bet · H001UU15 · 2013-04-15 00:00:00 — EU avser att delta i diskussionerna om specialrapportörens kommande rapport som är inriktad på situationen för personer som tillhör religiösa minoriteter. Utskottet understryker att det är angeläget att fortsätter att agera för urfolks och nationella eller etniska, religiösa eller språkliga minoriteters rättigheter såväl i bilaterala kontakter som i arbetet inom EU och i andra internationella organisationer. Utskottet förutsätter att i sina publicerade rapporter om situationen för de mänskliga rättigheterna i världens länder även framgent redovisar bedömningar av urfolks och nationella eller etniska, religiösa eller språkliga minoriteters rättigheter. Mot bakgrund av utskottets överväganden avstyrks motionerna 2010/11:U288 (KD, M, FP, C) yrkande 1, 2011/12:U266 yrkandena 15, 2011/12:U284 (M), 2011/12:U315 (S) yrkande 29, 2012/13:U242 (MP) yrkande 2, 2012/13:U259 (M), 2012/13:U277 (KD) yrkandena 16, 2012/13:U306 (S) yrkande 28, 2012/13:U328 (KD, C) yrkande 2 och 2012/13:U339 (SD). Mänskliga rättigheter i handelspolitiken och i arbetslivet förespråkar i kommittémotion 2012/13:U274 av m.fl. (MP) yrkande 3 att ska driva på för en EU-lagstiftning om s.k. konfliktmineraler och agera pådrivande för att säkra ett globalt regelverk för sådana mineraler. I kommittémotion 2012/13:U237 av m.fl. (MP) yrkande 1 föreslås det att ska agera för ett globalt rättsligt bindande regelverk för företagens ansvar för miljö och mänskliga rättigheter. pläderar i kommittémotion 2011/12:U207 av m.fl. (V) yrkande 5 för att regeringen ska verka för att alla svenska multinationella företag ska sluta globala ramavtal. I yrkande 6 begär partiet att regeringen ska föra en dialog om mänskliga rättigheter i arbetslivet med de svenska företag som etablerar sig i länder som inte respekterar de fackliga rättigheterna. Handel är en drivkraft för tillväxt och utveckling och bidrar till att öka möjligheterna att nå FN:s millenniemål. Det är enligt utskottet viktigt att motverka tendenserna till protektionism för att i stället främja internationell handel som bidrar till ekonomisk tillväxt och utveckling. Vid bekräftades sambandet mellan god samhällsstyrning, mobilisering av inhemska resurser och främjande av internationell handel och investeringar som en drivkraft för utveckling. Ett större utbyte kan enligt utskottet understödja en hållbar social och ekonomisk utveckling i en riktning som också gagnar de mänskliga rättigheterna. I en motion förespråkas lagstiftning om vad som där benämns konfliktmineraler. I en annan motion förespråkas ett globalt regelverk för företagens ansvar för miljö och mänskliga rättigheter. Mineralfyndigheter, olja och naturgas har potential att ge betydande ekonomiska fördelar och hjälp till länder att främja ekonomisk tillväxt och utveckling, vilket då medför att invånarna får ett bättre liv till följd av hållbar fattigdomsminskning och tillväxt som gynnar alla. Dessvärre leder inte utvinningen av mineraler, olja och gas alltid till sådana positiva effekter. Många länder som har sådana resurser uppvisar i stället svag ekonomisk utveckling, brister i samhällsstyrning och ansvarsutkrävande samt korruption och sociala klyftor. För att bekämpa sådana företeelser och för att främja att intäkter från utvinning av naturresurser som olja, gas och mineraler kommer alla medborgare i ett land till del skapades Transparency Initiative (EITI) 2002. EITI är en global standard som innebär att företag som utvinner naturresurser åtar sig att transparent och fullständigt redovisa sina betalningar till regeringen och myndigheter i landet. Detta verifieras genom en process där det civila samhället deltar. Cirka 35 länder, främst utvecklingsländer, arbetade 2012 med att tillämpa standarden, varav 12 länders tillämpning hade granskats och godkänts. Initiativet stöds av många i-länder, däribland , och av ett 60-tal stora råvaruutvinnande företag, stora investmentbolag och frivilligorganisationer. Många internationella forum som exempelvis, FN, Afrikanska unionen, EU och G20 har uttalat politiskt stöd för EITI. publicerade en handbok om genomförande av EITI (Implementing EITI for Greater Impact. A Handbook for Policy Makers and Stakeholders). riktlinjer för multinationella företag innehåller rekommendationer för företagens agerande när det gäller bl.a. mänskliga rättigheter, miljö, arbets- och anställningsförhållanden, konsumentskydd och kampen mot korruption. deltog aktivt i arbetet med revideringen. I ett komplement till riktlinjerna, for Responsible Supply Chains of from Conflict-Affected and High-Risk Areas (Second edition, 2012), lämnas rekommendationer för globalt ansvarstagande i leveranskedjor för mineraler. Rekommendationerna knyter an till EITI och har som syfte att hjälpa företag att respektera mänskliga rättigheter och att undvika att medverka till konflikter. Företag rekommenderas att visa tillbörlig aktsamhet. Samarbeten bör brytas om det finns en risk för att brott mot mänskliga rättigheter har förekommit i samband med utvinning eller transport av mineraler, eller om affärerna direkt eller indirekt stöder väpnade organisationer. Förberedelserna för föregicks av en process där , , det civila samhället och FN deltog. för mänskliga rättigheter antog 2011 enhälligt globala vägledande principer för företag och mänskliga rättigheter. Syftet är att förhindra och ta itu med riskerna för negativa effekter på de mänskliga rättigheterna kopplade till företags verksamhet. var drivande i utarbetandet av och vägledande principer för företag och mänskliga rättigheter och har aktivt deltagit i arbetet med riktlinjer för multinationella företag. I fråga om EU:s arbete för ett regelverk med anknytning till naturresursutvinning konstaterar utskottet att kommissionen lade fram ett meddelande om ändringar i det s.k. öppenhetsdirektivet (KOM(2011) 683) som bl.a. reglerar vilken finansiell information som ska offentliggöras av noterade företag. För utvinnings- och naturskogsindustrin föreslås där ett krav på att rapportera betalningar till stater i vilka de är verksamma (s.k. land-till-landrapportering). Tanken är att en genomlysning av betalningarna ska främja ett gott styre av dessa stater, och att ansvar ska kunna utkrävas för vad som skett med naturtillgångarna. Kommissionsförslaget innebär att tillsynsmyndigheterna får förstärkta befogenheter och tillgång till harmoniserade sanktioner som är kraftigare än vad som varit fallet. Den föreslagna skyldigheten har enligt faktapromemoria 2011/12:FPM40 sin grund i att kommissionen offentligt har uttryckt sitt stöd för EITI och aviserat sin beredskap att lägga fram lagstiftning om upplysningskrav för utvinningsindustrin. En liknande utfästelse gjordes i slutförklaringen vid i Deauville , där G8-regeringarna åtog sig att införa lagstiftning om öppenhet eller främja frivilliga standarder som kräver eller uppmuntrar att utvinningsbolag offentliggör sina betalningar till regeringar. har dessutom lagt fram en resolution där det upprepar sitt stöd för landsvisa rapporteringskrav, särskilt för utvinningsindustrin. Enligt EU-lagstiftningen är emittenter inte skyldiga att offentliggöra landsvisa betalningar till regeringar som görs i de länder där de är verksamma. Man lämnar således normalt inga uppgifter om betalningar som görs till en regering i ett visst land, trots att sådana betalningar från utvinningsindustrin eller från avverkare av naturskogar kan vara en betydande del av ett lands intäkter, särskilt i tredjeländer med stora naturrikedomar. För att se till att dessa länders regeringar blir redovisningsskyldiga för användningen av sina resurser och för att främja god styrning av länderna, föreslog kommissionen i det ovan nämnda meddelandet att betalningar till länderna ska offentliggöras. Närmare bestämmelser om hur redovisningen ska ske kommer enligt faktapromemoria 2011/12:FPM40 att läggas fast i EU:s s.k. redovisningsdirektiv, som revideras i relevanta delar. Enligt svaret på interpellation 2012/13:210, som lämnades av justitieminister , anser regeringen att det är viktigt med en god insyn i och genomlysning av företag som utvinner t.ex. olja, gas och mineraler eller som avverkar primärskog. Det är enligt regeringen viktigt att göra det lättare för medborgare i länder med stora naturresurser att kunna se vilka betalningar regeringen får från företag som utvinner naturresurser i det egna landet. Detta är en uppfattning som delas av utrikesutskottet. Justitieministern uppgav i svaret på interpellation 2012/13:210 att de pågående trepartsförhandlingarna mellan rådet, kommissionen och är inne i ett komplext och känsligt skede. Hon konstaterade att , övriga medlemsstater och ställer sig bakom att det införs regler om ökad transparens inom utvinningsföretagen men att förhandlingarna inte är slutförda. Enligt uppgift från pågår trepartsförhandlingarna fortfarande . Med anknytning till de aktuella motionerna kan nämnas att utskottet i betänkande 2012/13:UU12 behandlade frågan om land-till-landrapportering i syfte att förhindra kapital- och skatteflykt. Mot bakgrund av utskottets överväganden avstyrks motionerna 2012/13:U237 (MP) yrkande 1 och 2012/13:U274 (MP) yrkande 3. I fråga om motionsförslaget om globala ramavtal konstaterar utskottet att () på sin webbsida anger att ett globalt ramavtal är en bindande överenskommelse mellan ett globalt branschfack och ett multinationellt företag som i avtalet förbinder sig att respektera mänskliga rättigheter i arbetslivet. Syftet med ramavtalen är enligt TCO att lägga ett gemensamt golv för alla arbetsplatser och underleverantörer som är knutna till en koncern. Avtalen bygger främst på kärnkonventioner samt riktlinjer för multinationella företag, men kan i övrigt ha olika utformning. Utskottet konstaterar att globala ramavtal sluts genom avtal mellan arbetsgivare och fackliga organisationer och syftar till att främja mänskliga rättigheter i arbetslivet. Enligt utskottet har också och EU:s stöd till arbetet för universell ratificering och uppfyllande av kärnkonventioner samma syfte. Som nämnts ovan har utarbetat riktlinjer för multinationella företags agerande. Dessa behandlar bl.a. mänskliga rättigheter, miljö, arbets- och anställningsförhållanden, konsumentskydd och kampen mot korruption. I arbetet med att revidera dessa riktlinjer konsulterades näringslivets organisation and (Biac), arbetstagarorganisationen (Tuac) och frivilligorganisationer. Rekommendationerna är inte bindande, men regeringarna i anslutna länder stöder och främjar riktlinjerna genom s.k. nationella kontaktpunkter. Den svenska nationella kontaktpunkten är en trepartssamverkan mellan staten, näringslivet och arbetstagarnas organisationer. Ytterligare vägledning när det gäller mänskliga rättigheter i arbetslivet finns i trepartsdeklaration om principer för multinationella företag och socialpolitik som anger grunddragen för hur företag kan maximera sina bidrag till ekonomisk och social utveckling och minimera de negativa effekterna av verksamheten. och samarbetar för att främja riktlinjerna respektive trepartsdeklarationen. Som framgått ovan antog 2011 vägledande principer för företag och mänskliga rättigheter som var drivande i att förhandla fram. Enligt handlingsplanen till för mänskliga rättigheter och demokrati ska kommissionen lägga fram förslag som rör genomförande av de nämnda principerna i form av en vägledning om mänskliga rättigheter riktad till tre företagssektorer (informations- och kommunikationsteknik, olja och gas samt bemanningsföretag) och till små och medelstora företag. Ett annat förslag som aviseras i EU-handlingsplanen gäller unionens prioriteringar för ett effektivt genomförande av de vägledande principerna. Unionens medlemsstater förutsätts ta fram nationella planer för hur principerna ska genomföras. Utskottet konstaterar att och EU stöder genomförandet av de internationella instrument som nämnts ovan. är, som framhölls i regeringens utrikespolitiska deklaration , pådrivande i arbetet med att uppmärksamma företagens sociala ansvar i den globala ekonomin. I förlängningen bidrar detta arbete till svensk ekonomi, ett starkt svenskt varumärke och fler svenska arbetstillfällen. har en särskild grupp i i uppdrag att främja genomförandet och att arbeta med frågor om företagens sociala ansvar och hållbart företagande (CSR). Uppdraget innebär dels att delta i förhandlingar om CSR i internationella organisationer, dels att vara ett diskussionsforum och att sprida kunskaper och information om de riktlinjer som finns på CSR-området. Kontakterna sker med alla typer av företag, inklusive företag som etablerar sig i länder som inte respekterar fackliga rättigheter, vilket lyfts fram i ett motionsyrkande. Globaliseringen av handel och information innebär att fokus inte enbart kan riktas mot utvinningsindustrin, utan uppmärksamhet måste på samma sätt riktas mot andra industri-, tjänste- och handelsföretag. Varje företag måste ges ett tydligt ansvar för konsekvenserna av sitt handlande i samtliga länder där det är aktivt. Det kan gälla miljöfrågor, arbetsmiljösituation eller orättfärdiga penningtransaktioner. Det är utskottets uppfattning att måste välkomna och vara pådrivande i för att få till stånd internationella avtal som stöder transparens, mänskliga rättigheter och god hushållning för alla branscher. Av synnerlig vikt är att samtliga länder, vart och ett efter sina förutsättningar, uppmanas att inrätta de institutioner som krävs för att beivra orättfärdigt agerande från företag. Utskottet välkomnar att ett ökande antal bolag arbetar aktivt med CSR som verktyg för ett bättre agerande och genom ett transparent CSR-arbete ökar konsumenternas makt att välja bort de företag som inte fyller högt ställda krav. Mot bakgrund av utskottets överväganden avstyrks motion 2011/12:U207 (V) yrkandena 5 och 6. Mänskliga rättigheter, statslöshet och migration konstaterar i kommittémotion2011/12:U233 av m.fl. (MP) yrkandena 1 och 2 att det finns länder som varken ger medborgarskap till eller registrerar människor som föds i landet trots att deras släkter har befunnit sig i landet under århundraden. Detta medför att den som inte är registrerad saknar rättigheter och inte kan gå i skola, få resedokument eller få läkarvård. anser att via FN och EU bör verka för påtryckningar på stater som inte lever upp till sina åtaganden att undvika statslöshet eller som trots medborgarskap diskriminerar medborgare av utländsk härkomst. bör uppmärksamma dessa frågor även i bilaterala kontakter. anser enligt kommittémotion 2011/12:U211 av m.fl. (V) och partimotion 2012/13:Sf207 av m.fl. (V) yrkande 13 att bör ratificera och verka internationellt för dess genomförande. I kommittémotion 2011/12:Sf241 av m.fl. (V) yrkande 3 begär att avslutar sitt medlemskap i (). I motionen framhålls att ledande organisationer för mänskliga rättigheter, däribland och Human Rights Watch, riktat kritik mot att IOM:s aktiviteter i många fall står i strid med grundläggande mänskliga rättigheter. I yrkandena 4 och 5 efterlyser ett svenskt agerande i FN för att finansieringen av (United Nations High Commissioner for Refugees, UNHCR) ska ändras så att den medger en mer långsiktig planering av verksamheten. Regeringen bör i alla lämpliga sammanhang verka för en utvidgning av flyktingkommissariatets mandat till att inkludera även internflyktingar. De två sistnämnda yrkandena läggs fram även i partimotion 2012/13:Sf225 av m.fl. (V) yrkandena 2 och 3. I den enskilda motionen 2011/12:Sf232 av och (MP) yrkande 4 begärs det att ratificerar migrantarbetarkonventionen. Med anledning av motionsyrkandet om statslöshet konstaterar utskottet att enligt artikel 15 i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna har var och en rätt till en nationalitet, och ingen får godtyckligt fråntas sin nationalitet eller nekas rätten att ändra nationalitet. mot statslöshet (Convention on the Reduction of Statelessness) undertecknades 1961 och trädde i kraft . Den kompletterar konvention om statslösa personers ställning och tillkom efter förhandlingar under mer än om hur förekomsten av statslöshet ska kunna undvikas. De båda konventionerna är grunden för det internationella ramverket för åtgärder mot statslöshet. Enligt uppskattningar från FN var omkring 12 miljoner människor runt om i världen statslösa 2011. På europeisk nivå ingår statslösa personer i den personkrets som åtnjuter skydd enligt den europeiska sociala stadgan. Detta är fallet efter att 1996 antog en revidering av stadgan. ratificerade den reviderade stadgan 1998 och agerar för att medlemsstater ska göra detsamma liksom för genomförande av stadgan. Inom bedrivs ett arbete för undvikande av statslöshet. Mot bakgrund av att förändringar i statsindelningen ofta innebär betydande problem med statslöshet, vilket i var särskilt påtagligt under omvälvningarna , har en konvention utarbetats om undvikande av statslöshet vid statssuccession. Konventionen öppnades för undertecknande . Frågan om huruvida ska tillträda konventionen utreds av utredningen om vissa medborgarskapsfrågor (dir. 2012:2) som väntas redovisa sitt uppdrag . FN:s generalsekreterare beslutade om en vägledning för FN-systemets agerande i fråga om statslöshet (Guidance Note of the Secretary-General. The United Nations and Statelessness). Vägledningen innefattar riktlinjer och ett ramverk för agerande. Riktlinjerna anger i korthet följande: Basera agerande på internationella konventioner och normer med anknytning till nationalitet och statslöshet. Erkänn statens centrala roll och samarbeta med berörda befolkningsgrupper och det civila samhället. Främja och ge stöd till åtgärder för att förhindra statslöshet. Respektera statslösa personers mänskliga rättigheter och tillgodose deras särskilda skyddsbehov. Främja förvärvande av nationalitet som den primära lösningen. Erkänn och råd bot på diskriminering som en allmänt förekommande orsak till och konsekvens av statslöshet. Garantera jämställdhet mellan könen i lagar om nationalitet och deras genomförande för att förhindra statslöshet. FN-systemet ska enligt generalsekreterarens vägledning agera mot statslöshet genom att identifiera statslösa personer, förhindra statslöshet, minska statslöshet och lämna skydd till statslösa personer. Det är () som har mandat inom det aktuella området, men generalsekreteraren betonar i vägledningen att hela FN-systemet måste öka sina ansträngningar att ta itu med statslöshet. Vid en ministerkonferens anordnad av UNHCR 2011 gjorde 61 länder och en regional organisation utfästelser relaterade till statslöshet. 33 länder åtog sig att tillträda eller att vidta åtgärder för att tillträda en av eller båda de ovan nämnda konventionerna om statslöshet. Utskottet noterar att bilden när det gäller ratificering av konventionerna mot statslöshet varierar starkt mellan EU:s medlemsstater. hade 16 EU-medlemsstater, däribland , tillträtt båda konventionerna medan 7 medlemsstater tillträtt en av dessa och 2 medlemsstater inte någon av konventionerna. I kommissionsmeddelandet En övergripande strategi för migration och rörlighet (KOM(2011) 743) sägs att särskild uppmärksamhet bör ägnas åt att skydda och stärka utsatta migranter som ensamkommande barn, statslösa, asylsökande och offer för människohandel. Där framhålls också, i fråga om statslösa personer, att EU även bör uppmuntra tredjeländer att ta upp frågorna om statslösa personer genom att vidta åtgärder för att minska statslösheten. Som framgått tidigare i betänkandet antog ett strategiskt ramverk och en handlingsplan för mänskliga rättigheter och demokrati. I handlingsplanen aviseras att Europeiska utrikestjänsten och kommissionen till 2014 ska ta fram ett ramverk för hur frågor om statslöshet och godtyckligt gripande av migranter ska tas upp med tredjeländer. När det gäller motionsförslaget om att motverka att stater diskriminerar personer som är medborgare men har utländsk härkomst konstaterar utskottet att skyddet mot diskriminering är en central del av de mänskliga rättigheterna och en av hörnstenarna i såväl EU:s som politik för de mänskliga rättigheterna. Diskrimineringsförbud finns i alla centrala om mänskliga rättigheter, liksom i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. I och handlingsplan för mänskliga rättigheter och demokrati som nämnts slås fast att unionen ska bekämpa alla former av diskriminering. Utskottet välkomnar att frågor om statslöshet röner ökad uppmärksamhet inom FN, EU och . Utskottet förutsätter att i bilaterala kontakter och inom , , FN och andra internationella forum fortsätter att främja åtgärder för att undvika statslöshet och diskriminering. Det är också angeläget att de internationella granskningsmekanismer som finns och som avser förhållanden i enskilda länder, exempelvis allmänna återkommande utvärdering (UPR), används för att fästa uppmärksamhet på förekomsten av statslöshet och diskriminering. Mot bakgrund av utskottets överväganden avstyrks motion 2011/12:U233 (MP) yrkandena 1 och 2. I motioner begärs det att ska ratificera (International Convention on the Protection of the Rights of All Migrant Workers and Members of their Families). Konventionen trädde i kraft . Det är främst stater varifrån migrantarbetarna kommer som har valt att ratificera konventionen. Den har inte undertecknats eller ratificerats av någon EU-medlemsstat. I princip återfinns rättigheterna i konventionen också i andra kärnkonventioner eller i två om migrantarbetare. Som framgår på annat håll i detta betänkande stöder och övriga EU-medlemsstater arbete för universell ratificering och uppfyllande av organisationens åtta kärnkonventioner om mänskliga rättigheter i arbetslivet. Mot bakgrund av utskottets överväganden avstyrks motionerna 2011/12:U211 (V), 2011/12:Sf232 (MP) yrkande 4 och 2012/13:Sf207 (V) yrkande 13. IOM, som tas upp i en motion, är en organisation utanför FN-systemet. Den bildades och är den största internationella organisation som arbetar med migration. uppgick antalet medlemsländer till 149. IOM:s verksamhet spänner över många olika områden, alltifrån transporter av återvändande flyktingar och migranter till konfliktförebyggande åtgärder, program mot människohandel och humanitära insatser. Organisationen har en viktig funktion att fylla när det gäller att tillhandahålla tjänster åt såväl migranter som stater, och är också en viktig källa till kunskap om migration. Utskottet värdesätter att är aktivt engagerat i IOM och noga följer utvecklingen i organisationen och dess relevans. Mot bakgrund av utskottets överväganden avstyrks motion 2011/12: Sf241 (V) yrkande 3. I motioner begärs svenskt agerande i FN för att möjliggöra en mer långsiktig finansiering av (), och en utvidgning av UNHCR:s mandat till att inkludera internflyktingar. UNHCR:s uppgift är att skydda flyktingar världen över och att övervaka och uttolka . Antalet internflyktingar beräknas av UNHCR uppgå till ca 27 miljoner personer. Drygt 15,5 miljoner konfliktrelaterade internflyktingar (IDPs, Internally Displaced Persons) får skydd och stöd från flyktingkommissariatet. står bakom Parisdeklarationen om biståndseffektivitet , och de åtaganden som gjorts vid uppföljningsmöten till deklarationen, senast i . Ökad förutsägbarhet i biståndet och avbindning av biståndet ingår bland de principer och åtaganden för att förbättra kvaliteten på biståndet som slagits fast i internationella överenskommelser om biståndseffektivitet. är en av UNHCR:s största givare och lämnar 2013 ett icke öronmärkt kärnstöd till UNHCR på . Därmed är ledande givare av icke öronmärkt kärnstöd. Via Sida kanaliseras utöver detta ytterligare stöd till UNHCR. har interna reformer av UNHCR genomförts. En av förändringarna innebär att budgetstrukturen har delats upp i fyra pelare, varav en avser internflyktingar. Syftet med den nya budgetstrukturen är att ge UNHCR verktyg för mer långsiktig och förutsägbar planering.