bet · H001KU14 · 2013-03-12 00:00:00 — I detta syfte borde enligt utskottet kommissionen ge detaljerade och omfattande förklaringar av sina förslag när det gäller subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna i enlighet med subsidiaritetsprotokollets artikel 5. Även () och rådet borde ge liknande förklaringar till eventuella godkända ändringar. Utskottet noterade och välkomnade i sammanhanget EP:s engagemang i fråga om att genomföra konsekvensbedömningar före antagandet av väsentliga ändringar i förslag till lagstiftning samt EP:s inrättande av en ny s.k. konsekvensanalysavdelning inom sitt generalsekretariat. De metoder som tillämpas vid EP:s avdelning borde enligt utskottet vara förenliga och jämförbara med kommissionens metoder för konsekvensutredningar och borde tillförsäkra ett lämpligt samarbete mellan de nationella parlamenten. Slutligen uppmanade utskottet även rådet att slutföra sitt arbete med att skapa en egen förmåga till konsekvensutredningar. Sammanfattningsvis anförde utskottet att samtliga konsekvensbedömningar som utförs av kommissionen, EP och rådet borde vara förenliga och jämförbara med varandra till gagn för de nationella parlamentens subsidiaritetsprövningar. Utskottet rekommenderade att interinstitutionella avtal om bättre lagstiftning omförhandlas, i enlighet med EP:s uppmaningar, i syfte att ta hänsyn till den nya lagstiftningsmiljö som skapades genom Lissabonfördraget och att fastställa noggranna kriterier och metoder för bedömning av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. Rapporten hänvisades till senatens utskott för EU-frågor, med begäran om ett yttrande från utrikesutskottet. lämnade utrikesutskottet ett positivt yttrande gällande den korrekta identifieringen av den rättsliga grunden och efterlevnaden av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. behandlade utskottet för EU-frågor förslaget och utfärdade en resolution som stödde det. Enligt uppgift från IPEX avser senaten att snart tillgängliggöra en sammanfattning på engelska av resolutionen. Under genomförde en delegation av utskottsledamöter en resa till bl.a. . Syftet med resan var att få kunskap och erfarenheter om bl.a. konstitutionella frågor vid ändringar av och vid de nationella parlamentens subsidiaritetsprövningar av EU-förslag. Vid ett möte med företrädare för det nederländska informerades delegationen om ett pågående arbete med att lista politikområden som, i enlighet med subsidiaritetsprincipen, kan överföras till de nationella regeringarna. Arbetet innebär en genomgång av den nu gällande unionsrätten. Arbetet annonserades i den programförklaring som den nederländska koalitionsregeringens två partier presenterade . Av informationen framgick att kommer att be kommissionen att lista sådana politikområden och att det nederländska parlamentet preliminärt kommer att informeras om arbetet . yttrande i ett annat ärende I ett yttrande (2012/13:FiU7y) till påminner finansutskottet om att det i ett tidigare yttrande till om dess uppföljning av subsidiaritetskontroll (2012/13:FiU2y) önskade att i den fortsatta beredningen av uppföljningen skulle samla in information om andra länders subsidiaritetsprövningar. I samband med detta ansåg finansutskottet att borde undersöka om andra parlament använder andra kriterier eller rutiner än för sina subsidiaritetsprövningar, och om skillnader i dessa avseenden kunde förklara förhållandevis höga andel av alla motiverade yttranden inom EU. Inledningsvis önskar redogöra för några av sina viktigaste iakttagelser inom ramen för utskottets tredje uppföljning av prövning av subsidiaritetsprincipens tillämpning. Uppföljningen visar att cirka en sjättedel av de utkast till lagstiftningsakter som underställdes subsidiaritetskontrollmekanismens prövning saknade eller innehöll bristfälliga subsidiaritetsmotiveringar. Jämfört med utskottets två tidigare uppföljningar har andelen bristande eller uteblivna motiveringar minskat. Trots detta och mot bakgrund av den absoluta skyldighet som kommissionen och andra förslagsställare har att motivera sina lagstiftningsutkast önskar utskottet än en gång och med eftertryck betona att bristfälliga motiveringar gör det svårt för att fullgöra sin fördragsenliga skyldighet att se till att subsidiaritetsprincipen följs i enlighet med subsidiaritetsprotokollet. vill i sammanhanget även peka på att flera riksdagsutskott framhöll inom ramen för uppföljning att befintliga motiveringar ofta var alltför knapphändiga eller inte alltid var alldeles lättgenomträngliga. Ofullständiga subsidiaritetsmotiveringar utgör enligt en allvarlig brist i unionens lagstiftningsprocess. Utskottet noterar i sammanhanget att såväl kommissionens konsekvensbedömningsnämnd som uppmärksammat brister i kommissionens motiveringar. Utskottet ställer sig avvisande till att de nationella parlamenten förutsätts subsidiaritetspröva förslag där motivering helt saknas. En avsaknad av motivering bör man enligt utskottets mening kunna betrakta som ett åsidosättande av subsidiaritetsprotokollet. anser att en tänkbar ordning för hantering av förslag som helt saknar motivering skulle kunna vara att de skickas tillbaka till förslagsställaren för utformning i enlighet med fördragen och dess protokoll. Utskottet är även tveksamt till subsidiaritetskontrollens effektivitet under dess nuvarande former. En aspekt är i vilken utsträckning som invändningar mot subsidiaritetsprincipens tillämpning har tillgodosetts i antagen lagstiftning. En närliggande aspekt av detta är det brittiska underhusets undran om hur dess motiverade yttranden generellt påverkade förhandlingarna i rådet. anser att det är viktigt att genom utskotten bevakar subsidiaritetsprincipens hantering i den fortsatta lagstiftningsprocessen, särskilt i de fall då ett motiverat yttrande har lämnats. En annan aspekt av subsidiaritetskontrollens effektivitet är den relativt korta tidsfristen för denna kontroll. Utskottet delar synpunkt att man inom ramen för en översyn borde kontrollera om rådande tidsperspektiv är tillräckliga. I dessa delar finns eventuellt ett utrymme för förbättringar av det nuvarande systemet. En längre tidsfrist skulle t.ex. kunna underlätta för fler parlament att delta i kontrollen av fler förslag och för ett interparlamentariskt samarbete. Såväl nivån på subsidiaritetsprotokollets trösklar för s.k. gula och kort som effekterna av att dessa trösklar nås skulle kunna övervägas i en översyn av det slag som föreslår om avlägsnandet av hinder för de nationella parlamentens deltagande i subsidiaritetskontrollmekanismen. Även frågan om att göra det möjligt för de nationella parlamenten att skicka tillbaka förslag som helt saknar subsidiaritetsmotivering till förslagsställaren borde ingå i översynen. Ytterligare en annan aspekt är IPEX-databasen och dess funktion i den nämnda mekanismen. Enligt mening är det angeläget att åtgärder vidtas så att databasen erbjuder ett bättre stöd till de nationella parlamentens subsidiaritetskontroll. Även om kommissionens rapport gäller 2011 anser utskottet att vissa principiella frågeställningar bör tas upp redan nu som rör iakttagelser som gjorts av kammarkansliets EU-samordning vad gäller kriterierna för subsidiaritetsprotokollets tillämpningsområde. I denna del vill utskottet lyfta fram bl.a. det faktum att några förslag på grund av förbiseende inte underställdes en subsidiaritetskontroll. Utskottet konstaterar att det betonade vikten av att samtliga förslagsställare på unionsnivå hade inrättat rutiner i syfte att säkerställa att sådan underställning sker. Även här vill utskottet peka på den absoluta skyldighet som fördragen ålägger såväl kommissionen som andra förslagsställare att underställa de nationella parlamenten förslag och att meddela dessa att förfarandet enligt subsidiaritetsprotokollet inleds. Härutöver vill utskottet lyfta fram EU-samordningens iakttagelse om utvecklingen av en s.k. doktrin om ett slags exklusiv befogenhet för frågor av viss art, dvs. att även andra frågor än de som uttryckligen nämns i artikel 3 i EUF-fördraget genom sin särskilda natur skulle kunna utgöra en för unionen exklusiv befogenhet. Utskottet lyfter fram iakttagelsen mot bakgrund av risken för att doktrinen missbrukas. Även om doktrinen som sådan på många sätt är logisk kan den vara svår att godta om förslagsställaren för in moment som går utöver den särskilda natur som doktrinen härleds ur. Diskussionen som uppkommit i några av medlemsstaternas parlament om utkast till förslag till en förordning om parlamentets undersökningsrätt ger anledning till att reflektera över den ovannämnda risken. Utskottet kan konstatera att EU-samordningen bett kommissionens generalsekretariat om vissa klargöranden i ett specifikt ärende med viss koppling till doktrinen, men att något svar från generalsekretariatet ännu inte har lämnats. Utskottet kan i sammanhanget konstatera att frågan om fastställande av unionens exklusiva befogenheter berörs vid ett pågående mål i . När det gäller subsidiaritetskontrollens tillämpning på ändrade förslag önskar peka på EU-samordningens genomgång av samtliga framlagda ändrade förslag (24 stycken) sedan Lissabonfördragets ikraftträdande. Utskottet noterar att drygt hälften (13 stycken) av dessa har underställts en subsidiaritetskontroll. Utskottet vill i sammanhanget peka på den absoluta skyldigheten för kommissionen och andra förslagsställare att enligt artikel 4 i subsidiaritetsprotokollet som är fogat till fördragen översända sina utkast till lagstiftningsakter och sina ändrade utkast till de nationella parlamenten som de översänds till unionslagstiftaren. Utskottet önskar även här lyfta fram hur utfallet av subsidiaritetsprövningarna påverkar kompetensfördelningen mellan unionen och medlemsstaterna. Trots svårigheterna att kvalitativt bedöma denna påverkan kan redan nu konstatera att skatteutskottet har pekat på en reell kompetensöverföring vid genomförande av vissa förslag och att justitieutskottet har betonat vikten av att uppmärksamma den samlade effekt som olika förslag kan ha tillsammans, vilket kunde vara svårt att överblicka vid subsidiaritetsprövningar av ett enskilt förslag. Därtill har finansutskottet konstaterat att det samlade utfallet inom finansmarknadsområdet och regleringen för den ekonomiska och monetära politiken inom unionen har inneburit att lagstiftningen på EU-nivå har stärkts. En annan reflexion från riksdagsutskotten är att det numera är vanligare att förslag läggs fram i form av förordning i stället för direktiv. Sammantaget pekar dessa iakttagelser på vikten av att bevaka hur den långsiktiga utvecklingen av unionsrätten påverkar kompetensfördelningen mellan unionen och medlemsstaterna inom ramen för fördragens bestämmelser. kommer således i fortsättningen att bevaka dessa viktiga frågor. I sammanhanget önskar utskottet även peka på det analysarbete som initierats av den nederländska regeringen. Utskottet ser fram emot resultatet av detta arbete och den påföljande diskussionen inom unionen om frågor kring subsidiaritetsprincipens tillämpning. Slutligen vill utskottet i likhet med och deputeradekammare påminna om att subsidiaritetsprincipens innebörd möjliggör såväl att unionsåtgärder genomförs inom ramen för unionens befogenheter när omständigheterna kräver det som, omvänt, att åtgärder begränsas eller inskränks då de är berättigade. Förteckning över behandlade förslag Rapport från kommissionen om subsidiaritet och proportionalitet (19:e rapporten om bättre lagstiftning, 2011), KOM(2012) 373. Det här är ett utlåtande från beträffande Europeiska kommissionens rapport om subsidiaritet och proportionalitet.Jag skulle inledningsvis vilja säga att det är med viss besvikelse som jag noterar att dessa frågor inte tycks röna något större intresse och engagemang heller i vår egen riksdag. Därför är jag väldigt glad över att åtminstone kommer att ha ett inlägg i diskussionen.Jag beklagar att det inte är fler som intresserar sig för det här, för vad handlar det om, kolleger? Jo, det handlar om makt och demokrati och fördelning av befogenheter mellan medlemsstaterna och unionen. För mig är få frågor större än demokrati och maktutövande, och därför beklagar jag att inte fler verkar vara intresserade.Jag vill betona att jag inte säger att det är odemokratiskt bara för att ett beslut fattas av unionen. Däremot säger jag att det är fel om vi inte medvetet har tagit ställning för att ett beslut på unionsnivå är att föredra framför ett beslut i respektive medlemsland. Så länge vi gör medvetna ställningstaganden är det inga problem. Problemet uppstår om det sker mer av sig självt.Därför tycker jag att det är angeläget att de här frågorna får en ökad uppmärksamhet; annars finns det just en risk att utvecklingen med allt fler beslut på unionsnivå blir något av ett självspelande piano. Det menar jag är demokratiskt och principiellt väldigt olyckligt.Herr talman! gör en uppföljning av hur vi här i arbetar med subsidiaritets- och proportionalitetsprövningarna. Vi från KU redovisade denna uppföljning här i kammaren. Det utlåtande som vi nu redovisar till kommissionen bygger på dessa redovisade iakttagelser.Det finns tre områden som jag kort skulle vilja kommentera. För det första: Det finns en fördragsfäst skyldighet att lagförslag som kommer från kommissionen och andra förslagsställare måste motivera varför det ska fattas beslut på unionsnivå. Här har vi kunnat konstatera att det alltför ofta är bristfälliga motiveringar eller att det till och med saknas motiveringar för varför det ska fattas beslut på unionsnivå.Jag anser för egen del att tydliga målbeskrivningar och motiveringar är en förutsättning för att man ska kunna göra en seriös bedömning, för om sådana inte finns begriper jag inte riktigt hur man över huvud taget kan göra en prövning. Man måste ju ställa den emot någonting, och finns det ingenting att ställa den emot begriper jag inte hur man kan göra prövningen.Från utskottet har vi därför i total enighet pekat på en rätt intressant möjlighet som jag vill lyfta fram här, och det är att när motivering saknas skickar vi helt enkelt tillbaka förslagen. Om man , som jag, är av uppfattningen att det inte går att göra prövningen är det logiskt att säga att vi skickar tillbaka det. Men det är klart, herr talman, att om det ska få någon betydelse måste vi få andra medlemsstater att göra på liknande sätt. Annars blir det naturligtvis ett slag i luften.För det andra vill jag lyfta fram att jag tror att det vore värdefullt med en översyn som leder till en förändring av två delar i protokollet som handlar om subsidiaritetsprövningen, nämligen den så kallade åttaveckorsfristen. Jag tror att man måste titta på den, för den förhindrar ibland att vi kan få ett samlat svar från olika medlemsstater.Det andra som jag tror att man behöver titta på är de tröskelvärden som finns i fördraget när ett förslag kan bli omprövat. har vi inte nått dessa tröskelvärden . Det borde väl ändå leda till någon form av eftertanke angående om tröskelvärdet är för högt eftersom vi aldrig har nått det.Slutligen vill jag kommentera ytterligare något som vi har tagit upp. Utifrån mina utgångspunkter handlar det här om kompetensfördelning. kunde vi konstatera ett ökat inslag av kompetensöverföring från medlemsstaterna till unionen. Det behöver inte vara fel, men det jag vill lyfta fram för kammaren är att det är viktigt att vi följer denna utveckling och sätter in den i ett längre tidsperspektiv. Det är lätt att vi inte ser skogen för alla träd om vi inte tar ett par steg tillbaka och ser det i ett perspektiv.Därför tror jag att det är viktigt att vi ändå skaffar oss en uppfattning om hur den långsiktiga utvecklingen av unionsrätten ser ut och hur den påverkar kompetensfördelningen mellan unionen och medlemsstaterna.Herr talman! Jag tog inledningsvis upp att för mig handlar det här om demokrati och makt. Därför vill jag avsluta, kanske något ovanligt, med några personliga reflexioner.Som jag ser det handlar den prövningsrätt som regleras i fördraget och som närmare beskrivs i protokollet till fördraget om att det ges en möjlighet att påverka den fortsatta hanteringen. Jag menar att den möjligheten är det lilla landets verktyg. Om vi tänker efter så sker prövningen ur subsidiaritets- och proportionalitetshänseende vanligen i slutet av, kanske rent av som sista länken i, en längre process.Om ett stort medlemsland tidigare i processen markerar att de inte är särskilt intresserade och att det inte ligger i deras intresse är jag helt övertygad om att det påverkar processen mycket mer än om det är ett litet land som för fram att man är tveksam.Detta kommer säkerligen att förnekas av de allra flesta. Men jag är övertygad om att det fungerar så i ett mellanstatligt samarbete mellan länder som är så olika storleksmässigt. Jag är dock beredd på att det kommer att vara en hel del som inte håller med mig.Med denna min uppfattning i botten är det min övertygelse att vi måste bli bättre på att samverka mellan länder som har likartade intressen för att på det viset kunna använda det lilla landets verktyg. Verktyget är den fördragsfästa rätten till den här prövningen och att kunna uppnå tröskelvärden.Jag tror också att vi i skulle behöva förbättra vårt eget arbete med dessa prövningar, tillsammans med att vi blir bättre på att hitta allianser och samförstånd med andra länder. När fackutskotten prövar frågan om vi skulle kunna lämna subsidiaritetsvarning eller inte är jag övertygad om att det är lätt att uppfattningen i sakfrågan tar överhanden och gör att de konstitutionella och därmed principiella frågorna om demokrati och maktaspekter kommer i bakgrunden.Utan att själv ha tagit ställning fullt ut skulle jag vilja peka på några idéer som jag hoppas att man i den pågående utredningen av riksdagsordningen har tagit sig an. Det borde man rimligen ha gjort, eftersom detta är principiellt oerhört viktiga frågor. Jag utgår från att det kommer ett förslag. Som ett inlägg skulle jag vilja lyfta fram två idéer om hur vi kanske skulle behöva resonera om att förändra arbetet i : Ska vi inrätta ett särskilt utskott med ansvar för subsidiaritetsprövningarna? Eller ska vi formalisera samverkan mellan fackutskotten och när det gäller de här frågorna? Jag har inget svar. Det är funderingar och idéer som jag vill lyfta fram. Jag hoppas och ser fram emot att den pågående utredningen av riksdagsordningen kommer med några fräscha förslag i det här avseendet.Herr talman! Jag yrkar bifall till förslaget i utlåtande KU14. Jag tackar för hans inledning. Till att börja med ska jag kommentera en del av de mer filosofiska resonemang som han avslutade sitt anförande med. Jag vill markera att det råder en väldigt stor enighet inom i de här frågorna, inte bara när det gäller det här utlåtandet, utan över huvud taget i frågan om hur vi ska värna innebörden av subsidiaritetstanken.Den fråga som jag tänkte kommentera lite grann och som uppenbarligen ansåg vara något kontroversiell är frågan om stora och små länder behandlas olika inom samarbetet. Jag tycker att det är ganska uppenbart att det är så som säger. Därför är det också viktigt att subsidiaritetsprövningen kommer i processen. Inte minst tycker jag att det manifesterats väldigt tydligt att länder hanteras olika för samma typer av problem.Hanteringen av den cypriotiska bankkrisen är ett väldigt tydligt exempel. Man sade mer eller mindre: Ni får hälften av de pengar ni behöver - resten får ni plocka in hur ni vill. Detta ledde till att den cypriotiska regeringen lade fram ett förslag som nästan på alla punkter står i strid med de övergripande regler som vi har varit eniga om inom EU för att undvika en så kallad bank run, det vill säga att bankkunderna går till bankerna och tar ut sina pengar.Man kan tänka sig vad som skulle hända om en sådan situation uppstod i eller . Inte skulle EU-institutionerna och behandla dem som man har behandlat . Det är ganska anmärkningsvärt att man har hanterat dem på det sättet. Detta är ett exempel som jag anser ger stöd till en av Billys avslutande reflexioner.EU-samarbetet bygger i hög grad på subsidiaritetstanken. Den politiska makten ska ligga hos medlemsstaterna. Bara frågor som medlemmarna inte kan lösa på egen hand ska EU besluta om. Det här finns klart reglerat. Kontrollmekanismerna för subsidiaritetsprincipen styrs av protokollet om tillämpning av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. Protokollet infördes redan genom Amsterdamfördraget och fastställer att vissa åtaganden ska respekteras under själva utarbetandet av lagstiftning. Därefter har protokollet förstärkts och förbättrats genom Lissabonfördraget, framför allt när det gäller de nationella parlamentens roll i granskningen och uppföljningen av hur principen ska tillämpas.Jag delar också Billys uppfattning när det gäller behovet av en bred diskussion kring de här frågorna och hans frustration över att frågorna inte väcker större intresse. Särskilt av interna kriser och problem inom EU-samarbetet är det viktigt att diskutera hur formerna för samarbete skulle kunna förbättras. Det är bland annat det som den här frågan handlar om.Subsidiaritetsprincipen ålägger bland annat kommissionen att innan den föreslår lagstiftande rättsakter ta fram en grönbok. Motsvarande krav ställs också på andra EU-institutioner. Det gör det möjligt att begära in åsikter från nationella och lokala institutioner och från det civila samhället om lämpligheten i ett förslag till lagstiftning, i synnerhet när det gäller subsidiaritetsfrågan.Protokollet lägger för övrigt också till kommissionens skyldigheter att till varje utkast till lagstiftande akt låta det följa med ett dokument som visar att man respekterar subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna, det vill säga den motivering som finns. I Lissabonfördragets förnyade protokoll kopplar man de nationella parlamenten till kontrollen av den här principen.De nationella parlamenten har, som också var inne på, två möjligheter. För det första har de oppositionsrätt under utarbetandet av förslag till lagstiftning. De har möjlighet att hänvisa ett förslag till lagstiftning till kommissionen om de bedömer att principen inte respekteras. För det andra kan medlemsländerna bestrida en lagstiftande rättsakt i när de anser att subsidiaritetsprincipen inte respekteras. De nationella parlamenten kan inte stoppa ett lagförslag, men kan begära att det omprövas. Prövningen måste gå fort. Parlamenten har till sitt förfogande.Konstitutionsutskottets roll i den här granskningen består framför allt av två delar. Utskottet gör i efterhand en sammanställning av de enskilda granskningar som utskotten gjort och drar slutsatser av denna. Denna granskning lämnade vi här i kammaren . Dessutom lämnar vi ett utlåtande med anledning av kommissionens årliga rapport om tillämpningen av subsidiaritetsprincipen inom hela unionen. Det är detta utlåtande vi lämnar . Som redogjort för är det ett enigt utlåtande.Sammanfattningsvis kan man konstatera att det råder stor enighet i om rollfördelningen mellan EU och dess institutioner å ena sidan och den nationella nivån å den andra, även om det finns enstaka exempel på frågor där vi drar olika slutsatser.Detta är tredje gången som vi behandlar kommissionens rapport om hur subsidiaritetsprövningen har tillämpats inom hela EU. Efter hand har våra slutsatser blivit alltmer kritiska, både till hur andra medlemsländer behandlar, eller ofta snarare avstår från att behandla, subsidiaritetsfrågan och hur kommissionen och andra organ tillämpat reglerna. Uppföljningen visar till exempel att cirka en sjättedel av de utkast till lagstiftningsakter som underställdes subsidiaritetsprövning saknade subsidiaritetsmotiveringar eller innehöll bristfälliga sådana. Flera av utskott har också påpekat att befintliga motiveringar ofta varit knapphändiga eller svårbegripliga.I de fall subsidiaritetsmotivering saknas bör det, enligt utskottets mening, betraktas som ett åsidosättande av protokollet.