sou · H0B355 · 2012-08-24 00:00:00 — Till denna grupp har i så stor utsträckning som möjligt förts fall som enbart rör enskildas privata angelägen- heter. Med det avses här händelser och uppgifter som normalt är att betrakta som en angelägenhet för den enskilde och därmed i normalfallet har ett lågt eller obefintligt allmänintresse. Fällningar som rör offentliga personer som agerar inom sitt uppdrag och enskilda som utmålas som brottslingar har sorterats in i egna grupper. Sorteringen har gjorts för att försöka ge en bild av vilka typer av integritetsbrott som förekommer och hur de bedöms inom det pressetiska sys- temet. Något förenklat kan de beskrivas på följande sätt: integritets- kränkning av psykiskt sjuk, rektor fick sitt förflutna exponerat, utpekande och uppgifter om psykisk ohälsa, känsliga uppgifter om könsbyte m.m., hundägares integritet kränkt, vandrande dement kränkt, intrång i privatlivets helgd efter självmord, kränkande, plåg- samma och omotiverade uppgifter, kränkning av ett mordoffer och SOU 2012:55 En straffbestämmelse i TF och YGL om integritetsskydd? dennes anhöriga, integritetskränkning genom exponering av en underhållstvist samt nakenbilder av en modell. Merparten av de artiklar som fällde hade även publicerats på olika webbplatser. När innehållet varit detsamma eller i stort sett detsamma har fällningarna avsett bägge publiceringarna. Den andra genomgången avsåg PON:s beslut . uttalade nämnden i 23 fall av de totalt 98 som nämnden prövade. I två fall rörde det sig om den skarpaste tillrättavisningen grovt brutit mot god publicistisk sed. Tio fall har vi hänfört till den kategori där enskilda har fått personliga ange- lägenheter exponerade. Dessa rörde i huvudsak följande uppgifter: känsliga uppgifter om 17-årings död, tolvåring terroriserade skola, bildpublicering kränkte skoterförare, kvinna misskrediterad, artikel om vårdnadstvist, genrebild utmålande en person som missbrukare, grova felaktigheter i en artikel om vårdnadstvist, ärekränkning av 16- åringar, detaljerad skildring av övergrepp samt skildring av dödsfall. uttalade i 45 fall. Av dessa har vi bedömt att 15 tillhör kategorin enskilda som fått personliga ange- lägenheter exponerade. I sex fall ansåg att tidningarna hade åsidosatt god publicistisk sed och i nio fall brutit mot god publi- cistisk sed. Fem fall kan hänföras under . Det rör sig här om fall där barn och ungdomar har pekats ut och kunnat identi- fieras. I ett fall hade det lämnats mycket integritetskänslig information om en tonårsflickas privatliv. Under rubriken och integritet hänförs fall där personer omnämnts med namn i samband med artik- lar om partier som befinner sig långt till höger på den politiska skalan. Till rubriken och sjukdomar kan hänföras tre fall där det varit fråga om en person som har namngivits i en artikel om en allvarlig arbetsplatsolycka, om ett mordoffer som beskrivits oför- delaktigt och om ytterst integritetskänsliga upplysningar om en operation av en kvinna som det var möjligt att identifiera. Slutligen fälldes en tidning för ingående och delvis nedlåtande uppgifter om de inblandande i en rättegång. räcker det med att det kan antas att några fler kan få kännedom om en persons identitet än de som kände till den före publiceringen för att en person ska anses ha blivit identifierad. Det kan noteras att visat sig mycket mån om att publiceringar inte heller ska innebära en ökad detaljkunskap av integritetskänslig karaktär hos dem som redan känner till vem som avses med publicering- arna. En straffbestämmelse i TF och YGL om integritetsskydd? Vi har också undersökt i vilken utsträckning det förekommer intrång i enskildas privatliv i de sändningar som granskas av gransk- och tv. Utgångspunkten för granskningen har varit en temaskrift från om nämndens tillämpning av bestämmelsen i sändningstillstånden om respekt för den enskildes privatliv (se Granskat och klart – tema, om privat- livsfrågor). Skriften publicerades och beskriver nämndens praxis i privatlivsfrågor – . Innan vi går närmare in på denna praxis ska först något sägas om hur nämnden handlägger ärenden som rör respekt för den enskildes privatliv. Först tar nämnden ställning till om den berörda personen kan identifieras av andra än dem som redan känner till de aktuella för- hållandena. Om sådan identifiering inte är möjlig, sker ingen fort- satt prövning i ärendet. Kan personen identifieras, är nästa steg i prövningen att bedöma om de lämnade uppgifterna eller samman- hanget är av sådan karaktär att programmet innebär ett intrång i personens privatliv. Om ett intrång bedöms ha uppkommit går nämnden vidare och prövar om det fanns ett allmänintresse som motiverade intrånget. Generellt sett gäller att personer med fram- skjutna positioner i samhället får tåla mer av negativ publicitet än privatpersoner. I temaskriften anges 25 fall där det enligt nämnden var möjligt att identifiera någon person. För att identifiering ska anses möjlig behöver en person inte förekomma med namn eller bild utan detta kan ske även på andra sätt. I de aktuella ärendena synes den berörda personen inte uttryckligen ha namngetts i något fall. Det tycks i stället ha varit uppgifter om yrke, arbetsplats, ort, personbilder bakifrån eller bilder på fastigheter och liknande uppgifter som enligt nämnden möjliggjort identifieringen. Vidare redovisas 24 fall där nämnden ansåg att den berörda per- sonen hade kunnat identifieras, men där nämnden gjorde bedöm- ningen att det inte hade varit fråga om något intrång i dennes privatliv. Tyngdpunkten i temaskriften ligger på de fall där nämnden funnit att det förekommit ett privatlivsintrång, och därefter prövat om intrånget varit motiverat ur ett allmänintresse. Dessa beslut redovisas under huvudrubrikerna Personliga förhållanden, Berättelser om över- grepp, Rapportering om brott och oegentligheter samt Privatlivsintrång i humor- och satirprogram. En straffbestämmelse i TF och YGL om integritetsskydd? Under dessa rubriker redovisas drygt 60 fällningar där ett privat- livsintrång alltså bedöms ha uppkommit och som inte har varit motiverat av något oavvisligt allmänt intresse. Ungefär 50 av dessa avser inslag i tv medan resten avser radio. Knappt häften av fäll- ningarna avser kategorin Rapportering om brott och oegentligheter. Nästan lika många är hänförliga till kategorin Personliga förhållan- den. Resterande fällningar är ungefär jämnt fördelade mellan kate- gorierna Berättelser om övergrepp och Privatlivsintrång i humor- och satirprogram. Från Myndigheten för radio och tv har inhämtats att nämnden –2009 prövade cirka 250 anmälningar rörande privatlivet. I ungefär 100 fall ledde prövningen till fällande beslut. I genomsnitt rör det sig sålunda om mindre än sju fall där nämnden ansett att ett programföretag har brutit mot bestäm- melsen om respekt för den enskildes privatliv. Av allt att döma är antalet privatlivskränkningar alltså litet också inom radio- och tv- området. Mot bakgrund av de beskrivningar av ärendena som lämnats i temaskriften har vi inte funnit skäl att närmare granska de enskilda besluten. Vår bedömning: Vi anser att det inte bör införas någon straff- bestämmelse i TF och YGL om integritetsskydd. Däremot finns det skäl för regeringen att överväga en straffbestämmelse utan- för det grundlagsskyddade området. och tolkning av denna anger miniminivån för det skydd som måste garantera den enskilde i fråga om privat- och familjelivet. Av artikel 8 anses bl.a. följa dels en rätt till skydd mot ryktesspridning, dels en rätt till skydd mot när- gången uppmärksamhet. Skyddet mot närgången uppmärksamhet inbegriper bl.a. ett skydd mot att bli fotograferad och att få fotografier av privat karak- tär publicerade eller använda för ovidkommande syften. En straffbestämmelse i TF och YGL om integritetsskydd? sannolikt anses inrymmas också ett visst skydd mot spridning av annan integritetskänslig information, t.ex. uppgifter i text, även när det handlar om uppgifter som inte är nedsättande eller missakt- ande. Enligt tycks dock inte något krav på skydd mot att en enskild sprider uppgifter i ord om någon annans privata förhållanden kunna utläsas av artikel 8 i andra fall än då uppgifterna är nedsättande (se SOU 2008:3 s. 219). Denna upp- fattning synes emellertid vara svår att förena med artikelns orda- lydelse. Det finns inte heller något som tyder på att de kriterier som har slagit fast i bl.a. målen mot skulle vara tillämpliga bara då det handlar om fotografier. Integritetsskyddet i nationell svensk rätt jämfört med När det gäller skyddet mot ryktesspridning torde nationell svensk rätt – genom bestämmelser om förtal och förolämp- ning – fullt ut tillgodose de krav som ställer upp. Att detsamma gäller också i fråga om rätten till skydd mot närgången uppmärksamhet är inte lika givet. I rättspraxis har prövats ett antal fall där domstolarna har haft att bedöma fotografering i privata eller utsatta situationer. Det har bl.a. gällt filmning av samlag av ena parten utan den andra partens samtycke och vetskap, fotografering och filmning av en person när han sexuellt berörde sin sovande flickvän, smygfilmning av en person i ett badrum samt filmning och avlyssning i smyg av en tidigare partner med en ny partner i bostaden i sexuella situationer. I dessa fall har inte kunnat dömas till ansvar för själva fotografer- ingen eller filmningen, bl.a. eftersom ansvar för ofredande ansetts förutsätta att den fotograferande uppfattat fotograferingen. Däre- mot har i några fall kunnat dömas för förtal vad avser spridning av bilderna, olovlig avlyssning såvitt avser ljudupptagningen eller för annat brott, t.ex. hemfridsbrott, i anslutning till fotograferingen. En fällande dom för förtal i fall som de nämnda förutsätter emellertid att den bild som förmedlas av den enskilde anses ägnad att utsätta denne för andras missaktning. Så är långtifrån alltid fallet. synes dock bestämmelser ha pressats hårt för att uppnå materiell rättvisa i det enskilda fallet. I de fall filmningen eller visningen inte utgör brott kan något skadestånd inte heller dömas ut. En straffbestämmelse i TF och YGL om integritetsskydd? har påtalat att själva filmningen i vissa fall lika fullt kan vara djupt integritetskränkande och i några fall har dom- stolarna också gett uttryck för uppfattningen att straffskyddet är bristfälligt (jfr t.ex. rättsfallen NJA 1992 s. 594, 1996 s. 418 och 2008 s. 946). I det senare rättsfallet uttalade att det i svensk rätt inte finns något generellt förbud mot att utan samtycke filma en enskild person eller att för andra visa en film där en enskild person förekommer, även om filmningen eller visningen i det enskilda fallet är djupt integritetskränkande. Därefter anförde att det kan starkt ifrågasättas om det är förenligt med att förfaranden av detta slag lämnas helt osanktionerade. Det finns inte heller något generellt förbud för enskilda att lämna eller sprida integritetskänsliga uppgifter om en annan person. Ett sådant förfarande är normalt inte brottsligt som förtal, förolämpning eller ofredande om uppgifterna inte är nedsättande eller missaktande, smädande eller utgör en kännbar fridskränkning. Sådana aktiviteter kan dock vara otillåtna enligt bl.a. personupp- giftslagen. Som det har påtalats vid ett flertal tillfällen finns det begränsningar i skyddet för den enskildes privatliv i svensk rätt. Det kan diskuteras hur betydande dessa begränsningar är och hur de förhåller sig till krav. Diskussionen försvåras i viss mån av att det inte sällan är svårt att avgöra vilka krav som konventionen egent- ligen ställer upp i olika avseenden och därmed om en nationell reg- lering helt och fullt lever upp till de krav som anses följa av denna. Dessutom ska en avvägning i det enskilda fallet alltid göras mellan rätten till skydd för privatlivet och rätten till yttrandefrihet. Lagstiftningen ger i en del situationer inte någon möjlighet till domstolsprövning för den som har blivit utsatt för en integritets- kränkning. Avsaknaden av en straff- eller skadeståndsbestämmelse för dessa fall torde medföra att den intresseavvägning som ska ske i enskilda fall vid påståenden om brott mot artikel 8 inte kan utföras. Detta får sägas vara en svaghet i förhållande till krav. Inom det grundlagsskyddade området är förhållandet emellertid något annorlunda. Här finns bl.a. ett självsaneringssystem som ger möjlighet till upprättelse i vissa fall. Men även om man väger in det skydd som ligger i självsaneringssystemet, kan det råda delade men- ingar om huruvida det samlade skyddet är tillräckligt för att nationell svensk rätt inom det grundlagsskyddade området kan anses erbjuda ett En straffbestämmelse i TF och YGL om integritetsskydd? sådant effektivt rättsmedel som ställer krav på vid privatlivskränkningar. Det bör dock påminnas om att inte har prövat något påstående om privatlivskränkning där det svenska tryck- och yttrandefrihetsrättsliga systemet har satts i fråga. Innan en sådan prövning har skett är det därför vanskligt att avgöra vilka närmare förpliktelser som följer av konventionen på det grundlagsskyddade området. Utformningen av en eventuell straffbestämmelse Vi har under utredningens gång diskuterat flera varianter av en straff- bestämmelse och hur en sådan lagtekniskt skulle kunna utformas. Det har rört sig om allt från ett mer generellt straffstadgande om skydd för privatlivet till mer preciserade bestämmelser som tar sikte på vissa särskilt angivna åtgärder. Det mest omfattande och ingripande alternativet som diskuter- ades var att kriminalisera alla former av kränkningar av privatlivet. En sådan bestämmelse skulle kunna formuleras på följande sätt. Den som grovt kränker någon annans privatliv döms för kränkning av privatlivet till böter eller fängelse . En kränkning enligt första stycket är inte brottslig om den med hänsyn till omständigheterna var försvarlig. Den främsta invändningen mot en sådan bestämmelse är svårigheten att förutse vilka åtgärder som skulle bli straffbara. En bestämmelse med ett betydligt mer preciserat och därmed krympt tillämpningsområde som vi övervägde var följande. Den som i text eller bild allvarligt kränker någon annan genom att a)exponera dennes kropp på ett särskilt närgånget sätt, b)blottlägga ett sexuellt övergrepp mot personen, c)förfölja denne med ideliga förödmjukande tillmälen, eller d)sprida bilder som tillkommit genom olovlig fotografering enligt 4 kap. 6 a §, döms för integritetskränkning till böter eller fängelse . En kränkning enligt första stycket är inte brottslig om den med hän- syn till omständigheterna var försvarlig. Straffbestämmelsen i grundlag skulle dock omfatta bara sådana ytt- randen som omfattas av grundlagarna medan bestämmelsen i brotts- En straffbestämmelse i TF och YGL om integritetsskydd? balken skulle omfatta alla integritetskränkningar av angivet slag som inte är försvarliga. Beträffande den här bestämmelsen ansåg vi att inriktningen i stället borde vara en regel som använder generella begrepp men som har ett smalt tillämpningsområde. Den bestämmelse som vi slutligen diskuterade hade som utgångs- punkt att straffansvaret i stället skulle begränsas till de mest klander- värda fallen, och endast ta sikte på sådana fall som typiskt sett kan leda till allvarligt eller betydande men för den enskilde. Det skulle också finnas en möjlighet att undgå straffansvar i situationer där ytt- randefrihetsintresset väger tyngre än behovet att skydda den enskil- des privatliv. Lagtexten till ett sådant straffstadgande skulle kunna se ut så här. Den som gör intrång i någon annans privat- eller familjeliv genom att sprida uppgifter om detta på ett sätt som, med beaktande av uppgift- ernas art och övriga omständigheter, är ägnat att medföra allvarligt men för den utpekade eller någon som är närstående till denne döms, om gärningen inte är belagd med straff enligt 1–2 §§, för privatlivskränkning till böter, eller, om brottet är grovt, för grov privatlivskränkning till böter eller fängelse i högst . Var uppgiftslämnaren skyldig att uttala sig eller var det annars med hänsyn till omständigheterna försvarligt att sprida uppgifterna ska inte dömas till ansvar. En sådan bestämmelse skulle kunna placeras i 5 kap. och brottet vara subsidiärt till förtal och grovt förtal. När det gäller våra överväganden om dess närmare innebörd kan i korthet följande sägas. Rekvisitet intrång innebär att det ska handla om spridning av upp- gifter utan den utpekades samtycke som denne har skäl att få behålla för sig själv. Det kan t.ex. röra sig om uppgifter som avslöjar intima eller annars privata detaljer, uppgifter om sjukdom eller sexualliv, nakenbilder eller bilder från en olycks- eller brottsplats. Spridning av sådana bilder är normalt inte avsedda att utsätta någon för andras missaktning och utgör därför normalt inte förtal. Att det ska röra sig om privat- eller familjeliv innebär att sådana uppgifter är undantagna från det kriminaliserade området som gäller en persons offentliga liv. Kravet att uppgifterna ska spridas innebär att det normalt inte är tillräckligt att uppgifterna lämnas till någon enstaka person. Med uppgifternas art avses uppgifternas karaktär och innehåll. Ju mer känsliga de är, desto mindre spridning fordras normalt för att de ska vara ägnade att medföra allvarligt men, och omvänt. En straffbestämmelse i TF och YGL om integritetsskydd? övriga omständigheter som kan beaktas vid menbedömningen är bl.a. hur uppgifterna har spritts och i vilken omfattning. Spridningen av uppgifterna ska vara ägnad att medföra allvarligt men för den utpekade. Det innebär att spridningen typiskt sett ska medföra ett sådant men. Den utpekades egen uppfattning i frågan har ingen avgörande betydelse, inte heller spridarens uppfattning. Det är tillräckligt att en närstående till den utpekade lider men av att uppgifter om den utpekade sprids till andra. Med närstående avses i första hand personer som den utpekade bor tillsammans med samt dennes mor, far, syskon, barn, hustru och registrerade partner. Med undantaget för det som är försvarligt avses framför allt sådana fall där kränkande uppgifter publiceras om en person som är mycket känd eller har ett omfattande ansvar och därför utgör ett föredöme eller en förebild för många eller av någon annan anledning tilldrar sig ett stort allmänt intresse. Det är givet att uppgifter om kända och inflytelserika personer ofta har betydligt större allmänintresse än uppgifter om vanliga privatpersoner. I försvarlighetsrekvisitet ligger sålunda i princip att det kränkande handlandet ska vara mot- iverat av ett allmänintresse kring personen i fråga. Bestämmelsen tar sikte på spridning och inte anskaffande av upp- gifter. Den skiljer sig bl.a. härigenom från det förslag till förbud mot kränkande fotografering som regeringen presenterade i en lagråds- remiss . I samband med vår slutdiskussion om bestämmelsen berörde vi en variant där rekvisiten familjeliv och närstående hade utmönstrats ur lagtexten. Syftet med denna ändring var framför allt att ge bestämmelsen ett mer preciserat tillämpningsområde. Behovet av lagstiftning – våra slutsatser Som framgått har vi i uppdrag att överväga om det generella skyddet för enskildas integritet och privatliv i TF och YGL bör stärkas. Vi ska också överväga vilka effekter detta i så fall skulle få för tryck- och yttrandefriheten. Vårt arbete är alltså inriktat på integritetskränk- ningar i samband med publiceringar i grundlagsskyddade medier. Våra genomgångar av databaser med frivilligt grundlagsskydd har sammantaget gett vid handen att det endast i mycket begränsad omfattning förekommer integritetskränkningar på dessa. Genom- gångarna ger således inte några indikationer på att det finns behov En straffbestämmelse i TF och YGL om integritetsskydd? av ett starkare integritetsskydd beträffande publiceringar på sådana webbsidor. När det gäller genomgångarna av PON:s fällande beslut framstår det som att endast någon enstaka publicering kan sägas innefatta ett grovt integritetsintrång. Den absoluta merparten av övriga fällningar skulle troligen komma att frias vid en prövning mot de förslag till straffstadgande som vi har skissat på. Genomgången av praxis ger vid handen att förhållandet är ungefär detsamma inom radio- och tv-området. Det är tveksamt om ens något av de privatlivsintrång som beskrivs i temaskriften är tillräckligt allvarligt för att vara brottsligt enligt de förslag till straffbestämmelse som vi närmare har övervägt. Det synes däremot som att förtalsbestämmelsen hade kunnat aktualiseras i något fall, om det hade blivit fråga om en straffrättslig bedömning av de fällda inslagen. Det finns i rättspraxis flera exempel på fall där enskilda har blivit utsatta för allvarliga integritetskränkningar – t.ex. smygfilmning av privatpersoner i en intim situation i hemmiljö – men där den tilltalade har frikänts i avsaknad av en uttrycklig kriminalisering. De fall som vi känner till är emellertid uteslutande sådana där grundlag- arna inte har varit tillämpliga. Varje åtgärd som syftar till ett starkare skydd för privatlivet vid yttranden innebär i princip en motsvarande inskränkning av tryck- och yttrandefriheten. Alla ingrepp i TF eller YGL måste därför ha sin grund i ett angeläget behov som dessutom inte rimligen kan till- godoses på något annat sätt. I vissa fall kan dock en skyldighet att vidta lagstiftningsåtgärder följa av en internationell förpliktelse som är bundet av. Det lagstiftningsmässiga skyddet för den enskildes privatliv kan vid en internationell jämförelse framstå som relativt svagt i . Vi har emellertid inte kunnat konstatera att de förpliktelser som följer av är tillräckligt tydliga för att ensamma motivera förändringar i TF och YGL. Våra undersökningar har inte heller gett belägg för att det finns något egentligt behov av att stärka det generella skyddet för enskil- das integritet och privatliv i TF och YGL. De integritetskränkningar av allvarligare slag som förekommer inträffar nästan bara utanför det grundlagsskyddade området. Att under dessa förhållanden tillgripa lagstiftning skulle kunna medföra en risk för att de grundlagsskydd- ade medierna blir mer försiktiga i sin publicistiska verksamhet och att lagstiftningen därmed får en återhållande effekt som inte är moti- En straffbestämmelse i TF och YGL om integritetsskydd? Vi har därför stannat vid att det inte finns tillräckliga skäl att införa en straffbestämmelse om integritetsskydd i grundlagarna. Datainspektionen har i två skrivelser till kommittén (daterade och ) beskrivit olika former av integritets- kränkande publiceringar som förekommer i databaser (webbplatser) på internet. Bland annat framgår att Datainspektionen regelbundet tar emot samtal från personer som har råkat illa ut genom att andra publicerat kränkande uppgifter om dem på forum, bloggar och sociala medier. Det kan röra sig om att man publicerar nakenbilder, skriver kränkande inlägg av olika slag eller skapar grupper i sociala medier av typen alla vi som hatar NN. Datainspektionen får också klagomål på databaser som publicerar personers namn, adress och telefonnummer tillsammans med uppgifter om att personerna till exempel erhåller försörjningsstöd eller misstänks för brott. Det förekommer vidare att databaser skapas med syfte att hänga ut en viss person. Vissa av dessa kränkningar är sannolikt straffbara enligt gällande rätt, till exempel eftersom de kan utgöra förtal. Den bild som vi har fått av förhållandena utanför det grund- lagsskyddade området ger således vid handen att det där före- kommer integritetskränkningar i en inte obetydlig omfattning. Att dessa kränkningar inte alltid kan beivras utgör ett problem och kan i många fall framstå som stötande. Mot den bakgrunden finns det skäl för regeringen att överväga lagstiftning utanför det grundlags- skyddade området. 20Enskildas processuella skydd vid brott i medierna