sou · H0B317d2 · 2012-05-02 00:00:00 — Om en intagen förs över till en sjukvårdsinrättning som drivs av ett landsting för frivillig psykiatrisk vård ska bestämmelserna i 18–24 §§ LPT, och 8 § andra och tredje styckena LRV tillämpas. (9 kap. 2 § FäL). 1 4 och 5 §§ LRV. Kontroll- och tvångsåtgärder när den som är intagen i anstalt eller häkte HäL innehåller bestämmelser om verkställighet av beslut om häkt- ning och vissa andra tillfälliga frihetsberövanden i häkte eller i annan förvaringslokal. Lagen trädde i kraft och ersatte då lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. De som omfattas av HäL är den som är häktad, anhållen eller gripen på grund av misstanke om brott (förutom den som är gripen enligt 35 § lagen LUL), häktad av annan anledning än misstanke om brott, intagen i ett häkte eller en polisarrest i avvaktan på att han eller hon ska förpassas till en kriminalvårdsanstalt eller ett särskilt ungdomshem, tillfälligt placerad i ett häkte med stöd av FäL, omhändertagen enligt 28 kap. 11 § tredje stycket BrB i avvaktan på att ett beslut om undanröjande av skyddstillsyn vinner laga kraft, intagen i en kriminalvårdsanstalt eller ett häkte för ett annat ändamål än verkställighet av påföljd för brott, eller intagen i en polisarrest för förvar. De tvångs- och kontrollåtgärder som får vidtas gentemot den som är häktad är till stor del desamma som de som gäller för den som är intagen i kriminalvårdsanstalt. De åtgärder som är tillåtna är kontroll av bostadsrum (4 kap. 1 §), kroppsvisitation och kroppsbesiktning (4 kap. 2–4 §§), olika typer av prov (urin-, utandnings-, saliv-, svett-, blod- eller hårprov) vid misstanke om påverkan av alkohol osv. (4 kap. 5 §), omhändertagande av otillåtna föremål (4 kap. 8 §), be- läggande med fängsel (4 kap. 10 §), allmän inpasseringskontroll (4 kap. 11 §) och kontroll av fordon (4 kap. 12 §). En skillnad gentemot bestämmelserna i är att det vid prov enligt 4 kap. 5 § HäL (urin-, utandnings-, saliv-, svett-, blod- eller hårprov) krävs att den intagne skäligen kan misstänkas vara påverkad av alkohol. Det ställs i FäL inget krav på en sådan misstanke. Om den som är intagen i häkte behöver hälso- och sjukvård ska han eller hon undersökas av en läkare. En läkare ska också tillkallas om en intagen begär det och det inte är uppenbart att en sådan Kontroll- och tvångsåtgärder när den som är intagen i anstalt eller häkte undersökning inte behövs. En intagen som behöver hälso- och sjuk- vård ska vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Den allmänna sjukvården ska anlitas om den intagne inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i häktet och om det behövs ska han eller hon föras över till ett sjukhus. Ett tillstånd för den intagne att vistas utanför häktet i samband med hälso- och sjukvård ska förenas med de villkor som behövs. Om det är nöd- vändigt av säkerhetsskäl, ska den intagne stå under bevakning. (5 kap. 1 § HäL) Den som är intagen i häkte kan bli föremål för psykiatrisk tvångs- vård enligt särskilda bestämmelser2 i LRV. Om en intagen har förts över till en sjukvårdsinrättning som drivs av ett landsting eller till en enhet för rättspsykiatrisk undersökning gäller HäL endast i fråga om restriktioner enligt 6 kap. i lagen, dvs. restriktioner för in- tagna som är misstänkta för brott. Om den intagne förs över till en sådan sjukvårdsinrättning eller till en undersökningsenhet för fri- villig psykiatrisk vård eller rättspsykiatrisk undersökning ska bestäm- melserna i 18–24 §§ LPT och 8 § andra stycket LRV tillämpas (5 kap. 2 § HäL). Enligt FäL och HäL ska bestämmelserna i 18–24 §§ LPT och 8 § andra stycket LRV tillämpas när den som är intagen i anstalt eller häkte har förts över till en sjukvårdsinrättning som drivs av ett landsting eller till en enhet för rättspsykiatrisk undersökning för frivillig psykiatrisk vård eller rättspsykiatrisk undersökning. För den som är intagen i kriminalvårdsanstalt ska även 8 § tredje stycket LRV tillämpas i dessa situationer. Nedan följer en kort redogörelse för innehållet i dessa bestämmelser. En mer utförlig redogörelse finns i avsnitt 2.2.2 och 2.2.3. Enligt 18 § LPT får vårdpersonalen vid psykiatrisk tvångsvård använda sig av det tvång som är nödvändigt för att en patient ska hindras att lämna vårdinrättningens område eller som behövs för att upprätthålla ordningen på vårdinrättningen eller för att tillgodo- se säkerheten i vården. Chefsöverläkaren får enligt 19 § LPT besluta att en patient kortvarigt ska spännas fast med bälte eller liknande anordning om det finns en omedelbar fara för att han eller hon allvarligt skadar sig 2 Se 4 och 5 §§ LRV. En närmare redogörelse för dessa bestämmelser finns i avsnitt 2.2.3. Kontroll- och tvångsåtgärder när den som är intagen i anstalt eller häkte själv eller någon annan. En patient får under högst efter beslut av chefsöverläkaren hållas avskild från andra patienter om det är nödvändigt på grund av att patienten genom aggressivt eller störande beteende allvarligt försvårar vården av de andra pati- enterna, 20 § LPT. Chefsöverläkaren får enligt 20 a § LPT besluta att inskränka en patients rätt att använda elektroniska kommunika- tionstjänster om det är nödvändigt med hänsyn till vården eller rehabiliteringen av patienten eller för att undvika att någon annan lider skada. Den tekniska utrustning som möjliggör användningen får omhändertas. Patienten får enligt 23 § kroppsvisiteras eller ytligt kroppsbesiktigas för kontroll av att han eller hon inte bär på sig sådan utrustning. Av 21 § framgår att en patient inte får inneha bl.a. narkotika, alkoholhaltiga drycker, dopningsmedel, injektionssprutor och kanyler. Chefsöverläkaren får enligt 22 § besluta att försändelser till en patient får undersökas för kontroll av att de inte innehåller sådan egendom. Om en försändelse innehåller sådan egendom får den omhändertas. Patienten får enligt 23 § kroppsvisiteras eller ytligt kroppsbesiktigas för kontroll av att han eller hon inte bär på sig sådan egendom. Chefsöverläkaren får enligt 22 a § besluta att övervaka försän- delser från en patient om det är nödvändigt med hänsyn till vården eller rehabiliteringen av patienten eller för att undvika att någon annan lider skada. För detta ändamål får chefsöverläkaren öppna, ta del av och kvarhålla försändelser från patienten. En försändelse till en svensk myndighet, patientens advokat eller offentliga biträde eller ett internationellt organ som har av erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda ska vidarebefordras utan föregå- ende granskning. Enligt 8 § andra stycket LRV får Kriminalvården, beträffande den som är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt, besluta om särskilda inskränkningar i rätten att ta emot eller skicka försän- delser, att ta emot besök eller att samtala i telefon med utomstå- ende. Sådana beslut får fattas om det behövs från ordnings- eller säkerhetssynpunkt. Av 8 § tredje stycket LRV framgår att regeringen i särskilda fall får besluta om särskilda inskränkningar för den som är intagen i kriminalvårdsanstalt och föremål för rättspsykiatrisk vård. Inskränk- ningarna får avse rätten att ta emot eller skicka försändelser, ta emot besök eller samtala i telefon med utomstående. Beslut om sådana inskränkningar får fattas om det behövs med hänsyn till rikets säker- het eller till risken för att den intagne under vistelsen på sjukvårds- Kontroll- och tvångsåtgärder när den som är intagen i anstalt eller häkte inrättningen medverkar till terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. 17.2.4Lagen (1996:981) om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård Det finns en möjlighet att besluta om inskränkningar av besök på vårdinstitutioner och sjukvårdsinrättningar till dem som är tvångs- intagna för vård enligt bl.a. LRV, se 1 § lagen (1996:981) om be- söksinskränkningar vid viss tvångsvård3. Bland de som kan ges tvångsvård med stöd av LRV ingår den som är intagen på en enhet för rättspsykiatrisk undersökning. Av de som genomgår en rätts- psykiatrisk undersökning tvångsvårdas med stöd av LRV. Det är inte möjligt för att besluta om besöksrestriktioner för den som genomgår en rättspsykiatrisk undersökning utan att han eller hon tvångsvårdas med stöd av LRV. Huvudmannen för den vårdinstitution eller sjukvårdsinrättning där den tvångsintagne finns får enligt lagen om besöksinskränk- ningar vid viss tvångsvård besluta om allmänna besökstider, vilka ska bestämmas så att de ger tillfredsställande möjligheter till besök utan att inkräkta på vården. Om det med hänsyn till omständig- heterna är lämpligt att besök tillåts även under andra tider ska huvud- mannen besluta om utvidgade besökstider beträffande en viss eller vissa vårdtagare (2 §). Om det med hänsyn till vårdens bedrivande eller skyddet av enskilda vårdtagares personliga integritet är nödvändigt med inskränkningar av besök, får huvudmannen för vårdinstitutionen eller sjukvårdsinrättningen i särskilda fall besluta om besöksrestrik- tioner. Ett sådant beslut kan vara generellt eller avse besök av en viss person eller vissa personer (3 §). Denna möjlighet att besluta om besöksrestriktioner gäller dock inte i de fall kriminalvården, om det behövs från ordnings- eller säkerhetssynpunkt, får besluta om särskilda inskränkningar i bl.a. rätten att ta emot besök i fråga om den som är anhållen, häktad eller intagen i eller ska förpassas till kriminalvårdsanstalt enligt 8 § andra stycket LRV. 3 Lagen gäller också beträffande besök till dem som är tvångsintagna enligt LVM, LVU, LPT och lagen (1993:388) om införande av lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Lagen gäller också för besök till dem som är isolerade enligt 5 kap. 1 § eller tillfälligt isolerade enligt 5 kap. 3 § smittskyddslagen (2004:168). Kontroll- och tvångsåtgärder när den som är intagen i anstalt eller häkte 17.3Skälen för införandet av nuvarande bestämmelser Innan LPT och LRV infördes betraktades överförande av intagna eller häktade till sjukhus för t.ex. sluten psykiatrisk vård som vistelse utanför anstalten respektive häktet. Av den då gällande kriminalvårdslagstiftningen, Kval och lagen (1976:371) om behand- lingen av häktade och anhållna m.fl., framgick att den intagne eller häktade som vistades på en sjukvårdsinrättning kunde stå under bevakning och att den som var intagen i kriminalvårdsanstalt kunde underkastas särskilda föreskrifter. Det var därutöver inte närmare reglerat i vilken utsträckning dessa lagar var tillämpliga vid vistelse på en sjukvårdsinrättning. Av förarbeten till lagen om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. framgår det dock att den lagen var avsedd att tillämpas på var och en som är häktad, oavsett var han eller hon förvarades4. Den lagen tillämpades därför vid de rättspsy- kiatriska klinikerna beträffande häktade som var intagna där för rättspsykiatrisk undersökning. Något motsvarande ordning gällde emellertid inte enligt lagen om kriminalvård i anstalt. Det stod också klart att personalen inom hälso- och sjukvården inte hade någon befogenhet att verkställa beslut om användande av tvångs- medel med stöd av de båda lagarna. Det ansågs i samband med införandet av LPT och LRV ange- läget att möjligheterna att tillgodose ordnings- och säkerhetssyn- punkter vid behandlingen av häktade och intagna inte skulle för- sämras då psykiatrisk tvångsvård kom till stånd och dessa förs över till en sjukvårdsinrättning. ansågs det med hänsyn till verk- samheten inom hälso- och sjukvården av intresse att behandlingen av denna kategori av patienter i dessa avseenden, som ju inte rör själva den medicinska vården, inte på något mera påtagligt sätt skulle skilja sig från behandlingen av övriga patienter. Det ansågs också från praktisk synpunkt av betydelse att om möjligt samma ordning kunde tillämpas beträffande skilda kategorier av patienter när det gällde användningen av olika tvångsåtgärder. I samband med inför- andet av LPT och LRV gjordes därför en ändring som innebär att regelsystemet i lagen om kriminalvård i anstalt och lagen om be- handlingen av häktade och anhållna m.fl. inte ska tillämpas beträff- ande patienter av dessa kategorier som genomgår psykiatrisk tvångs- vård, utan att LRV genomgående ska gälla för dessa. 4 Regeringens proposition 1975/76:90 med förslag till ny lag om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. m.m., s. 38. Kontroll- och tvångsåtgärder när den som är intagen i anstalt eller häkte från detta skulle gälla beträffande s.k. åklagarrestriktioner enligt 16 § lagen om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. Detta avser restriktioner i form av inskränkningar i rätten att ha kontakter med omvärlden för den som är häktad på grund av misstanke om brott om det finns risk för att han eller hon undanröjer bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning. Behovet av bestämmelser om tvångsåtgärder ansågs finnas även vid psykiatrisk vård i frivillig form för intagna och häktade samt när en häktad förts över för rättspsykiatrisk undersökning. I samband med införandet av LPT och LRV5 gavs därför personalen vid vård- inrättningen, genom tillägg i lagen om kriminalvård i anstalt och lagen om behandlingen av häktade och anhållna m.fl., befogenhet att använda tvångsåtgärder i samma utsträckning i de fallen som när dessa kategorier av patienter ges rättspsykiatrisk vård.6 Detta innebär att andra tvångsåtgärder som regleras i dessa lagar inte kan vidtas i dessa situationer. Ett undantag gäller dock även i dessa fall för s.k. åklagarrestriktioner. I den mån beslut om s.k. åklagar- restriktioner har meddelats ankommer det på personalen vid vård- inrättningen eller undersökningsenheten att verkställa dessa. En förutsättning för att bestämmelserna i 18-24 §§ LPT och 8 § LRV ska gälla är att den intagne eller häktade ges frivillig psyki- atrisk vård vid en rättspsykiatrisk sjukvårdsinrättning eller att den häktade har förts över till en rättspsykiatrisk undersökningsenhet för rättspsykiatrisk undersökning. Sker frivillig psykiatrisk vård inom på en inrättning som inte är en rättspsykiatrisk vårdinrättning, är bestämmelserna i och LRV inte tillämpliga. Då ska i stället bestämmelserna i kriminalvårdslagstiftningen tillämpas. Detta kan innebära att det krävs medverkan från kriminalvårdens personal för bevakning m.m. Bestämmelserna i och LRV är inte heller tillämpliga om en rättspsykiatrisk undersökning genom- förs på en annan plats än vid en rättspsykiatrisk undersöknings- enhet, t.ex. i häktets lokaler. 5Regeringens proposition 1990/91:58 om psykiatrisk tvångsvård, m.m., s. 216 ff., s. 223 ff. och s. 520 ff. 6Dessa bestämmelser har förts över till FäL och HäL. Kontroll- och tvångsåtgärder när den som är intagen i anstalt eller häkte lämnade ett förslag till en ny häkteslag (Ny häkteslag, SOU 2006:17). Enligt utredningens för- slag skulle häkteslagen (avser den då gällande lagen om behand- lingen av häktade och anhållna m.fl., KvaL) gälla i dess helhet när den som är häktad överförs till frivillig psykiatrisk vård eller till rättspsykiatrisk undersökning. Den psykiatriska tvångsvårdslag- stiftningen föreslogs alltså, till skillnad från , inte vara tillämp- lig i de fallen. Detta skulle dock inte gälla i de fall då en häktes- intagen får vård med stöd av LPT eller LRV. I de fallen skulle den aktuella vårdlagen vara uteslutande tillämplig oavsett på vilken vårdinrättning den häktesintagne vårdas. Dock skulle, liksom , åklagarens beslut om restriktioner gälla även för en sådan intagen. Därutöver skulle också häkteslagen gälla vad gäller vissa kontroll- och tvångsåtgärder, nämligen användande av fängsel, drogtester och kontroll av besökare. angav som skäl för den föreslagna föränd- ringen att det hade framkommit att de möjligheter till tvångsåtgär- der som LPT och LRV ger inte var tillräckliga. Rättsmedicinal- verket hade anfört att den gällande lagstiftningen inte tillgodosåg det behov av tvångsåtgärder som kunde uppstå vid de rättspsyki- atriska undersökningsenheterna i vissa situationer, nämligen beträff- ande möjligheterna att ta blod-, urin- eller utandningsprov vid misstanke om drogpåverkan, att kontrollera besökande samt att an- vända sig av bevakning i form av handfängsel vid transporter. Verket hade vidare anfört att de särskilda beslutsbefogenheter som enligt 8 § andra stycket LRV tillkommer Kriminalvården borde kunna överföras eller delegeras till en undersökningsenhet. Detsamma skulle kunna gälla tillstånd enligt 11 b § LRV för en intagen att tillfälligt vistas utanför undersökningsenheten. Utredningen hade också erfarit att den gällande ordningen medförde att det uppstår tveksamheter om hur den i flera avseenden snåriga lagstiftningen ska tillämpas. Vidare fanns det ett tydligt missnöje med att läkare, utan medicinsk grund för det, ska fatta beslut om tvångsåtgärder av ordnings- eller säkerhetsskäl beträffande de intagna som inte tvångsvårdas. ansåg att nackdelen med att, som i det nuva- rande systemet, tillämpa de i LPT angivna tvångsåtgärderna var att Kontroll- och tvångsåtgärder när den som är intagen i anstalt eller häkte man tillämpar regler för tvångsåtgärder som är avsedda för personer i behov av medicinsk tvångsvård på personer som inte ansetts ha be- hov av sådan vård och i vissa fall inte är i behov av någon vård alls. Bestämmelserna i om tvångsåtgärder är i dessa fall tillämpliga av ordnings- eller säkerhetsskäl. Genom att låta häkteslagens bestämmelser vara tillämpliga för den som överförs för rättspsyki- atrisk undersökning utan att vara föremål för rättspsykiatrisk vård skulle också tvångsåtgärder som efterlysts av komma att bli tillåtna. Att häkteslagens bestämmelser om tvångsåt- gärder skulle gälla för de häktade som vårdas frivilligt inom den psykiatriska tvångsvården skulle också innebära att det inte gäller olika regler beroende på vid vilken inrättning patienten vårdas. Gränsdragningen mellan tillämpligheten av regelverket om tvångsåtgärder i LPT respektive häkteslagen skulle enligt Häktesut- redningen göras mot bakgrund av om det finns ett beslut om psy- kiatrisk tvångsvård eller inte beträffande den som är intagen i häkte, oavsett var vården äger rum. För den som inte är föremål för psykiatrisk tvångsvård skulle endast häkteslagstiftningen vara tillämp- lig. För den som är föremål för tvångsvård skulle i stället tvångs- vårdslagstiftningen tillämpas, medan häkteslagen skulle vara tillämp- lig endast beträffande åklagarrestriktioner samt nödvändiga tvångs- åtgärder avseende användande av fängsel, drogkontroll av intagna och kontroll av besökare. föreslog att huvudmannen för verksamheten skulle besluta om särskilda tvångsåtgärder enligt häkteslagen för den som vistas på en rättspsykiatrisk undersöknings- eller vård- enhet. När frivillig psykiatrisk vård ges på någon annan sjukvårds- inrättning skulle sådana beslut fattas av Kriminalvården. förslag har inte genomförts i den del som avser frågan om tvångsåtgärder i samband med rättspsykiatrisk undersökningsverksamhet. I stället har vi fått i uppdrag att i sam- band med översynen av den psykiatriska tvångsvårdslagstiftningen, lämna förslag i denna del.7 De flesta remissinstanser som yttrade sig över förslaget, bl.a. Läns- rätten i län och Kommuner och Landsting, menade att nuvarande bestämmelser var komplicerade och hade inneburit 7 Se prop. 2009/10:135, En ny fängelse- och häkteslagstiftning, s. 59 f. Kontroll- och tvångsåtgärder när den som är intagen i anstalt eller häkte tillämpningssvårigheter samt att behovet av förtydligande och för- ändringar var stort när det gäller vilka regler om tvångsåtgärder som ska gälla när den som är intagen i häkte vårdas inom psykiatrin eller är föremål för en rättspsykiatrisk undersökning. ansåg att förslaget innebär en tydligare reg- lering för den som är häktad och genomgår en rättspsykiatrisk under- sökning vid en undersökningsenhet. Verket tillstyrkte att gräns- dragningen mellan de olika regelverkens tillämpningsområden skulle avgöras av om det finns ett beslut om tvångsvård eller inte och avsett var vården bedrivs. Enligt kommuner och landsting m.fl. tydliggör förslaget vilka lagar som är relevanta när tvångs- åtgärder för häktade personer måste användas. Statskontoret hade svårt att se att de föreslagna ändringarna skulle innebära en förenkling och menade att förslagen skulle inne- bära ytterligare komplikationer och ett fortsatt oklart rättsläge för häktade i psykiatrisk vård. Enligt Statskontoret skulle det enklaste vara att återgå till rättsläget och låta häkteslagen gälla oberoende av var de häktade befinner sig och på vilken grund de befinner sig i vård. 17.5Problem med nuvarande lagstiftning 17.5.1Problem i samband med rättspsykiatriska undersökningar Av de cirka 550 personer som undersöks vid en rättspsyki- atrisk undersökningsenhet är häktade och på fri fot. De som är häktade befinner sig undersökningen pågår () på en särskild avdel- ning. De som är på fri fot kommer till undersökningsenheten för en undersökning som pågår och blir aldrig in- tagna på den särskilda avdelning där de som är häktade blir under- sökta. Domstolen kan dock besluta att den som är på fri fot ska tas in på undersökningsenheten om den misstänkte underlåter att in- ställa sig till en undersökning eller om det finns något annat skäl att anta att han eller hon inte kommer att frivilligt medverka till undersökningen. har två rättspsykiatriska utredningsavdel- ningar i och där personer som är häktade vis- Kontroll- och tvångsåtgärder när den som är intagen i anstalt eller häkte genom- för i undersökningar på uppdrag av verket. Personalen vid de rättspsykiatriska undersökningsenheterna upp- lever en ökad hotbild i samband med undersökningarna och det har förekommit flera försök från intagna, besökande till de intagna eller av de som undersöks och är på fri fot att ta in vapen, spräng- ämnen och droger på undersökningsenheterna. Att verket inte har tillräckliga tvångsbefogenheter medför omfattande problem för den goda ordningen och säkerheten vid undersökningsenheterna. Med nuvarande lagstiftning upphör de tvångsbefogenheter som kan användas beträffande en person som är häktad när han eller hon anländer till den rättspsykiatriska undersökningsenheten. I stället ska bestämmelser om tvångsåtgärder i LPT och LRV tillämpas. En rättspsykiatrisk undersökningsenhet är dock inte en vårdinrätt- ning utan en verksamhet för validering av i huvudsak häktade per- soner. har vid kontakter med utredningen framfört att de befogenheter som gäller i häktet bör gälla även när den häktade befinner sig på undersökningsenheten. Syftet med sådana befogenheter bör vara att upprätthålla en god ordning och säkerhet i samband med undersökningen. De befogenheter som behövs är att kunna kroppsvisitera den som ska undersökas både vid ankomsten till undersökningsenheten och han eller hon befinner sig där. Syftet med kroppsvisitationen ska vara att söka efter otillåtna föremål. Vidare krävs det möjlighet att kunna vägra eller begränsa den intagnes rätt till elektronisk kommunika- tion eller att ta emot besök. Det måste också finnas en möjlighet att kroppsvisitera den som ska besöka den intagne samt att besluta att alla personer som passerar in i undersökningsenheten ska kropps- visiteras (allmän inpasseringskontroll) i syfte att söka efter otillåtna föremål. För att kunna genomföra en drogkontroll av den intagne behövs det även en möjlighet att kunna ta urin-, utandnings-, saliv-, svett-, blod- eller hårprov. För att förhindra att den som är på fri fot tar in otillåtna föremål på undersökningsenheten behövs det enligt en möjlighet att kroppsvisitera honom eller henne vid ankomsten till enheten. Det förekommer att den intagne behöver föras över till t.ex. ett sjukhus för somatisk vård. Om transporten inte utförs med hjälp av polis finns det ingen möjlighet att vidta tvångsbefogenheter vid transporten. anser att det i dessa fall bör Kontroll- och tvångsåtgärder när den som är intagen i anstalt eller häkte finnas en möjlighet att använda handfängsel om det bedöms nöd- vändigt av säkerhetsskäl.