bet · H001FiU29 · 2013-03-18 00:00:00 — Utskottets bestämda uppfattning är att EU och nu bör koncentrera sig på att genomföra och tillämpa det redan beslutade ramverket för ekonomisk-politisk samordning samt avsluta de förhandlingar som fortfarande pågår. Det är viktigt att dessa åtgärder kommer på plats och sätts i verket. När åtgärderna senare utvärderas går det att bedöma om de fyller sina syften, samspelar och i vad mån de behöver kompletteras. Mot denna bakgrund anser utskottet att kommissionens vilja att snabbt gå vidare med omfattande förändringar i samarbetet på det finansiella och ekonomiska området kan ifrågasättas. I sitt meddelande föreslår kommissionen mycket långtgående åtgärder på medellång och lång sikt. Det handlar bl.a. om införandet av en fond för skuldminskning, euroskuldväxlar och ytterst en gemensam fristående budget för . Utskottet konstaterar att åtgärderna beskrivs på ett mycket övergripande sätt utan att närmare konkretiseras. Dessutom saknas analyser av åtgärdernas konsekvenser för enskilda länder och den europeiska ekonomin, vilket gör att det är svårt att bedöma och värdera kommissionens olika förslag. Utskottet anser därför att det behövs en betydligt mer omfattande debatt och analys innan kommissionen lägger fram förslagen som skisseras i meddelandet. Det gäller t.ex. förslaget om kontraktsmässiga arrangemang kring medlemsstaternas strukturreformer, kombinerat med finansiellt stöd. Här aktualiseras bl.a. frågor om den enskilda medlemsstatens handlingsfrihet, ansvarsförhållandet mot kommissionen och det mervärde det ekonomiska stödet väntas ge. Som framgår av redovisningen i betänkandet har utskottet också tidigare behandlat flera av de kort- och medelfristiga förslag som förs fram i meddelandet och varit kritiskt på ett antal centrala punkter (se vidare under . Kommissionens förslag på medellång och lång sikt innebär en mycket stark centralisering av den ekonomiska politiken. Utskottet anser att det är en oroande utveckling. Utgångspunkten vid en eventuell ytterligare förstärkning av den ekonomiska samordningen bör, enligt utskottets mening, vara att medlemsstaternas befogenheter vad gäller budget, skatter, arbetsmarknads- och socialpolitik inte försvagas. Vidare är det viktigt att man noga beaktar medlemsstaternas varierande behov, förutsättningar och förvaltningstraditioner. Strävandet bör självklart vara en effektiv finansiell styrning i hela unionen, vilket kräver viss samordning, men det måste också finnas utrymme för nationellt anpassade system och åtgärder. Till exempel vill , som har en stor banksektor, ha möjlighet att ställa högre kapitaltäckningskrav på bankerna än vissa andra medlemsstater. Ett annat exempel är att ansvarsutkrävande och styrning enligt den svenska förvaltningsmodellen skiljer sig betydligt från ordningen i vissa andra medlemsstater. Utskottet anser också att det finns en betydande risk för att kommissionens centralistiska förslag leder till att ansvar för den egna ekonomiska politiken minskar (s.k. moral hazard). Utskottet noterar att kommissionen själv pekar på att denna risk måste motverkas, bl.a. när det gäller förslagen om en skuldinlösenfond och euroskuldväxlar. Utskottet ser vidare med oro på en framtida utveckling där avståndet ökar mellan som tar stora steg mot ett fördjupat och centraliserat samarbete och övriga medlemsstater som står vid sidan om. Det skulle vara olyckligt att hamna i ett läge där har en egen budget och samordnar politikområden utanför dagens EU-samarbete. En sådan utveckling skulle också försvåra för medlemsstater som står utanför eurosamarbetet att ansluta sig. EU måste hållas samman. En utomordentligt viktig fråga som är starkt kopplad till debatten om ett fördjupat ekonomiskt och monetärt samarbete är frågan om demokratisk legitimitet. Flera av förslagen i meddelandet är långtgående och förutsätter fördragsändringar. Utskottet vill därför kraftfullt understryka betydelsen av en bred debatt och av de nationella parlamentens centrala roll i den fortsatta behandlingen. Beträffande tillämpningen av artikel 13 i den s.k. finanspakten som aktualiserats kopplat till meddelandet hänvisar utskottet till betänkande 2012/13:FiU28 Fördrag om stabilitet, samordning och styrning inom Ekonomiska och monetära unionen. Med det som anförts föreslår utskottet att lägger utlåtandet till handlingarna. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservation. Kommissionens plan för ett verkligt EMU (KOM(2012) 777) motiveringen (MP, V) av Per (MP) och (V). är ett litet exportberoende land som är beroende av stabilitet i vår omvärld. Ekonomiska problem i euroområdet drabbar även . Det är därför positivt att hanterar de ekonomiska problemen, som bl.a. beror på stöden till bankerna. Eurokrisen är också en strukturell kris som har sin grund i att valutaunionen låser fast medlemsstaterna i en gemensam penning- och valutapolitik. konkurrenskraft har urholkats på grund av skillnader mellan länderna i produktionstillväxt, vilket har bidragit till underskott i bytesbalanserna och de offentliga finanserna. Kommissionens meddelande innehåller mycket långtgående förslag om ett fördjupat EU-samarbete. Stora steg tas mot ökad överstatlighet, och en maktförskjutning sker från medlemsstaterna till EU. Utskottet är starkt kritiskt till kommissionens förslag. Problemen i euroområdet kan inte lösas genom att man beskär medlemsstaternas nationella beslutanderätt över finanspolitiken. Överstatliga lösningar förhindrar de enskilda medlemsstaterna att fatta nödvändiga beslut utifrån sina egna förutsättningar. Då länderna står inför olika utmaningar och det finns obalanser i de individuella ekonomierna som måste lösas är steg i federal riktning fel väg att gå. Enligt utskottets mening är det viktigt att medlemsstaternas kompetens inte beskärs ytterligare. De åtgärder som kommissionen föreslår innebär ett ökat EU-inflytande på bl.a. budget, skatter, arbetsmarknads- och socialpolitik. Detta är områden där EU-samarbetet är begränsat. Kommissionens förslag, som på lång sikt innefattar en central EU-budget, innebär en kraftig förändring av dagens EU-samarbete. Grundläggande befogenheter flyttas från medlemsstaterna, och fördragsändringar kommer att bli nödvändiga. Utskottet menar att det krävs en bred debatt och att de nationella parlamenten aktivt involveras i diskussionen kring ett framtida EMU. Demokratisk legitimitet är här en central fråga. Utskottet vill också varna för att kommissionens förslag kan leda till en allvarlig splittring av EU när går vidare i ett fördjupat samarbete och andra medlemsstater står vid sidan av. skulle ha svårigheter att stå opåverkat om grannländer och handelspartner tar vidare steg i sitt samarbete. Därför är utvecklingen av EMU och medlemsstaternas vägval mycket viktigt för , enligt utskottets mening. Med det som anförts föreslår utskottet att lägger utlåtandet till handlingarna. Kommissionens plan för ett verkligt EMU (KOM(2012) 777) (SD) (SD) anför: Jag reagerar kraftigt negativt på kommissionens meddelande (KOM(2012)777). Förslagen i meddelandet förespråkar öppet en federativ statsbildning och medför mycket grova kränkningar av den nationella suveräniteten. Detta gestaltas inte minst av att EU föreslås få möjligheter att på ett bindande sätt tvinga en medlemsstat att omarbeta en preliminär budget, att ändra redan fattade budgetbeslut samt att harmonisera nationella budgetlagar och utnyttja vid bristande efterlevnad. Meddelandet förespråkar även gemensam beskattningsrätt samt en gemensam skuldbörda. Därtill ska det finnas möjlighet att förelägga medlemsstaterna bindande beslut vad gäller nationella budgetar och den ekonomiska politiken. Meddelandet visar på ett oerhört flagrant sätt vilken djup avsaknad av respekt för den nationella suveräniteten hyser. vill därmed på starkaste sätt tydliggöra och markera mycket negativa inställning till förslagen i meddelandet. Förteckning över granskade dokument Kommissionens meddelande om en plan för en djupgående och verklig ekonomisk och monetär union (KOM(2012) 777). Jag vill börja med att yrka bifall till vår motivreservation som vi har i ärendet. Anledningen till det är att jag är djupt oroad över den riktning eurosamarbetet är på väg mot nu efter eurokrisen.Till att börja med kan man konstatera att i en alltmer globaliserad världsekonomi påverkas alla länder av en djup ekonomisk nedgång i närområdet. Särskilt ett litet och exportberoende land som drabbas hårt när det blir ökad instabilitet eller kris i ekonomierna omkring oss. Det ser vi nu tecken på i den ekonomiska nedgången i Sverige.Jag vill understryka att det därför är positivt ur synvinkel att kunnat hantera den mest akuta ekonomiska krisen. Däremot tror jag att det är alldeles för tidigt att blåsa faran över för den europeiska ekonomin. Det finns många risker kvar att överkomma.För oss är det tydligt att eurokrisen inte är en slump utan en strukturell kris som beror på att den gemensamma valutakursen och räntan som gäller för så vitt skilda ekonomier som den grekiska, den cypriotiska och den tyska inte kan skapa hållbara ekonomiska villkor.Att på det sätt man gjort inom eurosamarbetet låsa fast medlemsstaterna i en gemensam penning- och valutapolitik kommer att leda till fortsatta ekonomiska bubblor som spricker och riskerar att skapa nytt ekonomiskt kaos.Det är lätt att se att det under varit stora skillnader i produktivitetstillväxt mellan länderna. Det har bidragit till stora underskott i bytesbalanserna och de offentliga finanserna på vissa håll i eurozonen.Om man inte vill se de strukturella skillnaderna mellan ekonomier och de risker som det medför kan man inte heller lösa problemet med ekonomiska kris. Det tycker jag kännetecknar kommissionens förslag, vilket jag verkligen beklagar.Det blir också alltmer tydligt att inte klarar av att uppfylla ens de regler som man redan tidigare kommit överens om. Mycket tyder till exempel på att inte kommer att kunna hålla sig inom de ekonomiska ramar enades om i den så kallade stabilitetspakten och inte heller uppfyller det som man kom överens om i finanspakten för bara några månader sedan.Stabilitetspakten är grunden för eurosamarbetet. Ändå klarar man inte av att uppfylla ens de villkor man hade där. Det är värt att fråga sig: Om inte ens de tyngsta kan hålla sig till de regler som man har satt upp, är det då verkligen högst prioriterat att ta nya och ganska långtgående steg i eurosamarbetet? Borde man inte försöka fixa det som man har kommit överens om ? Ur vår synvinkel kan inte några långtgående planer från kommissionen rädda förtroendet för euron om inte länderna är beredda att följa de regler som redan gäller för samarbetet.Fru talman! Man kan därför med fog fråga sig om kommissionens förslag i detta dokument är möjliga att genomföra eller ens rimliga. I stället för att acceptera att eurosamarbetet inte var någon särskilt god idé redan från början och minska omfattningen i den ekonomiska samordningen mellan länderna väljer nu att gå åt precis motsatt håll.På grund av, som vi ser det, politisk prestige och önskan att rädda europrojektet nästan oavsett kostnad kommer kommissionen med väldigt långtgående förslag om fördjupat eurosamarbete. Strategin verkar vara att till varje pris dölja ett misslyckande och i stället med krisen som påfösare tvinga befolkningen att gå med på åtgärder som aldrig hade varit tänkbara för bara några år sedan.Med kommissionens plan tas mycket stora steg mot ökad överstatlighet inom EU. Makt förskjuts väldigt snabbt från medlemsstaterna till EU och . För mig och för de gröna partierna är det uppenbart att det inte finns något folkligt stöd för den inriktning som målas upp i kommissionens förslag.Jag är därför djupt kritisk till de förslag som upptecknas i detta utlåtande. För mig är det tydligt att eurozonens problem inte kan lösas genom att man tar bort den nationella beslutanderätten över finanspolitiken. I stället är risken stor att överstatliga lösningar hindrar medlemsstaterna från att fatta de beslut som är nödvändiga för att lösa landets egna problem. Eftersom länderna helt uppenbart står inför väldigt olika utmaningar och eftersom det finns obalanser i de individuella ekonomierna måste de lösas på nationell nivå. De steg i federal riktning som finns i kommissionens förslag är fel väg att gå ur vår synvinkel.Det är viktigt att medlemsstaternas kompetens inte beskärs ytterligare. Om man ska rädda förtroendet för euron är det inte rimliga steg att ta att flytta över ansvar för budgetregler och skatter och att börja tala om gemensam politik för arbetsmarknadsområdet och det sociala området. Vi anser att detta är områden som fortsatt ska vara uppe till diskussion i EU men som ska hanteras på mellanstatlig nivå. De ska inte hanteras genom överstatliga beslut. Den viktigaste grunden för det är att det folkliga förtroendet för en sådan utveckling och det folkliga stödet för att ta stora steg åt det hållet inte finns inom . Att fatta beslut som går emot befolkningens inriktning och det folket accepterar kommer inte att leda till ett stabilt och långsiktigt hållbart Europasamarbete. Det kommer snarare att riskera att leda till att sociala konflikter byggs in, vilket kommer att skapa mer instabilitet inom eurozonen i stället för motsatsen.Om man ska röra sig åt det håll som kommissionen nu förespeglar och föreslår måste till att börja med ett kriterium uppfyllas. Det är att man har en bred debatt och en grundläggande diskussion inom eurozonen och även inom resten av EU, som självklart påverkas mycket av de förslag som genomförs inom eurozonen. Jag menar att det behövs en bred debatt och att de nationella parlamenten måste involveras tidigare än vad som har gjorts i diskussionerna om ett framtida EU. Utan demokratisk legitimitet kan inte några samarbeten överleva. Det gäller även euron.Vi får ofta i debatten om eurofrågan och eurosamarbetet höra att det inte spelar så stor roll vad som händer där eftersom löser sina egna problem. är inte med i euron. Därmed skulle vi inte beröras och inte heller kunna komma med förslag eller påverka inriktningen. Det tycker jag är en farlig verklighetsbeskrivning. Det finns många skäl till det. Ett är, som jag var inne på, att är en liten ekonomi och att vi påverkas mycket av vad som händer i vår omvärld. Ett annat är det faktum att formellt är en del av eurosamarbetet. I och med de fördrag som vi har skrivit under är vi bundna att gå med i euron. har därför vid ett antal tillfällen krävt att precis som och ska kräva att få ett permanent undantag från euron. är det av svenska folket som är emot att ska ansluta sig till euron. Det vore därför rimligt att lyssna till den starka majoriteten och lyssna till alla dem som sade nej i folkomröstningen om euron 2003 och kräva att får ett permanent undantag från eurosamarbetet precis som våra grannar i och . Tyvärr är det en majoritet i den här kammaren av partier som inte vill gå med på dessa krav. De vill inte legitimera folkomröstningen och det beslut som har fattats där.Fru talman! Jag ser en stor risk att kommissionens förslag, om det skulle genomföras, kommer att leda till en splittring av EU. Om skulle gå vidare i ett djupare samarbete, som förespeglas här, och de andra länderna skulle stå utanför kommer det att leda till stora problem för hela EU framöver. Vi tycker därför att det är oroande att den står så pass passiv som den gör i de här frågorna och låter utvecklingen fortsätta utan att protestera eller utan att tydligt ta avstånd från denna inriktning. Enligt en ny opinionsundersökning är det nu fler svenskar som vill att ska lämna EU än det är som vill att ska vara kvar - mot enligt Yougovs undersökning som publicerades för någon vecka sedan. Det är inte så förvånande med tanke på den ständigt pågående eurokrisen med ständigt nya huvudaktörer, nu senast Cypern.Jag tror att även de som 2003 röstade för att skulle gå med i euron och EMU nu är tacksamma för att och andra då så ihärdigt argumenterade för att hålla utanför detta sluttande plan. Det drar till synes obönhörligt ned först i ett moras av massarbetslöshet, desperation och förstörda statsfinanser, och det hotar även EU:s stormakt och även . Också EU-länder utanför eurozonen, som , påverkas naturligtvis av denna kris - ja, man kan nog säga detta drama. Ledarna för eurozonen verkar inte veta vad de ska göra.Svenska Dagbladets krönikör beskrev talande detta på sin blogg . Den nye ordförande för , holländaren , sade först i en intervju i att räddningen av ska ses som ny modell för hur problemtyngda banker ska hanteras. Han berättade att det nuvarande systemet där skattebetalare ständigt får betala för bankernas misstag måste få ett slut. Om vi vill ha en sund finanssektor är det enda rätta att säga: Om du tar på dig risker måste du hantera dem, och om du inte kan hantera dem så borde du inte ha tagit dem från början. Så sade Dijsselbloem.Men detta uttalande fick bankaktierna att falla, så han gjorde en snabb reträtt. kablades en kommuniké ut, där Dijsselbloem tog tillbaka det han hade sagt. kommer inte alls att fungera som något exempel, utan "är ett specifikt fall med exceptionella utmaningar som krävde de åtgärder som vi kom överens om i går. Makroekonomiska anpassningsprogram är skräddarsydda för situationen i det berörda landet och inga modeller eller mallar används".Cervenka avslutar sin blogg med konstaterandet att det finansiella systemet är ett fuskbygge som vilar på bräcklig grund och att marknaden har blivit ett monster.Fru talman! Jag kan inte låta bli att associera till dessa aktuella händelser och kommentarer när jag läser dagens utlåtande om meddelande om en plan för en djupgående och verklig ekonomisk och monetär union.Det framgår av utlåtandet att kommissionen själv konstaterar att trots mycket kraftfulla åtgärder är förtroendet för EMU mycket lågt. Det är en klädsam självinsikt, kan man tycka. Men sedan är det svårare att hålla med. Kommissionen efterlyser en övergripande vision för en djupgående och verklig ekonomisk och monetär union. Enligt visionen bör alla ekonomiska och finanspolitiska beslut som medlemsstaterna överväger samordnas, godkännas och övervakas på EU-nivå. Detta bör även innefatta beskattning, sysselsättning och andra politikområden som är väsentliga för EMU:s utveckling. EMU bör även förstärkas genom att EMU får egna finanspolitiska medel och i slutändan en egen central budget för stabiliseringspolitiska åtgärder. verkar vara övertygad om att den kurs som så tydligt leder ned i diket är den som ska fullföljas.Fru talman! Kommissionens meddelande innehåller långtgående förslag om ett fördjupat EU-samarbete. Stora steg tas mot ökad överstatlighet. Vi menar att problemen i euroområdet inte kan lösas genom att man beskär medlemsstaternas nationella beslutanderätt över finanspolitiken. Det skulle förhindra medlemsstaterna att fatta nödvändiga beslut utifrån sina egna förutsättningar. Kommissionens förslag innebär på lång sikt en central EU-budget och en kraftig förändring av dagens EU-samarbete. Grundläggande befogenheter flyttas från medlemsstaterna, vilket skulle kräva fördragsändringar. Det skulle i sig behöva föregås av omfattande debatter i medlemsstaterna, i de folkvalda parlamenten med mera.Vi menar att kommissionens förslag kan leda till allvarlig splittring av EU där fortsätter med ett så kallat fördjupat samarbete som kanske får omfattande konsekvenser för icke-EMU-länder inom Europeiska unionen.Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till motivreservationen. kris är inte över. Sedan någon vecka tillbaka vänds intresset mot och det som händer där. I morse nåddes vi av beskedet att prognoserna för den stora spanska ekonomin skrivs ned. Man räknar nu med att tillväxten under innevarande år blir minus , det vill säga recession. hade man trott att det skulle stanna vid minus 0,5. I prognosen skriver man upp arbetslösheten i till . För varje läsning som levereras framstår krisen som värre, eller i alla fall långt ifrån avvärjd.Det är ungdom som drabbas allra hårdast. I är ungdomsarbetslösheten , i är ungdomsarbetslösheten och i är den . Många av de ungdomar som kan, det vill säga de som har utbildning och är starka på den arbetsmarknad som finns på andra håll, väljer att emigrera. I är ungdomsarbetslösheten inte lika hög, . Redan det är naturligtvis en fullständigt oacceptabel nivå. Vi håller på att offra ungdom, framtid, för en ganska halsstarrig åtstramningspolitiks skull. Det får helt enkelt inte ske.EU-kommissionen har en plan. Det är den planen som vi har granskat tidigare och diskuterar i kammaren. Det handlar om att i efterhand laga allvarliga konstruktionsfel i eurosamarbetet.Jag kanske i någon mån, i motsats till föregående talare, har lite mer förståelse för själva idén som en teoretisk modell. Den går ut på att den ekonomiska politiken och politiken över huvud taget måste centraliseras inom eurozonen. En riktig och, som man säger, verklig monetär och politisk union ska nu förverkligas. I förlängningen är det en federalistisk plan som man vill sätta i verket, i alla fall i de djärvaste perspektiven.Det går, som jag sade, att teoretiskt förstå motiven. Det innebär inte att vi ställer upp på dem. Om valutaunionen ska fungera krävs det ökad samordning och styrning av den ekonomiska politiken. Det fordras att man har betydande fördelningspolitisk kraft i centrum av en sådan union. Det krävs långtgående solidaritet mellan medlemsländerna i en sådan union.Det är det teoretiska resonemanget som jag kan ha en viss förståelse för. Sedan kommer vi till praktiken.Vi socialdemokrater vill understryka att har ett starkt intresse av att eurozonen löser sina problem. Det är det första som måste sägas. Vi vill inte stå i vägen för det som måste göras. Men vi tänker inte heller stå tysta, utan vi tänker lägga oss i det som faktiskt föreslås och det som sker.Vi ser och vi oroas över att Europeiska unionen nu utvecklas i det som kallas olika takt. Vi vill så långt möjligt begränsa följderna av denna otakt, och vi vill att beslutsfattande så långt det nu är möjligt ska hållas ihop inom EU-27 även om vi naturligtvis inser att det är en ganska knepig balansgång. Det kommer att bli så.Vi anser också, och det är vi överens om i utlåtandet, att redan beslutade åtgärder med syfte att just stärka styrningen och samordningen av den ekonomiska politiken först borde få en chans att verka och fungera. Jag tänker då naturligtvis på stabilitetspakten och de så kallade sexpacken och tvåpacken som har till syfte att styra upp politiken och ekonomin. Vi tycker att de borde få verka innan man sätter nya, djärva projekt i sjön.Jag tror för min del att det sker väldigt mycket för att hålla den så kallade marknaden på gott humör. Man måste fortsätta att leverera sådant som kan muntra upp marknadens aktörer. Men man borde kanske ha lite mer is i magen - det är i alla fall lätt att säga - och se till att det som redan är beslutat får en chans att fungera.Jag sade att det teoretiskt går att förstå varför de här långtgående federalistiska förslagen läggs fram. Invändningarna mot förslagen baseras inte på att idén är helt obegriplig utan på att det inte är en framkomlig väg. Andra talare har varit inne på det perspektivet. Vi tror inte att det går att uppbringa ett folkligt stöd för en så långtgående, rent av dramatisk, omvandling av den europeiska, nationellt baserade, demokratin. Det går inte att få stöd för en sådan utveckling. Jag skulle också vilja säga att det inte heller är önskvärt med en så långtgående centralisering av beslutsfattandet, utan det måste finnas andra, och det finns andra, metoder att överväga och pröva.Den ekonomiska krisen kräver däremot politiska lösningar. Avvisar man federationen som idé måste man ha en annan idé om vad som ska göras politiskt. Jag skulle vilja påstå att det finns tillräckligt många opinioner och meningsyttringar i , och även här i , som går ut på att man pratar om vad man inte vill göra.