bet · H001JuU9 · 2013-01-17 00:00:00 — På uppdrag av regeringen har en särskild utredare sett över lagstiftningen på kärnteknik- och strålskyddsområdet. Syftet med översynen var att förenkla och effektivisera bestämmelsernas struktur och uppbyggnad utan att samhällets krav på säkerhet och strålskydd eftersätts. slutbetänkande Strålsäkerhet gällande rätt i ny form (SOU 2011:18) innehåller bl.a. ett avsnitt om användningen av laser (s. 595611). I betänkandet konstateras att potentiellt farliga lasrar av högre klass blir allt billigare, och därmed vanligare, trots att lasrar med lägre effekt ofta vore tillräckliga för det avsedda användningssyftet. De används inte sällan av personer utan tillräckliga kunskaper om faror förknippade med laserstrålning. Utredningen pekar på att strålsäkerhetsmyndigheterna i , , och i en skrivelse till föreslog att kommissionen ska införa gemensamma importrestriktioner för starka laserpekare. Myndigheterna föreslog i skrivelsen ett förbud mot alltför starka laserpekare för allmänheten. delar de nordiska strålsäkerhetsmyndigheternas uppfattning om starka laserpekare och föreslår i betänkandet att det i 12 kap. ska införas ett förbud mot att föra in eller importera samt i övrigt inneha, förvärva, saluföra, upplåta eller överlåta laserpekare i klasserna 3R, 3B och 4. Förbudet föreslås dock inte gälla vid yrkesmässig användning av laserpekare, t.ex. militär användning. har fått följande information från . betänkande hanteras inom men är omfattande och kommer att ta att ta om hand i sin helhet. planerar att bryta ut frågan om laserpekare och gå vidare med den innan resten av betänkandet. Departementet bereder därför ett förslag om förbud mot starka laserpekare men med möjlighet att söka tillstånd för viss typ av laglig användning. För att hindra införsel även från EU-länder behövs det också en lagändring i den s.k. inregränslagen. Förslagen till ändringar behöver troligen notifieras till EU och den frågan bereds inom . Den som har fyllt behöver enligt 2 kap. 1 § vapenlagen (1996:67) inte tillstånd för att inneha ett kolsyre-, luft-, fjäder- eller harpunvapen med begränsad effekt. I 1 kap. 2 § första stycket vapenförordningen (1996:70) anges att ett kolsyre-, luft- eller fjädervapen anses ha begränsad effekt, om en projektil från vapnet från pipans mynning har en anslagsenergi som är mindre än tio joule. Ett hel- eller halvautomatiskt vapen av det angivna slaget ska enligt andra stycket anses ha begränsad effekt, om varje projektil från vapnet har en anslagsenergi som är mindre än tre joule från pipans mynning. Enligt tredje och fjärde styckena i den sistnämnda paragrafen gäller särskilda regler för kolsyrevapen som är avsedda för att med färg markera träffar på deltagare i stridsspel (paintballvapen) och för harpunvapen. Enligt punkt 6 i övergångsbestämmelserna till vapenförordningen gäller att den som sedan tiden före innehar ett luft- eller fjädervapen, även fortsättningsvis får inneha vapnet utan tillstånd. I promemorian Vissa frågor om vapenlagen (Ds 2010:6) behandlas bl.a. frågor som rör klassificeringen av effektbegränsade vapen. Promemorian bereds i denna del inom . har tidigare behandlat och avstyrkt motionsyrkanden med förslag om att införa ett krav på tillstånd för förvärv av effektbegränsade vapen, senast i bet. 2011/12:JuU22 s. 3840. Utskottet uttalade då som sin uppfattning att det är rimligt att inte ha samma stränga reglering för mindre farliga vapen som för övriga vapen. Vidare ansåg utskottet att beredningen av förslagen i den ovan nämnda promemorian om klassificeringen av effektbegränsade vapen inte borde föregripas. följde utskottets förslag (rskr. 2011/12:221). De s.k. airsoftvapnen är ofta repliker av riktiga handeldvapen, och de används för underhållnings- eller hobbyändamål. I den mån airsoftvapen är kolsyre-, luft- eller fjädervapen omfattas de av reglerna om effektbegränsade vapen. Ofta drivs airsoftvapen dock på något annat sätt. Ett vanligt drivmedel är gasen green gas, som huvudsakligen består av propan. Det förekommer också eldrivna airsoftvapen. I promemorian Vissa frågor om vapenlagen (Ds 2010:6 s. 6161) anförs det bl.a. att dessa vapen i allmänhet inte är farligare än kolsyre-, luft- eller fjädervapen, utan snarare tvärtom. I promemorian föreslås det därför att vapenlagen ändras på så sätt att även vapen som har utskjutningsmedel som kan jämföras med kolsyra, luft eller fjäder ska omfattas av reglerna om effektbegränsade vapen. Frågor om tillstånd enligt vapenlagen (1996:67) prövas av polismyndigheten (2 kap. 2 §). I vapenförordningen (1996:70) fastställs det vem som prövar frågor om tillstånd för en enskild person att inneha eller låna ut skjutvapen, inneha ammunition eller ta emot skjutvapen för reparation eller översyn och vem som godkänner att en enskild person i en vapenhandlares ställe närvarar vid provskjutningar. Enligt 1 kap. 3 § i denna förordning görs prövningen i dessa frågor av polismyndigheten på den ort där personen är folkbokförd eller, om han eller hon inte är folkbokförd i , på den ort där han eller hon är bosatt eller annars uppehåller sig. har i betänkandet En sammanhållen svensk polis Följdändringar i författningar (SOU 2012:78) lämnat författningsförslag för att anpassa lagstiftningen till den nya polisorganisationen som ska genomföras . När det gäller polisens tillståndsgivning anför kommittén (del 1 s. 33) att den nya inte bör bindas upp när det gäller var ärenden om tillstånd ska handläggas. För sådana ärendegrupper bör det enligt kommittén vara tillräckligt att reglera var ansökan ska göras. Det är sedan en fråga för att avgöra vid vilken enhet i landet som handläggning och beslut ska hanteras. I betänkandet (del 2 s. 543) föreslås det att 1 kap. 3 § vapenförordningen ändras på så sätt att det enbart föreskrivs var ansökan om tillstånd att inneha vapen ska göras, nämligen i det län där personen är folkbokförd. Tillståndsgivningen för vapeninnehav m.m. är en del av polisens serviceverksamhet, som är en av polisens kärnverksamheter. /11 genomförde på uppdrag av serviceundersökningar där det ställdes frågor om hur nöjda servicemottagarna varit med polisens service när det gäller tillgänglighet, bemötande, effektivitet, information och möjlighet att få lämna synpunkter. En av de ärendetyper som undersöktes var ansökan om tillstånd för innehav av vapen och ammunition. För dessa ärenden blev det sammanvägda måttet nöjd-kund-index 74,3 (på en 100-gradig skala) för polisen i sin helhet, vilket är ett bra resultat. Den lokala polismyndighet som fick sämst resultat hade nöjd-kund-index 66 och den myndighet som servicemottagarna var mest nöjda med 85. Den kvalitetsfaktor som generellt fick sämst betyg var effektiviteten, där frågan om handläggningstid fick det lägsta medelvärdet. Den kvalitetsfaktor som fick högst betyg var bemötandet. På uppdrag av regeringen ska , Brå, analysera och följa upp resultatet av regeringens satsning på polisen (Ju2012/2428/PO). I uppdraget ingår att kartlägga hur resurstillskotten har styrts och använts inom polisen. Vidare ska utvecklingen av polisens resultat analyseras, och i den delen ska en bedömning av resursökningarnas betydelse för resultatet göras. Brå ska delredovisa uppdraget och slutredovisa det . Utskottet har tidigare behandlat och avstyrkt motionsyrkanden om polismyndigheternas handläggning av ansökningar om tillstånd att inneha vapen, se bet. 2011/12:JuU22 s. 3334. Mot bakgrund av de pågående arbetena när det gäller polisens organisation och verksamhetsresultat ansåg inte utskottet att borde göra något tillkännagivande om polisens handläggning av vapenärenden. följde utskottets förslag (rskr. 2011/12:221). En enskild person får enligt 2 kap. 4 § vapenlagen (1996:67) meddelas tillstånd att inneha ett skjutvapen endast om han eller hon kan visa behov av vapnet för ett godtagbart ändamål. Tillstånd måste sökas för varje vapen. För tillstånd till innehav av jaktvapen krävs vidare enligt 2 kap. 4 § första stycket vapenförordningen (1996:70) att den sökande har avlagt ett prov som visar att han eller hon har grundläggande kunskaper om jakt och viltvård och kan handha vapnet. Den som har avlagt ett sådant prov ska anses ha behov av jaktvapen, om inte särskilda skäl föranleder annat. Behovet ska anses motsvara fyra vapen, om det inte finns omständigheter som talar för att sökanden behöver fler vapen än så. Tillstånd till fler än sex jaktvapen får beviljas endast om sökanden visar att det finns ett mycket kvalificerat behov (2 kap. 4 § fjärde och femte styckena vapenförordningen). I föreskrifter och allmänna råd om vapenlagstiftningen (RPSFS 2009:13) anges (s. 13) att tillstånd till innehav av fler än sex jaktvapen endast bör meddelas undantagsvis. har tidigare behandlat och avstyrkt motionsyrkanden om utökad vapengarderob för jägare, senast i bet. 2011/12:JuU22 (s. 3940). Utskottet ansåg då att vapenlagen innehåller lämpliga avvägningar när det gäller tillstånd att inneha jaktvapen. följde utskottets förslag (rskr. 2011/12:221). Den som har tillstånd att inneha ett vapen och rätt att använda det för skjutning får enligt 2 kap. 8 § vapenlagen utan särskilt tillstånd inneha ammunition till vapnet, om ammunitionen är avsedd för samma ändamål som vapentillståndet avser. Tillstånd att i andra fall inneha ammunition får ges till enskilda personer samt till vissa sammanslutningar och huvudmän för museer, om det skäligen kan antas att ammunitionen inte kommer att missbrukas. 2011/12:JuU22 uttalade utskottet som sin uppfattning att tillståndsreglerna för innehav av ammunition är väl avvägda, och utskottet avstyrkte därför en motion med förslag om att utvidga reglerna (bet. s. 40). följde utskottets förslag (rskr. 2011/12:221). I 2 kap. vapenlagen (1996:67) finns det bestämmelser om tillstånd att föra in skjutvapen eller ammunition till . För tillstånd att föra in skjutvapen till gäller enligt 2 kap. 11 § vapenlagen samma förutsättningar som för tillstånd att inneha vapen (se ovan). Ett införseltillstånd ger rätt att under den begränsade tid och för det ändamål som anges i tillståndet i inneha de skjutvapen och den ammunition som förts hit med stöd av tillståndet (2 kap. 12 § vapenlagen). I 2 kap. vapenlagen (1996:67) finns det bestämmelser om lokala och centrala vapenregister. Dessa register har enligt 20 § i samma kapitel till ändamål att ge information om sådana uppgifter som behövs för att förebygga, upptäcka och utreda brott med anknytning till skjutvapen och att underlätta handläggningen av frågor om tillstånd enligt vapenlagen. Enligt 17 § i samma kapitel ska varje polismyndighet med hjälp av automatiserad behandling föra ett lokalt register över tillståndspliktiga vapeninnehav och beslut enligt vapenlagen. Enligt 18 § ska föra tre separata centrala register: vapeninnehavarregistret, vapenregistret och vapenhandlarregistret. Dessa register får enligt 19 § inte samköras med varandra. Uppdelningen på tre separata register innebär att det inte är möjligt att ur de centrala registren utläsa närmare vilka slags vapen en viss person eller organisation har rätt att inneha. Dessa uppgifter finns endast i de lokala registren (prop. 1998/99:36 s. 19). I promemorian Vissa frågor om vapenlagen (Ds 2010:6) föreslås det bl.a. att det ska bli möjligt att samköra det centrala vapenregistret och det centrala vapeninnehavarregistret i ett ärende om tillstånd att inneha skjutvapen, om sökanden och vapnets överlåtare är bosatta i olika län. Promemorian bereds i denna del inom . Som framgår ovan har utrett vilka följdändringar i olika författningar som den kommande sammanslagningen av polismyndigheterna ger anledning till. När det gäller de olika vapenregistren anför kommittén bl.a. (SOU 2012:78 del 1 s. 146) att bildandet av den nya naturligen aktualiserar frågan om att samordna de olika registren. Kommittén framhåller att denna fråga förutsätter en omfattande beredning där integritet, effektivitet och registersäkerhet vägs mot varandra. Vidare påpekar kommittén att det centrala registret är beroende av de lokala för sin uppdatering. Enligt kommittén behöver frågan om en samordning av de lokala och de centrala registren övervägas närmare, och i nuvarande läge föreslår kommittén att de gällande registerbestämmelserna anpassas till den nya organisationen med oförändrat materiellt innehåll. Kommittén föreslår att reglerna anpassas på så sätt att det anges att ska föra de register som avses i både 17 och 18 §§. Utskottet har fortfarande förståelse för motionsönskemålen om en skärpning av straffen för grova vapenbrott. Som framgår ovan pågår det emellertid en utredning av den saken, och bör inte föregripa utredningen. Utskottet avstyrker därför samtliga motioner med förslag på straffskärpningar för vapenbrott, dvs. motion 2012/13:Ju209 (SD) yrkandena 1 och 2, motion 2012/13:Ju222 (V) yrkande 3, motion 2012/13:Ju249 (MP) yrkande 18, motion 2012/13:Ju269 (S), motion 2012/13:Ju373 (S) yrkande 17 och motion 2012/13:Sk205 (S) yrkande 1. Utskottet kan inte ställa sig bakom de förslag till förändringar av direktiven till den pågående utredningen om skärpningar i vapenlagstiftningen som föreslås i motion 2012/13:Ju406 (SD). Även den motionen bör alltså avslås. Mot bakgrund av den nämnda pågående utredningen bör något tillkännagivande inte heller göras om en översyn av vapenlagstiftningen, och utskottet avstyrker därför de olika förslagen om detta i motionerna 2012/13:Ju303 (C), 2012/13:Ju328 (M) och 2012/13:Ju362 (M). Utskottet har inte ändrat uppfattning när det gäller förslaget om att utreda nya definitioner för olika vapentyper. Motion 2012/13:Ju222 (V) yrkande 1 bör avslås. När det gäller laserpekare konstaterar utskottet att potentiellt farliga lasrar av högre klass blir allt billigare, och därmed vanligare. Detta är förenat med problem då lasrarna inte sällan används av personer som saknar tillräckliga kunskaper om farorna med laserstrålning. Saken har emellertid utretts av , som har föreslagit ett förbud mot starka laserpekare. bör inte föregripa regeringens beredning av förslaget, och utskottet avstyrker därför motion 2012/13:Ju211 (SD) yrkande 1. Utskottet har inte ändrat uppfattning när det gäller effektbegränsade vapen, och utskottet vidhåller alltså att det är rimligt att inte ha samma stränga reglering för mindre farliga vapen som för övriga vapen. Dessutom bör inte föregripa beredningen av förslagen i promemorian Vissa frågor om vapenlagen (Ds 2010:6), som bl.a. rör klassificeringen av effektbegränsade vapen inklusive s.k. airsoftvapen. Motionerna 2012/13:Ju345 (FP) och 2012/13:Ju404 (MP) bör avslås. När det gäller handläggningen av vapenärenden vill utskottet understryka att det givetvis inte är tillfredsställande att polisens handläggningstider fick det lägsta medelvärdet i den serviceundersökning som redogörs för ovan. I detta sammanhang måste emellertid den kommande stora omorganisationen av polisen framhållas. Som utskottet har uttryckt i andra sammanhang kommer sammanslagningen av polismyndigheterna förhoppningsvis att ge polisen betydligt bättre förutsättningar att bedriva en effektiv verksamhet med hög kvalitet. Enligt utskottet bör inte göra tillkännagivanden om polisens handläggning av vissa ärenden parallellt med det omfattande arbete som just nu pågår med att förändra polisorganisationen. Utskottet vill även peka på Brottsförebyggande rådets uppdrag att kartlägga hur resurstillskotten till polisen har styrts och använts samt analysera utvecklingen av polisens resultat. Resultaten av denna kartläggning och analys kan förväntas bidra till att förbättra polisens effektivitet. Utskottet avstyrker motion 2012/13:Ju222 (V) yrkande 2, motion 2012/13:Ju280 (M) yrkande 1 och motion 2012/13:Ju401 (M) yrkandena 1 och 2. Utskottet anser fortfarande att vapenlagen innehåller adekvata avvägningar när det gäller tillstånd till innehav av vapen och ammunition. Motion 2012/13:Ju405 (M) och motion 2012/13:Ju280 (M) yrkande 2 bör avslås. Utskottet är inte heller berett att föreslå något riksdagsinitiativ för att ändra vapenlagens regler om införseltillstånd, och utskottet avstyrker därför motion 2012/13:Ju280 (M) yrkande 3 och motion 2012/13:Ju346 (C). Den kommande stora omorganisationen av polisen kommer att medföra konsekvenser för en stor del av verksamheten inom polisen, bl.a. för hanteringen av de centrala och lokala vapenregistren. påpekar aktualiserar omorganisationen bl.a. frågan om att samordna registren. Detta måste dock övervägas närmare med beaktande av bl.a. integritetsfrågor. Dessutom bereds inom ett förslag (Ds 2010:6) om att göra det möjligt att samköra det centrala vapenregistret med det centrala vapeninnehavarregistret i vissa fall. Utskottet finner mot denna bakgrund inte skäl för att göra något tillkännagivande när det gäller vapenregistren, och utskottet avstyrker därför motion 2012/13:Ju280 (M) yrkande 4. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Inlämningstid, punkt 1 (S, MP, V) av (S), (S), (S), (S), Arhe Hamednaca (S), (V), (S) och (MP). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: antar 1 § och ikraftträdandebestämmelsen i regeringens förslag till lag om ansvarsfrihet vid vissa vapenbrott med den ändringen att a) orden "" byts ut mot "" och att b) lagen gäller till . 2012/13:Ju3 av m.fl. (S) och bifaller delvis proposition 2012/13:38 i denna del. Vi anser att en amnestiperiod är för kort. Det tar tid att sprida information om nya regler. Därefter ska människor leta upp eventuella vapen och överväga om dessa ska lämnas in. Erfarenheterna från tidigare vapenamnestier visar att merparten av vapnen lämnas in , och vi kan därför inte instämma i regeringens antagande att inte skulle ge ett bättre resultat. Det kan nämnas att vapenamnestierna i både och har pågått än i . Vi ser sammanfattningsvis inte någon avgörande nackdel med än vad regeringen föreslår. Därför menar vi att amnestiperioden bör pågå med start . Som en följdändring bör även lagens giltighetstid förlängas . Lagen bör alltså gälla till . Försäljning av inlämnade vapen, punkt 2 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: antar 4 § i regeringens förslag till lag om ansvarsfrihet vid vissa vapenbrott med den ändringen att orden "ska förstöras" byts ut mot "ska säljas eller förstöras". 2012/13:Ju4 av (SD) och bifaller delvis proposition 2012/13:38 i denna del. Jag välkomnar förslaget om en ny vapenamnesti eftersom det förhoppningsvis kan bidra till att antalet olagliga vapen minskar. Det finns dock utrymme för förbättringar i regeringens förslag. Utan något egentligt skäl föreslår regeringen att samtliga insamlade vapen ska destrueras, om de inte behövs för militära eller museala ändamål eller för verksamhet. Regeringen anför att det skulle kunna uppfattas som stötande att staten tjänar pengar på vapenförsäljning. Mot detta har i sitt remissvar anfört att de insamlade vapnen i stället borde säljas på auktion. Jag håller med om detta. Det är rimligt att sträva mot att begränsa antalet illegala vapen i samhället, men det finns ingen anledning att motverka att seriösa personer med vapenlicens innehar vapen. En statlig vapenförsäljning på dessa premisser kan inte heller anses vara stötande. Det borde snarare ses som positivt att vapen som tidigare eventuellt har använts för illegal verksamhet i stället kan tjäna ett bättre syfte. Mot bakgrund av det anförda anser jag att lagen om ansvarsfrihet vid vissa vapenbrott bör ändras, så att det blir möjligt för staten att sälja de vapen som lämnas in. De närmare förutsättningarna för sådan försäljning bör regleras i de föreskrifter som regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar om hanteringen av inlämnade vapen. Skärpta straff för vapenbrott, punkt 5 (S) av (S), (S), (S), (S), Arhe Hamednaca (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2012/13:Sk205 av (S) yrkande 1, 2012/13:Ju269 av (S) och 2012/13:Ju373 av m.fl. (S) yrkande 17 och 2012/13:Ju209 av (SD) yrkandena 1 och 2, 2012/13:Ju222 av m.fl. (V) yrkande 3 och 2012/13:Ju249 av m.fl. (MP) yrkande 18. Den organiserade brottslighetens utbredning och tillgången till illegala vapen utgör ett konkret hot mot medborgarnas trygghet och skadar tilltron till rättsväsendet. har det förekommit flera kriminella uppgörelser med skjutvapen och dödlig utgång. Enligt en rapport från har det dödliga våldet som kan hänföras till kriminella konflikter ökat med . Alliansregeringen har inte tagit den beskrivna utvecklingen på tillräckligt stort allvar. Till följd av regeringens passivitet och otydlighet har behovet av en skärpt vapenlagstiftning inte utretts i rätt tid och på rätt sätt. Det behövs en fokusförändring i svensk vapenlagstiftning, från kontroll av legala vapen till bekämpning av illegala vapen. Den nuvarande straffskalan för grovt vapenbrott är orimligt låg med hänsyn till hur vapen används hos organiserade kriminella grupperingar. Vi anser att minimistraffet för grovt vapenbrott ska höjas från till . Regeringen måste påskynda det arbete som pågår för att skärpa straffsatserna i vapenlagen. Skärpta straff för vapenbrott, punkt 5 (MP) av (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2012/13:Ju249 av m.fl. (MP) yrkande 18 och 2012/13:Sk205 av (S) yrkande 1, 2012/13:Ju209 av (SD) yrkandena 1 och 2, 2012/13:Ju222 av m.fl. (V) yrkande 3, 2012/13:Ju269 av (S) och 2012/13:Ju373 av m.fl. (S) yrkande 17. För vissa brott finns det såväl vetenskaplig som praktisk erfarenhet av att straffskärpningar får effekt och leder till minskad brottslighet. Detta har varit särskilt tydligt i den framgångsrika kampen mot brottslighet i , där man fokuserat på att skapa trygga gatu- och bostadsmiljöer, bl.a. genom att få bort vapnen. Ett väl utvecklat samarbete med är en förutsättning för detta. Jag välkomnar regeringens översyn av vapenbrottslagstiftningen i syfte att skärpa påföljderna. Mer måste dock göras. Påföljderna för smuggling av vapen och ammunition borde skärpas, och olovlig vapeninförsel borde automatiskt rubriceras som grovt smugglingsbrott med minst två års fängelse. Vidare borde påföljderna för vapenbrott skärpas rent allmänt, och upprepade vapenbrott borde leda till avsevärt strängare straff än . Skärpta straff för vapenbrott, punkt 5 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2012/13:Ju209 av (SD) yrkandena 1 och 2 samt 2012/13:Sk205 av (S) yrkande 1, 2012/13:Ju222 av m.fl. (V) yrkande 3, 2012/13:Ju249 av m.fl. (MP) yrkande 18, 2012/13:Ju269 av (S) och 2012/13:Ju373 av m.fl. (S) yrkande 17. Enligt är användningen av enhands- och helautomatiska vapen i kriminella sammanhang ett stort och växande problem. Andelen våldsbrott med dödlig utgång då skjutvapen använts har ökat, och man menar att mord och väpnade uppgörelser i kriminella miljöer har kommit att utgöra ett sådant problem att situationen kan betecknas som akut. har därför förordat att minimistraffet för grovt vapenbrott ska höjas till fängelse . För brott som avser enhandsvapen eller helautomatiska vapen har man förordat höjt maxstraff till fängelse . Regeringen måste redan nu vidta konkreta åtgärder för att ta itu med situationen som betecknar som akut. Denna situation har tyvärr redan blivit en olycklig del av vardagen för invånare i t.ex. . Jag vill därför att straffskalan för grovt vapenbrott höjs till fängelse i lägst och högst . Skärpta straff för vapenbrott, punkt 5 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: