätt unika i svensk politik. Vi har en stor majoritet av folket bakom oss för vår linje.Vi föreslår en särskild bolagsform där de som vill vara verksamma i välfärden kan ombilda sig till denna form. De tvingas då att följa ett regelverk där de återinvesterar alla pengar i verksamheten. På så sätt kommer de små aktörerna, som , Waldorf, Sjuksköterskan med flera, att kunna fortsätta och göra det de tror på, men riskkapitalisterna kan packa ihop. Det är ett förslag som många stöder, inte minst en majoritet av folket och även LO och . Riskkapitalister har inget i välfärden att göra.Vi har, som sagt, en unik roll i svensk politik som svenska folkets företrädare för att få bort det privata vinstintresset som styr i välfärden. Vi vill, precis som de, se en behovsstyrd och demokratiskt styrd välfärd. berör en rad frågor i sitt anförande men uppehåller sig ganska länge vid situationen för kvinnor som arbetar i välfärdssektorn och i olika delar av den kommunala verksamheten. Därför är det viktigt att resonera om hur det ser ut i de företag som verkar i till exempel vård- och omsorgssektorn, alltså den typ av företag som mot slutet visar att hon tycker så illa om.En stor del av de företag som har startats drivs av kvinnor. Av de företag som har startats drivs av kvinnor eller har en kvinnlig vd. Det kan vi jämföra med andelen kvinnor bland samtliga företagare.