bet · H001KU4 · 2013-04-10 00:00:00 — Detta var möjligt när statsministerns frågestund introducerades men togs bort för att ge plats för fler frågor. Ett förslag som förs fram är att frågestunderna ersätts av debattstunder. Syftet är att göra frågestunderna mer attraktiva för partiledarna och andra ledande företrädare för partierna, för att därmed bättre uppfylla målet att ska bli en intressant debattarena. Torsdagens frågestund skulle eventuellt byta namn till Veckans debattstund och bli ett renodlat forum för en debatt på partiledarnivå som sammanträder. Regeringen skulle representeras av statsministern eller något statsråd som statsministern utser. Deltagandet skulle begränsas till en deltagare från varje parti på ledningsnivå. Utredningen anför att statsministerns frågestunder inte helt fungerar som det var tänkt. Bland annat redovisas att partiledarna allt oftare inte är närvarande. Ett problem skulle enligt utredaren kunna vara att partiledarna får så på sig att diskutera med statsministern. Statistiken rörande närvaron vid frågestunderna kan dock ses på flera sätt. Ett förslag som förs fram av utredaren är att ersätta frågestunderna med debattstunder. Utskottet anser att dagens bestämmelser i och RO om frågeinstituten inte behöver ändras. Förändringar av utformningen av statsministerns frågestund bör genomföras på samma sätt som dagens ordning har tillskapats, det vill säga genom en överenskommelse mellan gruppledarna. Det finns skäl både för och emot en förändring av statsministerns frågestund. Utöver de argument för en förändring som utredaren för fram noterar utskottet följande. Utskottet konstaterar att utredaren anför att statsministerns frågestunder fungerade som var tänkt fram till valet . Eftersom reglerna kring frågestunderna inte har förändrats efter 2006 kan förändringarna i frågestundernas funktion ha påverkats av vilka individer som agerar inom ramen för systemet. Utskottet anser att det inte är självklart att regelverket för kontrollmakt ska förändras i takt med att de olika kontrollfunktionerna används på olika sätt av olika individer. Utskottet noterar vidare att det inom ramen för dagens regelverk är möjligt att få en längre diskussion om ett visst ämne med statsministern, om flera ledamöter kommer överens om att ställa frågor till statsministern i samma ämne. Utskottet konstaterar därutöver att utredarens förslag om att ersätta statsministerns frågestund med debattstunder skulle innebära att frågestunderna inte längre skulle äga rum med stöd av 6 kap. RO, som rör frågeinstituten. I stället skulle det införas debattstunder med stöd av 2 kap. 10 § RO, enligt vilken det finns möjlighet att anordna en debatt utan samband med annan handläggning. Debattstunderna skulle inte vara en del av utövandet av kontrollmakt enligt 13 kap. RF, men väl, mot bakgrund av 1 kap. 6 § RF, allmänpolitiska debatter utan koppling till ett visst riksdagsärende. Det är även möjligt att vissa gånger använda dagens system med frågor och svar och vissa gånger anordna en debattstund med stöd av 2 kap. 10 § RO. Utskottet anser mot bakgrund av det ovan sagda att det ankommer på gruppledarna att sett närmare utforma frågestunderna med statsministern. Gruppledarna har därvid bland annat utredningen och detta betänkande att utgå ifrån. Sambandet mellan frågeinstituten och andra kontrollinstrument Utöver frågeinstituten ingår i kontrollmakt ytterligare ett antal särskilda kontrollinstitut som regleras i 13 kap. regeringsformen. Vidare finns i såväl regeringsformen som riksdagsordningen andra former för parlamentarisk kontroll, t.ex. utskottens arbete med uppföljning och utvärdering och anordnande av debatter i kammaren med anledning av aktuella händelser. Utredaren har studerat spörsmålens samband med granskning, utskottens arbete, aktuella debatter i kammaren, granskning och granskning. En slutsats är att spörsmålen inte lever ett isolerat liv utan att det finns samband mellan dessa och andra kontrollinstrument. Mest omfattande är sambandet mellan spörsmålen och motionerna, som i och för sig inte är att räkna som kontrollinstrument i egentlig mening. Av en undersökning som presenteras i rapporten framgår att omkring hälften av spörsmålen avsågs leda till en motion. Vidare anges i rapporten att över hälften av utskottens motionsbetänkanden innehåller redovisningar av interpellationer och frågor samt svaren på dessa. Utredaren drar den sammanfattande slutsatsen att frågeinstituten och andra kontrollinstrument i huvudsak kompletterar varandra. Han anser vidare att det inte finns anledning att tala om en överlappning då frågeställningen i en interpellation eller skriftlig fråga följs upp med en motion. Likaså är det invändningsfritt, anser han, om innehållet i en granskningsrapport från eller ett beslut av JO följs upp med en interpellation eller skriftlig fråga till den ansvariga ministern. Tvärtom kan kontrolleffekten öka om regeringen då och då påminns genom ett spörsmål om framställningar från de professionella kontrollorganen. Enligt utredarens uppfattning skulle interpellationssvaren och de skriftliga frågesvaren kunna användas mer än vad som är fallet, t.ex. i utskottens uppföljning och utvärdering. Användningen skulle kunna öka genom att kammarkansliet fortlöpande informerar berörda utskott vilka interpellationer och skriftliga frågor på utskottets område som besvarats. I utredningen framförs att det finns utrymme för att i högre utsträckning använda interpellationssvar och skriftliga frågesvar i t.ex. utskottens arbete med uppföljning och utvärdering. Användningen skulle kunna öka genom att kammarkansliet fortlöpande informerar berörda utskott vilka interpellationer och skriftliga frågor som besvarats på deras område. Utskottet ser positivt på åtgärder som kan underlätta för utskotten att i sin verksamhet omhänderta informationen i interpellationssvaren och de skriftliga frågesvaren. Möjligheten att härvidlag införa rutiner i kammarkansliet bör övervägas. Bakåtsyftande och framåtsyftande kontroll Rapporten innehåller en redogörelse för kontrollbegreppet. I första hand siktar begreppet på kontroll av en pågående eller avslutad aktivitet. Man kontrollerar i nutid eller i efterhand att något blir eller har blivit gjort. Men i vidsträckt mening kan kontroll också vara lika med styrning. Begreppet kontroll kan således vara bakåt- eller framåtsyftande. Enligt utredaren är det typiskt för politiska församlingar att ägna mer uppmärksamhet åt framtida handlingar än handlingar i det förgångna. Undersökningar som utredaren låtit göra visar också att frågeinstituten framför allt används framåtsyftande. Utredaren anser dock att det vore önskvärt om frågeställningarna i interpellationer och frågor var mer inriktade på tillbakablickande kontrollaspekter och mindre på framåtsyftande åtgärder än vad som är fallet. I rapporten beskrivs de anvisningar för frågeställandet som tagits fram inom . Utredaren konstaterar att de flesta exemplen på frågeställningar som finns i anvisningarna är framåtsyftande. Detta betyder givetvis inte att andra formuleringar som inte finns i exemplen inte skulle godtas men, anför utredaren, det kan finnas anledning för att se över dessa anvisningar så att tillbakablickande frågeformuleringar lyfts fram bättre. Av utredningen framgår att frågeinstituten framför allt används framåtsyftande, t.ex. för att påverka regeringens politik eller få fram ett ställningstagande från regeringen, medan tillbakablickande kontroll är mindre vanlig. Utredaren anser att det vore önskvärt att frågeinstituten i större utsträckning än var tillbakablickande. Utskottet delar utredarens uppfattning att kontrollen kan vara både bakåtsyftande och framåtsyftande. Frågeinstituten som kontrollmedel bör således rymma båda dessa aspekter. Det är ett ansvar för den enskilde ledamoten och partierna i att interpellationer och frågor utformas på ett sätt som gör dem till en väl fungerande del av kontrollmakten. Det kan dock finnas anledning att se över anvisningarna för frågeställandet så att tillbakablickande frågeformuleringar lyfts fram bättre. Ansvarsutkrävande inom ramen för frågeinstituten I rapporten uppges att avsaknaden av formella möjligheter att utkräva ansvar ibland framhålls som en av de största bristerna hos frågeinstituten som de är utformade i . Den enda omröstning av förtroendekaraktär som kan företas är misstroendeförklaringen, ett vapen som är för kraftfullt för att tas till i samband med en interpellation. Den vanligaste formen av sanktion är därför den kritik som riktas mot regeringen eller ett statsråd i en interpellations- eller frågedebatt. Tyngden av denna kritik kan förstärkas i interpellationsdebatterna genom att flera ledamöter instämmer i den eller genom att den uttalas av en ledamot på hög nivå inom ett parti, t.ex. partiledaren. Vidare kan en fråga eller en interpellation ställas om, alternativt följas upp med en motion. Om man skulle vilja införa en mer formell sanktionsmöjlighet för att understryka kritiken mot ett statsråd eller regeringen skulle det enligt utredaren ligga närmast till hands att, som i danska , rösta om ett kritiskt uttalande mot ett statsråd eller hela regeringen. Ett sådant uttalande som samlar en majoritet har inga konstitutionella konsekvenser. Möjligheten finns i att votera om en formell misstroendeförklaring i samband med en interpellationsdebatt men denna möjlighet har aldrig utnyttjats. Däremot är omröstningar om att rikta ett kritiskt uttalande mot ett statsråd eller regeringen relativt vanligt förekommande. I kan ett yrkande om ett sådant uttalande väckas av en enskild ledamot. Enligt utredaren kan man, om man vill införa denna möjlighet i , överväga att göra sådana uttalanden till partiaktioner genom att kräva att ett minsta antal ledamöter, t.ex. tio ledamöter, måste stå bakom ett förslag till uttalande för att det ska få väckas. Frågan om att införa någon form av formell sanktionsmöjlighet i samband med en interpellation diskuteras i utredningen. Utan att ta ställning för ett sådant förslag nämner utredaren den möjlighet som finns i danska att rösta om ett kritiskt uttalande mot ett statsråd eller hela regeringen. Utskottet finner för egen del att omröstningar av det slaget i knappast skulle stå i överensstämmelse med hur vårt parlamentariska system är utformat. uttalanden och deklarationer från sida gjorda i syfte att framföra allmänna opinionsyttringar, utan koppling till ett ärende, förekommer som regel inte. Utskottet anser inte heller att det finns skäl att frångå denna ordning. Vissa övriga iakttagelser och bedömningar Utöver vad som framgått ovan framför utredaren ytterligare ett antal iakttagelser och bedömningar. Han anför bl.a. att det vore önskvärt om interpellationsinstitutet användes mer av ledamöter från regeringspartier än vad som är fallet. Undersökningar som utredaren låtit genomföra ger vid handen att ledamöter från dessa partier sedan slutet av föregående mandatperiod mer eller mindre har slutat ställa egna interpellationer. I rapporten framhåller utredaren vidare att om frågeinstituten ska kunna fungera som kontrollinstrument bör de inte bara vara många totalt sett utan det bör också krävas att de förekommer i någon utsträckning under alla tider och på alla ämnesområden. (förutom ) har interpellationer kunnat ställas under sommaruppehåll. De som ställts har besvarats under särskilt anordnade kammarsammanträden fram till det nya start. I rapporten konstateras att intresset för att ställa interpellationer har varit ganska svagt. Däremot förekommer skriftliga frågor i förhållandevis stor utsträckning . Enligt utredaren borde interpellationsinstitutet användas mer . När det gäller spörsmålens ämnesmässiga täckning konstateras det i rapporten att statsrådens ansvarsområden drabbas ganska olika av interpellationer. Utredaren talar här om att vissa ministrar befinner sig i kontrollskugga. En jämnare fördelning av interpellationerna över statsrådens ansvarsområden vore enligt utredaren önskvärd från kontrollsynpunkt. Utredaren lyfter i rapporten också fram att det finns skäl för statsråden att anstränga sig mer för att lämna innehållsrika svar, särskilt i svaren på skriftliga frågor. En undersökning som gjorts visar att även om oppositionsledamöterna är kritiska till en stor andel av svaren är de mindre missnöjda med svaren på interpellationerna än med svaren på frågorna. Risken för att svaren på de skriftliga frågorna är mindre innehållsrika är enligt utredaren större av två skäl. Det ena är förstås att tidsfristen för att utarbeta svar är kortare, det andra är att statsrådens engagemang i utarbetandet av svaren torde vara mindre när de inte själva ska föredra dem i kammaren och inte behöver vara beredda att diskutera dem med frågeställarna. Som framgått i det föregående föreslår utredaren att svarstiden på skriftliga frågor förlängs med . Slutligen anför utredaren att det är hans bestämda uppfattning att bör göra en samlad utvärdering av frågeinstituten då och då med mellanrum. Utskottet kan i flera avseenden dela utredarens övriga bedömningar i rapporten. Utskottet finner dock inte skäl att nu vidta någon åtgärd med anledning av vad som förs fram. Vad gäller behovet av framtida utvärderingar av frågeinstituten kommer utskottet framöver att följa utvecklingen och ta de initiativ som det anser nödvändiga. brukar vi i ägna oss framför allt åt granskningen av regeringen. Det är en viktig del av kontrollmakten i , och den styr mycket av vårt arbete i utskottet. Men just nu ska vi debattera en annan viktig del av kontrollmakten, nämligen frågeinstituten. Frågor och interpellationer är sådant som i huvudsak sker här i plenisalen.Som grund för betänkandet och diskussionerna i utskottet har vi haft en utredning som har genomförts av , före detta kanslichef i . Det är en gedigen och viktig utredning. Det är viktigt att återkommande se över hur frågeinstituten fungerar. Det finns annars en risk att det blir en slentrian, att de fungerar dåligt. Vi behöver se över dem för att de ska vara en aktiv och viktig del av det parlamentariska systemet och kontrollmakten.Interpellationerna och frågorna steg i antal . har de minskat något igen. Den utvecklingen behöver vi fortsätta att se över och försöka ställa oss frågor varför förändringarna sker. Det finns en del problem med systemet. Det har framför allt varit en hel del försenade svar på interpellationer och skriftliga svar på skriftliga frågor från regeringssidan. har lagt fram en del förslag på hur detta skulle kunna hanteras. svarar i någon mån på dem.För framför allt de skriftliga svaren från regeringssidan finns ett förslag att förlänga tiden ytterligare för att få fram bra och ordentliga svar som fungerar parlamentariskt. Det har varit lite ont om tid för att klara av dem på ett riktigt bra sätt. Det är ett av de förslag som vi lägger fram.För interpellationerna tycker vi inte att tiden är för kort. Däremot har utredaren lagt fram förslag och funderat över om det går att göra något åt statsrådens kalendrar. Där har vi dock inget förslag, utan vi överlåter åt regeringen själv att försöka hitta lösningar så att statsråden bättre klarar av att hantera interpellationerna i sina almanackor så att vi slipper så många förseningar.En annan fråga som har blivit den största frågan vi har diskuterat gäller statsministerns frågestund. Utredaren föreslår att frågestunden ska göras om till mer av en debattstund mellan partiledarna och statsministern. har flera av partiledarna inte deltagit i frågestunden, och det har blivit mindre och mindre intresse för den. Utredaren har instämt i utskottets ställningstagande, att det behöver göras en hel del förändringar för att få den institution som frågestunden mellan statsministern och de olika partiledarna är att bli mer aktiv och fungerande i dagspolitiken.Vi har i någon mån kommit överens, men det har varit något parti som till slut har backat. Utskottet har efter lång tids arbete och återkommande behandling bestämt att överlämna frågan till gruppledarna. Jag hoppas att de bättre än vi klarar av att hantera institutet så att det blir en uppfräschning och förändring som gör att statsministerns frågestund fungerar bättre i framtiden.Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. Det här betänkandet handlar alltså om ett tillkännagivande till riksdagsstyrelsen där vi uppmanar styrelsen att utveckla formerna och ordningen för frågeinstitutet här i . Jag tycker emellertid att det finns anledning att lite grann erinra sig bakgrunden till frågan.Jag har varit med i , och har vi granskat hanteringen och ordningen kring interpellationsdebatterna. Jag tror att vi vid samtliga granskningar har funnit att det inte har förelegat någon kritik ur konstitutionell synpunkt mot hur interpellationsdebatterna har hanterats. Men jag tror att många av oss har känt en viss otillfredsställelse när vi har tittat på hur det har gått till. Det gjorde att vi kände att det kanske fanns anledning att fördjupa sig lite grann i vad det fanns för bakgrund och avsikter och vad syftet var med interpellationerna.Peter har varit inne på att det här är en del av kontrollmakten. Vi kände att här finns det anledning att se över frågan. Därför tillsattes den utredare som nämnde.Enligt min uppfattning är interpellations- och frågeinstituten väsentliga inslag i ansvars- och befogenhetsfördelningen mellan å ena sidan och å andra sidan regeringen. Det här brukar vi ibland kalla för kontrollmakt visavi regeringen. Trots att vi har gjort ett antal granskningar kände vi behovet att se över detta. Det resulterade i en rapport som har lämnat, Frågeinstituten som kontrollinstrument. Det är alltså den rapporten som har legat till grund för de diskussioner som vi har haft i utskottet och som har resulterat i det aktuella betänkandet. Det finns två inslag i betänkandet som jag särskilt vill kommentera, och jag ska strax återkomma till det. Först vill jag för ordningens skull nämna att utöver de två frågor som jag särskilt ska kommentera finns det förslag som jag tycker det är viktigt att ta till sig. Jag tror att det skulle, om man följer de råd som där finns, väsentligt bidra till att göra frågeinstituten mer effektiva och meningsfulla.Det är ett enigt utskott, men trots det skulle jag vilja göra några medskick till riksdagsstyrelsen. Jag vill ta mig den friheten. Det är två delar jag vill kommentera. Dels handlar det om formerna och ordningen för interpellationer, dels handlar det om statsministerns frågestund. När det gäller interpellationerna finns det en lite besvärande utveckling av försenade svar. var andelen försenade svar uppe i . Perioden innan låg den på . Det är en utveckling åt fel håll. Jag vill inte med det ha sagt att det inte ibland har funnits legitima skäl till de här förseningarna. Men det är problematiskt när det blir förseningar av interpellationsdebatter därför att ingången i interpellationsdebatter oftast är att det har hänt någonting, det vill säga att en fråga har hög aktualitet. Blir det inte en debatt inom rimlig tid förlorar frågan i sitt värde.Ett annat bekymmer är att interpellanten har svårt att veta när debatten kommer att äga rum. Jag har fått beskrivet av flera riksdagskolleger från olika partier att man har fått dra tillbaka sin interpellation därför att den föreslagna debattiden och debattdagen inte har varit hanterbara. Vi säger här att måste ta ett större ansvar för hur statsråden planerar sin tid och att regeringen tillsammans med kammarkansliet måste se över framförhållningen för att komma till rätta med de här problemen sett ur både statsrådens och interpellanternas synpunkt. När det gäller statsministerns frågestund har jag tagit fasta på att utredaren anför att frågestunderna inte helt fungerar som det var tänkt. Om man delar den uppfattningen tycker jag att det är logiskt att man är beredd att diskutera hur vi kan vidta förbättringar. Sedan kan man alltid diskutera på vilket sätt. Sättet för mig är underordnat. Vi skriver att det ankommer på gruppledarna att utforma den närmare ordningen.Jag skulle vilja göra fem medskick och följande noteringar.För det första har jag hört många säga att deltagandet i statsministerns frågestund stadigt minskar. Jag var själv här i kammaren , och det var ganska glest i bänkarna, det vill säga att intresset avtar. Det andra: Om man ser att någonting inte fungerar fullt ut som det var tänkt är det logiskt att man försöker göra någonting åt det. Det tredje: Det här har för min del inte handlat om att vara partilojal, utan det handlar om principer för ansvar och kompetensfördelning mellan riksdag och regering, och det alldeles oavsett vilket eller vilka partier som har regeringsansvaret. Det fjärde är att kontrollmakt är ett omistligt inslag i vårt demokratiska system.Det sista: Det finns en förväntan i om att dessa kontrollinstitutioner utvecklas och inte självdör.Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet KU4. Det här är ett enigt betänkande. Jag skulle kunna stämma in i princip allt som och har sagt, utom möjligen några av Billys medskick.Precis som sade är det här en viktig genomgång, lite grann att titta igenom och se om de kontrollinstrument vi har fungerar. Vi har förslag på några små förbättringar. För övrigt tycker vi att det mesta fungerar relativt bra. Med detta yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet.