sou · H0B335 · 2012-05-24 00:00:00 — i har tagit fram modellen Fem steg för insatser som görs för att påverka familjer som utsätter ungdomar för hedersrelaterat förtryck och våld, inklusive tvångs- äktenskap. Modellen riktar sig i första hand till . I modellen lyfter man fram ett antal grundläggande punkter. Den första är att den utsattas bästa alltid ska stå i centrum och att 21 Uppgiften lämnades av Kruton . Utbildning, förebyggande insatser, familjearbete m.m. den primära drivkraften för ett förändringsarbete i familjen alltid måste vara att man ska få slut på hoten mot den utsattas liv, frihet och rättigheter. En andra punkt är att man alltid ska lyssna på den utsatta personen oavsett ålder och bakgrund. Vidare lyfter man som en tredje punkt fram att ett bra skydd och en god grundtrygg- het för den utsatta är avgörande för att ett arbete med att påverka förövarna ska kunna komma igång. Och slutligen sägs för det fjärde att ett arbete med att påverka den utsattas familj bör starta först efter att han eller hon har skyddats och är beredd och stark nog att medverka i förändringsarbete. I skriften varnas för ett antal fallgropar som handläggarna måste akta sig för. Dessa är följande. -Problemet ses som en vanlig relationskonflikt mellan två likvär- diga parter där man försöker medla och kompromissa på ett sätt som åsidosätter den utsattas rättigheter. -Föräldrarnas rätt att bestämma över sina minderåriga barn ses som överordnad barns och ungdomars rätt att utvecklas som självständiga medborgare. -Det ses som ett egenvärde att familjer hålls samman till varje pris, vilket leder till att man bortser från det förtryck och de brott som sker. -Man har av andra skäl olika positiva uppfattningar om förövarna och agerar därför godtroget och ifrågasätter den utsattas tolk- ningar, oro och behov av skydd. -De utsatta har andra egna problem, t.ex. missbruk, utagerande beteende eller skadligt sexuellt beteende, varför den utsattas be- hov av skydd på grund av hedersrelaterat våld och förtryck sätts i fråga. -Agerandet styrs av uppfattningen att man måste ta särskild hänsyn till familjens kultur, religion och traditioner och man gör därför avkall på grundvärderingar och lagar i . -Man låter sig styras av egna stereotypiska uppfattningar, genera- liseringar och fördomar mot människor från vissa kulturer och med viss bakgrund. -Höga kostnader för skyddet blir en avgörande drivkraft i för- ändringsarbetet med familjen. Utbildning, förebyggande insatser, familjearbete m.m. Själva modellen består av följande fem steg. 1.Den utsattas situation, behov och önskemål Den utsattas medverkan i förändringsarbetet är avgörande enligt modellen. Handläggaren uppmanas att klargöra hur den utsatta mår, personens syn på det som hänt, relationer i familjen, syn på påverkan, osv. 2.Kunskap om familj och släkt Handläggaren ska samla in relevant information om familj, släk- tingar och andra närstående. Handläggaren ska analysera situationen med stöd av kunskapen om den utsatta, familjen och släkten. Utifrån analysen sker en bedömning av om, när och hur förändringsarbetet i familjen ska ske. Med utgångspunkt från denna bedömning upprättas sedan olika mål för arbetet. I modellen betonas att ju allvarligare situa- tionen är för en utsatt person, desto mindre troligt är det att ett förändringsarbete kan påbörjas. En konkret handlingsplan utformas utifrån analysen och bedöm- ningen om den utsattas situation samt kunskapen om familjen/släk- ten. Planen ska enligt modellen innehålla åtgärder, tidsplaner, arbetsfördelning, ekonomi, avstämningar, etc. Arbetet genom- förs sedan enligt planen. Det sista steget är utvärdering av förändringsarbetet när detta är genomfört. Utvärderingen ska enligt modellen visa vilka resultat som är uppnådda. Utifrån denna utvärdering beslutas sedan om eventuell uppföljning och fortsatta insatser. I skriften betonas att riskbedömningar bör ske kontinuerligt när det gäller personer som skyddas på grund av hedersrelaterat våld. Bedömningsinstrumenten (våld i nära relationer) och PATRIARK, som används inom Polisen och vissa socialtjänster, lyfts fram. Samverkan med Polisen vid riskbedömningen uppmuntras. Utbildning, förebyggande insatser, familjearbete m.m. I kommun finns ett resursteam, kallat Famnen, som arbetar med ungdomar som riskerar att utsättas för hot och våld inom familjen. Famnens erfarenheter och arbetsmetoder har samlats i boken krockar – ett handläggningsstöd för social- tjänsten om hedersrelaterat våld och generationskonflikter kring tradi- tioner, seder och bruk. Boken riktar sig i första hand till social- tjänstens handläggare och är tänkt som ett praktiskt stöd i arbetet med unga och deras familjer. Resonemangen i boken bygger på tanken att familjearbete är viktigt, bl.a. eftersom erfarenheterna visar att många som har place- rats senare återvänder till familjen. Famnen menar därför att det är bäst att involvera familjen i ett så tidigt skede som möjligt. Man konstaterar vidare att arbete med familjen inte alltid innebär en strävan efter att uppnå kompromisser eller att starta förändringsprocesser. , menar man, finns det inte förutsätt- ningar för förändring. Enligt Famnen bör familjearbete undvikas i följande situationer. -Om den utsatta är och inte vill. -När bedömer att det finns säkerhetsrisker. -När den unga lämnar familjen och det inte finns anledning att tro att det går eller är önskvärt att få ihop familjen. -Om den unga är homosexuell, bisexuell eller transperson. I så- dana fall finns det enligt Famnens erfarenhet oftast inga vägar att få till stånd en dialog med familjen, eftersom homosexualitet generellt är starkt tabubelagt och skamfyllt. Det viktigaste är enligt boken att inte riskera den ungas säkerhet och att inte utsätta honom eller henne för psykisk press. Arbetet sker i tre samtalsnivåer. Samtalen börjar med dialog genom enskilda samtal med alla som är involverade i konflikten, allt under förutsättning att den unga samtycker till samtalen. När förutsätt- ningar för dialog har kommit till stånd är det för nästa nivå, då den unga konfronterar sin familj om hur han eller hon har känt sig. Den sista nivån är förhandlingsarbete där den unga blir förhand- lingspartner till sina föräldrar eller någon annan viktig person från släkten. Utbildning, förebyggande insatser, familjearbete m.m. Författarna menar att Famnens metod för familjearbete fungerar oavsett om det gäller en situation då den unga är i ett akut pressat läge med eventuell skyddsplacering och omhändertagande eller då myndiga ungdomar inte vill anmäla sin familj men önskar att social- tjänsten ska hjälpa dem att komma i dialog med familjen. För vissa situationer menar man att medling kan vara lämplig. Det kan enligt boken t.ex. vara när det behövs en medlares kom- petens att tolka koder, dela språk eller ha en mer självständig ställ- ning gentemot . Medling innebär att alla parter måste kompromissa. Kvinnors nätverk/Linnamottagningen I det följande redogörs för Kvinnors Nätverks/Linnamottagningens syn på förändringsarbete i familjer där en ung människa på grund av hedersrelaterat förtryck eller våld antingen har omhändertagits av samhället eller, om hon är , på egen hand lämnat familjen och sökt samhällets skydd.22 Uppfattningen grundar sig på erfaren- heterna från ett treårigt projekt för familjearbete i hedersrelaterade ärenden, tillsammans med den övriga kunskap och erfarenhet som Linnamottagningen har fått inom området sedan arbetet med de utsatta ungdomarna påbörjades . Linnamottagningen arbetar med utsatta av båda könen, men vi använder för enkelhets skull ordet hon för att beskriva den utsatta. I samband med att en ung människa som levt utsatt för heders- relaterat våld och förtryck har omhändertagits för vård med stöd av 2 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU), bör enligt Linnamottagningens uppfattning informera föräldrarna om situationen, så långt det är möjligt utan att den ungas säkerhet och trygghet äventyras. Föräldrarna bör alltid erbjudas kris- och stödsamtal för att få möjlighet att bättre hantera den svåra situation som har uppstått i och med att ung- domen har lämnat hemmet. Samtalen ska fokusera på föräldrarnas situation och föräldrarna ska inte förespeglas att samtalen på något sätt kommer att leda till att den unga återvänder till familjen. Idealt bör samtalen fortsätta så länge föräldrarna själva önskar. I är det som har det yttersta ansvaret för att arbeta med familjerna till utsatta ungdomar och ungdomar som 22 Framställningen grundar sig på en skrift som Linnamottagningen efter överenskommelse har gett in till utredningen. Utbildning, förebyggande insatser, familjearbete m.m. har omhändertagits för vård med stöd av LVU. På grund av de avsevärda svårigheterna med att göra en korrekt bedömning av föräldrarnas inställning och helhetssituation i fall av hedersrelaterat våld och förtryck, och de stora risker som en felbedömning av situationen kan innebära för den unga, menar att samhället och i dessa fall helt bör avstå från att initiera såväl medling som andra typer av förändringsinriktat arbete i familjen. Trycket på föräldrarna från släkt och landsmän är ofta massivt, och att går in i familjen kan enligt Linna- mottagningen leda till att föräldrarna känner sig pressade att agera för att rädda sin heder. Det kan i sin tur medföra att ungdomen utsätts för våld eller tvångsgifte eller förs ur landet och lämnas i föräldrarnas ursprungsland. Linnamottagningen menar att tiden kring uppbrottet, då familjen är som mest desperat, är den allra sämsta tidpunkten att närma sig familjen utom för att erbjuda kris- och stödsamtal. Linnamottagningen hänvisar till bl.a. erfarenheter från , där det har förekommit att kvinnor har mördats i samband med medling. Till detta kommer enligt Linnamottagningen att den unga efter omhändertagandet eller uppbrottet i många fall är psykiskt ned- bruten efter att ha utsatts för omfattande kontroll, hot och våld från föräldrarnas sida. Linnamottagningen menar att det kan ta innan den unga förmår ta till sig uppfattningen att hon har rätt att leva ett liv som är fritt från våld och förtryck, och kan börja agera utifrån detta. Att från samhällets sida gå in och deklarera att man vill arbeta för någon typ av kontakt eller för- soning mellan den unga (som i många fall är ett offer för allvarliga brott) och föräldrarna (som då är gärningsmän) kan enligt Linna- mottagningen vara förödande för den ungas psykiska återhämt- ningsprocess. Det riskerar nämligen att ge signalen att samhället är av uppfattningen att det bästa för henne är att vara hos sin familj, oavsett vad familjen har gjort mot henne, och att man alltså inte säkert kommer att skydda henne från dem. Linnamottagningen utesluter inte att det finns fall där det skulle kunna fungera att medla eller bedriva förändringsarbete i en familj där en ung människa har utsatts för hedersrelaterat våld och för- tryck. På grund av de nämnda fysiska och psykiska riskerna för den unga, och svårigheterna med att få en riktig uppfattning om de krafter som är igång inom och runt omkring familjen i varje enskilt fall, menar ändå att det inte finns någon bra grund för att rekommendera samhället att göra sådana insatser. Utbildning, förebyggande insatser, familjearbete m.m. ändå gör bedömningen att man vill gå in i familjen, är det Linnamottagningens bestämda uppfattning att fallet behöver följas upp noggrant och med täta intervall under . Det behövs för att man ska få en rimlig chans att se de verkliga för- hållandena i familjen och vid behov vidta åtgärder för att hindra att familjen misshandlar, gifter bort eller för den unga ur landet så fort ärendet avslutas. Vissa aktörer som bedriver medling eller förändringsarbete i fall av hedersrelaterat våld och förtryck menar att de går in i familjen i syfte att familjens fysiska hot ska minska utan att den unga blandas in i processen. I dessa fall menar att det är viktigt att göra klart för sig hur man tänker sig kunna garantera att ett minskat hot verkligen blir utfallet, så att ingripandet alltså inte i stället leder till att hotet ökar. Linnamottagningen ser endast en tidpunkt när bör söka upp familjen, förutom när det gäller de kris- och stöd- samtal som nämndes tidigare. Det är om det är sannolikt att den unga annars på egen hand kommer att gå hem till familjen. Detta gäller oavsett om personen är , och har omhändertagits av samhället, eller är och själv har lämnat familjen och sökt samhällets hjälp. Genom att följa med den unga till mötet med familjen, och visa för föräldrarna att hon inte står ensam som man signa- lerar att samhället har ögonen på familjen, kan man enligt Linna- mottagningen förhoppningsvis minska risken för att den unga ut- sätts för ytterligare våld eller förs utomlands. Om man får möjlig- het till konstruktiva samtal med föräldrarna i samband med detta är det givetvis en fördel, men målet är då inte att försöka förändra föräldrarna, utan att skydda den unga. Oavsett om den unga är under eller , bör man sedan verka för att hon ska få det stöd och den hjälp som hon behöver för att kunna hålla fast vid sitt beslut att bryta upp från våld och förtryck, som man är tydlig med att man kommer att följa med och stödja henne om hon åter- igen insisterar på att söka upp familjen. Om den unga är och väljer att flytta hem till familjen, bör man enligt Linnamottagningen alltid bistå henne genom att tillsammans planera för hur hon ska kunna ta sig från familjen om hemsituationen återigen blir för svår. Om den unga är omhänder- tagen för vård med stöd av 2 § LVU, och återvänder hem, är det samhällets skyldighet att hämta henne tillbaka och se till att den vård som har beslutats kan fortsätta. Den ungas benägenhet att åter- Utbildning, förebyggande insatser, familjearbete m.m. vända hem på grund av oförmåga att stå emot hot och press från familjen, får enligt Linnamottagningens uppfattning aldrig utgöra grund för att upphäva ett beslut om vård med stöd av 2 § LVU. En observation som Linnamottagningen har gjort är att i de fall där den unga klarar sig igenom separationen och alltså inte återvänder till familjen, hittar föräldrarna egna sätt att agera för att hantera situationen och rädda sin heder. Exem- pel på detta kan vara att föräldrarna säger till släkt och landsmän att de har förskjutit den unga, eller att den unga studerar på annan ort. Allteftersom familjen lär sig att hantera situationen, och det visar sig att de inte har förlorat hela sitt sociala anseende, minskar enligt Linnamottagningens erfarenhet deras egen ilska och desperation och därmed också deras omedelbara hot mot den unga. Detta innebär dock enligt Linnamottagningen inte att föräldrarna har ändrat sitt grundläggande synsätt, utan att de har anpassat sig till situationen eftersom de varit tvungna att göra det. Linnamottagningen menar att den unga som lyckas klara sig igenom separationen från familjen utvecklar ett mog- nare perspektiv på situationen, och förhoppningsvis också får möj- lighet att bearbeta de svåra upplevelser hon gått igenom. Hon hinner upprätta nya relationer och börja skapa ett eget liv. I de fall då hon efter kontaktar sin familj igen, gör hon det följ- aktligen från en helt annan utgångspunkt och position än den hon hade då hon precis hade lämnat familjen. Hon är vid det laget oftast myndig. Hon vet nu att hon kan överleva utan familjen, även om hon saknar dem, och hon har ett eget liv att återvända till, vilket ger henne en helt annan frihet och en möjlighet att mer objektivt be- döma både sina föräldrar och sitt eget förhållande till dem. Linnamottagningen beskriver att man har sett många unga som efter har tagit kontakt med sin familj igen. I vissa av dessa fall har det då varit möjligt att upprätta någon typ av relation, där föräldrarna visserligen fortfarande inte har accepterat den ungas val, men där de har valt att titta bort och låtsas som ingenting i stället för att förfölja, hota och pressa den unga. Om föräldrarna har sagt till släkten att de har förskjutit sin dotter, kanske de ändå har kunnat ha telefonkontakt i hemlighet. Om föräldrarna har sagt att den unga studerar på annan ort kanske hon har kunnat komma hem och hälsa på, och sedan resa igen utan att det blir alltför problematiskt för föräldrarna. Den unga har också vid det laget haft en bättre och mer realistisk uppfattning om de (hedersrela- terade) mekanismer som styr och begränsar föräldrarnas tänkande Utbildning, förebyggande insatser, familjearbete m.m. Hon har kunnat ta ett större eget ansvar för situa- tionen och bättre kunnat bedöma vilken typ av relation som varit möjlig och realistisk att ha med föräldrarna. Linnamottagningen har varit med de unga när de har tagit kontakt med föräldrarna, i syfte stödja den unga och ge signalen till föräldrarna att den unga inte står ensam. Linnamottagningen poängterar att det av säkerhets- skäl är helt nödvändigt att någon följer med den unga till mötet med föräldrarna. Det gäller även i de fall det har gått sedan hon lämnade familjen. Linnamottagningen menar att en sådan utveckling som har beskrivits, där föräldrarna på sitt eget sätt har anpassat sig till att den unga har lämnat familjen och fått mogna och börjat skapa ett självständigt liv, kanske är det bästa som går att åstadkomma i fall av hedersrelaterat våld och förtryck. Som Linnamottagningen ser det är det inte ett dåligt resultat med tanke på de starka krafter som är inblandade. Den stora fördelen med dessa fall är, som Linna- mottagningen ser det, att man här inte har använt föräldrarnas hopp om att den unga ska återvända hem för att förmå dem till för- ändring. Det är för övrigt en förändring som man enligt Linna- mottagningen inte kan lita på just för att man kan utgå från att föräldrarna kommer att säga det de tror att den inblandade aktören vill höra, i syfte att få hem sitt barn. Därmed har man inte behövt riskera att kompromissa bort den ungas fri- och rättigheter, och man har inte behövt riskera hennes psykiska och fysiska hälsa. Linnamottagningen menar att man i det svenska samhället tenderar att underskatta det hedersrelaterade normsystemets betydelse för, och tryck på, de människor som berörs av det. Man tenderar också enligt Linnamottagningen att bortse från hur mycket egen inre motivation och tid som behövs för att en människa ska förändra sina grundläggande värderingar. Resultatet av detta blir en övertro på möjligheterna till en enkel och snabb förändring av värderingarna och förhållningssättet hos föräldrarna i de aktuella fallen. Som Linna- mottagningen ser det är det inte realistiskt att tro att familjer, där konflikter som har sin grund i hedersrelaterat våld och förtryck har eskalerat så pass att det blivit aktuellt med ett omhändertagande eller där den unga har tvingats lämna familjen, är benägna att i grunden förändra sitt synsätt. Skillnaderna i grundläggande värderingar mellan ett västerländskt individorienterat synsätt och det kollektivistiska hedersrelaterade synsättet är mycket stora, och Linnamottagningen menar att det är orealistiskt att förvänta sig att en vuxen individ med det ena synsättet skulle övergå till det andra, annat än om han Utbildning, förebyggande insatser, familjearbete m.m. eller hon själv har känt en egen stark inre motivation att göra detta. En sådan motivation har Linnamottagningen inte sett hos någon förälder i fall där en ung människa har omhändertagits eller lämnat familjen på grund av hedersrelaterat våld och förtryck. Om man således utgår från att det är osannolikt att föräldrarna kommer att förändra sitt förhållningssätt i grunden, blir konse- kvensen enligt Linnamottagningen att det bästa man kan åstad- komma om man ändå går in i familjen, är kompromisser med för- äldrarna angående den ungas villkor, varvid föräldrarna endast kommer att göra vad de själva anser vara acceptabla anpassningar inom ramen för de hedersrelaterade normerna. Det betyder, menar , att de förändringar som görs, kommer att ske inom ramen för ett värderingssystem som i sig inbegriper avsevärt förtryck. Att medla eller bedriva förändringsarbete i syfte att uppnå den sortens kompromisser kan möjligen minska familjens omedel- bara hot mot den unga, eftersom den unga då per definition måste kompromissa med sin önskan om ett fritt liv och därmed närma sig familjen igen. Det finns dock enligt Linnamottagningen inga garan- tier för att familjen och släkten på grund av detta uppfattar sam- hällsingripandet som icke hotfullt, varför man vill avråda bestämt även från ingripanden i denna form. Man vill också ifrågasätta det etiska i att från samhällshåll erbjuda unga människor med utländsk bakgrund hjälp med att bli lite mindre förtryckta i sina familjer, i stället för att stödja dem i att skapa ett liv med samma fri- och rättigheter som ungdomar med svensk bakgrund förutsätts ha. Frågan om familjearbete har tilldragit sig en hel del uppmärksamhet även i våra nordiska grannländer, däribland i . I det följande beskrivs mycket översiktligt några erfarenheter därifrån. I den norska studien med dialog i Tvangsekteskaps- saker23 som har utförts på uppdrag av Integrerings- og mangfolds- direktoratet (IMDi) redogör man bl.a. för erfarenheterna av att använda dialog i olika former i arbetet med utsatta och deras familjer. Med dialog avses i rapporten indirekta eller direkta möten och samtal med de involverade parterna. Författarna beskriver de olika invändningar mot och argument för dialog som existerar och vilka 23 Norsk institutt for forskning om oppvekst, velferd og aldring (NOVA Rapport 27/2011), . Utbildning, förebyggande insatser, familjearbete m.m. förutsättningar som anses nödvändiga för att dialog ska kunna vara en lämplig metod för arbetet med hedersrelaterat våld och tvångs- äktenskap. Studien bygger främst på intervjuer med bl.a. poliser, familjeterapeuter och personer som är verksamma inom frivillig- sektorn. Den innehåller också en kunskapssammanställning av de forskningsrapporter m.m. som finns när det gäller dialog i arbetet mot hedersrelaterat våld i och övriga . I bedrivs dialog bl.a. av de s.k. minoritetsrådgivare som finns på vissa gymnasieskolor och av de s.k. allmänna konflikt- råden. Metodutveckling har också skett inom vissa kommunala pro- jekt. Enligt studien varierar det vilken inblandning som polisen har i dialogverksamheten. Författarna menar att studien bekräftar att det finns ett stort be- hov och en stor potential för familjearbete i bemärkelsen informa- tion, hjälp och stöd. Man konstaterar bl.a. att många föräldrar känner sig negligerade av myndigheterna och att detta inte gagnar den unga, utan snarare tvärtom. I rapporten sägs vidare att ett dialogarbete, i bemärkelsen dialog mellan familj och utsatt, inte nödvändigtvis står i motsats till att den utsatta bryter med sin familj. Författarna menar att det tvärtom kan vara så att ett sådant avbrott i kontakterna kan vara nödvändigt för att en dialog ska kunna komma till stånd, eller vara ett nödvändigt resultat av dialogförsök som strandar. Dialog i en tidig fas kan, menar man, bidra till att för- hindra att den utsatta måste bryta med familjen, men det bör inte vara ett mål för dialogen. En rekommendation i rapporten är att man gör skillnad mellan attitydförändring och beteendeförändring. Man menar att det krävs större medvetenhet om att en avgränsad dialogprocess inte nödvändigtvis kan uppfylla båda dessa mål. För- fattarna slår fast att grundläggande attitydförändringar tar tid och kan kräva andra åtgärder inom ramen för ett förändringsarbete i familjen. De lyfter vidare fram att det finns ett starkt behov av att tydliggöra deltagarnas förväntningar på ett dialogarbete och att dämpa orealistiska förväntningar. En viktig slutsats är att dialogarbete aldrig får ske på bekostnad av den utsatta personens fysiska säkerhet. Författarna menar att detta förutsätter att personen flyttar ifrån sin familj innan man startar dialogförsök.