bet · H001KU17 · 2013-04-16 00:00:00 — Enligt 1 § lagen (2011:745) med instruktion för är huvuduppgifter bl.a. att biträda vid behandlingen av ärenden och tillhandahålla de resurser och den service m.m. som i övrigt behövs för kammarens, utskottens och de övriga riksdagsorganens verksamhet. leds av en styrelse som ansvarar för verksamheten (8 och 9 §§). Bestämmelser om val av ledamöter och om ordförande i riksdagsstyrelsen finns i riksdagsordningen. Det framgår av 1 kap. 5 § tredje stycket riksdagsordningen att riksdagsstyrelsen består av talmannen som ordförande och tio andra ledamöter. Enligt 18 § lagen med instruktion för är riksdagsdirektören chef för , och hon eller han ansvarar för och leder den löpande verksamheten enligt styrelsens direktiv. Riksdagsstyrelsen utser inom sig ett råd (ledamotsrådet) som tillsammans med riksdagsdirektören ska bereda ledamotsnära frågor (14 § lagen med instruktion för ). I ledamotsrådet ska det ingå en representant för varje partigrupp. Resebidrag för studiebesök i regleras närmare i föreskrift om resebidrag till studiebesök hos riksdag för studerande på gymnasienivå, RFS 2008:1. Av föreskriften framgår bl.a. att skolor med studerande i klasser och kurser i samhällskunskap, som bedrivs vid gymnasieskolor, gymnasiesärskolor, gymnasial vuxenutbildning och gymnasial särvux i , har rätt att ansöka om resebidrag till studiebesök hos riksdag (1 §). beslutar om resebidrag inom ramen för fastställd internbudget (2 §). Riksdagsstyrelsen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att utvärdera parlamentariska ledningsorganisation och förvaltningsorganisation. redovisade utredaren sitt arbete En utvärdering av parlamentariska ledningsorganisation och förvaltningsorganisation (2012/13:URF2). Arbetet har i huvudsak inriktats på att utvärdera parlamentariska ledningsorganisation, och utvärderingen grundas på omkring 30 intervjuer med förtroendevalda och med ledande tjänstemän i . Den övergripande slutsats som dras i utvärderingen är att är en väl fungerande myndighet och väl fyller syftet att se till att arbetet i blir effektivt och bedrivs med hög kvalitet. Det konstateras att det finns möjlighet att utveckla organisationen och arbetsformerna och att utvecklingspotentialen framför allt rör riksdagsstyrelsen och dess arbetsformer. I utvärderingen lanseras tre modeller som utgångspunkt för ett fortsatt arbete med utvecklingen av förvaltningens högsta organ. Det första förslaget innebär att dagens styrelse byts ut till förmån för en styrelse bestående av externa ledamöter, tillsatta med hänsyn till sina sakkunskaper i frågor om myndighetsstyrning, ekonomi, juridik m.m. Som ett komplement till styrelsen föreslås att gruppledarnas ställning formaliseras och att dessa, efter samråd med talmannen, ges beslutanderätt i frågor om planeringen av kammarens arbete och andra liknande frågor med stark politisk anknytning. Det andra förslaget hämtar inspiration från det danska , som leds av ett talmanspresidium. För del skulle detta utgöras av talmannen och de vice talmännen. I syfte att öka allmänhetens insyn, men framför allt för att ge råd och stöd till talmanspresidiet, föreslås att ett insynsråd inrättas, efter förebild från regeringens s.k. enrådighetsmyndigheter. skulle bestå av personer med liknande bakgrund och kunskaper som den externa styrelsen. Talmanspresidiet skulle enligt förslaget besluta i samma frågor som den nuvarande styrelsen, och någon utökad beslutsrätt för gruppledarna är därför inte nödvändig. Det tredje förslaget baseras på sammansättningen av den nuvarande styrelsen. Det föreslås dock att antalet ledamöter minskas och att systemet med ersättare avskaffas. Antalet ledamöter kan minskas på olika sätt. Bland annat diskuteras om styrelsens sammansättning måste spegla mandatfördelningen i , och om detta i så fall kan uppnås på ett annat sätt än genom att de stora partierna företräds av flera ledamöter. Ett tänkbart alternativ vore viktade röster. Vidare föreslås att riksdagsdirektören blir ledamot i styrelsen efter förebild från regeringens myndigheter. I utvärderingen konstateras vidare att ledamotsrådet fungerar väl och bör utnyttjas i så stor utsträckning som möjligt. Det föreslås vidare att beredningen av styrelseärendena ges ökad uppmärksamhet, och i utvärderingen anges ett antal riktlinjer för hur beredningen kan gå till. beslutade riksdagsstyrelsen att överlämna merparten av utvärderingen om parlamentariska ledningsorganisation och förvaltningsorganisation för fortsatt beredning i gruppledarkretsen på gruppledarmöten (protokoll från riksdagsstyrelsens möte /13:6). har i tidigare betänkanden behandlat motionsyrkanden om bl.a. olika miljöförbättrande åtgärder, minnesmärken och andra symboler för att hedra minnet av någon betydelsefull person samt visitkort med punktskrift (t.ex. bet. 2008/09:KU15 s. 34 f. och bet. 2010/11:KU19 s. 22 f.). Utskottet har avstyrkt motionerna med hänvisning till att beslutanderätten i dessa frågor i första hand ligger hos ledning. Utskottet har i det sammanhanget påmint om de kanaler som finns för att framföra synpunkter till ledning, exempelvis ledamotsrådet. Motionerna tar upp frågor som på olika sätt avser verksamhet. Beslutanderätten i dessa frågor ligger i första hand hos ledning. Utskottet vill, liksom vid tidigare behandling av liknande motionsyrkanden, erinra om de kanaler som finns för att framföra synpunkter till ledning, exempelvis ledamotsrådet. Motionerna 2011/12:K232, 2011/12:K238, 2011/12:K373, 2012/13:K239, 2012/13:K245, 2012/13:K252, 2012/13:K264, 2012/13:K293, 2012/13:K314, 2012/13:K343 och 2012/13:K385 avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om riksdagsledamöternas arvode, ersättningssystemet för tekniskt stöd för riksdagsledamöterna och riksdagsledamöternas tjänsteresor med hänvisning till tidigare ställningstaganden och pågående utredningsarbete. Jämför reservation 5 (V). m.fl. (MP) begär i motion 2011/12:K242 och motion 2012/13:K218 ett tillkännagivande till riksdagsstyrelsen om att utreda hur riksdagsledamöternas arvode kan låsas till av ett prisbasbelopp (yrkande 1) och avskaffande av extraarvoden till riksdagsledamöter för olika uppdrag i (yrkande 3). Enligt motionärerna är arvodet till riksdagsledamöterna för högt. En sänkning av arvodet skulle minska klyftorna mellan de förtroendevalda och merparten av väljarna. Motionärerna föreslår att riksdagsledamöternas arvode ska knytas till prisbasbeloppet i socialförsäkringsbalken (2010:110). Prisbasbeloppet är , och en anpassning till detta belopp skulle innebära en sänkning av riksdagsarvodet med . En sådan sänkning av arvodet skulle förstärka statskassan med . Vidare anför motionärerna att det inte är lämpligt att vissa riksdagsuppdrag pekas ut som mer ansvarsfulla än andra genom att det utgår ett extraarvode för dessa. Samtliga extraarvoden för uppgifter inom riksdagsuppdraget bör därför enligt motionärerna avskaffas. Även m.fl. (V) yrkar i kommittémotion 2011/12:K319 och kommittémotion 2012/13:K202 att frågan om att knyta nivån på riksdagsarvodet till prisbasbeloppet utreds (yrkande 1), liksom frågan om att avskaffa extraarvoden för uppdrag direkt knutna till riksdagsarbetet (yrkande 2). I motion 2011/12:K381 efterlyser (M) en översyn av riksdagsledamöternas arvode. Enligt motionären bör kompetens och erfarenhet få större genomslag vid bestämmande av riksdagsledamöternas arvoden och eventuella privatekonomiska incitament hos riksdagsledamöterna motverkas. Även (SD) begär i motion 2012/13:K337 att grundarvodet till riksdagsledamöterna och arvodessystemet för utskotten och ses över. Enligt motionären bör grundarvodet för riksdagsledamöterna sänkas och arvodet till ledamöterna i utskotten och bestämmas utifrån ansvar och arbetsfördelning. (M) yrkar i motion 2012/13:K291 att riksdagsstyrelsen ska se över ersättningssystemet för tekniskt stöd för riksdagsledamöterna. Enligt motionären bör det finnas ett system som gör det möjligt för den enskilde riksdagsledamoten att välja någon annan teknisk utrustning än den som erbjuds av . I uppdraget till riksdagsstyrelsen bör också ingå att hitta en modell som gör att det ekonomiska utfallet blir detsamma för samtliga riksdagsledamöter. I motion 2012/13:K292 begär Per Lodenius och i (båda C) ett tillkännagivande till riksdagsstyrelsen om att resor till som en riksdagsledamot gör i uppdraget som ledamot ska ges samma förutsättningar som resor inom . Motionärerna anför att är ett självstyrt enspråkigt svenskt landskap i och att kontakterna mellan och är täta. Kontakterna på parlamentarisk nivå kompliceras dock av att en svensk riksdagsledamots resa till räknas som utlandsresa. Enligt 9 kap. 6 § riksdagsordningen ska en riksdagsledamot av statsmedel erhålla arvode för sitt uppdrag. Bestämmelser om detta och andra ekonomiska villkor med anledning av uppdraget finns i lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter (ersättningslagen). Enligt 3 kap. 1 § ersättningslagen betalas ledamotsarvode med ett belopp som fastställs av , som är en myndighet under . Arvodet uppgår till . Tilläggsarvode betalas enligt 3 kap. 2 § ersättningslagen för uppdrag som vice talman och ordförande eller vice ordförande i utskott. Enligt 1 § lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ (arvodeslagen) betalas vidare ett månadsarvode för ledamöter av bl.a. riksdagsstyrelsen och för styrelseuppdrag i andra riksdagsorgan. Vad gäller bidrag till partierna och partigrupperna regleras detta i huvudsak i lagen (1972:625) om statligt stöd till politiska partier och lagen (1999:1209) om stöd till riksdagsledamöternas och partigruppernas arbete i . Stödet till de politiska partierna utgörs av partistöd och kanslistöd. Stödet till riksdagsledamöternas och partigruppernas arbete lämnas som basstöd, stöd till kostnader för politiska sekreterare åt ledamöter samt stöd till kostnader för riksdagsledamöters utrikes resor. har, med stöd av 1 kap. 5 § ersättningslagen, utfärdat tillämpningsföreskrift till ersättningslagen, RFS 2006:6. Föreskriften innehåller regler om stöd för bedömningar och praktisk handläggning. Av 6 kap. 1 § ersättningslagen följer att tillhandahåller ledamöter sådan teknisk utrustning som är av väsentlig betydelse för utförande av uppdraget som ledamot i . får besluta om ersättning för de kostnader en ledamot har för att hon eller han använder privat teknisk utrustning i riksdagsuppdraget (6 kap. 3 § ersättningslagen). Närmare bestämmelser om den tekniska utrustningen finns bl.a. i tillämpningsföreskrift till ersättningslagen. Regler om riksdagsledamöternas tjänsteresor finns i 4 kap. ersättningslagen och tillämpningsföreskrift till ersättningslagen. Med tjänsteresa avses en resa som en ledamot företar som ett led i utövandet av sitt uppdrag som riksdagsledamot. Förutom resor till och från och resor till och från den egna valkretsen räknas som tjänsteresor bl.a. resor med anledning av sammanträden med riksdagsgruppen, partikonferenser och annat partiarrangemang, resor med anledning av konferenser och liknande arrangemang där ledamoten ska informera om riksdagsuppdraget liksom utskottsresor. Ledamoten beslutar själv vilka inrikes resor hon eller han behöver göra inom ramen för uppdraget (4 kap. 3 § ersättningslagen). Riksdagsstyrelsen eller den som riksdagsstyrelsen bestämmer fattar beslut om en riksdagsledamots utrikes tjänsteresa (4 kap. 3 a § ersättningslagen). Delar av de nuvarande reglerna om riksdagsledamöternas enskilda tjänsteresor är ett resultat av en översyn som genomförts på uppdrag av riksdagsstyrelsen (se framst. 2008/09:RS1 och bet. 2008/09:KU14). Översynen syftade till att skapa ett enhetligare regelverk för riksdagsledamöternas enskilda utlandsresor anpassat till det mer internationaliserade riksdagsarbetet. Riksdagsstyrelsen har vidare genomfört en översyn av vissa av de tillämpningsföreskrifter som gäller ledamöternas tjänsteresor. Som redovisats i tidigare avsnitt beslutade riksdagsstyrelsen om en översyn av riksdagsledamöternas ekonomiska villkor. Av direktiven framgår att en särskild utredare ska se över bestämmelser om ekonomiska villkor i bl.a. ersättningslagen jämte tillämpningsföreskrifter. Det följer vidare av direktiven att utredaren särskilt ska uppmärksamma möjligheter till ersättning för privata taxiresor i vissa fall och ersättning för kostnader för telefoni och datakommunikation. Det anges vidare att utredaren därutöver ska se över villkoren för ledamöternas övernattningsbostäder och vissa utrikes resor. Utredaren är dock enligt direktiven oförhindrad att överväga även andra frågeställningar som rör förmåner och villkor i ledamotsuppdraget. Huvuddelen av uppdraget ska redovisas . har tidigare vid ett flertal tillfällen behandlat motionsyrkanden om formerna för fastställande av riksdagsledamöternas arvoden, arvodenas storlek och avskaffande av extraarvoden för uppdrag inom , s.k. uppdragsarvoden. Med anledning av motioner om riksdagsledamöternas arvoden har utskottet bl.a. framhållit att frågan om arvodenas storlek och hur dessa ska bestämmas har varit föremål för ingående bedömningar och att olika system för bestämningen av arvodet har prövats. Enligt utskottets mening har ordningen med en fristående nämnd som fastställer arvodet, till skillnad från bl.a. en ordning där riksdagsledamöterna själva bestämmer sina arvoden, fungerat väl och borde kunna ses som den långsiktiga lösning som arvodesfrågan behöver (bet. 2002/03:KU19 s. 31). Utskottet har vid ett flertal senare tillfällen vidhållit detta ställningstagande (se bl.a. bet. 2004/05:KU29 s. 24, bet. 2005/06:KU33 s. 24 och bet. 2006/07:KU4 s. 30 f.). Utskottet har vidare framhållit att de uppdrag som ersätts enligt arvodeslagen är sådana som tillkommer utöver det ordinarie riksdagsuppdraget och som ofta medför ett betydande merarbete i fråga om ansvar, inläsningsarbete och tidsåtgång. Utskottet har därför ansett att det mot denna bakgrund är motiverat med de särskilda arvoden som utgår (se bl.a. bet. 2001/02:KU19, bet. 2003/04:KU5, bet. 2005/06:KU33 och bet. 2006/07:KU4). var senaste gången utskottet behandlade motioner om riksdagsledamöternas arvode (bet. 2010/11:KU19 s. 12 f.). Utskottet konstaterade att frågor om arvodenas storlek och hur dessa ska bestämmas har varit föremål för många och ingående bedömningar. Olika system för bestämningen av arvodet har också prövats . Utskottet var fortfarande av uppfattningen att ordningen med en fristående nämnd som fastställer arvodet, till skillnad från bl.a. en ordning där riksdagsledamöterna själva bestämmer sina arvoden, har fungerat väl. Utskottet vidhöll därför sitt tidigare ställningstagande om formerna för bestämmande av riksdagsledamöternas arvoden. Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkande om riksdagsledamöters tjänsteresor i . Utskottet konstaterade då att bestämmelserna om ledamöternas tjänsteresor hade setts över och ändrats i syfte att anpassa regelverket till det mer internationaliserade riksdagsarbetet. Utskottet ansåg att erfarenheterna av de nya bestämmelserna ännu fick anses vara för begränsade, men noterade också den då aviserade översynen av tillämpningsföreskrifterna för ledamöternas tjänsteresor. Motionsyrkandet avstyrktes (bet. 2009/10:KU11 s. 9). Ett motionsyrkande motsvarande det nämnda behandlades av utskottet och utskottet vidhöll då sitt tidigare ställningstagande (bet. 2010/11:KU19 s. 12). Utskottet vill inledningsvis hänvisa till sina tidigare ställningstaganden rörande riksdagsledamöternas arvode och riksdagsledamöternas tjänsteresor. Vidare noterar utskottet den pågående utredningen om att se över riksdagsledamöternas ekonomiska villkor, vars resultat enligt utskottet inte bör föregripas. Mot bakgrund av det anförda avstyrker utskottet motionerna 2011/12:K242 yrkandena 1 och 3, 2011/12:K319 yrkandena 1 och 2, 2011/12:K381, 2012/13:K202 yrkandena 1 och 2, 2012/13:K218 yrkandena 1 och 3, 2012/13:K291, 2012/13:K292 och 2012/13:K337. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om inkomstgarantin med hänvisning till pågående beredning. Flera motioner tar upp frågan om förändring av systemet med inkomstgaranti för riksdagsledamöter. (FP) efterlyser i motion 2011/12:K212 en översyn av systemet. Även m.fl. (MP) begär i motion 2011/12:K242 (yrkande 2) och motion 2012/13:K218 (yrkande 2) att systemet ska reformeras. Motionärerna framhåller att nuvarande villkor är för generösa och att det för riksdagsledamöter, precis som för förvärvsanställda, bör finnas en möjlighet att få omställningsstöd för att underlätta återgång till förvärvsarbete eller företagande. (FP) föreslår i motion 2011/12:K229 och motion 2012/13:K258 tillkännagivanden om att inkomstgarantin för riksdagsledamöter ska tas bort. Enligt motionären bör samma regler gälla för riksdagsledamöter och förvärvsarbetande. Regler om inkomstgaranti för riksdagsledamöter finns i 13 kap. lagen om ekonomiska villkor för ledamöter (ersättningslagen). Av 13 kap. 2 § ersättningslagen följer att en ledamot som lämnar och efter minst tre sammanhängande år i har rätt till inkomstgaranti. Syftet med inkomstgarantin är att skapa en ekonomisk trygghet för en avgången ledamot i den omställningssituation som uppstår när hon eller han lämnar (13 kap. 1 § ersättningslagen). Garantin är inte avsedd som en varaktig försörjning. Allmänt gäller att inkomstgarantins längd avgörs av hur vederbörande varit ledamot av . Hur stor inkomstgaranti som betalas ut beror dels på vilka inkomster ledamoten hade i vid avgången, dels på antalet år som hon eller han varit ledamot och dels på vilka andra inkomster den f.d. ledamoten har. Inkomstgarantin motsvarar av ledamotsarvodet och vissa eventuella tilläggsarvoden. Därefter minskar garantibeloppet. För den som tjänstgjort men mindre än gäller inkomstgarantin bara . Om den f.d. riksdagsledamoten har andra inkomster minskar inkomstgarantin enligt vissa regler. kan inkomstgarantin dessutom jämkas även i andra fall, bl.a. om en garantitagare förvärvsarbetar i väsentlig omfattning utan att ta ut skälig ersättning för detta arbete. Det senare kan röra sig om exempelvis arbete i ett eget aktiebolag. Ytterligare nya bestämmelser om jämkning infördes (framst. 2010/11:RS1, bet. 2010/11:KU15, rskr. 2010/11:109 och 110). Möjligheterna att besluta om jämkning av inkomstgarantin utvidgades då så att jämkning också kan ske bl.a. när garantitagaren redovisar inkomst av aktiv näringsverksamhet i exempelvis en enskild firma och hennes eller hans pensionsgrundande inkomst minskat genom avsättningar till periodiseringsfonder eller andra fonder. Riksdagsstyrelsen beslutade att tillsätta en kommitté med uppdrag att lämna förslag till åtgärder som syftar till att underlätta för ledamöter som lämnat uppdraget i att återgå till yrkesverksamhet samt att genomföra en översyn av reglerna för inkomstgaranti för ledamöter. Kommittén, som antog namnet , överlämnade sitt betänkande Omställningsstöd för riksdagsledamöter (2012/13:URF1) till riksdagsstyrelsen. Enligt finns det även för framtiden behov av en ordning med ett stöd inför övergång till yrkeslivet för avgångna riksdagsledamöter. Ett nytt system bör dock enligt kommittén inte bygga på en inkomstgaranti. Kommittén föreslår i stället ett omställningsstöd som består av dels ett stöd för övergång till yrkesverksamhet, dels ett därtill anknutet ekonomiskt stöd. I enlighet med direktiven är förslagen begränsade till att i huvudsak endast avse de ledamöter som väljs in i 2014 eller . Enligt kommittén bör det stöd för övergång till yrkeslivet som erbjuds f.d. riksdagsledamöter kunna bestå av rådgivningsinsatser och kompletterande utbildning. Till stödet för övergång till yrkesverksamhet föreslås att det ska knytas två ekonomiska stödformer: ett generellt och kortvarigt ekonomiskt omställningsstöd liknande avgångsersättning på arbetsmarknaden och ett förlängt ekonomiskt omställningsstöd som ska kunna lämnas till äldre personer som varit riksdagsledamöter . Den sistnämnda ersättningen är väsentligt lägre än det generella ekonomiska omställningsstödet. Tanken är att det ska kunna lämnas efter ansökan i taget om det vid prövningen bedöms finnas särskilda skäl för det. Till förmånssystemet föreslås vidare regler om minskning eller indragning av förmånen under vissa förutsättningar i syfte att upprätthålla principen om att systemet syftar till att stödja den enskildes övergång till förvärvslivet. Enligt uppgift från har betänkande remitterats, och betänkandet jämte remissyttrandena bereds inom riksdagsstyrelsen. har behandlat motioner om inkomstgarantisystemet för riksdagsledamöter. Med anledning av ett tidigare motionsyrkande om en översyn av bestämmelserna om inkomstgaranti anförde utskottet bl.a. att de skäl som låg till grund för införandet av inkomstgarantin fortfarande gjorde sig gällande. Mot bakgrund av att uppdraget som riksdagsledamot är behäftat med osäkerhet var det enligt utskottet rimligt att de som tar på sig ett sådant viktigt samhällsuppdrag får en trygghet i händelse av att de av någon anledning lämnar uppdraget. Av bl.a. rekryteringsskäl och med hänsyn till behovet för ett parti att förändra personuppsättningen i var det enligt utskottet viktigt med ett system som ger ett rimligt mått av trygghet. Utskottet ansåg inte att det fanns behov av en översyn och avstyrkte motionsyrkandet (bet. 2002/03:KU19 s. 33 f.). Vid behandlingen av ett motionsyrkande om en ettårsbegränsning av rätten till inkomstgaranti, konstaterade utskottet att systemet hade setts över och skärpts och ansåg inte att det fanns behov av ytterligare översyn. Motionsyrkandet avstyrktes (bet. 2008/09:KU15 s. 39 f.). behandlade utskottet flera motioner som efterlyste en översyn av inkomstgaranti för f.d. riksdagsledamöter (bet. 2010/11:KU19). Med hänvisning till sitt tidigare ställningstagande och eftersom systemet setts över avstyrkte utskottet motionerna (s. 15). Utskottet noterar den pågående beredningen av betänkande, vars resultat enligt utskottet inte bör föregripas. Mot denna bakgrund avstyrks motionerna 2011/12:K212, 2011/12:K229, 2011/12:K242 yrkande 2, 2012/13:K218 yrkande 2 och 2012/13:K258. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om det ledamotsnära stödet med hänvisning till tidigare ställningstaganden och pågående utredningsarbete. I motion 2011/12:K396 efterlyser m.fl. (V) förändringar i stödet till riksdagsledamöternas och partigruppernas arbete i . Motionärerna hänvisar till en enkät enligt vilken knappt hälften av de ledamöter som besvarat enkäten uppgett att de har goda möjligheter att påverka organisationen av de politiska sekreterarna. Enligt motionärerna förefaller det som om ledamotsstödet tillfaller partiet på riksnivå i stället för ledamoten. Motionärerna efterlyser därför tydligare föreskrifter om hur ledamöterna kan få reella möjligheter att påverka organiseringen av de politiska sekreterarna och hur problem kan lösas när det uppstår konflikter mellan vad kansliet prioriterar och vad enskilda ledamöter vill ha hjälp med. Enligt motionärerna bör ledamotsstödet utformas så att ledamotens rätt till stöd garanteras och säkerställs. Det framhålls vidare att det bör finnas en instans där ledamoten kan framföra klagomål om denne inte får stöd i enlighet med föreskrifterna. Därtill kommer att de små partiernas ställning bör stärkas. Vad gäller bidrag till partierna och partigrupperna regleras detta i huvudsak i lagen om statligt stöd till politiska partier och lagen om stöd till riksdagsledamöternas och partigruppernas arbete i . Stödet till de politiska partierna utgörs av partistöd och kanslistöd. Stödet till riksdagsledamöternas och partigruppernas arbete lämnas som basstöd, stöd till kostnader för politiska sekreterare åt ledamöter samt stöd till kostnader för riksdagsledamöters utrikes resor. Basstödet består enligt 4 § lagen om stöd till riksdagsledamöternas och partigruppernas arbete i av grundbelopp och tilläggsbelopp.