bet · H001FiU32 · 2013-02-12 00:00:00 — Kommunen valde inte det mest ekonomiskt fördelaktiga budet utan antog ett bud från ett företag som var beläget i kommunen och bidrog med arbetstillfällen och skatteintäkter. Länsrätten beslutade att upphandlingen skulle göras om, vilket fastställdes av kammarrätten. I de förslag till nya direktiv på upphandlingsområdet som kommissionen presenterade ingår förslag om att underlätta små, medelstora och nystartade företags tillgång till upphandlingsmarknaderna. Upphandlande myndigheter ska bl.a. tvingas överväga om kontrakten kan delas upp. Vidare föreslås att en medlemsstat kan föreskriva att underleverantörer ska kunna kräva direktbetalning från den upphandlande myndigheten. Ett tak föreslås också för hur stor omsättning som den upphandlande myndigheten kan kräva att leverantören har i förhållande till kontraktsvärdet. Alla villkor för deltagande som ställs på grupper av ekonomiska aktörer måste motiveras med objektiva skäl och vara proportionerliga. Dessa förslag är föremål för förhandlingar, och subsidiaritetsprövningar har genomförts i de nationella parlamenten. Utskottet är väl medvetet om att små och medelstora företag kan uppleva problem när det gäller att medverka i offentliga upphandlingar. Utskottet konstaterar dock att det redan enligt gällande regelverk är möjligt att utforma upphandlingar så att mindre företag får bättre möjligheter att inkomma med anbud. Det är upp till de upphandlande myndigheterna och enheterna att söka säkerställa dessa möjligheter. En möjlighet är att dela upp kontrakt i mindre delar. överväger flera åtgärder för att öka små och medelstora företags möjligheter att delta i offentliga upphandlingar. Vägledning om uppföljning och utvärdering är en viktig åtgärd. Utökad användning av elektroniska lösningar, ökade möjligheter till förhandling, förändrade regler om ramavtal och införande av valfrihetsförfarande inom är andra exempel. Utskottet anser att det är av vikt att invänta utredningens förslag. Utskottet konstaterar, liksom tidigare, att det skulle strida mot såväl de svenska upphandlingsbestämmelserna som att ta lokala hänsyn vid offentliga upphandlingar och att de bakomliggande motiven för dessa regler är till gagn för den svenska offentliga sektorn och svenska företag, inklusive de som eftersträvar att ha den offentliga sektorn i andra länder som kund. Med det anförda avstyrker utskottet de aktuella motionerna. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om införande av s.k. utmaningsrätt. Utskottet anser att en sådan lagreglerad rätt skulle innebära ett ingrepp i den kommunala självstyrelsen. Utskottet bedömer också att små och medelstora företags möjligheter har stärkts när det gäller att konkurrera om utförande av t.ex. välfärdstjänster genom införandet av lagen (2008:962) om valfrihetssystem. I motion 2012/13:Fi228 av (FP) föreslås att ger regeringen till känna att det bör införas utmaningsrätt i hela . En av grundorsakerna till att nya företag inte etableras och att de befintliga företagen inte kan utöka sin verksamhet är enligt motionären den osunda konkurrens det privata näringslivet utsätts för av kommuner och landsting. Motionären anger att det har funnits exempel på kommunala verkstäder, tolkförmedlingar, resebyråer, gymanläggningar, nattklubbsverksamhet och turistbyråverksamhet som finansierade med skattebetalarnas pengar konkurrerar med det privata näringslivet i sina kommuner. En mer effektiv, öppen och rättvis upphandling leder till ökad konkurrens och bättre affärer för skattebetalarna. Att införa utmaningsrätt är ett bra sätt, menar motionären, att öppna för nya idéer och nya förslag på hur olika verksamheter kan utvecklas. Vidare skriver motionären att en grundläggande princip för ett sunt lokalt företagsklimat är att kommuner och landsting inte konkurrerar med det lokala näringslivet. I princip alla former av tjänster som inte är en ren myndighetsutövning kan ju läggas ut på entreprenad. I motion 2012/13:Fi293 av och (båda M) föreslås att ger regeringen till känna att den bör stimulera till att utmaningsrätt införs i hela . Motionärerna anser att problemet med offentlig sektor är att många verksamheter inte fungerar bra och att kostnaderna är för höga i förhållande till resultatet. En väl fungerande konkurrens mellan olika verksamheter i olika driftsformer skulle skapa förutsättningar som behövs för bättre resultat inom den offentliga välfärden. Ett av redskapen för att släppa in fler fristående alternativ inom den offentliga verksamheten och för att uppnå ett bättre användande av skattebetalarnas pengar är . Lagen är dock inte helt anpassad till hälso- och sjukvårdsverksamhet. Den måste därför, enligt motionärerna, anpassas till sådan verksamhet och ges ett förståeligt regelverk. Dessutom måste det enligt motionärerna införas en tydlig utmaningsrätt för privata och kooperativa företag som vill driva sådan verksamhet. Genom att det blir fler utförare och ökad konkurrens blir det kortare köer, bättre kvalitet och mer vård för pengarna. I motion 2012/13:Fi304 av i (M) föreslås att ger regeringen till känna att det bör införas en obligatorisk utmaningsrätt för kommuner och landsting. Motionären skriver att konkurrens främjar kvalitet. finns det många exempel på kommunalt drivna och landstingsdrivna verksamheter som skulle kunna drivas bättre av privata entreprenörer. I samband med införandet av lagen om valfrihetssystem har små och medelstora företag fått utökade möjligheter att konkurrera om utförandet av välfärdstjänster. Detta bör enligt motionären utvidgas till att gälla samtliga verksamheter. Huvudprincipen med utmaningsrätt är att den som vill driva en verksamhet åt kommunen på entreprenad har rätt att utmana den kommunala verksamheten och rikta ett önskemål till kommunen om att en del av kommunens verksamhet ska drivas av den privata entreprenören. Det är dock upp till varje kommun att själv bestämma om utmaningsrätt ska införas i kommunen eller inte. Utmaningsrätten omfattar inte heller kommunalt drivna och landstingsdrivna bolag. Utskottet har vid ett flertal tillfällen behandlat liknande motionsyrkanden, senast i betänkande 2011/12:FiU32. Utskottet avstyrkte då motionsyrkandena med motiveringen att små och medelstora företags möjligheter att konkurrera om utförandet av verksamhet och landstingsverksamhet förbättrats genom lagen (2008:962) om valfrihetssystem. I likhet med tidigare uttalanden ansåg utskottet att det därutöver inte borde övervägas att införa en utmaningsrätt av den typ motionärerna föreslog, särskilt med hänsyn till de komplicerade rättsfrågor som en sådan utmaningsrätt skulle aktualisera. Drygt 40 kommuner har infört utmaningsrätt. Den kommunala utmaningsrätten kan se lite olika ut från kommun till kommun men huvudprincipen är att man öppnar för företag och i vissa fall även för anställda att utmana kommunen och ta initiativ till upphandling av en verksamhet. Vissa delar av en kommuns verksamhet kan dock inte utmanas. Det gäller myndighetsutövning, strategiska ledningsfunktioner och vad som enligt lag eller förordning måste utföras av kommunen med egen personal. Verksamheten som är tänkt att utmanas måste vara definierbar och kunna avgränsas från den övriga verksamheten. En utmaning ska riktas till den nämnd som driver den verksamhet som är tänkt att utmanas. Utskottet påminner, liksom tidigare, om att kommunerna har möjlighet att själva besluta om att införa utmaningsrätt i sin verksamhet i enlighet med det kommunala självstyret. Genom att lagen (2008:962) om valfrihetssystem infördes har små och medelstora företags möjligheter att konkurrera om utförande av t.ex. välfärdstjänster stärkts. Utskottet anser inte att det utöver detta bör övervägas att införa en obligatorisk utmaningsrätt. En sådan lagreglerad rätt skulle innebära ett ingrepp i den kommunala självstyrelsen. Utskottet avstyrker därmed de aktuella motionerna. Uteslutning av skatteplanerande företag Utskottets förslag i korthet avslår fem motionsyrkanden om uteslutning av skatteplanerande företag vid upphandling, att införa krav på land-för-land-rapportering och att staten ska undvika samarbete med företag som har kopplingar till skatteparadis. Utskottet anser att det inte finns anledning att vidta sådana åtgärder som föreslås i motionen med hänsyn till de förslag till direktiv som håller på att utarbetas inom EU. Jämför särskilt yttrande 3 (V). I motion 2012/13:Fi249 av m.fl. (MP) yrkandena 15 föreslås att ger regeringen till känna att den skyndsamt bör identifiera och vidta åtgärder för att underlätta för kommuner, landsting och regioner som vill undvika samarbete med företag som har kopplingar till skatteparadis. Regeringen bör också se till att följer exempel och inför krav på land-för-land-rapportering. bör också ge till känna att staten ska undvika samarbete med företag som har kopplingar till skatteparadis. Vidare bör tillkännage för regeringen att aktivt ska driva på så att regelverket på EU-nivå ger möjlighet att i offentliga upphandlingar ställa krav på att utesluta leverantörer som utnyttjar skatteparadis. Slutligen anser motionärerna att ger regeringen till känna att aktivt ska driva på så att regelverket på EU-nivå ger möjlighet att i offentliga upphandlingar ställa krav på land-för-land-rapportering vid all form av verksamhet. Motionärerna hänvisar till en aktuell rapport från som enligt motionärerna visar att en internationell superelit har smusslat undan till världens skatteparadis. Det motsvarar det sammanlagda värdet av och BNP. Skattefusket drabbar alla länder. Problemet ökar eftersom riskkapitalbolag med säte i skatteparadis i snabb takt tar över samhällsservice som skolor, sjukvård, äldreomsorg, apotek och bilbesiktning. Flera kommuner, bl.a. och , har infört en särskild formulering i sin uppförandekod för hållbar upphandling: Våra kommuner får ej ha någon koppling till företag baserade i s.k. skatteparadis. Ställningstagandet är enligt motionärerna viktigt och relevant inte minst utifrån kommunallagens krav på god hushållning med skattemedel. Kommunernas beslut ifrågasätts dock av jurister med hänvisning till och till det faktum att det internationellt saknas en definition av begreppet skatteparadis. Enligt motionärerna räcker det inte med skärpta regler för räntesnurror, dvs. koncernernas sätt att trolla bort vinsten och därmed beskattning i genom höga avdragsgilla räntor på interna lån mellan företag i koncernen, för att lösa problemet med skatteflykt via skatteparadisen. En annan metod som enligt motionärerna används för detta ändamål är att via internprissättning manipulera bokföringen vid internhandel inom samma koncern för att på så sätt föra över vinsten obeskattad till skatteparadis. Enligt som motionärerna hänvisar till utgörs av världshandeln av internhandel inom transnationella koncerner. I har den norska finansministern lovat att införa krav på land-för-land-rapportering i . Det innebär att företagen ska redovisa omsättning, vinst och hur mycket skatt som betalas i varje land där de har verksamhet, i syfte att stävja skattefiffel och korruption. Motionärerna menar att bör följa exempel och införa ett sådant krav. Staten själv liksom kommuner måste också undvika samarbete med företag, inklusive banker, som har kopplingar till skatteparadis. bör också aktivt driva att det tydligt ska framgå i upphandlingsdirektiven att det är tillåtet att ställa krav på land-för-land-rapportering i alla former av verksamhet. I samband med översynen av EU:s upphandlingsdirektiv är det viktigt att regeringen driver på så att regelverket på EU-nivå ger möjlighet att i offentlig upphandling ställa krav på att utesluta leverantörer som utnyttjar skatteparadis. Frågan om att kunna utesluta anbud från företag som bedriver avancerad skatteplanering behandlades av utskottet i betänkande 2011/12:FiU32. Utskottet menade då att redan gällande regelverk ger vissa möjligheter att utesluta leverantörer. Med hänsyn till de förslag som kommissionen hade lagt fram ansåg inte utskottet att det därutöver borde övervägas att införa regler på detta område. Reglerna om diskvalificering finns intagna i 10 kap. i . Det finns dels omständigheter som medför obligatorisk uteslutning av leverantörer, dels omständigheter som får medföra uteslutning av leverantörer. De tvingande diskvalificeringspunkterna anges i 10 kap. 1 § och består i deltagande i kriminell organisation, bestickning, bedrägeri samt penningtvätt. I 10 kap. 2 § uppräknas de fakultativa omständigheter som får medföra uteslutning av leverantörer. Enligt paragrafen får upphandlande myndigheter utesluta företag från upphandling som är försatta i konkurs, är under likvidation eller står under tvångsförvaltning, är föremål för ackord eller har ställt in sina betalningar eller är underkastade näringsförbud. Detsamma gäller för leverantörer som är föremål för ansökan om konkurs, likvidation, tvångsförvaltning eller liknande förfaranden. En leverantör kan också uteslutas från deltagande i upphandling om han är dömd för brott i sin yrkesutövning enligt en lagakraftvunnen dom, eller har gjort sig skyldig till allvarligt fel i yrkesutövningen och den upphandlande myndigheten kan påvisa detta. Vidare kan en leverantör uteslutas som inte har fullgjort sina åligganden i fråga om socialförsäkringsavgifter eller skatt i det egna landet eller i det land där upphandlingen sker, eller i något väsentligt hänseende har låtit bli att lämna begärda upplysningar eller har lämnat felaktiga upplysningar som har begärts med stöd av bestämmelserna i 10 eller 11 kap. Viktigt att notera är att en upphandling ska genomföras i enlighet med principerna om likabehandling och icke-diskriminering, transparens, proportionalitet och ömsesidigt erkännande. Det är inte möjligt att införa krav som strider mot någon av de grundläggande principerna. I de förslag till nya direktiv på upphandlingsområdet som kommissionen presenterade ingår förslag om att leverantörer som inte har skött betalning av skatter och sociala avgifter ska kunna uteslutas från offentliga upphandlingar. Förslagen är föremål för förhandlingar, och subsidiaritetsprövningar har genomförts i de nationella parlamenten. skriver att reglerna om uteslutning av leverantörer är svåra att tillämpa och därför bör förtydligas. Utredningen skriver att eftersom reglerna om uteslutning av leverantörer bygger på rättsakter från EU bör kommissionen förtydliga hur dessa ska tolkas. Detta har utredningen påpekat i sitt remissvar till regeringen med anledning av kommissionens grönbok om de nya upphandlingsdirektiven. Utredningen ansåg då också att kommissionen borde komma med vägledning om reglernas tillämpning.7[ SOU 2011:73, s. Utskottet påminner om att offentlig upphandling styrs av fem grundläggande principer. Dessa principer, som är desamma inom hela EU, är principerna om likabehandling, icke-diskriminering, transparens, proportionalitet och ömsesidigt erkännande. Utskottet konstaterar att redan nuvarande lagstiftning gör det möjligt att diskvalificera leverantörer på vissa grunder. Reglerna om diskvalificering finns intagna i 10 kap. . I kommissionens förslag till nya direktiv på upphandlingsområdet som presenterades ingår förslag om nya bestämmelser om uteslutning av leverantörer som inte har skött betalningen av skatter och sociala avgifter. anser att eftersom reglerna om uteslutning av leverantörer bygger på rättsakter från EU bör kommissionen förtydliga hur dessa ska tolkas. Utskottet anser att det inte finns anledning att vidta sådana åtgärder som föreslås i motionen, detta med hänsyn till de förslag till direktiv som kommissionen har lagt fram och som är under förhandling. Utskottet avstyrker därmed motionen. Krav på kompetens, rättegångskostnader, uppföljning Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om kompetens, rättegångskostnader och uppföljning. Utskottet vill avvakta kommande förslag från regeringen om kompetens. När det gäller uppföljning avvaktar utskottet kommande slutbetänkande. Vad gäller rättegångskostnader förutsätter utskottet att regeringen noga följer utvecklingen på området. I motion 2012/13:Fi209 av (M) yrkande 2 föreslås att ger regeringen till känna att den bör göra en översyn av möjligheten att förtydliga informationen till näringslivet om hur offentliga upphandlingar fungerar. Motionären anser att offentliga verksamheter bör uppmuntras att minst en gång informera näringslivet om kommande upphandlingar och hur det fungerar när man lägger anbud i dessa upphandlingar. I motion 2012/13:Fi215 av (KD) föreslås att ger regeringen till känna att den bör se över möjligheten att inrätta en webbplats där den som stöter emot lagar och bestämmelser i samband med upphandling ska kunna rapportera detta via nätet. Motionären konstaterar att upphandlingsprocessen ofta är väldigt arbetskrävande och komplicerad. Både och tillhandahåller webbplatser dit den som har frågor och stöter på problem vid upphandlingar kan vända sig. Motionären anser att regeringen bör se över möjligheten att inrätta en webbsida som sammanställer upphandlingskrav och erfarenheter när det gäller direktupphandling. Problemen kan sedan sammanställas och regelbundet avrapporteras till regeringen. Denna kunskapsinsamling kan sedan ligga till grund för regelförändringar och informationsinsatser. I motion 2012/13:Fi218 av (KD) föreslås att tillkännager för regeringen att den bör låta utreda möjligheten att införa en särskild rättegångskostnadsersättning i upphandlingsmål. Motionären konstaterar att upphandlingsmål avgörs i fövaltningsdomstol där officialprincipen gäller. Denna princip innebär att domstolen har ett utredningsansvar och ett ansvar för att vägleda parterna i rättsprocessen. Enligt rättspraxis (RÅ 2009 ref. 69) ska dock officialprincipen tillämpas på ett försiktigt sätt i mål om offentlig upphandling. Detta har enligt motionären medfört att förvaltningsdomstolarna inte utreder upphandlingsmål utan endast låter sig vägledas av vad parterna åberopat. På grund av upphandlingsmålens komplexitet måste sökanden i regel företrädas av ett juridiskt ombud. Det är enligt motionären inte tillfredsställande att kostnadsansvaret för att få en utfyllande rättspraxis på området huvudsakligen vilar på de företag, ofta små och medelstora företag, som deltar i offentlig upphandling. Därför föreslås i motionen att det i införs bestämmelser om ett rättegångskostnadsansvar som motsvarar de bestämmelser som återfinns i skattemål, 43 kap. 17 §§ skatteförfarandelagen (2011:1244), detta för att förvaltningsdomstolarna inte tillämpar officialprincipen i upphandlingsmål. I motion 2012/13:Fi231 av (M) föreslås att bör tillkännage för regeringen att den bör göra en översyn för att säkerställa att alla kommuner har tillgång till god upphandlingskompetens. Motionären konstaterar att syftet med är att säkra konkurrens på lika villkor och att skattebetalarnas pengar används på ett effektivt sätt. För att uppnå detta syfte krävs att kompetensnivån är hög både hos dem som upphandlar, kommunerna och hos dem som ska lägga bud, företagen. Motionären hänvisar till en rapport från , Siffror och fakta om offentlig upphandling. Av rapporten framgår att antalet överklaganden har ökat rejält . avgjorde förvaltningsrätten 3 154 mål inom detta område och i av fallen fick den klagande parten bifall för sin talan. Den upphandlande myndigheten eller enheten har ålagts att antingen rätta eller göra om upphandlingen. Siffrorna vittnar om att kompetensen inom området är för låg bland dem som upphandlar. Dåligt utformade upphandlingar riskerar att stänga ute småföretag. Resultatet kan bli få anbud, även inom en marknad som har många aktörer. I motion 2012/13:Fi289 av m.fl. (S) yrkande 2 anförs att många kommuner är redo att gå längre i sina krav att fylla den offentliga upphandlingen med fler dimensioner än bara lägsta pris. Det finns formulerade krav om fair trade, miljömärkning m.m. Enligt motionärerna visar all forskning att dessa krav blir meningslösa om de inte följs upp och om det inte sker en kontinuerlig kontroll av kontraktsvillkoren. Det är dock sällan kommuner utdelar viten eller upphäver upphandlingen på grund av kontraktsbrott. bör därför tillkännage för regeringen att det bör vara obligatoriskt med en kontinuerlig uppföljning av offentliga upphandlingar för att säkerställa att ställda krav uppfylls. Utskottet har inte, efter vad som kunnat utredas, tidigare behandlat frågan om att införa bestämmelser om rättegångskostnadsersättning. Däremot har utskottet tidigare behandlat motioner om beställarkompetens, senast i betänkande 2011/12:FiU32. I betänkandet underströk utskottet att det faller på varje upphandlande enhets ansvar att säkerställa nödvändig kompetens hos sin personal på upphandlingsområdet. Utskottet noterade att arbete på detta område bedrivs av och som båda arbetar med att ge stöd på upphandlingsområdet genom bl.a. utbildningar, konferenser och seminarier. Enligt 11 kap. ska bedömningen av leverantörer göras på grundval av kriterier som har bäring på de ekonomiska aktörernas ekonomiska och tekniska status, dvs. förmågan att genomföra det kontrakt, som ska upphandlas. Upphandlande myndigheter ska behandla leverantörer på ett likvärdigt och icke-diskriminerande sätt och genomföra upphandlingar på ett öppet sätt. Vid upphandlingar ska vidare principerna om ömsesidigt erkännande och proportionalitet iakttas. I de förslag till nya direktiv på upphandlingsområdet som kommissionen presenterade ingår bl.a. förslag om att medlemsstaterna ska tillhandahålla stödstrukturer som vägledning och hjälp i förberedelserna för och genomförandet av upphandlingsförfarandet. Dessa förslag, som i de ursprungliga förslagen var mycket detaljerade, är föremål för förhandlingar, och subsidiaritetsprövningar har genomförts i de nationella parlamenten. ansåg att förslagen stred mot subsidiaritetsprincipen och lämnade ett motiverat yttrande. ansåg att förslagen var alltför detaljerade i de delar som handlade om tillsyn, utbildning, vägledning och stöd för dem som upphandlar och företagen. Utskottet har tidigare behandlat motioner som rör beställarkompetens, senast i betänkande 2011/12:FiU32. I betänkandet underströk utskottet att det faller på varje upphandlande enhets ansvar att säkerställa nödvändig kompetens hos sin personal på upphandlingsområdet. Utskottet noterade i betänkande 2010/11:FiU29 att arbete på detta område bedrivs av och som båda arbetar med att ge stöd på upphandlingsområdet genom bl.a. utbildningar, konferenser och seminarier. skriver i sitt delbetänkande att utredningen kommer att noga överväga förslag som kan bidra till att uppföljning och utvärdering förbättras. Vidare skriver den att en förbättrad nationell upphandlingsstatistik förväntas ge ökade förutsättningar för att utveckla både uppföljningen av enskilda kontrakt och utvärderingen av upphandlingen.8[ SOU 2011:73, s 19.] , som lämnade sitt slutbetänkande [ SOU 2012:32 Upphandlingsstödets framtid. ], föreslår bl.a. att det bildas en upphandlingsstödsmyndighet som ska arbeta med information och vägledning kring juridiska frågor, miljöhänsyn, sociala hänsyn, innovationer och strategiska frågor för offentlig upphandling. Verksamheten föreslås vända sig till både upphandlande myndigheter och leverantörer. Upphandlingsstödet har mest varit fokuserat på upphandlingsförfarandet. Det föreslagna samordnade upphandlingsstödet ska enligt utredningen ge vägledning för hur upphandlande myndigheter och leverantörer ska agera för att i sina upphandlingar uppfylla de upphandlingsjuridiska kraven. Beredning pågår i . Utskottet påminner om att det är varje upphandlande enhets ansvar att säkerställa att nödvändig kompetens finns hos den egna personalen som arbetar med upphandling. Utskottet välkomnar förslag om att stödet och vägledningen till upphandlande enheter och leverantörer samordnas och får ökad bredd och ökat djup i förhållande till hur det ser ut . Utskottet anser inte att det bör övervägas att göra en översyn av reglerna utan vill avvakta kommande förslag från regeringen.