bet · H001UU7 · 2013-02-14 00:00:00 — Även om det var små operationer och långt bort, och även om EU inte bättre lyckades att påverka den arabiska våren och inte kanske lyckas bättre i just , tycker jag att de insatserna är viktiga. : När det gäller skiftet från försvarspolitik till civila insatser tycker jag att har bra poänger om hård och mjuk makt. Det jag skulle vilja ta upp är att det inte handlar om skiftet från försvarspolitik till civila insatser, utan det är snarare tvärtom från civila insatser till försvarspolitik. Vill man någonting mer med EU? Vill man någonting som är hårdare och mer framtvingande? Det blir problem för EU när det handlar om en Libyeninsats till exempel. Jag tycker att hade en bra poäng i sitt anförande om omsorgen om det globala systemet. Det är en sak att visa omsorg i ord och promemorior, men det är en annan sak att visa omsorg om systemet genom att se till att reglerna faktiskt upprätthålls. Försvarsmakter kan användas till många saker. En är att hålla farleder öppna. Det finns alltså exempel på att man också i praktisk handling visar omsorg om systemet, och det här är en väldigt viktig poäng, tycker jag. När det gäller jämförelsen med tror jag att det är viktigt att komma ihåg att det egentligen inte finns en EU-budget, utan det är en sammanläggning av EU-ländernas budgetar, och då kommer man in på dupliceringen. Det gap vi ser mellan försvarsutgifter och EU-ländernas gemensamma försvarsutgifter är inte bara skillnaden mellan äpple och äpple. Det är egentligen i förmåga räknat en enorm skillnad i vad vi kan få ut av detta, eftersom vi gör försvaret på nationell nivå. Det finns alltså enorma pengar att spara om man kan hitta förtroendet för och tilliten till varandra. Den viktiga poängen tror jag är att den här krisen har skadat förtroendet och tilliten inom EU-systemet. Därför står vi vid det här vägvalet som vi har haft svårt att ta oss förbi. Det finns enormt mycket att vinna på att hitta förtroendet och tilliten igen, men hur gör man det? Ordföranden: avslutning inför pausen! Vi tar paus och börjar igen . Jag har redan nu en lång talarlista från utskottet, men om vi har möjlighet ska vi ta in frågor från andra också. har listan som man kan skriva upp sig på. Ordföranden: tillbaka! Vi fortsätter med vår offentliga utfrågning om säkerhetspolitiska implikationer för EU i ljuset av den ekonomiska krisen. Vi har kommit till den del där vi ska ställa frågor till panelen, och vi börjar med frågorna som kommer från utskottet. Jag läser upp talarlistan, och så får ni vinka om det är någon mer som ska in på listan. På listan har jag , , , , , , , och . Vi kör i grupper om två, och sedan får berörda i panelen svara. (M): Fru ordförande! Jag tror att det var som sade att tänkandet är handlandets generalrepetition. Det är en liten reflexion med tanke på frågan om man ska ha en strategi eller huruvida utvecklingen är händelsestyrd. Jag tror att utvecklingen i rätt hög grad är händelsestyrd. Då kan man ställa sig frågan: När nu resurserna och möjligen viljan att agera internationellt går ned bland de europeiska staterna, vad är det för kriser vi missar möjligheten att agera i? Hur man kommer ut ifrån sådant, alltså vad agerandet leder till, är ju väldigt identitetsskapande på lång sikt. Både och Marshallplanen har betytt oerhört mycket för , om man jämför. Därför är det här lite intressant. Vad är det vi nu på grund av krisen tappar möjlighet att agera i? I förlängningen kommer då frågan vilka andra aktörer som kan göra det EU kunde ha gjort, på kort sikt, men om det dessutom är så att oförmågan att agera påverkar vår identitet så att vi blir mindre villiga att agera kan vi också fundera över vem som på lång sikt kan spela EU:s roll. Frågan gäller alltså vad det är för kriser vi just nu borde eller skulle kunna ha agerat i och vem som kommer in i stället. Ordföranden: Då tolkar vi det så att den som känner sig berörd i panelen kommer att få svara kanske som ville ha en bättre kris. Vi ser hur det landar. (S): Tack för en intressant föredragning! Jag tycker att det är bra att vi blir påminda om att EU är ett fredsprojekt. känns det i diskussioner som om anledningen till att EU föddes över huvud taget handlade om frågor om fred och säkerhet. Det går inte att göra det gjorda ogjort, men jag funderar lite grann över om ni tror att den ekonomiska kris vi befinner oss i nu hade kunnat undvikas om utvidgningen inte hade gått så snabbt som den har gjort. Det finns fortfarande länder som knackar på dörren och vill in i EU. Tror ni att krisen kommer att försena den processen? Kommer det att dröja längre än det var tänkt för de länder som är ansökarländer ? : Jag håller nog inte riktigt med om det var åsikt om att EU nu borde reagera på kriser och att det är svårt att ha en strategi. Jag tror att det är viktigare än någonsin att ha en strategi. Att ha en strategi handlar i grunden om att prioritera, och det är väl aldrig viktigare än när ens resurser är väldigt utmattade. Jag tycker därför absolut att EU ska bli en mer strategisk aktör som styrs av en idé om vad vi ska åstadkomma snarare än att reagera på kriserna i vår omvärld. Jag tror att det är väldigt svårt att faktiskt hitta en sådan perfect crisis som skulle hjälpa oss upp ur det här. Satsa alltså på en strategi i stället för på kriser! Om jag bara får kommentera någonting om det här med utvidgningen tycker jag att det är rätt tydligt att utvidgningen av EU är ett offer för och ingen orsak till krisen. Jag kan inte alls se att det på något sätt skulle ha gått bättre eller att vi hade undvikit krisen om vi inte hade haft en utvidgning. Möjligtvis gick utvidgningen av eurozonen lite väl snabbt mot vad man från början hade tänkt sig. Det är väl rätt klart att alla kanske inte hade behövt vara med från början, så som man gärna ville, men när det gäller själva kan jag inte alls se att det skulle ha förvärrat krisen. Helt klart är det dock så att den fortsatta utvidgningen är utmanad av krisen, både för att det är svårare för oss att ta in nya, att hitta konsensus, om det känns som ett åtagande, men också i deras ögon. Det kanske helt enkelt inte är lika attraktivt. Jag tror till exempel inte att stödet i är särskilt högt . Jag tror faktiskt att det är all time low. är väl fortfarande intresserade, men bilden av EU har helt klart ändrats av krisen, så från den synvinkeln har utvidgningen påverkats. : Jag tänkte ge mig i kast med båda frågorna men börja med fråga om vilka kriser vi missar. Jag tycker att det är ett väldigt bra sätt att säga att agerandet är identitetsskapande. Problemet är ju att den ekonomiska kris vi är mitt inne i också är identitetsskapande. Det är det som gör att förtroendet bryter samman mellan staterna, och då blir det väldigt mycket ett mellanstatligt projekt snarare än ett gemensamt överstatligt projekt. Om man tittar på resurser och vilja så fanns viljan i Libyenfallet en ganska komplex operation väldigt tydligt hos och men inte alls hos . EU hade ingen roll att spela egentligen, men staterna hade en väldigt tydlig vilja och hittade resurserna när krisen fanns i närhet och kunde agera, dessutom ganska framgångsrikt. Vi kunde hänga på där. Vilka kriser missar vi? Problemet är ju att krishanteringens närsynthet skapar problem att se bortom det som händer här och . Vilka kriser skulle då EU kunna agera i? Det finns enorma behov, men då faller man tillbaka på FN eller Nato som aktörer. Det blir där man har en starkare institutionell gemensam bottenplatta att utgå från och som man då väljer att agera utifrån. Vem ska spela EU:s roll? EU måste bestämma om man vill ha en roll, annars kommer det att på sin höjd bli en arena för att skapa coalitions of the willing. Det kommer att finnas en skiljelinje mellan dem som ser att EUsystemet levererar en lösning respektive inte levererar någon lösning. Om en EU-medlem inte får fram en koordinerad lösning via EU-systemet så agerar den kanske på egen hand. När det gäller EU som fredsprojekt, den ekonomiska krisen och om EU har utvidgats för fort skulle jag säga att utvidgningen nog spelar mindre roll. Jag håller med om eurozonens utveckling, det vill säga att det kanske gick för fort att tillåta vem som gick med i eurozonen. Problemet är en institutionell omogenhet i systemet. Vi trodde att vi hade ordnat till det här med riskspridning och så vidare och att systemet hade en inneboende styrka att motstå kriser. Det var helt enkelt ett feltänk. Jag tror alltså inte att utvidgningen i sig spelar så hemskt så stor roll för den ekonomiska krisen. : Jag skulle bara vilja ge mig på ett kort svar till om vilka kriser vi missar. Jag tycker att det är frestande att säga: de som naturligtvis pågår som mest och värst just . skulle väl vara en sådan. och är en annan kris som ständigt pågår. Jag tror att det skulle spela stor roll långsiktigt för EU:s identitet om man kunde och förmådde ta på sig ett större ansvar. Mer otippat skulle jag vilja nämna ett komplex av konflikter, de så kallade frusna konflikterna. Hur ska vi definiera dem? Kanske öster om ska vi säga så? Jag tycker att om det som hände i visade någonting så var det vad som händer när de här frusna konflikterna blossar upp, nämligen att när börjar skramla med vapnen får det enorma effekter på oss här. Vi såg siffrorna på försvarsplaneringen. I den svenska debatten fick vi helt plötsligt en helt annan diskussion om att vi måste sitta här och försvara oss mot ryssar, och den diskussionen får vi tillbaka varje gång någon av de konflikterna blossar upp. Som svar på vem som annars kommer att ta hand om kriserna och vad som händer tycker jag att det är område som vi inte ska glömma bort, för det får sådana effekter på vår egen försvarsplanering och inte bara i utan i hela norra . (FP): Tack så mycket för jätteintressanta introduktioner från alla tre! Jag har två frågor. Den första är till . nämnde ordet bilateralisering. Ur en annan aspekt av det än det menade och mer kring det som du, , talade om om EU:s beslutsförmåga, är det inte så att den här ekonomiska krisen tenderar att exponera ett antal medlemsstater tydligare gentemot till exempel och kanske även för att ingå bilaterala avtal som kan försvåra för EU att fatta samlade beslut ? Det är ett spår som elaborerade lite kring i en rapport . Jag skulle vilja höra hur ser på det. Den andra frågan är främst till men även till . Den väldigt breda trenden är ju att inte bara den ekonomiska makten förflyttas alltmer från väst till öst utan även den säkerhetspolitiska dynamiken. har över hälften av sin flotta stationerad i det som är West Pacific, alltså och ett antal andra områden. Natos nya strategiska koncept pekar delvis i den riktningen med, liksom den amerikanska omläggningen av säkerhetspolitiken som lanserade där man i huvudsak säger att man ska dra ned i är man ute ur, man ska ut ur och blev en ganska kort historia för att förflytta alltmer av den militära kapaciteten österut. Det är klart att detta egentligen innebär två saker för i så fall. Det ena är att även om den transatlantiska länken bibehålls så måste vi ta ett större ansvar för säkerheten i och i vårt närområde. Det ställer en hel del nya krav på EU:s medlemsstater. Hur ser ni på det? (S): Min fråga är rätt lik den som ställde men har en helt annan utgångspunkt. Jag menar att vi inte ska försöka bli något slags stormakt à la . Den sammanställning som gör av hur stora försvarskostnader har och jämför dem med betyder för mig ingenting. Vi har inte de globala ambitionerna och ska inte heller ha det. Vi ska i stället fokusera på någonting annat i Europeiska unionen. Det jag är bekymrad över och som jag vill höra panelens åsikter om är helt enkelt detta med EU:s mjuka makt. Vi har nämligen haft en otrolig påverkansmöjlighet på länder runt omkring oss genom vår öppenhet, vårt välstånd, vår ekonomiska styrka och så vidare. Vi har kunnat förändra länder runt oss som velat bli medlemmar, velat anpassa sig till oss, komma in i handeln. Men vem ser på oss som något slags föredöme? Ärligt talat, om man, såsom vi i utrikesutskottet, reser mycket internationellt visar det sig att EU är en sorts laughing stock, den sjuka i hela det internationella systemet. Det är fascinerande att amerikanerna så lätt kan slippa undan sina egna problem och sin egen diskussion om de problem de har och lägga över hela skulden på Europeiska unionen. Min point är att om vill spela en roll säkerhets- och försvarspolitiskt och ha påverkan på världen gäller det att get the act together, se till att komma ur den ekonomiska krisen, stärka de ekonomiska möjligheterna och konkurrenskraften. Det är på det sättet vi kan visa att vår modell är bra. Det handlar inte så mycket om resurser till försvaret, utan det handlar om att vara en modell i världen. Jag är lite nyfiken på att höra era synpunkter om detta. Enligt min uppfattning handlar det inte om att försöka fylla något hål efter pitch to , utan det handlar helt enkelt om att se till att vi fortsatt är en modell. : Om jag börjar med fråga kan jag säga att jag helt håller med om att det sker en geostrategisk ombalansering från väst till öst. I det sammanhanget kan man diskutera hur mycket den ekonomiska krisen egentligen har påverkat denna ombalansering. Jag skulle säga att den ekonomiska krisen har påskyndat eller varit en viktig katalysator för att vi ska få upp ögonen för det som ändå håller på att hända. Den har kanske påskyndat ombalanseringen något, men eftersom de bredare, underliggande trenderna egentligen är demografi, ekonomisk utveckling och annat har den ekonomiska krisen i och påskyndat det hela och gjort att vi faktiskt ser det och känner att det kanske går fortare än vi trodde. Du var inne på den transatlantiska länken och ansvaret för vårt eget territorium. I en ekonomisk kris blir det helt uppenbart om alla skär ned på samma sätt. Då blir vi väldigt beroende av ett som säger att nu får vi själva ta ansvar för vårt närområde. Då går ekvationen inte längre ihop. Det intressanta för EU-länderna blir därmed hur de ska agera. Om vi tar ansvaret fullt ut blir signalen till att ja, då kan vi fortsätta att dra ned i . De tar faktiskt ansvar. Gör vi ingenting måste man från amerikansk sida kanske säga att ja, de fattar ju inte så vi måste dra ned ännu mer. Många EU-länder sitter i en knipa kan man säga. Vi måste hitta en lagom väg att gå så att vi tar lagom ansvar men behåller intresse. Det tycker jag är en viktig poäng. Sedan har vi fråga. Det intressanta är jämförelsen med som något slags hegemoni . De har haft tydliga globala ambitioner. EU skulle kunna ha globala ambitioner på ett tydligt sätt, men finns inte viljan eller förmågan att säkerställa dem runt om i världen blir det svårt att förverkliga dem. Då får det göras på annat sätt mjuk makt är en mycket bra väg. Ingen ser oss som ett föredöme , sades det. Nej, delegationer kommer från både öst och väst och undrar hur det ska gå för oss i . De behöver oss. EU är en så stor och viktig ekonomi att om den globala ekonomiska krisen ska kunna hanteras måste EU verkligen get its act together. Det finns ett väldigt beroende av att EU löser detta på ett bra sätt. Jag vill återkomma till att EU gjort oerhört mycket för demokratin och de värderingar vi har, och det är viktigt att sprida dem. Utan resurserna och sammanhållningen är det svårt att lyckas med det. : Låt mig kort säga till att jag helt håller med om hans beskrivning. Naturligtvis börjar blicka längre och längre bort. hamnar längre och längre ned i bedömning av vilka som är viktiga strategiska områden i världen. Allt fungerar hjälpligt i , tänker de, med undantag för just nu eftersom det är ekonomisk kris. Självklart har inte samma intresse av som de hade för kanske tjugo . Det intressanta när vi diskuterar dessa frågor är att vi så gott som alltid gör det uteslutande utifrån perspektivet att det viktigaste för oss är att behålla intresse. Varför är det det? Är vi fortfarande oroliga för att vi ska börja kriga med varandra i om helt glömmer bort oss? Eller varför sitter vi här och prioriterar. I stället för att prioritera vårt eget gemensamma intresse prioriterar vi att hålla kvar. Om vi skulle vända på hela resonemanget kunde vi se att de gånger de senaste tjugo trettio åren verkligen fått intresse och öra i globala, säkerhetspolitiska frågor har varit de gånger EU-länderna formulerat en åsikt, en gemensam syn, som kanske inte alltid till överensstämt med . Vårt bästa sätt att hålla kvar intresse borde vara att formulera betydligt bättre gemensamma synpunkter. Låt mig kort även kommentera det som sade. Jag håller till stor del med, men om vi tror att ett ekonomiskt välfungerande EU säkerhetspolitiskt skulle ge någon sorts allmän framgång då tror jag att vi lite grann förenklar saken, för oavsett hur god ekonomi vi har framöver löser det inte frågan om att vi inte har en gemensam politik, en gemensam syn på världen i säkerhetspolitisk bemärkelse. Det löser inte piratfrågan i , det löser inte EU:s syn på hur FN bör förändras och så vidare. Självklart vill jag som statsvetare tro att det också finns en politisk dimension i detta, inte bara en ekonomisk. : För att börja med vill jag säga att jag håller med om att vi ser en bilateralisering i EU-samarbetet, att länderna är mer benägna att verka för sina egna, ofta ekonomiska, intressen och gör det just bilateralt med till exempel . I det sammanhanget finns vissa aktörer som är viktigare än andra. Tydligast är kanske hur har valt. Från att tidigare ha varit en duktig multilateralist har de mer kommit att identifiera egna intressen och driva dem rätt hårt på det ekonomiska området. En annan aktör är förstås . Det blir spännande att se vad den mycket uppslitande diskussion de just nu har kommer att leda fram till, vilka fördelarna är med ett EU-medlemskap. Jag hörde att utbildningsministern sagt att de vill ha sin suveränitet tillbaka, annars kommer de att lämna oss. Det ska bli intressant att se vad de kommer fram till när de benar ut dessa frågor, hur mycket av deras suveränitet som ligger i , hur mycket som finns i etcetera. Helt klart ser vi någon sorts bilateralisering. Det ställer givetvis i en speciell situation, eftersom är den kanske sista multilateralisten. Vi har fortfarande någon sorts multilateral reflex tidigare FN, nu EU. Frågan är hur länge vi kan hålla den positionen. Det är en balansgång. Självklart ligger det i intresse att EU är enat, men om EU nu inte är enat ligger det i vårt intresse att liksom andra länder driva våra egna frågor. Det är som ett fångarnas dilemma; det skulle vara bättre om alla enades, men om några inte gör det är det bättre att inte heller själv göra det. Där står vi alltså lite grann inför ett dilemma. När det gäller fråga var det ett mycket bra exempel på just självbilden. Du säger att folk skrattar åt oss när vi åker utomlands. Jag tror att man lite grann måste hålla isär begreppen. Visst, andra länder kanske inte är särskilt intresserade av att ta efter vårt valutaprojekt, vilket man just nu kan förstå, men pågår en trend av regionalisering i världen. Det är rätt tydligt att nationalstaterna inte är särskilt effektiva aktörer när det gäller att hantera globala, transnationella hot. Det är också rätt tydligt att inte heller globala institutioner såsom FN har lyckats särskilt bra. Man kan säga att hoppet nu står till regioner, regionalisering och regionala organisationer. Varifrån ska då regioner som vill samarbeta mer effektivt tillsammans få inspiration? Ja, de kommer inte att titta på . Många länder och regioner har kanske blivit tveksamma, men de har fortfarande få bättre alternativ än att titta på hur européer lyckats samordna sig och lösa gemensamma problem. Och det är en helt annan sak än huruvida de vill ha en gemensam valuta eller ej. Ordföranden: lite otacksamma roll är att se till att alla får tala men att vi också håller tiden. Detta har resulterat i att presidiet snabbeslutat att vi kommer att ta alla frågorna från utskottet i grupp. (C): och EU:s säkerhet beror på oss själva, och det har kopplingar till och till Nato, till det samarbete vi har. Av EU:s snart 28 länder kommer 22 att vara medlemmar i . Hur mycket kommer vi att kunna göra tillsammans inom EU vad gäller den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken jämfört med hur mycket de 22 som är med i Nato lutar mot det? Kommer EU att göra fredsinsatser tillsammans i , som är ett område där vi kommer att göra mer fredsinsatser, eller kommer länderna att göra det inom ramen för sitt medlemskap i ? Kommer den nuvarande krisen att öka samarbetet inom EU vad gäller ESFP, den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken, eller kommer man kanske av ekonomiska skäl, på grund av rationalitet, att öka samarbetet med Nato? Har ni några synpunkter om det? Har det någon betydelse eller inte? Jag tror att det trots allt har betydelse. Vakuum vad gäller försvarsbudgetar har aldrig varit bra. Det behövs försvarsbudgetar. Jag känner lite oro över utvecklingen beträffande . Vi är det största landet i . Tar vi vårt ansvar för fred och säkerhet på det sätt som vi borde göra med tanke på att satsar mer och vi ligger lägst i andel av budgeten när det gäller försvarskostnader? Kan det vara ett inspel till den arbetande Försvarsberedningen? Ordföranden: Som ledamot i kan jag säga att det kommer att komma tillfällen när man kan kommunicera direkt med ledamöterna där. (SD): Jag tackar för intressanta föredragningar. , ett land utanför EU, förbereder sig enligt uppgifter i medierna för att kunna ta emot flyktingar från euroländer som kommer dit till följd av oroligheter i spåret av den ekonomiska krisen. lanserades en militär övning för att testa beredskapen att kunna hantera flyktingar och civila oroligheter. En talesman för det schweiziska försvarsministeriet har sagt att det inte är uteslutet att konsekvenserna av den finansiella krisen kan leda till protester och våld. Försvarsministern har sagt att det därför inte kan uteslutas att man kan behöva använda armén. Dessa planer kommer som respons på de protester som pågått i , och i samband med de åtstramningspaket som blivit aktuella. Till följd av detta har jag några frågor: Anser ni orosbedömning vara korrekt och befogad på något sätt eller är den helt uppåt väggarna, överdriven? Borde man även inom EU på något sätt förbereda sig inför att protesterna och motsättningarna kommer att få mer våldsam karaktär? Hur långt anser ni att EU kan gå i försöken till ökad kontroll i form av krav på åtstramningspaket och andra planer i mer federalistisk riktning innan det kan få en omvänd effekt och mer splittrar och leder till protester från medlemsstaterna som kan bli av våldsam karaktär? Vi har kunnat se en sådan utveckling i och . Det kan ju även påverka EU:s roll som global aktör. (FP): gjorde en ganska snabb föredragning om kostnader och vad vi satsade på i försvarsbudgeten, däremot inte någon djupare analys av varför. Det är dock viktigt att konstatera att det kan vara stor skillnad mellan om det fanns en överdimensionering eller inte före krisen. I det kan ligga effektivitet och många andra saker. Det är också viktigt att konstatera att krisen får konsekvenser, och dem har vi ännu inte berört i alla delar. Det intressanta är framför allt hur EU som helhet ser på framtida insatser. Kommer EU att minska dem? Kommer enskilda medlemsstater att ge mer eller mindre bidrag eller göra mer eller mindre enskilda insatser vad gäller säkerhetspolitiska överväganden och så vidare? Hur ser förmågan ut? Kan man tro att samarbetet kommer att öka mellan EU, enskilda medlemsstater, och andra försvarsorganisationer, ingen nämnd och ingen glömd? Det vore intressant att höra var viljan finns och vad ni tror om framtiden. Även om ni inte vill sia om framtiden vore det intressant att få en reflexion. (KD): Fru ordförande! Jag tackar så mycket för de intressanta inledningarna från de tre talarna. Jag tror att EU, precis som ni säger, fortfarande har en stark attraktionskraft. Det märks tydligt i kontakterna med och .