bet · H001FiU23 · 2013-04-03 00:00:00 — Det gör att vi har lite lättare att hantera det här, och det betyder också att det har varit enklare för oss att först återställa penningpolitiken till det normala efter det att vi började höja räntan från 0,25, och sedan har det varit lite lättare för oss att vidmakthålla någon form av normalitet när det gäller om jag kallar det då för vanliga ränterörelser, det vill säga gradvisa räntesänkningar . Det betyder dock inte att saker och ting är stabila i heller, utan det finns all anledning för oss på och våra duktiga medarbetare att ägna ännu mer tid åt att studera transmissionsmekanismen när man börjar komma ned på nivån skruvar och muttrar. Det är nämligen först då som man till fullo har klart för sig vilka förändringar som sker där. Det är viktigt. I annat fall löper man risken att försätta sig i ett läge där vi ritar nya räntebanor, och det ser i den meningen bra ut, men man får via dessa räntebanor inte fullt ut den effekt i samhällsekonomin som vi har föreställt oss. Det har om man talar i räntetermer att göra med att det utöver att sätta räntan och utöver att diskutera räntebanans utformning över tiden också finns någonting däremellan, alltså mellan reporäntan, en räntemarginal av något slag, och den slutliga ränta som företag och hushåll, eller staten för den delen, betalar. Om det rör sig mycket på den kanten, om där händer mycket, får naturligtvis även penningpolitiken ett annat genomslag. Ett exempel, för att återkoppla till vår tidigare diskussion , är att införa ett amorteringskrav om man sänker lånetaket, eller vad man nu väljer att göra, till exempel ändrar ränteavdragen för hushållen. Det kan i grunden egentligen översättas till en ökad räntemarginal och är givetvis någonting man har att beakta när man utformar penningpolitiken. Vice riksbankschef : Jag glömde en viktig sak i fråga. Jag ber om ursäkt för det. Det gällde ifall man behöver titta på hur målet är formulerat. Det är en viktig fråga som man måste förhålla sig till. För mig handlar det i grunden om vilken flexibilitet nuvarande formulering av inflationsmålet medger. I har vi arbetat hårt med att försöka förmedla att flexibilitet måste få finnas. Det uppenbara är just med hänsyn till exempelvis arbetslöshet och realekonomin. Får vi negativa stora störningar kan det bli jobbigt att snabbt återföra inflationen. Det syns också i att vi i har stabila och långsiktiga inflationsförväntningar. Trots denna flexibilitet lever jag i föreställningen att vi har arbetat fram ett sådant ramverk att vi kan bedriva politiken flexibelt. Det hoppas jag även ska gälla frågan om hushållens skulder. Sedan, vilket är viktigt, ligger det på ledamöterna i att tydligt förklara hur man ser på dessa avvägningar, vilket pris det är man ser sig betala när man gör en viss sak i termer av att inflationen kanske går upp till målet långsammare. Jag har för egen del försökt vara så tydlig jag kan med det, för såsom jag ser det finns en viss premie där vi allt annat lika hade kunnat hålla räntan lite lägre om vi inte hade haft riskerna på hushållssidan. Jag tror dock inte att det är en jättestor kostnad. Det försöker jag illustrera, föra ut, med att penningpolitiken i grunden är väldigt expansiv. Det var den saken jag tidigare glömde att ta upp. Sedan vill jag beträffande marginaldiskussionerna lägga till att i de högre marginaler som vi ser finns något gott även om det för hushållen ibland kostar lite mer. prissätter man nämligen risk på ett annat sätt än . Tittar vi till exempel på grekiska långa statspappersräntor visavi ser vi att de var helt konvergerade. De låg precis på den tyska nivån. Självklart borde det inte ha varit så. Man tar bort växelkursrisken mellan och , men det finns naturligtvis helt andra risker som borde ha synts i räntemarginalerna, vilket det inte gjorde. I den meningen tror jag att det är positivt att marknaden har hittat risk igen och det åter sker en gradvis korrigering, vilket vi ser i dessa marginaler. Den kris som pågår innebär att vi tillfälligt har högre marginaler som inte kommer att finnas där . Förhoppningsvis kommer de att kunna gå ned i takt med att man hanterar krisen. Det gör att det är mycket svårare att göra prognoser och bedömningar av vad det betyder för penningpolitiken, precis som var inne på, än om man har helt stabila marginaler. Det är något vi får jobba med så gott vi kan och försöka att bedömningsmässigt hantera utanför den normala analysapparaten där det här inte riktigt finns med. (FP): Fru ordförande! Låt mig bita mig fast vid detta med hushållens skuldsättning och sambandet med räntesättningen. På den direkta frågan från , och mig sade riksbankschefen, om jag tolkar det rätt: Även om ni politiker skulle vidta ett antal åtgärder kan ni inte beställa en räntesänkning. Det finns inte ett sådant enkelt samband. Men sedan lät det annorlunda när Per sade: Ja, lite lägre ränta. Skillnaden är den så kallade premien, som inte är så stor, men den finns. använde uttrycket det skulle beaktas i ett svar till jag tror att det var . Det är viktigt att säga att riksbankschefen, när han nu sitter inför de politiska beslutsfattarna, vi är några av dem, lite grann får välja spår. Jag uppfattar det första svaret så att riksbankschefen retirerar från en ståndpunkt, att om inte andra gör någonting måste hålla lite högre ränta. Det var det som riksbankschefen också sade i en artikel i . Låt mig ställa en rak fråga till : Retirerar från ståndpunkten att det finns ett samband mellan vad politikerna gör och vad kan göra? Jag nöjer mig med den tydliga och direkta frågan. (V): Jag tänkte fortsätta diskussionen om . Ni säger båda att ni är glada över att förväntningarna visar att inflationsmålet har etablerat sig, trots att man numera för en flexibel inflationsmålspolitik. Jag menar att det är bekymmersamt att ni inte når inflationsmålet. Även om man använder KPI eller KPF ligger det under. Om då priset är högre arbetslöshet tycker jag att det helt enkelt är alltför kostsamt. Jag tycker att diskussionen borde leda till sådana slutsatser. Per säger att det är ett lågt pris för att hålla kvar räntan. I protokollet kan man läsa att säger att det motsvarar ungefär 5 000 arbetstillfällen. För dem som mister de 5 000 arbetstillfällena är priset självklart mycket högt. Jag tycker att det är ett problem att ligger under inflationsmålet och att priset därmed är högre arbetslöshet. Jag tänkte passa på att fråga en annan sak som alldeles dykt upp. I en rapport från IMF konstateras att den multiplikator man har använt beträffande de finanspolitiska åtstramningarna och vilka effekter det haft på BNP och sysselsättning har varit helt felaktig, att den kanske borde ha varit dubbelt så stor eller så stor som den man har använt. Har riksbanksdirektionen använt samma multiplikator som IMF, och har konstaterandet från IMF föranlett några diskussioner i direktionen? Det kommer i så fall att ha stor påverkan på räntebanan, särskilt med tanke på att vi nu har så lågt resursutnyttjande i ekonomin och har låg ränta. (KD): Det ska bli intressant att höra svaret på fråga och borra vidare i detta med amortering. Jag anar en lucka hos Per angående kopplingen till räntebanan. Vi är beroende av vår omvärld, och om andra länder i dessa tider inte köper våra exportprodukter kan vi sätta nästan vilken ränta som helst, vi sitter ändå fast med skägget i brevlådan. På tal om omvärlden är vi även beroende av vad som händer i EU i fråga om en bankunion. sitter ju med i . Det vore därför intressant att höra hur han ser på planerna med en bankunion där ECB får ansvar för tillsynen över bankerna, först och främst i euroområdet, och hur det påverkar vårt land och vårt agerande. Riksbankschef : Svaret på frågan om man kan beställa en räntesänkning är nej. Det bestäms av den allmänna ekonomiska utvecklingen där man har att ta ställning till det. Men det är klart att det också spelar roll vad som sker till exempel med hushållens skulder och en väldig massa annat. Eftersom detta med skulder är ett problem och eftersom det ytterst också kan påverka penningpolitiken ganska kraftigt, vilket vi sett inte minst i de länder som har fått stora problem, vill man undvika det. I den meningen påverkar det också penningpolitiken. Att däremot gå så långt som att säga att man kan göra en exakt koppling till en individuell åtgärd, vilken den nu kan vara, det kan inte tas ut i förskott, utan det får man bedöma . Så till frågan om inflationsmålet. Ekonomisk politik är att välja. Vi har ett inflationsmål. Det är det som kommer först. Vi gör så gott vi kan när det gäller att hantera den frågan. Det har tjänat väl, vilket Per har visat. I en osäker värld tycker jag för min del att vi har kommit väldigt nära, givet de omständigheter som finns både i och runt om oss. Även , inför detta penningpolitiska beslut, var frågan i grunden densamma, alltså vad som är lämpligt, lagom, när det gäller att ta sig fram till . När det sedan gäller IMF och frågan om multiplikatorerna är det inte en fråga för svenskt vidkommande. Det handlar framför allt om en diskussion kring hur det fungerar, hur man kan mäta olika typer av multiplikatorer i de länder som har bekymmer. Den typen av mätningar är ganska osäkra, så jag vill inte ta ställning till just den diskussion som förs. Man ska komma ihåg att när ett land får så pass stora bekymmer att det måste låna av kan man ha alla möjliga synpunkter på multiplikatorernas storlek, men till syvende och sist måste det gå jämnt upp i böckerna. har man inte de frihetsgrader som man kanske skulle önska, oavsett vilka multiplikatorerna råkar vara. Ytterst vill det till att något annat land eller är villig att låna ut på sådana villkor att de räknar med att få tillbaka pengarna. Alternativet vore att ge ut statsobligationer som man emitterar till månen. Det blir restriktionen i detta. Det är, tycker jag för min del, en lite för enkel diskussion att säga att om vi bara räknade på ett annorlunda sätt när det gäller multiplikatorerna skulle dessa frågor lösa sig. Det gör de inte. Sedan gällde det bankunion och . Det är inte alls märkligt att man inom EMU för en diskussion om hur man ska hantera tillsynen av banker i . är det svårt att förhålla sig till detta, för medan vi talar pågår en förhandling. Jag är inte delaktig i den förhandlingen, utan det är framför allt EMU-länderna. Sedan har vi också uteländerna, varav är ett, och regeringens arbete med frågan. Jag har således svårt att förhålla mig till de olika detaljerna. Principen att man har en gemensam banktillsyn inom EMU, på det ena eller andra sättet, är inte särskilt konstig, speciellt mot bakgrund av de problem som finns. Den stora frågan för svenskt vidkommande är hur vi ska förhålla oss till den struktur som växer fram. Vad innebär det för svenskt vidkommande när det gäller inflytande eller avsaknaden av inflytande i dessa sammanhang? Det är inte klart ännu, och därför uppstår de valen. De ligger, på ett eller annat sätt, i närtid, men de är inte särskilt enkla. Ett läge helt utan inflytande är svårt att föreställa sig. En mycket viktig faktor när det gäller framväxten av regelverken är att så länge har mycket stora banker, som har en omfattande verksamhet på alla möjliga håll i världen, måste vi ha rätten att skydda oss själva. Det är ett krav som vi måste kunna ställa i de här sammanhangen. Har vi inte den rätten löper vi nämligen risken att bli försvarslösa, och det är inte acceptabelt. Vice riksbankschef : Jag har ett tillägg till det som riksbankschefen sade vad gällde fråga om arbetslösheten. Arbetslösheten är en jätteviktig sak. Jag hoppas verkligen att bilden inte är att inte tycker så eller att jag inte tycker så. Frågan är vilka verktyg man ser som de mest effektiva för att göra någonting åt problemet. Det är den diskussionen vi måste få lite bättre skärpa kring så att vi faktiskt kan göra någonting åt problemen. Det handlar också, tror jag, om hur man ser på riskerna och hur de är fördelade över tiden. Som jag försökte tydliggöra i mitt anförande är frågan om hushållens skulder för mig ytterst en fråga som kopplar tillbaka till arbetslösheten. Jag hoppas att bilden finns kvar beträffande hur det gått i många länder, med enorma uppgångar i arbetslösheten. Är det en läxa som den finansiella krisen lärt oss så är det att överskuldsättning, oavsett om den sker i privat sektor, i företagen eller i staten, förr eller senare leder till jätteproblem och allt som oftast till jätteproblem även på arbetsmarknaden. Det är bakgrunden till hänsynen till hushållens skulder. Det här handlar inte om olika frågor man bryr sig inte om arbetslösheten och därför sänker man inte räntan nu utan om att det finns andra risker som kan komma med stor kraft längre fram. Den diskussionen borde kanske föras lite mer. Riksbankschef : Det blev inte så efter de stora, stora bekymren i finanssektorn 2007, 2008 och 2009 att den allmänna ekonomiska utvecklingen i vår omvärld helt och hållet återgick till det normala. I stället har konjunkturuppgången stannat av vilket leder till att tidsutdräkten blir längre än vad många trodde . Det påverkar penningpolitiken. Det leder till en penningpolitik som fortsättningsvis kommer att vara allmänt expansiv för att underlätta efterfrågan i den svenska ekonomin. Det är vårt bidrag. Sedan påverkas vi av vad som sker i vår omvärld, inte minst av vad som sker i . Vi påverkas genom att det påverkar vår export, men det påverkar naturligtvis också det allmänna stämningsläget. Det råder vi inte över, men det är angeläget att man i i övrigt tar sig an dessa problem och frågeställningar. Vår bedömning är att man kommer att göra det. Det kommer att ske gradvis, steg för steg, två steg framåt, ett steg bakåt, och det leder till att konjunkturen återhämtar sig. Vi går in i ett konjunkturförlopp som är någorlunda vanligt, det vill säga låg tillväxt nu men en tillväxt som går mot en vanlig, normal tillväxt. Det leder till att prisökningarna kommer tillbaka, inflationen går mot inflationsmålet på , och det sker med gradvisa räntehöjningar. Ordförande : Jag vill tacka alla som deltagit, även er som inte sitter i finansutskottet och er som följt utfrågningen från läktaren och utifrån. Därmed är denna utfrågning avslutad. Öppen utfrågning om penningpolitiken (M) ordförande Per Åsling (C) Edip Noyan (M) Ordförande : Klockan har med lite marginal slagit nio, och jag hälsar samtliga välkomna till detta finansutskottssammanträde i form av en öppen utfrågning om penningpolitiken. Jag vill förstås säga välkommen till utskottets ledamöter, till riksbankschefen och förste vice riksbankschefen och även till er andra som följer den här öppna utfrågningen på plats här i Skandiasalen i riksdag eller som följer oss på webben eller på tv utifrån. Det går till så att vi får två inledningar. gör vi så att riksbankschefens föredragning på de här utfrågningarna kompletteras med en av de vice riksbankscheferna . Det har varit och . Vi fortsätter i bokstavsordning och har kommit till förste vice riksbankschef . Först håller riksbankschef sin inledning, därefter förste vice riksbankschefen sin. Sedan lämnar vi fältet fritt för frågor och kommentarer från ledamöterna med partierna i storleksordning och några ledamöter i taget. Med det säger jag välkommen och varsågod till riksbankschef . Riksbankschef : Tack för att jag än en gång får möjlighet att vara här i utskottet och diskutera svensk penningpolitik och den allmänna ekonomiska utvecklingen i största allmänhet. Som nämnts har jag med mig . Hon kommer att göra sina kommentarer och tillägg utöver det jag kommer att prata om. Det jag tänker göra är att först ta avstamp i var vi kommer ifrån när det gäller den ekonomiska utvecklingen, inte minst i vår omvärld och till en del i , var vi är och vart vi är på väg när det gäller svensk penningpolitik. Den första bilden talar sitt tydliga språk i så måtto att vi har levt i en ganska annorlunda värld de senaste fyra fem åren. Först levde vi i en räntenivåvärld någonstans kring . Sedan har den räntenivån fallit och därefter ökat lite igen. har vi återigen ett läge där vår bedömning är att vi återgår till någon form av normalitet. Jag återkommer till det längre fram. Vi har sänkt räntan under loppet av för att stimulera efterfrågan i , men som alltid ställs vi inför en rad olika avvägningar som ska göras, inte minst i fråga om hushållens skulder, som också är en fråga som har diskuterats livligt på många olika håll. Lite bakgrund till detta är att den finanskris som ursprungligen började i omvandlades, transformerades, och visade sig också bli en skuldkris, inte minst i , där ett antal länder har råkat ut för att man har haft både en bankkris och en allmänt låg efterfrågan i ekonomin. Det har sedan lett till att statsskulden har vuxit, och vuxit ganska kraftigt på det ena eller det andra sättet. Det är någonting som väldigt många länder i kommer att få kämpa med och försöka hantera så gott det går. Det som är värt att notera är hur det ser ut i ett antal länder där statsskulden om man tror på de här prognoserna kommer att plana ut, men planar ut på en ganska hög nivå. Det talar sitt tydliga språk om man tittar på den svenska kurvan, det vill säga den röda grafen. De länder som råkar vara med här var hyggligt samlade om jag uttrycker mig på det sättet , men har så att säga vandrat nedåt. Att det har blivit så ska vi vara ytterst glada och tacksamma över. De andra ligger på en betydligt högre nivå. När man hamnar i ett sådant läge påverkar det naturligtvis efterfrågan i de här ekonomierna, och det kräver också det ska jag säga några ord om längre fram ganska stora strukturella förändringar, och de tar alltid tid att göra. En svag utveckling i euroområdet påverkar svensk export. Det kan man belysa på många olika sätt. Den blå stapeln talar sitt tydliga språk. Vad som än händer i euroområdet kommer det att påverka oss ganska mycket. Å ena sidan har exporten till euroområdet fallit, å andra sidan är den fortfarande ganska dominerande. Det betyder att vad som än händer runt omkring oss så påverkar det oss ganska snabbt. kan vi se något som vi har haft nytta av i . Om vi tittar på stapeln för och , och har , , och som en slags representation för resten av världen, kan vi notera att går det bra i de delarna av världen har vi naturligtvis stor nytta av det, för det gör att svenska konjunktursvängningar blir lite lägre än de annars skulle ha varit. Det har varit en fördel för oss när det gäller den allmänna ekonomiska utvecklingen i . Tillväxten har bromsat in. Här är tillväxten beskriven med hjälp av kvartalsdata som är uppräknade till årstakt. Då ser vi hur väldigt stora svängningar det har varit , från drygt minus hela vägen . Om man reflekterar kring just siffran kan man säga att det naturligtvis är en tillväxtnivå som ingen har föreställt sig skulle vara varaktig i . Den stora frågan och frågeställningen , om man inte tror att tillväxten långsiktigt kommer att ligga där, är hur mycket lägre den kommer att bli och hur man tar sig dit. Hur kommer det skeendet att te sig? Det är väldigt mycket det som diskussionen har handlat om, och naturligtvis var vi är , eftersom tillväxten har bromsat in betydligt. tycker jag att det är värt att notera att tillväxten inte har bromsat in på samma sätt som i euroområdet, där tillväxten ligger på minussidan , och vi räknar med att den ska vara så under loppet av 2013. Sedan belyser den här grafen också det faktum att man i en liten, öppen ekonomi som den svenska rimligtvis får räkna med att det svänger lite mer än vad det svänger i de riktigt stora ekonomierna som och euroområdet. har som jag sade klarat sig relativt väl genom den här finans- och skuldkrisen. Man kan resonera om hur man ska belysa det. Det här är bara ett exempel. och har överskott i bytesbalansen som andel av BNP 2011, medan vi vet att ett antal andra länder har en rad olika bekymmer och ganska stora underskott. Men det kan också vara värt att påpeka här, om man tittar på , , och , att det faktiskt går att vända den här typen av bekymmer, för det har de gjort eller är på god väg att göra. Det är naturligtvis ingen enkel process, men det är ändå ett exempel på att det går att gå igenom en sådan här cykel när man ska göra stora strukturella förändringar i ekonomin och komma ut i andra änden med en normalisering. Kronan har stärkts. Det är en fråga som har diskuterats ganska mycket i olika sammanhang . Om man mäter växelkursen inte bara i termer av den nominella växelkursen, som då är ett index, utan också tar hänsyn till prisökningarna i omvärlden i förhållande till prisökningarna i och prisökningarna i omvärlden har varit snabbare än de har varit i får vi fram den reala växelkursen ända , som visas i det här diagrammet. Då ser vi att den nivå som vi observerar och som vi räknar med kommer att stå sig någorlunda, även om det är kroniskt svårt att göra växelkursprognoser, inte på något sätt är anmärkningsvärd utan det är ungefär här man kan vänta sig att växelkursen ska vara. har vi historiskt några toppar när det har varit oro i världen och kronan har försvagats ganska kraftigt. Men vår bedömning när det gäller växelkursen är att det här är ungefär den nivå man kan förvänta sig, och den nivå som vi observerar i ett längre tidsperspektiv är inte heller särskilt exceptionell. Tittar man på inflationsutvecklingen och går tillbaka till början av den period när inflationsmålet infördes kan man se att inflationstakten ända har kommit ned högst betydligt och också har varierat mindre. Om vi sedan tittar på genomsnittet när vi har haft ett inflationsmål kan vi se att man ligger på när det gäller KPI och 1,85 när det gäller KPI utan ränteförändringar. Ett viktigt skäl till att KPI hamnar på 1,4 är att om räntorna i genomsnitt har fallit, vilket de ju har gjort , får vi ned den ränteeffekten. Om man tar sin startpunkt i den diskussion som fördes , när den här penningpolitiska regimen infördes, var det då väldigt svårt att föreställa sig hur det här skulle komma att bli. Om vi nu med facit i hand ser på hur det här ser ut kan vi notera att vi ligger . I det avseendet har den här regimen varit väldigt framgångsrik. Sedan får man göra så gott man kan. Man får leva med att det händer både det ena och det andra i vår omvärld och så får man försöka kompensera för det så gott det går. Men att hamna så pass som vi har gjort tycker jag är bra i sig. Därmed inte sagt att man inte alltid ska försöka hamna . Det ligger liksom i sakens natur. Vi har halverat reporäntan det senaste dryga året för att spä på efterfrågan i den svenska ekonomin och stödja den allmänna konjunkturutvecklingen. Om vi inte enbart fokuserar på reporäntan utan ställer oss frågan hur det här har slagit igenom när det gäller den allmänna ränteutvecklingen i kan vi konstatera när vi ser på räntan på nya lån att det är ganska god följsamhet. kan man inte med den tekniska penningpolitiska regim som vi har, hur systemet så att säga är konstruerat, vänta sig att sluträntorna till företag och hushåll om jag kallar dem för det exakt ska följa reporäntan dag för dag eller . Men man kan ändå konstatera att det är ett gott genomslag och god följsamhet i det här. Ytterligare en fråga som har varit på tapeten och är på tapeten är om en ännu lägre ränta är ett recept mot arbetslösheten. Om vi tittar på arbetslösheten och framför allt fäster blicken på de genomsnitt som finns, först och , ser vi att vi har legat på en betydligt högre nivå . har arbetslösheten svängt en del kring den högre nivån. Vad penningpolitiken kan hantera i det här sammanhanget är fluktuationer i arbetslöshet som har att göra med den allmänna konjunkturutvecklingen. Men penningpolitiken mäktar inte med att varaktigt sänka arbetslösheten. Det måste hanteras på annat håll. Det vi kan göra, vilket vi också har gjort , är att hålla ett öga på vad som sker i ekonomin i dess helhet, och om man tittar på konjunkturbilden som beskrivs av den röda kurvan leder det till räntehöjningar i en högkonjunktur och räntesänkningar i en lågkonjunktur.