sou · H0B317d2 · 2012-05-02 00:00:00 — I bestämmelsens första stycke anges i vilket syfte det får ske en rättspsykiatrisk undersökning i fråga om förutsättningarna för sär- skilda skyddsåtgärder. Detta får ske för att allmän domstol beträff- ande den som döms till fängelse eller sluten ungdoms- vård ska förklara att det finns skäl för allmän förvaltningsdomstol att pröva frågan om särskilda skyddsåtgärder. Rätten ska i brott- målsdomen besluta att det ska ske en sådan prövning om det inte framgår att det saknas förutsättningar för särskilda skyddsåtgärder, se 30 kap. 3 b § RB. Det behöver också ske en rättspsykiatrisk undersökning i fråga om förutsättningarna för särskilda skyddsåtgärder för att allmän domstol ska kunna bedöma om det finns förutsättningar för att be- sluta att gärningsmannen ska omhändertas i avvaktan på en fast- ställelsedom i brottmålet (se 30 kap. 3 a § RB) ska vinna laga kraft. Ett sådant beslut om omhändertagande får inte fattas om det fram- går att gärningsmannen inte uppfyller förutsättningarna för särskilda skyddsåtgärder (se 9 kap. 1 § andra stycket lagen om särskilda skyddsåtgärder). En undersökning i fråga om förutsättningarna för särskilda skydds- åtgärder får också ske i syfte att allmän förvaltningsdomstol ska kunna besluta i fråga om särskilda skyddsåtgärder. Enligt andra stycket ska det av ett utlåtande över en undersök- ning i fråga om förutsättningarna för särskilda skyddsåtgärder framgå om det finns en påtaglig risk för att gärningsmannen på nytt begår gärningar av allvarligt slag som riktar sig mot eller medför fara för någon annans liv eller hälsa och om han eller hon har behov av behandling eller omsorg i någon annan form. Gärningsmannens behov av behandling eller omsorg kan t.ex. avse behov av läke- medelsbehandling eller önskemål om viss kompetens hos perso- nalen vid en särskild skyddsenhet. Avser undersökningen fråga om förutsättningarna för särskilda skyddsåtgärder som ska gälla för tiden efter frigivning från ett fängelsestraff eller från sluten ungdomsvård ska det av utlåtandet även framgå om den dömde fortfarande lider av en allvarlig psykisk störning, en svår utvecklingsstörning eller ett allvarligt demenstill- stånd och, i så fall, om de särskilda skyddsåtgärderna bör inledas i sluten eller i öppen form. I det fallet har allmän domstol i den dom genom vilken gärningsmannen dömdes till fängelse eller sluten ung- domsvård beslutat att en prövning ska ske av allmän förvaltnings- domstol av om han eller hon vid frigivning från fängelsestraffet uppfyller förutsättningarna för sådana åtgärder. Allmän förvaltnings- domstol behöver då förutom i de frågor som nämns i första stycket även underlag för att bedöma den frågan. Förslaget har behandlats i avsnitt 13.3. 3 kap. 9 § Enligt paragrafen får allmän förvaltningsdomstol inte besluta om särskilda skyddsåtgärder utan att en rättspsykiatrisk undersökning i fråga om sådana åtgärder har gjorts i målet. En sådan undersökning behövs dock inte om domstolens prövning endast avser en förläng- ning av redan beslutade åtgärder. Det är i det fallet tillräckligt med ett utlåtande från den myndighet som ansvarar för åtgärden, se punkten 1 i första stycket. Av punkten 2 i första stycket framgår att en rättspsykiatrisk under- sökning inte heller behöver ha gjorts i målet om det är uppenbart obehövligt. Detta bör röra sig om sällsynta undantagsfall. Ett fall då en undersökning kan vara uppenbart obehövlig är om gärnings- mannen en före den aktuella tidpunkten har varit föremål för en undersökning beträffande en annan gärning. Det kan också vara uppenbart obehövligt med en undersökning om gär- ningsmannen han eller hon har undergått det aktuella fängelsestraffet har dömts för ett annat brott till livstids fängelse. Har en sådan dom vunnit laga kraft kan det knappast finnas en påtaglig risk för att den dömde på nytt begår allvarliga våldsgär- ningar. Enligt andra stycket är det vid upphörande av särskilda skydds- åtgärder tillräckligt att domstolen hämtar in ett utlåtande från den myndighet som ansvarar för åtgärderna. Om det bedöms nödvän- digt ska dock en ny rättspsykiatrisk undersökning om särskilda skyddsåtgärder med utlåtande enligt 3 §. Förslaget har behandlats i avsnitt 13.6. 3 kap. 10 § I paragrafen regleras var rättspsykiatriska undersökningar får genom- föras. Enligt första stycket får sådana undersökningar genomföras vid särskilda undersökningsenheter. De kan också genomföras vid vårdinrättningar som genom avtal mellan staten och sjukvårds- huvudmannen har i uppdrag att genomföra undersökningar. Med begreppet undersökningsenhet avses i lagen även en vårdinrättning där sådana undersökningar genomförs. Den närmare fördelning av undersökningar mellan olika enheter ska ske i förordning eller genom myndighetsföreskrifter. Av andra stycket framgår att en rättspsykiatrisk undersökning av den som redan är frihetsberövad även kan ske på andra platser om det finns särskilda skäl. Möjligheten att genomföra en undersök- ning på detta sätt bör utnyttjas i undantagsfall och endast efter det att samråd har skett med berörd huvudman. Det kan t.ex. röra sig om fall där den som ska undersökas vid någon tidigare undersök- ning har hotat personalen vid en undersökningsenhet. Andra exem- pel är fall då risken för försök till rymning eller fritagning ställer särskilda krav på lokalernas säkerhetsmässiga utformning eller där s.k. åklagarrestriktioner kan vara svåra att upprätthålla på en annan plats än på ett häkte. Enligt första punkten får en undersökning ske i häktet om den som ska undersökas är häktad. Bestämmelsen motsvarar nuvarande 8 § andra stycket LRU. Av andra punkten framgår att undersökningen kan ske i en krimi- nalvårdsanstalt, om den som ska undersökas är intagen där. Enligt den nya lagen om rättspsykiatrisk undersökning kommer det att bli aktuellt att den som är intagen i kriminalvårdsanstalt ska genomgå en rättspsykiatrisk undersökning dels i fråga om särskilda skydds- åtgärder, dels i fråga om förutsättningarna för verkställighet i en sluten stödenhet. Av tredje punkten framgår att en rättspsykiatrisk undersökning kan ske på ett särskilt ungdomshem om den som ska undersökas verkställer sluten ungdomsvård enligt 32 kap. 5 § BrB. Det kan bli aktuellt i det fall den som undergår sluten ungdomsvård inför fri- givningen ska genomgå en rättspsykiatrisk undersökning i fråga om förutsättningarna för särskilda skyddsåtgärder. Enligt fjärde punkten kan en undersökning ske i häktet eller i en polisarrest, om den som ska undersökas befinner sig där i avvaktan på att han eller hon ska förpassas till en kriminalvårdsanstalt eller ett särskilt ungdomshem. Av femte punkten framgår att den som i fall som avses i 30 kap. 3 a § RB är omhändertagen i avvaktan på allmän förvaltningsdom- stols prövning om förutsättningarna för särskilda skyddsåtgärder är uppfyllda (9 kap. 1 lagen om särskilda skyddsåtgärder) får under- sökas på den plats där han eller hon befinner sig. Enligt samma punkt gäller detta också för den som är omhändertagen i avvaktan på en prövning i fråga om förlängning av tiden för särskilda skydds- åtgärder, efter att ha varit föremål för sluten psykiatrisk tvångsvård (9 kap. 3 § lagen om särskilda skyddsåtgärder). Enligt sjätte punkten får en rättspsykiatrisk undersökning genom- föras i en särskild skyddsenhet om den som ska undersökas är pla- cerad i en sådan enhet enligt lagen om särskilda skyddsåtgärder. Av sjunde punkten framgår att en undersökning får genomföras i en sluten stödenhet, om den som ska undersökas undergår ett fäng- elsestraff i en sådan enhet enligt FäL. Enligt åttonde och nionde punkten får en undersökning ske på ett sjukhus eller ett LVM-hem, om den som ska undersökas är föremål för tvångsvård enligt LVM respektive på den plats där den unge är placerad, om den som ska undersökas är föremål för vård enligt LVU. Det är också möjligt att genomföra en undersökning på den plats där ett beslut om förvar enligt utlänningslagen (2005:716) verk- ställs, se tionde punkten. Av elfte punkten framgår att den som är föremål för sluten psykiatrisk tvångsvård kan genomgå en rätts- psykiatrisk undersökning på en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk dygnetruntvård. 3 kap. 11 § Av paragrafen framgår att det rättspsykiatriska förfarandet ska genomföras så snabbt som möjligt. Bestämmelsen i första stycket överensstämmer i huvudsak med nuvarande 6 § första stycket LRU. Ett tillägg har gjorts med anledning av att även Kriminalvården kan begära en rättspsykiatrisk undersökning. En rättspsykiatrisk under- sökning ska inte drivas längre eller avse andra frågor än som behövs för att tillgodose domstolens eller Kriminalvårdens behov av medi- cinsk utredning. Detta behov kommer till uttryck genom det av domstolen angivna syftet med undersökningen. De syften för vilka en undersökning får utföras framgår av 3 kap. 5, 7 och 9 §§. Bestämmelsen i andra stycket första meningen motsvaras i huvud- sak av 6 § andra stycket första meningen LRU. Ett tillägg har gjorts med anledning av att ett utlåtande över en undersökning i vissa fall ska ges in till Kriminalvården. I andra stycket andra meningen anges de maximitider som gäller för undersökningsförfarandet. Ett utlåtande ska ges in inom fyra veckor om undersökningen endast har avsett gärningsmannens tillräknelighet, efter en begäran av allmän domstol endast har avsett förutsättningarna för verkställighet av fängelse i en sluten stödenhet eller om undersökningen efter en begäran av allmän förvaltnings- domstol har avsett förutsättningarna för särskilda skyddsåtgärder. Utlåtandet ska ges in om undersökningen har av- sett frågan om tillräknelighet och frågan om förutsättningar för särskilda skyddsåtgärder eller om undersökningen har avsett de tre frågorna tillräknelighet, frågan om förutsättningar för verkställighet i en sluten stödenhet och frågan om förutsättningar för särskilda skyddsåtgärder. Utlåtandet ska också ges in om undersökningen efter en begäran av Kriminalvården har avsett frågan om förutsättningar för verkställighet i en sluten stödenhet. Enligt bestämmelsen i tredje stycket ska tidsfristerna räknas från och med den dag beslutet om undersökning kom in till undersök- ningsenheten. Domstolen eller Kriminalvården ska få medge anstånd med att avge utlåtande, om det finns synnerliga skäl. Avsikten är att det ska ske en restriktiv bedömning av skälen för anstånd. Det bör kunna bli aktuellt med anstånd när omständigheterna i under- sökningsfallet är sådana att en längre undersökningstid än annars är motiverad. Detta kan t.ex. vara fallet när undersökningen är kom- plicerad eller när det är svårt att få fram uppgifter om den som undersöks. Det kan också finnas skäl att ge anstånd med hänsyn till arbetsbelastningen inom den rättspsykiatriska undersökningsverk- samheten. Anstånd bör få beviljas endast i undantagsfall om den som undersöks är häktad eller omhändertagen med stöd av 9 kap. 1 eller 3 § lagen om särskilda skyddsåtgärder. Möjligheten att medge anstånd med att ge in utlåtandet till rätten eller Kriminalvården ska användas restriktivt. Frågan om anstånd ska prövas av rätten respektive Kriminalvården. Anstånd bör kunna beviljas när omständigheterna i undersökningsfallet att än annars ter sig motiverad. Det gäller i första hand när under- sökningen är komplicerad men också när det t.ex. är svårt att få fram uppgifter om den undersöktes bakgrund. Förslaget har behandlats i avsnitt 13.7.3. 3 kap. 12 § Av paragrafen första och andra stycke framgår att ett utlåtande över en undersökning i fråga om tillräknelighet ska avges av en läkare eller av någon annan läkare som huvudmannen för enheten utser, medan en undersökning i fråga om förutsättningarna för verk- ställighet av fängelse i en sluten stödenhet eller om förutsättning- arna för särskilda skyddsåtgärder ska avges av den myndighet som regeringen bestämmer. Av 6 kap. 9 § framgår att det i förordning eller myndighetsföreskrifter kommer att anges vilka kompetens- krav som ska gälla för de som får avge utlåtanden. Av tredje stycket framgår att utlåtandet ska innehålla uttalanden i de frågor som anges i domstolens eller Kriminalvårdens beslut. I utlåtandet ska de omständigheter anges som dessa uttalanden grundas på. Bestämmelsen motsvarar 7 § andra stycket LRU. Förslaget har behandlats i avsnitt 13.7. 3 kap. 13 § I paragrafen anges när den som är frihetsberövad ska föras till eller från undersökningsenheten. 3 kap. 14 § I paragrafens första stycke anges en skyldighet för den som inte är frihetsberövad att inställa sig för en rättspsykiatrisk undersökning. Av andra stycket framgår att undersökningen om det är möjligt ska genomföras så att den som ska undersökas inte hindras i sin förvärvsverksamhet eller utsätts för någon annan olägenhet. Bestäm- melsen motsvarar 9 § andra meningen LRU. Enligt tredje stycket ska polismyndigheten på begäran av verk- samhetschefen lämna handräckning för att den som ska undersökas ska komma till undersökningen, om han eller hon inte inställer sig till undersökningen. Förslaget har behandlats i avsnitt 13.9. 3 kap. 15 § Av bestämmelsen framgår att den domstol som har beslutat att hämta in undersökningen under vissa förutsättningar får besluta att den som ska undersökas ska tas in på undersökningsenheten. Be- stämmelsen överensstämmer i huvudsak med 10 § LRU. En skill- nad är dock att begäran om intagning numera ska göras av verk- samhetschefen. 4 kap. 1 § Paragrafen innehåller bestämmelser om placering av den som är in- tagen. Av första stycket framgår att en intagen har rätt att placeras i enrum. Enligt andra stycket får två eller flera intagna placeras till- sammans i samma rum om det är nödvändigt av utrymmesskäl eller någon annan särskild anledning. Med annan särskild anledning av- ses t.ex. fall då placering i enrum kan inverka negativt på den in- tagnes psykiska hälsa, men också att intagna frivilligt vill placeras tillsammans. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.4. 4 kap. 2 § Paragrafen innebär att en intagen normalt inte ska placeras så att han eller hon vistas tillsammans med intagna av samma kön. Vistelse tillsammans med intagna av motsatt kön får dock medges om det är lämpligt och de intagna samtycker till det. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.4. 4 kap. 3 § I paragrafen anges att en intagen som är inte får pla- ceras så att han eller hon vistas tillsammans med intagna , om det inte kan anses vara till hans eller hennes bästa. Det skydd som följer av bestämmelsen svarar mot . När den som är intagen är ställs det särskilda krav på åtgärder för att undvika att den unge isoleras. Detta kan motivera att den unge placeras tillsammans med intagna . Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.4. 4 kap. 4 § Enligt paragrafen kan en intagen medges att ha sitt spädbarn hos sig i förvaringslokalen, om det kan anses vara till barnets bästa. Med spädbarn avses ett litet barn . För att i ett enskilt fall kunna bedöma vad som är till barnets bästa, krävs att det sker samråd med innan en intagen medges att ha sitt spädbarn hos sig. Ett sådant medgivande kan t.ex. vara för- enligt med barnets bästa när det inte finns någon för barnet lämplig alternativ placering. En intagen som ges tillstånd att ha sitt späd- barn hos sig i undersökningsenheten måste få tillgång till nödvän- dig utrustning och ges möjlighet till sysselsättning som möjliggör vård av barnet. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.4. 4 kap. 5 § I paragrafen anges att en intagen normalt ska ges möjlighet att vistas utomhus . Endast om synnerliga skäl talar mot det får utomhusvistelse vägras. Det kan t.ex. avse en oförutsedd situation där det är nödvändigt att hålla de intagna av- skilda från varandra och det till följd av detta saknas praktiska förut- sättningar att låta de intagna vistas utomhus. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.4. 4 kap. 6 § Paragrafen innebär att en intagen ska ges möjlighet att på lämpligt sätt ägna sig åt förströelse. Detta innebär t.ex. att han eller hon i ett gemensamhetsutrymme kan läsa böcker som tillhandahålls i under- sökningsenheten eller ägna sig åt sällskapsspel. Vilken förströelse som en intagen lämpligen kan ägna sig åt på undersökningsenheten avgörs bl.a. av ordnings- och säkerhetsskäl, men också av praktiska förhållanden, t.ex. rutiner och resurstillgång. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.4. 4 kap. 7 § I paragrafens första stycke anges att en intagen ska ges möjlighet att på lämpligt sätt följa vad som händer i omvärlden. Bestämmelsen har utformats teknikneutralt, vilket innebär att denna möjlighet ska kunna utövas inte bara genom t.ex. tidningar och radio, utan även via t.ex. Internet. Vilket utbud av massmedier som kan tillhanda- hållas avgörs bl.a. av ordnings- och säkerhetsskäl, men också av prak- tiska förhållanden inom undersökningsenhet, såsom t.ex. rutiner och resurstillgång. Av andra stycket framgår att en intagen ska, om det är möjligt, beredas lämplig sysselsättning i form av arbete eller annan jämför- bar verksamhet samt att den som utför eller deltar i sådan syssel- sättning har rätt till ersättning. Av tredje stycket framgår att det är möjligt att av ersättningen ta ut ett belopp som motsvarar kost- naden för att ersätta eller på annat sätt återställa egendom som den intagne uppsåtligen har skadat. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.4. 4 kap. 8 § I paragrafen anges att en intagen ska ges möjlighet att på lämpligt sätt utöva sin religion. Ordnings- och säkerhetsskäl, men också praktiska förhållanden i form av t.ex. rutiner vid undersöknings- enheten och resurstillgång, utgör faktiska inskränkningar i den in- tagnes möjlighet att utöva sin religion på undersökningsenheten. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.4. 4 kap. 9 § I paragrafen upplyses om att den intagne har ytterligare rättigheter som regleras i 5 kap. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.4. 4 kap. 10 § I paragrafen finns bestämmelser om tillstånd att vistas utanför under- sökningsenheten (permission). Enligt första stycket får en intagen beviljas permission om det finns särskilt ömmande skäl. Med särskilt ömmande skäl avses situa- tioner som t.ex. besök hos en närstående som är allvarligt sjuk eller närvaro vid en närståendes begravning. Permission får inte beviljas om det finns hinder mot det av säkerhetsskäl. Med detta avses t.ex. risk för att den intagne begår brott eller avviker. Regleringen i andra stycket innebär att ett tillstånd till permis- sion ska förenas med de villkor som behövs och att den intagne nor- malt ska stå under bevakning. Villkoren ska vara individuellt utfor- made efter omständigheterna i det enskilda fallet. Bevakning får endast underlåtas om det är uppenbart obehövligt. Det innebär att tillstånd till en obevakad permission endast bör kunna lämnas i mycket speciella fall. Enligt tredje stycket ska det innan tillstånd till permission beviljas inhämtas medgivande från undersökningsledaren eller åklagaren om den intagne är ålagd restriktioner enligt 6 kap. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.4. 5 kap. 1 § I paragrafens första stycke anges vilka kontroll- och tvångsåtgärder som verksamhetschefen får besluta om när det gäller den som är intagen. Vad som avses med intagen definieras i 1 kap. 3 §. Beslut om åtgärder får fattas i den utsträckning det är nödvändigt för att ordningen och säkerheten vid undersökningsenheten ska kunna upprätthållas. Av andra stycket framgår verksamhetschefen får uppdra åt andra befattningshavare att besluta om sådana kontroll- och tvångsåtgärder som anges i första stycket. Sådan delegation får ske endast till be- fattningshavare inom verksamheten som har tillräcklig kompetens och erfarenhet. Enligt tredje stycket ska bestämmelserna om tvångsåtgärder i den psykiatriska tvångsvårdslagstiftningen vara tillämpliga i stället för bestämmelserna i denna lag om den intagne ges psykiatrisk tvångs- vård. Det är då chefsöverläkaren som beslutar om sådana åtgärder enligt 6 kap. i den nya lagen om psykiatrisk tvångsvård. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.3. 5 kap. 2 § I paragrafens första stycke anges vilka kontroll- och tvångsåtgärder som verksamhetschefen får besluta om när det gäller den som genomgår en rättspsykiatrisk undersökning vid en undersöknings- enhet utan att vara intagen. Beslut om åtgärder får fattas i den ut- sträckning det är nödvändigt för att ordningen och säkerheten vid undersökningsenheten ska kunna upprätthållas. Av andra stycket framgår att verksamhetschefen får uppdra åt andra befattningshavare att besluta om sådana kontroll- och tvångs- åtgärder som anges i första stycket. Sådan delegation får ske endast befattningshavare inom verksamheten som har tillräcklig kompe- tens och erfarenhet. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.7. 5 kap. 3 § I bestämmelsen klargörs att varje kontroll- eller tvångsåtgärd ska prövas mot den s.k. proportionalitetsprincipen. Kravet på propor- tionalitet omfattar såväl ett beslut om en kontroll- eller tvångsåtgärd som genomförandet av den. Proportionalitetsprincipen innebär att varje kontroll- och tvångsåtgärd som vidtas ska föregås av en intresse- avvägning, i syfte att pröva om olägenheterna med åtgärden står i rimlig proportion till vad som står att vinna med den. En bedöm- ning av åtgärdens art, styrka, räckvidd och varaktighet måste därför göras i varje enskilt fall. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.3. 5 kap. 4 § I paragrafen anges att en intagen inte får ta emot och inneha böcker, tidskrifter, tidningar och andra personliga tillhörigheter som kan äventyra ordningen eller säkerheten. Rätten att ha tillgång till tid- skrifter eller tidningar kan begränsas om det föreligger risk för att den intagne undanröjer bevis eller på annat sätt försvårar sakens ut- redning (kollusionsfara), se 6 kap. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.3. 5 kap. 5 § Paragrafen innehåller bestämmelser om hanteringen av tillhörig- heter som en intagen inte få ta emot och inneha. I den utsträckning sådana tillhörigheter omhändertas, t.ex. vid kontroll av bostadsrum, kroppsvisitation eller granskning av försändelser, ska de förvaras för den intagnes räkning. Tillhörigheter som omhändertagits ska lämnas ut till den intagne senast när han eller hon lämnar under- sökningsenheten. Att tillhörigheter förvaras för den intagnes räk- ning innebär att han eller hon i princip disponerar över dem, vilket innebär att han eller hon kan begära att de ska skickas till en an- hörig eller en annan person utanför undersökningsenheten. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.3. 5 kap. 6 § Paragrafen innehåller bestämmelser om en intagens rätt att ta emot besök. Ett besök kan vägras endast om det kan äventyra säker- heten. Det kan t.ex. avse risk för rymning eller våldsutövning eller för insmuggling av droger och farliga föremål. Ett besök kan också äventyra säkerheten om det finns en risk för att den intagne ut- nyttjar besöket för planering av eller medverkan i brottslig verk- samhet. Tillämpningen av denna vägransgrund bör vara restriktiv. Starka humanitära skäl talar mot att vägra en intagen att ta emot ett besök av en nära anhörig, t.ex. make, maka, sambo eller förälder, i synnerhet som riskerna i viss utsträckning kan motverkas genom att besöket kontrolleras. I andra stycket hänvisas upplysningsvis till 21 kap. 9 § RB, som reglerar en försvarares rätt att sammanträda med den som är häktad. En försvarare för en anhållen eller häktad får enligt den regleringen aldrig vägras besök. En offentlig försvarare har, till skillnad från annan försvarare, en oinskränkt rätt att tala med den anhållne eller häktade i enrum. När det gäller en intagen som är häktad, anhållen eller gripen på grund av misstanke om brott, följer det av 6 kap. HäL att rätten att ta emot besök, av annan än en försvarare, kan begränsas om det finns en risk för att han eller hon undanröjer bevis eller på annat sätt försvårar sakens utredning (kollusionsfara). Ett besök av en advokat som biträder den intagne i en rättslig angelägenhet får endast kontrolleras om den intagne eller advokaten begär det.