bet · H101MJU7 · 2013-11-29 00:00:00 — På samma sätt understryks i kommittémotion 2013/14:MJ1 av m.fl. (S) yrkande 3 att det är en uppgift för förvaltningsmyndigheterna att fatta beslut om gynnsam bevarandestatus för rovdjuren. Det bör dock vara som tillsammans med fattar dessa beslut för att se till att socioekonomiska hänsyn tas och att tamdjurshållningen inte påtagligt försvåras. I motion 2013/14:MJ3 (MP) yrkandena 3, 4 och 8 framförs synpunkter på regeringens kriterier för gynnsam bevarandestatus. I yrkande 8 påpekas att en populations utbredningsområde inte omfattar de enstaka kringvandrande djur som hamnar utanför den aktuella utbredningen av stationära djur. Vidare framförs att LCIE:s (Large Carnivore Initiative for Europe) riktlinjer för förvaltning av stora rovdjur, som åberopas av regeringen, är undermåliga eftersom de inte innehåller något kriterium om långsiktig livskraft (yrkande 4). Regeringen borde uppmärksamma på att kriterierna behöver ses över så att de överensstämmer med art- och habitatdirektivet. I yrkande 3 anförs att för att vara långsiktigt livskraftig behöver en population ha en genetiskt effektiv populationsstorlek om minst 500 djur, vilket motsvarar en faktisk population om så många djur. Den allvarligast bristen i regeringens proposition är att man har fokuserat på kortsiktiga kriterier såsom utdöenderisk i ett hundraårsperspektiv. När det gäller arters och populationers överlevnad är ett mycket kort tidsperspektiv. I samband med riksdagsbehandlingen av budgetpropositionen tillkännagav att regeringen borde utarbeta en sammanhållen rovdjurspolitik och möjligt återkomma till med ett förslag i frågan (bet. 1996/97:JoU1, rskr. 1996/97:113). tillkännagivande föranleddes av att rovdjursfrågan ansågs beröra många viktiga aspekter av internationella åtaganden inom faunavården och dessutom ha stor betydelse för vissa näringsgrenar. Till grund för tillkännagivandet låg också uppfattningen att ökningen av rovdjursstammarna krävde särskild uppmärksamhet när det gällde utformningen av skyddsjakten och intresset av en bibehållen eller utökad biologisk mångfald. Med anledning av tillkännagivandet tillsatte den dåvarande regeringen en utredning som skulle ta fram förslag till en sammanhållen rovdjurspolitik (SOU 1999:50 och SOU 1999:146). Utredningens betänkande låg till grund för proposition 2000/01:57 om en sammanhållen rovdjurspolitik. Som har beskrivits ovan godkände 2001 i enlighet med propositionens förslag ett övergripande mål för rovdjurspolitiken samt miniminivåer respektive etappmål för de olika rovdjursstammarna. Till följd av regeringens proposition 2008/09:210 En ny rovdjursförvaltning beslutade 2009 om en justering av miniminivån för lodjursstammen ned till 250 årliga föryngringar och en justering av etappmålet för varg med innebörden att stammens tillväxt tillfälligt skulle begränsas som den genetiska statusen skulle stärkas. Mot bakgrund av att har fastställt miniminivåer och etappmål för rovdjursstammarna och med tanke på de svårigheter som har funnits att hantera frågan om rovdjurens bevarandestatus kan det enligt utskottets mening åtminstone i ett övergångsskede behövas vägledande politiska beslut. Utskottet har därför ingen annan åsikt än regeringen när det gäller frågan om att ska godkänna nya mål för rovdjursstammarna. De nya målen bör ersätta de mål som har beslutat om. Utöver och betänkanden utgör redovisningar av flera uppdrag till , , och de berörda länsstyrelserna underlag till propositionen om en hållbar rovdjurspolitik. Som tidigare nämnts bedömer utskottet att det nu finns ett tillräckligt underlagsmaterial för att man ska kunna bestämma ett intervall för referensvärden för populationsstorlek och utbredningsområde och för att bedöma bevarandestatusen för varg, björn, järv, lodjur och kungsörn. Efter behandling av frågan kommer enligt vad regeringen uppger att få i uppgift att göra en bedömning av var referensvärdet ligger inom de föreslagna intervallen. Det referensvärde för gynnsam bevarandestatus som fastställer ska sedan inte få underskridas. När det gäller frågan om vilken eller vilka myndigheter som ska göra bedömningen om referensvärdet för gynnsam bevarandestatus vill utskottet peka på att den pågående i delbetänkandet – jakt och viltförvaltning i en ny tid, SOU 2013:71, har föreslagit att en ny sammanhållen myndighet för jakt- och viltförvaltning – – ska bildas med bred tvärvetenskaplig kompetens. Anledningen till förslaget är att de stora viltstammarna med deras skadeeffekter innebär en förändring för olika samhällssektorer. Utredningen menar därför att det finns anledning att i ökad utsträckning göra en avvägning mellan jakt och brukandet av mark eller skog, och inte som tidigare i huvudsak begränsa avvägningen till jakt och bevarande av vilt. har i modern tid aldrig haft så stora rovdjursstammar som . En långsiktigt hållbar rovdjurspolitik måste enligt utskottets uppfattning i större utsträckning både ta hänsyn till åtgärder för bevarandet av biologisk mångfald och till människor som lever och verkar i rovdjurstäta områden. Mot bakgrund av vad som har anförts ovan föreslår utskottet att motionsyrkandena /14:MJ1 (S) yrkande 3, 2013/14:MJ3 (MP) yrkandena 3, 4, 5 och 8 samt 2013/14:MJ2 (V) yrkande 4 lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet godkänner regeringens förslag om mål för rovdjursstammarna i och avslår två motionsyrkanden om avslag på målen (S). avslår också andra motionsyrkanden om rovdjursstammarna (S, M, MP, SD och V). Jämför reservationerna 6 (S), 7 (S, MP), 12 (S), 13 (MP, V), 14 (MP), 15 (S, MP) och 16 (V). Regeringen föreslår att godkänner följande mål för vargstammen i : att vargens referensvärde för en gynnsam bevarandestatus när det gäller populationen i , med utgångspunkt i Skandulvs redovisning av minsta livskraftiga population om 100 individer, ska vara 170–270 individer att vargens referensvärde för en gynnsam bevarandestatus när det gäller utbredningsområdet i ska vara hela förutom den alpina regionen och att vargstammens koncentration minskas där den är som tätast att vargens förekomst i renskötselområdet i huvudsak ska begränsas till de områden där den gör minst skada att vargens förekomst i län med fäbodbruk, intensiv fårskötsel eller skärgårdar i huvudsak ska begränsas till de områden där den gör minst skada. Mot bakgrund av att referensvärdena för populationsstorlek och utbredningsområde är uppnådda, av den starka populationsutvecklingen, av den förbättrade genetiken med minskad inavelsgrad och ökad genetisk variation, av den lyckade genetiska förstärkningen samt av en tillräcklig invandringstakt av vargar från och bedömer regeringen att vargen har en gynnsam bevarandestatus i . I kommittémotion 2013/14:MJ1 av m.fl. (S) yrkande 2 i denna del framhålls att uppgift borde vara att fastställa ett övergripande mål för rovdjurspolitiken som rymmer respekt för både människa och djur. Eftersom bedömningen av gynnsam bevarandestatus bör göras i bred samverkan och grundas på vetenskapligt underlag ska regeringens förslag i den del som gäller referensvärden för varg, björn, järv och lodjur avslås av . I motion 2013/14:MJ204 av (SD) förordas att det ska hållas lokala folkomröstningar om huruvida det ska finnas varg i närområdet eller inte. Vargen är inte globalt utrotningshotad, men det är fjällko, rödkulla och andra svenska lantraser. Förutsättningen för många av de svenska lantraserna är att det idkas skogsbete, fäboddrift, skärgårdsjordbruk och andra för typiska traditionella jordbruksformer, vilket inte är förenligt med förekomsten av varg. I motion 2013/14:MJ268 av (M) begärs att fäbodbrukarna bör ha samma rätt att låta någon skydda djuren på uppdrag av ägaren eller vårdaren enligt 28 a § jaktförordningen som de som har sina tamdjur inhägnade. Många fäbodbrukare är inte jägare själva och har därför inte denna möjlighet att skydda sina djur. Några motioner behandlar frågan om vargförekomst i renskötselområdet. I yrkande 12 i motion 2013/14:MJ1 (S) klargörs att det inte är en framkomlig väg att tillåta föryngringar av varg i renskötselområdet. I motsats till det betonas i kommittémotion 2013/14:MJ3 av m.fl. (MP) yrkande 10 att om den svensk-norska vargpopulationen ska kunna ha ett kontinuerligt genutbyte med den finsk-ryska på tillräcklig nivå måste det finnas möjligheter till förekomst och föryngring av varg inom renskötselområdet. Vetenskapliga studier behöver kombineras med lokal och traditionell kunskap om skadeförebyggande åtgärder inom renskötseln. Dessutom borde tillsammans med renägarna och andra berörda aktörer utveckla en tydlig handlingsplan som beskriver hur naturlig invandring ska säkerställas. Även i kommittémotion 2013/14:MJ2 av m.fl. (V) yrkande 7 efterlyses ett målmedvetet arbete för att möjliggöra ökad naturlig invandring av varg. Regeringen bör återkomma med ett program för riktade satsningar på naturlig invandring och vargförekomst i renskötselområdet i samråd med företrädare för rennäringen. Slutligen lyfter motion 2013/14:MJ1 (S) yrkande 5 fram både behovet av ökad forskning kring metoder som förebygger vargangrepp på tamdjur och av att sådana metoder tas fram. I föregående avsnitt har utskottet redogjort för sin syn på frågan om huruvida ska fatta beslut om mål för referensvärden för gynnsam bevarandestatus. Som anförs där menar utskottet, mot bakgrund av att har fastställt miniminivåer och etappmål för rovdjursstammarna och med tanke på de svårigheter som har funnits att hantera frågan om rovdjurens bevarandestatus, att det åtminstone i ett övergångsskede kan behövas vägledande politiska beslut. Därmed avstyrks motion 2013/14:MJ1 (S) yrkande 2 i denna del. Angående frågan om förutsättningar för skogsbete, fäboddrift och skärgårdsjordbruk vill utskottet påpeka att referensvärdet för utbredningsområde inte innebär att det behöver finnas en stationär förekomst inom hela den regionen. Enligt det föreslagna målet ska vargens förekomst i län med fäbodbruk, intensiv fårskötsel eller skärgårdar i huvudsak begränsas till de områden där den gör minst skada. Vad gäller fäbodbrukares möjlighet att skydda sina djur konstaterar utskottet att skyddsjaktsbestämmelsen i 28 § jaktförordningen reglerar vad enskilda får göra vid befarade rovdjursangrepp. Regeringen uppger i propositionen att man avser att se över möjligheterna att förändra utformningen av 28 § jaktförordningen för att minska den osäkerhet som kan finnas när det gäller vad enskilda får göra i en allvarlig situation. Mot bakgrund av det anförda föreslås att motionerna 2013/14:MJ268 (M) och 2013/14:MJ204 (SD) lämnas utan vidare åtgärd. Vad gäller frågan om forskning om metoder som förebygger vargangrepp vill utskottet belysa att fördelar medel till viltforskning från Viltvårdsfonden. Syftet med forskningen är att utveckla vetenskapligt baserad kunskap för en hållbar förvaltning av vilt som naturresurs. Denna kunskap är ett viktigt stöd för som sektorsansvarig myndighet för vilt och jakt, för länsstyrelserna i den regionaliserade viltförvaltningen och för i uppdraget att leda den praktiska jakt- och viltvården i . –2014 finns ett ramprogram för viltforskning som tar utgångspunkt i prioriterade frågor där det behövs en kunskapsuppbyggnad till stöd för viltförvaltningen. Ett av de forskningsområden som är prioriterade i ramprogrammet är De stora rovdjuren, bytesdjuren och samhället. Forskare från universitet och högskolor har möjlighet att söka medel som utlyses . Med hänsyn till det anförda finner utskottet inte skäl att föreslå någon åtgärd med anledning av motion 2013/14:MJ1 (S) yrkande 5. När det gäller frågan om vargförekomst i renskötselområdet framförde i betänkande 2000/01:MJU9 att vargen är svår för rennäringen att hantera eftersom dess jaktsätt riskerar att innebära att renhjordar splittras och förflyttar sig långa sträckor, vilket kan medföra stort merarbete för renskötaren. Utskottet bedömde därför att regelbundna föryngringar av varg i renskötselområdet inte torde vara förenligt med modern renskötsel. Utanför åretruntmarkerna bedömdes det dock finnas områden där vargförekomst medför endast begränsade skador för renskötseln. Mot bakgrund av detta ansåg utskottet att det även inom renskötselområdet måste vara möjligt med enstaka föryngringar utanför åretruntmarkerna. I betänkande 2009/10:MJU8 gjorde utskottet återigen bedömningen att vargstammens utbredning även i fortsättningen borde begränsas till områden utanför renskötselns åretruntmarker. Enstaka invandrade vargar borde dock kunna accepteras under förutsättning att de inte etablerade sig inom renskötselområdet. Regeringen beskriver i propositionen att vinterbetet är en kritisk period för rennäringen. Normalt har renarna sin sämsta kondition efter att ha sökt föda. efter ska vajorna kalva, och det är därför viktigt att renarna får möjlighet att beta i lugn och ro. Regeringen menar därför att den tidigare begränsningen till vinterbetesområdet är diskutabel och bör tas bort. Regelbundna föryngringar av varg i stora delar av renskötselområdet går därför inte att förena med modern renskötsel. Men i den mån det kan vara möjligt med enstaka föryngringar bör föryngringarna begränsas till områden där de gör minst skada, oavsett om det är i åretruntmarkerna eller i vinterbetesmarkerna. Det kan vara områden där det inte finns renar eller där förutsättningarna för att vidta förebyggande åtgärder är gynnsamma. Av redovisning av regeringsuppdraget om bevarandet av en genetiskt värdefull vargtik som etablerat revir i ett område i gränstrakterna mellan , och framgår bl.a. de svårigheter som det är förenat med att ha varg i renskötselområdet. Svårigheterna avser såväl att finna områden som är lämpliga för förebyggande åtgärder som verkningsgraden av dessa åtgärder. Det är dessutom förenat med tämligen stora kostnader att försöka minimera risken för skador på renskötseln. Den ökade kunskap och den ömsesidiga förståelse som arbetet med regeringsuppdraget om bevarandet av en genetiskt viktig varg har genererat har varit värdefull. , samebyarna, och länsstyrelserna bör enligt regeringen utveckla det samarbete som påbörjats för att dra lärdomar för framtiden om förekomst av varg i renskötselområdet. Utskottet anser i likhet med regeringen att det är mycket viktigt att invandrade vargar kan ta sig till vargpopulationen i . Utan en naturlig invandring kommer vargstammen inte att kunna behålla en gynnsam bevarandestatus på lång sikt. ansluter sig utskottet, mot bakgrund av den problembild som har beskrivits ovan, till regeringens bedömning att vargens förekomst i renskötselområdet i huvudsak ska begränsas till de områden där den gör minst skada. Med hänsyn till de positiva erfarenheterna av det vargpar som invandrat till och flyttats till , anser utskottet att genetiskt värdefulla vargar som invandrar från nordost till renskötselområdet i första hand ska flyttas . Därmed avstyrker utskottet motionerna 2013/14:MJ1(S) yrkande 12, 2013/14:MJ3 (MP) yrkande 10 och 2013/14:MJ2 (V) yrkande 7. Utskottet tillstyrker även i övrigt det mål som regeringen har föreslagit för vargstammen. Regeringen föreslår att godkänner följande mål för björnstammen i : att björnens referensvärde för en gynnsam bevarandestatus när det gäller populationen i ska vara 1 100–1 400 individer att björnens referensvärde för en gynnsam bevarandestatus när det gäller utbredningsområdet i ska vara , , och samt delar av , och . Mot bakgrund av att referensvärdena för populationsstorlek och utbredningsområde är uppnådda bedömer regeringen att björnen har en gynnsam bevarandestatus i . Som har beskrivits ovan begärs i kommittémotion 2013/14:MJ1 av m.fl. (S) yrkande 2 i denna del att ska avslå regeringens förslag när det gäller referensvärden för varg, lodjur, järv och björn. I två motioner förordas åteljakt på björn som en lämplig jaktmetod. Enligt motion 2013/14:MJ487 av (S) praktiseras åteljakt på björn i många länder utan några kända negativa konsekvenser och borde därför kunna tillåtas i alla län som har licensjakt på björn. I motion 2013/14:MJ229 av (M) yrkande 6 framhålls att björn är ett svårjagat vilt. För att stammen ska kunna hållas på en rimlig nivå bör man undersöka möjligheterna att tillåta åteljakt. När det gäller frågan om huruvida ska fatta beslut om mål för referensvärden för gynnsam bevarandestatus avstyrks motion 2013/14:MJ1 (S) yrkande 2 i denna del med hänvisning till vad som har anförts ovan. Utskottet gör ingen annan bedömning än regeringen när det gäller mål för björnstammen utan tillstyrker regeringens förslag i denna del. Vad gäller frågan om åteljakt på björn framgår det av föreskrifter och allmänna råd för beslut om licensjakt efter björn (NFS 2010:7) att huvudregeln är att licensjakt efter björn inte får bedrivas med hjälp av åtel. får dock i det enskilda fallet medge undantag från detta. Skandinaviska har studerat åtlingens effekter på björn ur en vetenskaplig synvinkel. För att belysa frågan ur jaktlig och administrativ synvinkel har gett länsstyrelserna i , och möjlighet att tillåta åteljakt. har även tillåtit länsstyrelserna i och att ge undantag från åteljaktsförbudet i beslut om licensjakt efter björn. Syftet är att få ytterligare kunskap i frågan om åteljakt. Jakten ska dokumenteras och utvärderas i samverkan med och i kontakt med och Skandinaviska . Utskottet har inhämtat att års jaktsäsong planerar att ta slutlig ställning till om åteljakt efter björn bör vara tillåten framöver. Med hänvisning till det arbete som pågår föreslår utskottet ingen åtgärd med anledning av motionerna 2013/14:MJ487 (S) och 2013/14:MJ229 (M) yrkande 6. Regeringen föreslår att godkänner följande mål för järvstammen i : att järvens referensvärde för en gynnsam bevarandestatus när det gäller populationen i ska vara 500–600 individer att järvens referensvärde för en gynnsam bevarandestatus när det gäller utbredningsområdet i ska vara den alpina regionen av fjällkedjan och fjällnära skogsterräng i , , , och . Mot bakgrund av att referensvärdena för populationsstorlek och utbredningsområde är uppnådda bedömer regeringen att järven har en gynnsam bevarandestatus i . Som har beskrivits ovan begärs i kommittémotion 2013/14:MJ1 av m.fl. (S) yrkande 2 i denna del att ska avslå regeringens förslag när det gäller referensvärden för varg, lodjur, järv och björn. När det gäller frågan om huruvida ska fatta beslut om mål för referensvärden för en gynnsam bevarandestatus avstyrks motion 2013/14:MJ1 (S) yrkande 2 i denna del med hänvisning till vad som har anförts ovan. Utskottet gör ingen annan bedömning än regeringen när det gäller målen för järvstammen utan tillstyrker regeringens förslag i denna del. Regeringen föreslår att godkänner följande mål för lodjursstammen i : att lodjurets referensvärde för en gynnsam bevarandestatus när det gäller populationen i ska vara 700–1 000 individer att lodjurets referensvärde för en gynnsam bevarandestatus när det gäller utbredningsområdet i ska vara hela förutom . Mot bakgrund av att referensvärdena för populationsstorlek och utbredningsområde är uppnådda, bedömer regeringen att lodjuret har en gynnsam bevarandestatus i . Som har beskrivits ovan begärs i kommittémotion 2013/14:MJ1 av m.fl. (S) yrkande 2 i denna del att ska avslå regeringens förslag när det gäller referensvärden för varg, lodjur, järv och björn. I kommittémotion 2013/14:MJ3 av m.fl. (MP) yrkande 7 påpekas att regeringen använder en felskrivning om hur stor lodjurspopulationen var vid EU-inträdet, när referensvärdet fastställs. Av slutbetänkande framgår att den officiella siffran av misstag blev 700 i stället för 1 050–1 300 lodjur. Det innebär att det referensvärde regeringen föreslår om 700–1 000 individer inte är förenligt med art- och habitatdirektivet. Utskottet avstyrker motion 2013/14:MJ1 (S) yrkande 2 i denna del med hänvisning till vad som har redovisats ovan om utskottets inställning till denna motion. Vad gäller frågan om populationsstorlek konstaterar utskottet att det som en följd av art- och habitatdirektivet som referensvärde inte får sättas ett lägre värde än när direktivet trädde i kraft, vilket för del innebär . Artdatabankens officiella siffra angav att det då fanns 700 lodjur i . Referensvärdet för populationsstorlek ska således sättas högre än denna nivå. Regeringen bedömer att referensvärdet för lodjur i mot bakgrund av lodjurspopulationens storlek 1995 och den sårbarhetsanalys som redovisats av bör vara 700–1 000 individer. Utskottet har erfarit att äldre uppskattningar av arters populationsstorlek omgärdas av stor osäkerhet. Mot bakgrund av det anförda finner utskottet inte skäl att frångå den officiella uppgiften om lodjurets populationsstorlek 1995 och avstyrker därmed motion 2013/14:MJ3 (MP) yrkande 7. Utskottet gör heller inte någon annan bedömning än regeringen när det gäller målet för lodjursstammen i i övrigt och tillstyrker därmed regeringens förslag i denna del. Regeringen föreslår att godkänner följande mål för kungsörnsstammen i : att kungsörnens referensvärde för en gynnsam bevarandestatus när det gäller populationen i ska vara totalt 150 registrerade häckande par att kungsörnens referensvärde för en gynnsam bevarandestatus när det gäller utbredningsområdet i ska vara hela landet. Mot bakgrund av populationsutvecklingen och att referensvärdena för populationsstorlek och utbredningsområde är uppnådda bedömer regeringen att kungsörnen har en gynnsam bevarandestatus i . I kommittémotion 2013/14:MJ1 av m.fl. (S) yrkande 8 begärs att ska avslå regeringens förslag när det gäller kungsörn. För kungsörnen är de sociala konflikterna mycket små, och det finns en bred uppfattning att kungsörnen ska fortsätta sin positiva utveckling och spridning över . Vidare begärs att regeringen återkommer med ett förslag om kungsörnen och dess förvaltning där det fastslås att någon annan jakt än skyddsjakt under mycket speciella förhållanden inte är aktuell för kungsörn i (yrkande 9). Även i kommittémotion 2013/14:MJ2 (V) av yrkande 2 anförs att referensvärden inte ska fastställas för kungsörn. Skyddsjakt på kungsörn är ytterst ovanlig och inga rimliga skäl finns att utvidga denna möjlighet. Dessutom är den nivå som föreslås i propositionen olämplig då population i behöver stärkas över nuvarande nivåer. I utskottets betänkande 2000/2001:MJU9 Sammanhållen rovdjurspolitik fastställdes mål för björn, järv, lo, varg och kungsörn. Utskottet finner det därför rimligt att nu när nya mål fastställs för de övriga stora rovdjuren även fastställa ett mål för kungsörn. När det gäller frågan om jakt på kungsörn har miljöministern i svaret på en skriftlig fråga 2012/13:759 framfört följande. Kungsörnen hanteras som de övriga rovdjuren i propositionen i den meningen att regeringen föreslår referensvärden för en gynnsam bevarandestatus. Regeringens förslag i propositionen syftar till att de stora rovdjuren ska uppnå och bibehålla en gynnsam bevarandestatus. Regeringen bedömer att en gynnsam bevarandestatus nu är uppnådd för kungsörnen och att de referensvärden som föreslås inte får underskridas. Miljöministern betonar att förslaget om kungsörn inte innebär någon förändring av skyddet för kungsörn i . Vårt befintliga regelverk tillåter skyddsjakt på kungsörn, men sådana beslut är ovanliga och förväntas inte öka. Licensjakt på kungsörn är däremot inte tillåten, och regeringen har inte för avsikt att införa någon sådan möjlighet. Mot bakgrund av miljöministerns tydliga besked i frågan bedömer utskottet att det starka skyddet av kungsörn kommer att bestå och föreslår därför att motion 2013/14:MJ1 (S) yrkande 9 lämnas utan vidare åtgärd. Såsom tidigare utgår utskottet från att ansvariga myndigheter arbetar aktivt med åtgärder för att stödja kungsörnsstammens tillväxt och vidare utbredning (bet. 2000/2001:MJU9). Vikten av att kungsörnens behov av livsmiljö tillgodoses kan framhållas i detta sammanhang. Utskottet anser att begreppet antalet registrerade häckande par i det av regeringen föreslagna målet för kungsörnspopulationen avser antalet par som har lyckats med häckningen.