bet · H001MJU18 · 2013-05-22 00:00:00 — , som inom bereder dessa frågor, ställde sig positivt till att ekonomiska styrmedel används på miljöområdet och välkomnade den då aktuella grönboken och kommissionens ambition att få till stånd en debatt om ekonomiska styrmedel på miljöområdet. Likaså välkomnades en revidering av energiskattedirektivet så att det bättre understöder gemenskapens politik på energi- och miljöområdet och ambitionen att bättre samordna de olika ekonomiska styrmedlen. Energiskattedirektivet (dir. 2003/96/EG) lägger fast ramen för hur medlemsstaterna ska utforma sin nationella beskattning av bränslen och el. Skatteintäkten tillfaller medlemsstaten. Utskottet förordar en skärpt lagstiftning och en effektiv tillsyn för att få ett fungerande system i alla medlemsstater så att de problem som kommissionen hänvisar till beträffande plastavfallet i haven kan begränsas på ett avgörande sätt. Plastavfallet tas inte uttryckligen upp i EU:s lagstiftning, trots dess ökande miljöpåverkan. Endast direktiv /62/EG om förpackningar och förpackningsavfall inbegriper ett särskilt mål för återvinningen av plastförpackningar. I ramdirektiv /98/EG om avfall fastställs ett allmänt återvinningsmål för hushållsavfall som bland andra material omfattar plastavfall. Ramdirektivet om avfall är relevant i vissa andra avseenden. Exempelvis innehåller direktivet ett utökat producentansvar som huvudprincip vid avfallshantering. I det fastställs också avfallshierarkin där förebyggande av avfall, återanvändning och materialåtervinning prioriteras före annan återvinning, inbegripet energiåtervinning, och bortskaffande av avfall. Enligt kommissionen är skillnaden stor mellan kraven enligt lagstiftningen och den faktiska avfallshanteringen. Utskottet anser att denna skillnad måste åtgärdas. I finns ett lagstadgat producentansvar för bl.a. förpackningar, däck och bilar samt elektriska och elektroniska produkter (inklusive glödlampor och viss belysningsarmatur). Dessutom finns det frivilliga åtaganden som liknar producentansvar, vilket innefattar lantbruksplast. Producentansvaret innebär exempelvis att producenterna ska se till att det finns lämpliga insamlingssystem och att en viss mängd av avfallet materialåtervinns. En viktig del av producenternas insamlingssystem för förpackningsavfall består av ett rikstäckande system med s.k. återvinningsstationer. Därutöver ingår även utbyggnaden av fastighetsnära insamlingssystem där förpackningsavfall och returpapper sorteras ut och hämtas vid fastigheten. har positiva erfarenheter när det gäller producentansvaret. Utskottet förordar att dessa erfarenheter tas till vara av kommissionen i samband med att medlemsstater utvecklar den faktiska avfallshanteringen. Utskottet vill vidare understryka behovet av produktutveckling för att gynna en hållbar utveckling så att plasternas negativa miljöpåverkan kan begränsas eller elimineras. Behovet av att spara naturresurserna och att förbättra resurseffektiviteten bör vara en drivkraft för en ökad hållbarhet inom plasttillverkningen. Helst bör alla plastprodukter vara helt återvinningsbara till rimliga kostnader. Det är också angeläget att stimulera en produktdesign som gör det både möjligt och ekonomiskt fördelaktigt att reparera produkter i stället för att köpa nya. I detta sammanhang vill utskottet lyfta fram och rådets direktiv /125/EG om upprättande av en ram för att fastställa krav på ekodesign för energirelaterade produkter. Utskottet välkomnar fortsatta analyser inom detta område. Utskottet delar kommissionens bedömning att välinformerade konsumenter kan komma att spela en avgörande roll när det gäller att främja hållbara produktionsmönster för plast och plastprodukter och en mer effektiv resursanvändning. Bättre information till konsumenter är avgörande för att de ska kunna göra medvetna val. En tydlig märkning som är lätt att förstå och tillämpa är av avgörande betydelse för att både förebygga och hantera avfallet. Redan vid köptillfället kan en korrekt och tydlig information leda till att konsumenten väljer att köpa en annan produkt som har en bättre miljöprestanda. Det är därför viktigt att se över hur plast i produkterna granskas ur ett livscykelperspektiv från råvara till avfall. Tanken med befintliga miljömärkningar som t.ex. EU Ecolabel och Svanen som är officiella miljömärkning är att de miljömärkta produkterna uppfyller vissa stränga miljö-, funktions- och kvalitetskrav. Man ser över kraven löpande och de höjs kontinuerligt. För- och nackdelar med en särskild plastmärkning kan också övervägas. Ett annat alternativ är att utveckla den befintliga plastmärkningen. Utskottet vill vidare uppmärksamma att frivilligorganisationerna kan spela en roll i att utforma och genomföra en europeisk strategi för att minska plastavfallet i miljön. Enligt utskottets mening är det en fördel att involvera organisationerna i det konkreta arbetet, t.ex. genom att kommunicera med konsumenter eller att stimulera till andra åtgärder. När det gäller att hantera avfallet vill utskottet uppmärksamma de positiva erfarenheterna i av pantsystem för bl.a. PET-flaskor. Det innebär att nio av tio PET-flaskor återvinns, och därmed är ett av de mest framgångsrika länderna i världen när det gäller återvinning av dessa flaskor. Utskottet anser att det skulle vara en fördel om ett EU-gemensamt pantsystem för PET-flaskor aktualiseras eftersom det är positivt om såväl befintliga som nya initiativ om pantsystem utgår från en bredare bas för att återvinningen ska öka. Utskottet vill understryka att det är viktigt att incitamenten för konsumenterna att panta PET-flaskor vidmakthålls. Det behövs därför en fortsatt god tillgänglighet i ett utvidgat system. Det ska vara enkelt att panta PET-flaskor, och producenternas kostnader måste vara acceptabla. Utskottet vill också nämna att utredde frågan om ett nordiskt pantsystem för flaskor och burkar 2010. Det finns, enligt utredaren, förutsättningar för ett gemensamt pantsystem för flaskor och burkar i de nordiska länderna. Utredningen visar olika alternativ för hur ett sådant pantsystem kan genomföras i praktiken. Enligt utskottets mening kan underlaget från vara av intresse inom ramen för kommissionens fortsatta arbete. Endast ett fåtal länder i har ett pantsystem. Utöver är dessa länder , , , , och . har tidigare haft ett pantsystem, men 2012 fattade man beslut om att avveckla systemet. Utskottet anser att det kan vara intressant att undersöka anledningen till att de flesta medlemsstater har valt att inte införa ett pantsystem. I ljuset av goda erfarenheter av det befintliga systemet är inte utskottet främmande inför tanken att införa ytterligare pantsystem för t.ex. plastförpackningar. Utskottet vill vidare framhålla vikten av att fastställa särskilda mål för återvinning av plast för att sedan kunna identifiera och genomföra åtgärder för att nå målen. I finns särskilda återvinningsmål för plastförpackningar, vilka innebär att ska återvinnas, varav ska bestå av materialutnyttjande. Målet har dock ännu inte uppnåtts. Enligt befintlig statistik har återvinningen uppgått till , varav utgjorts av materialutnyttjande. Frågan om avfallshanteringen i har behandlats av en statlig utredning, och det finns förslag till flera förändringar i det nationella regelsystemet. Vidare lämnas förslag om en samlad och effektiv målstruktur, uppföljning och tillsyn. Enligt utskottets mening är det positivt att kommissionen genomför en översyn som avser både den gällande avfallslagstiftning och de olika målen. Utskottet anser att det på EU-nivå behövs en tydlig målstruktur för återvinning och materialutnyttjande för plastförpackningar. Tydliga mål bör sedan ligga till grund för medlemsstaternas åtgärder för att åstadkomma en effektiv avfallshantering. Utskottet vill understryka att det är angeläget att frågan om rapportering, uppföljning och tillsyn ingår i kommissionens fortsatta analyser om hur plastavfallet i miljön ska minskas. För att målen och bestämmelserna ska kunna omsättas i praktiken måste de enligt utskottets mening få en effektiv uppföljning. Därtill måste tillsynen över de verksamma aktörerna fungera väl. Utskottet anser att ett förbud mot deponi med fördel kan införas. I är det förbjudet att deponera utsorterat brännbart avfall. utökades förbudet till att omfatta allt organiskt avfall inklusive plastavfall. Det finns dock en viss möjlighet till dispens. Detta innebär att har bytt ett system baserat på deponering mot ett system som fokuserar på omhändertagande med resursutnyttjande genom materialåtervinning och förbränning med energiutvinning. Utskottet instämmer i kommissionens beskrivning av effekter av det avfallet, särskilt när det gäller den skada som plasten orsakar på vattenlevande djur och fiskar. Spökfisket är ett sådant exempel medan ett annat är de hälsofarliga ämnen som kan migrera in i miljön, även i små mängder. Särskilt oroande är de små och fina partiklar (s.k. mikroskopiska plastpartiklar) som är resultatet av årtionden av fotonedbrytning och mekanisk nötning. Sådana plastpartiklar kan också tillsättas avsiktligt i exempelvis vissa kosmetiska produkter. De är allmänt förekommande och når även de mest avlägsna områdena, med en koncentration i vatten som ibland är högre än för plankton. Dessa mikroskopiska plastpartiklar och de kemiska tillsatser som de innehåller kan, när de förtärs i större kvantiteter av vattenlevande djur och fiskar, medföra en stor potential för kontaminering av livsmedelskedjan genom samspelet mellan rovdjur och bytesdjur. Utskottet anser att detta är utomordentligt allvarligt och att den negativa utvecklingen måste hejdas. Mot denna bakgrund välkomnar utskottet kommissionens redovisning av EU-initiativ som tar upp problemen med det avfallet. Marint avfall omfattar alla typer av avfall, men undersökningar har visat att majoriteten av avfallet i våra hav och oceaner är plastavfall. Kommissionen angav kriterier för medlemsstaterna för att utvärdera miljöstatusen för sina hav inom ramen för ramdirektivet om en marin strategi (2008/56/EG), enligt vilket en god miljöstatus för alla vatten kan nås . En arbetsgrupp som behandlar det avfallet har utarbetat en översikt över befintliga uppgifter och metoder för övervakning av marint avfall, i enlighet med kraven i direktivet. Gruppen pekar på att det finns ett brådskande behov av att ytterligare samordna forskning för att säkerställa att gemensamma övervaknings- och begränsningsåtgärder vidtas, att arbetet för bl.a. en harmonisering av övervakningen fortsätter, att kostnaderna uppskattas och att de skador som marint avfall orsakar bedöms. Utskottet vill understryka att det är viktigt att gruppens arbete resulterar i förslag från kommissionen inom de områden som uppmärksammas. Bland annat nämns det pågående arbetet inom den regionala havskonventionen för nordöstra med det åtgärdsinriktade projektet (fånga avfallet) och områdets handlingsplan. Resultat från projektet visar att är ett starkt förorenat hav, och dumpas sopor i havet. Därifrån följer avfallet med havsströmmarna till och . Av sopor som hamnar i , spolas upp på den svenska . Plast är ett stort problem och av stormfåglarna har plast i magen. Till och med avlägsna områden i är påverkade av plastavfall på havsbotten en utveckling som har accelererat i negativ bemärkelse. Den arktiska miljön är särskilt känslig för förändringar och påverkan. Det finns också motsvarande insatser för . I projektet ingår bl.a. kommuner runt genom organisationerna [ (Kommunenes Internasjonale Miljøorganisasjon) är en organisation som har grundats av kommuner för att värna om miljön, i synnerhet den miljön.] och Håll Rent. I detta sammanhang bör uppmärksammas att de svenska kommunerna har betydande kostnader för att städa kustområdena. I samband med att kommissionen överväger åtgärder för att ta hand om avfall som spolats upp på land anser utskottet att kommissionen bör överväga ekonomiska bidrag till strandstädning. Utskottet anser att det är önskvärt att kommissionen tar fram ett underlag för utformningen av ett sådant stöd i syfte att skapa incitament för såväl kommuner som det civila samhället att ta hand om avfallet. Utskottet är också positivt till att kommissionen har inlett en dialog med intressenterna (plasttillverkare, återvinningsföretag, återförsäljare, förpackningsföretag, hamn- och sjöfartsmyndigheter samt icke-statliga organisationer) för att utveckla partnerskap och frivilliga åtgärder för att lösa problemet med det avfallet. De ovannämnda intressenterna kan enligt utskottets mening vara viktiga aktörer för att initiera och genomföra projekt med olika åtgärder för att förhindra nedskräpning men också ta hand om det avfall som uppkommer. Härutöver vill utskottet framhålla att översynen av direktiv /59/EG om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester måste leda till konkreta och om möjligt bindande åtgärder för att minska det avfallet. Åtgärder inom alla områden måste samordnas så att de styrmedel som används och åtgärder som vidtas ger önskade effekter. Utskottet anser vidare att arbetet inom Ospar är högst väsentlig för att minska det avfallet. Konventionens mål är att begränsa havsföroreningar från såväl landbaserade källor som fartyg och luftfartyg i syfte att skydda den miljön i Nordostatlanten. Utskottet välkomnar de pågående ansträngningarna för att fastställa mål som vägledning för det politiska arbetet och för kontroll av att resultatet blir önskvärt (t.ex. i den slutliga versionen av ministerdeklarationen från Ospar ). Den kommande rapporteringen enligt ramdirektivet om en marin strategi och de pågående projekten bör göra det möjligt att utveckla ett grundscenario för EU 2013 som skulle kunna användas för att fastställa riktmärken, milstolpar och mål för en policy. Som framgår av grönboken medför plastens särskilda beskaffenhet specifika problem för avfallshanteringen. Plastavfallet ökar i hela världen och plastens hållbarhet medför också att ett okontrollerat bortskaffande av avfall är problematiskt, eftersom plast kan finnas kvar i miljön . Vikten av att fortsätta ansträngningarna för att minska förekomsten och inverkan av plast i den miljön betonades särskilt vid toppmötet Rio+20. På internationell nivå finns krav på uppföljning och rapportering av avfallsmängder, men då främst fördelat på utpekade flöden. Ett sådant exempel är som ställer krav på årlig rapportering av producerad mängd hushållsavfall och producerad mängd farligt avfall, fördelat på ett antal kategorier. Enligt artikel 4 i ska parterna garantera tillgången till lämpliga avfallsanläggningar för en miljöriktig hantering av farligt avfall och annat avfall. I den utsträckning det är möjligt ska dessa anläggningar ligga inom den partens territorium oavsett var avfallet ackumuleras. Denna allmänna bestämmelse gäller även plastavfall. Den nya strategiska ramen för 20122021, som antogs vid den tionde partskonferensen för 2011, omfattar en miljöriktig hantering när det gäller förebyggande av avfall och avfallsminimering. beslutade även att ge en teknisk expertgrupp i uppdrag att utarbeta en ram för miljöriktig avfallshantering på internationell nivå. Handeln med farligt avfall är också reglerad inom den ovannämnda konventionen om kontroll av gränsöverskridande transporter och slutligt omhändertagande av farligt avfall. EU har i enlighet med ett tillägg till konventionen beslutat att införa ett förbud för export av farligt avfall till icke-OECD-länder. Detta förbud gäller . På EU-nivå följer ytterligare ett antal krav. Enligt artikel 37 i ramdirektivet om avfall ska medlemsstaterna underrätta om genomförandet av direktivet i form av en rapport i elektronisk form. Rapporten ska även innehålla information om i vilken utsträckning medlemsstaterna har uppnått de återvinningsmål som anges i artikel 11. Ytterligare krav på rapportering av mängderna avfall finns i avfallsförbränningsdirektivet, deponeringsdirektivet, WEEE-direktivet m.fl. Enligt utskottets mening är det väsentligt att kommissionen säkerställer att alla medlemsstater uppfyller de befintliga krav som följer av EU-lagstiftning eller internationella konventioner. Inom den svenska politiken för global utveckling har man identifierat klimatförändringar och miljöpåverkan som en av sex utmaningar som utgör särskilt betydelsefulla hinder för en rättvis och hållbar global utveckling. Ett mål i detta arbete är att användningen av farliga kemikalier i utvecklingsländer ska minska och att omhändertagande av farligt avfall ska förbättras. Av grönboken framgår att det globala partnerskapet för avfallshantering (Global Partnership on IETC) inrättades 2010, och försöker partnerskapet internationellt främja en övergripande avfallshanteringsmetod, som ska fungera som en plattform för att stärka det internationella samarbetet mellan aktörerna. Arbetsplaner för sponsrade prioriterade områden såsom hantering av fast avfall, marint avfall och avfallsminimering, som alla är av avgörande betydelse för en global plastavfallshantering, håller på att utarbetas. Ett prioriterat område för plastavfall kan komma att övervägas. Utskottet anser att EU inom alla relevanta forum bör verka för att plastavfall kommer upp på dagordningen som ett angeläget problem som måste lösas. Enligt utskottets mening är det också angeläget att prioritera plastavfall inom ramen för EU:s grannskapspolitik. När det gäller export av avfall till tredje land instämmer utskottet i kommissionens problemanalys av EU-ländernas ökade export av plastavfall till . Kommissionen menar att detta inte är något problem i sig, men att det kan hävdas att återvinning av plastavfall i är ett bättre alternativ ur miljösynpunkt och att det plastavfall som exporteras till länder utanför EU bör återvinnas i anläggningar som uppfyller normer som är likvärdiga med dem som tillämpas i EU. Exporterat plastavfall som hamnar i undermåliga anläggningar eller bortskaffas skulle kunna innebära att man äventyrar uppnåendet av de miljömål för resursbevarande som anges i vattenramdirektivet. Enligt utskottets mening bör eventuell export av plastavfall till tredje land noggrant analyseras, och skärpta regler kan behöva övervägas med tanke på den problematik som redovisas i grönboken när det gäller plaster. Avslutningsvis anser utskottet att det är viktigt att EU kraftfullt verkar för att de internationella reglerna i alla konventioner som förbjuder dumpning av avfall i havet och illegal export av avfall till andra länder efterlevs. Det är viktigt att det sker en övervakning och effektiv tillsyn för att motverka den illegala verksamheten. Samarbete mellan medlemsländerna behöver också utvecklas, och det är en fördel om kommissionen tar sådana initiativ.