bet · H001SoU18 · 2013-05-06 00:00:00 — Om jag återigen ska upprepa vad vi egentligen tycker, som uttrycker det, säger jag: Varken jag eller är för någon avkriminalisering eller legalisering av olika droger. Det är tredje gången som jag säger det i den här kammaren.Jag håller med om att det behövs mer forskning när det gäller spelberoendet. Där är vi helt överens. Jag är inte säker på att just och deras fond för outhämtade vinster är rätt finansiering, för det riskerar ju att fluktuera ganska mycket beroende på hur mycket man får ut. Med de spelkort som finns blir det dessutom mycket lättare att hitta dem som har outhämtade vinster, vilket gör att man har bättre koll på spelarna och att spelandet begränsas på ett bra sätt. Det gör att mindre hamnar i den här fonden, vilket jag tycker är tråkigt. Jag tror att det är bättre med en mer stabil finansiering.Jag ska definitivt ta med mig till att vi behöver bättre och mer forskning. Det är vi också ganska överens om inom hela Alliansen, så där tror jag säkert att vi kan hitta en överenskommelse som alla är nöjda med. Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag till beslut.När man är långt ned på talarlistan är en hel del redan sagt, så jag ber om ursäkt om en del av det som jag säger redan har berörts. Det blir ofrånkomligen så.I finns i storleksordningen en halv miljon personer som missbrukar antingen alkohol, narkotika, läkemedel eller dopningspreparat. Det är alltså ett omfattande problem vi talar om. När vi också i beräkningen tar med personerna i den missbrukandes närmaste omgivning talar vi om närmare en miljon personer.Det är en angelägen proposition vi behandlar . God kvalitet och ökad tillgänglighet måste gå som en röd tråd genom all vård och så naturligtvis även inom missbruks- och beroendevården. Det handlar om personer som är speciellt utsatta och ofta stigmatiserade av sin omgivning. Ett missbruk sätter spår på många olika sätt - fysiskt, psykiskt, socialt och ekonomiskt. Här är det verkligen på sin plats att tala om ett utanförskap. Att vända utanförskapet till att i stället innebära delaktighet i samhället är det som vården måste syfta till. Vägen dit kan vara lång och svår, men med den proposition som vi har på bordet är det min innerliga förhoppning att vägen tillbaka ska bli både kortare och lättare.Herr talman! Jag tänkte uppehålla mig vid tre punkter. Den första är huvudmannaskapet. Det har vi redan hört en del om.Det delade ansvaret mellan kommuner och landsting kan ses som ett problem, men missbruk och beroende leder till skadeverkningar som är av såväl social som psykisk och somatisk karaktär. Den vård som är aktuell omfattar därför ett brett spektrum av vård och stödinsatser, vilka faller inom både det sociala och det medicinska området. Inte minst gäller det de personer som har den svåraste missbruksproblematiken. De behöver mer insatser än vad sjukvården kan erbjuda. De behöver rehabilitering som möjliggör för dem att komma tillbaka in ett sammanhang och bli delaktiga igen. Här har både och sjukvården viktiga uppgifter. Inte minst vill jag betona det för de här grupperna så viktiga uppsökande arbetet, som ofta kombineras med socialt stöd till de närstående. Därför kan det inte nog tydligt framhållas att såväl som hälso- och sjukvården har viktiga roller som ska värderas lika och samordnas utifrån individens olika behov. Dess värre inträffar det att samordningen brister, vilket naturligtvis riskerar att drabba den vårdbehövande. Därför är det viktigt att det nu införs bestämmelser om att kommuner och landsting ska ingå överenskommelser om samarbete med varandra i fråga om dem som missbrukar.En skyldighet att ingå överenskommelser tydliggör och förstärker huvudmännens ansvar utan att i detalj föreskriva hur det ska genomföras. Den dogmatiskt sinnade kan möjligen hävda att det är en inskränkning i det kommunala självstyret, men den är i så fall av ganska ringa omfattning.I detta sammanhang vill jag nämna att ett antal län och kommuner redan har insett vikten av ett formaliserat samarbete och ingått överenskommelser enligt de intentioner som föreslås bli lagfästa.Sedan 2010 har landsting och kommuner en lagstadgad skyldighet att ingå överenskommelser kring personer med psykisk funktionsnedsättning. Bestämmelserna som är aktuella bör kunna utformas på ett motsvarande sätt.Den andra punkten är bemötande. Personer med missbruk eller beroendeproblem har rätt till ett lika bra bemötande som andra patientgrupper. Det borde vara så självklart att det knappt skulle behöva påpekas. Denna rätt finns inskriven i såväl socialtjänstlagen som hälso- och sjukvårdslagen.Samtidigt är det knepigt att lagstifta om bemötande eftersom människor är olika. Det som jag betraktar som bra bemötande kan mycket väl upplevas som dåligt för en annan. Därför ställer det krav på vårdpersonalens känsla att kunna anpassa sig och veta hur man ska hantera varje enskild person. Det är verkligen svårt att juridiskt kräva ett bra bemötande, för det handlar i hög grad om värderingar och upplevelser.I propositionen betonas att alla som kommer i kontakt med eller hälso- och sjukvården har rätt till ett respektfullt och professionellt förhållningssätt. Ett moraliserande, okunnigt eller kränkande sätt är inte godtagbart enligt gällande lagstiftning. Därför menar jag att ett gott bemötande regleras i nuvarande lagstiftning.Den tredje punkten är vårdgarantin. Den utredning, herr talman, som föregick propositionen föreslog en speciell vårdgaranti. Remissinstanserna förhöll sig i ungefär lika delar positiva som negativa till detta förslag. yttrade att förslaget föreföll innebära en försämring jämfört med det som den enskilde har i de nu gällande bestämmelserna enligt socialtjänstlagen.Andra har pekat på svårigheten att säkerställa den typen av garanti eftersom det inte finns någon möjlighet att överklaga en insats som den enskilde anser sig behöva men som vårdgivaren inte anser är skälig.Åter andra menar att en särskild vårdgaranti skulle motverka sitt syfte genom att riskera ett urholkande av kvaliteten, färre besök och bristande kontinuitet samt att det i första hand skulle gynna dem som aktivt söker hjälp och inte dem som bäst skulle behöva det, nämligen de som har en komplex problematik och bristande motivation.Det här är alltså inte mina bedömningar, utan de kommer från dem som har avsevärt bättre kunskap än vad jag har i de här frågorna.Personer med missbruk omfattas av hälso- och sjukvårdens vårdgaranti, där det uttryckligen står att varje patient ska ges en medicinsk bedömning. Tidsgränserna regleras i förordningen om vårdgaranti. Enligt socialtjänstlagen ska utan dröjsmål inleda utredning om vad som kommer till dess kännedom.Herr talman! Med detta anser regeringen, och jag instämmer i den bedömningen, att en särskild vårdgaranti inte självklart skulle leda till några positiva effekter för dem som är i störst behov av den.