sou · H0B313 · 2012-03-30 00:00:00 — De har oftast inte något specifikt offer och de upptäcks och anmäls sällan av allmänheten, utan uppdagas i stället nästan uteslutande genom polisens eller tullens insatser. –ökade antalet anmälningar för brott mot speciallagstiftningarna från 135 000 till 245 000, vilket innebar en ökning från till av samtliga brotts- anmälningar. En stor del av ökningen svarade narkotikabrotten för. Ökningen av anmälda brott mot speciallagstiftningarna kan till stor del sannolikt förklaras av ökade polisinsatser, men det kan inte uteslutas att en del av förklaringen även ligger i förändringar i sättet att mäta. konstaterar t.ex. att det kan uppstå rubricerings- och gränsdragningsproblem när polisen ska kategorisera brott. Det kan förekomma skillnader mellan olika polismyndigheters tillämpning av anvisningarna för kategorisering och antalsräkning av brott. Särskilt svårt har det t.ex. varit att skapa en enhetlig praxis för antalsräkning vid narkotikabrott.17 Målet för verksamhetsområdet och lagföring är att fler brott ska upp och att verksamheten bedrivs med hög och jämn kvalitet. 17 (2011). Polisens resurser och resultat Det är polisens uppgift att bedriva spaning och utredning i fråga om brott som hör under allmänt åtal. Polisen arbetar för att handläggningstiderna ska bli kortare och som ett led i detta ska allt mer av det brottsutredande arbetet genomföras av poliser i yttre tjänst direkt på plats i anslutning till att brott har begåtts. Antalet uppklarade brott är ett mått som speglar antal beslut som polis och åklagare fattar med anledning av inkomna brotts- anmälningar. Men det säger inte något om vilka insatser som polisen gjort innan beslut fattats i ärendet. I följande tabell redovisas utvecklingen när det gäller uppklarade brott samt antal lagföringsbeslut –2010. Som framgår av tabellen nedan har det totala antalet uppklarade brott ökat . Bland de uppklarade brotten återfinns tekniskt uppklarade brott, vilket vanligen innebär att anmälningarna har lagts ner eller avslutats med motiveringen att brott inte kan styrkas eller att spaningsuppslag saknas m.m. Bland de uppklarade brotten återfinns också så kallade personuppklarade brott, dvs. sådana brott där en person bundits till brottet genom åklagarbeslut om att väcka åtal, utfärda strafföreläggande eller meddela åtalsunderlåtelse.18 Anm: Tabellen innehåller även anmälningar som kommit in till tull och åklagare. av anmälningarna avser dock polisen. Kategori tekniskt uppklarade brott omfattar många andra nedläggningsgrunder, såsom att gärningen inte är brott, den misstänkte är minderårig, angivelsen är återkallad, brottet är preskriberat, den misstänkte är avliden, åtal är inte påkallat ur allmän synpunkt m.m. 19 (2011). Polisens resurser och resultat Det är framför allt de tekniskt uppklarade brotten som har ökat medan de personuppklarade brotten har haft en lägre ökningstakt. –ökade således antalet personuppklarade brott med 36 procent20 medan de tekniskt uppklarade brotten mer än fördubblades.21 En del av ökningen av de personuppklarade brotten förklaras av att brott som anmäls till följd av polisens egna insatser vid trafikkontroller och narkotikaspaning har ökat betydligt mer än övriga anmälda brott. Som nämnts är ett mål med polisverksamheten att fler brott ska leda till lagföring. Som framgår ovan har antalet lagföringar ökat , medan den andel av de anmälda brotten som leder till lagföring i stort sett varit , , under perioden.22 Till kärnverksamheten Service hör verksamheten vid Polisens kontaktcenter dit allmänheten kan vända sig för icke akuta ärenden av skilda slag antingen per telefon eller via polisens hemsida på internet, . Målet att av telefon- samtalen ska besvaras har inte uppnåtts.23 En fylligare redogörelse för verksamheten vid Polisens kontaktcenter finns i avsnitt 2.7.3 Till serviceområdet hör även t.ex. utfärdande av pass och tillståndsgivning för vapeninnehav m.m. enligt vapenförordningen (1996:70) liksom tillståndsgivning för fyrverkeri och sprängning, hotell- och pensionatsrörelse, allmänna sammankomster, offentliga tillställningar och användande av offentlig plats m.m. enligt ordningslagen (1993:1617) och lokala ordningsföreskrifter. Hit hör också händelsestyrda aktiviteter som att bistå allmänheten och räddningstjänsten med handräckning m.m. 20Från 179 000 till 244 000 brott. 21Från 134 000 till 289 000 brott. 22Anm: I statistiken över personer lagförda för brott redovisas lagföringsbeslut mot perso- ner som under ett kalenderår funnits skyldiga till brott. Med ett beslut om lagföring avses i statistiken fällande domslut i tingsrätt eller lagföringsbeslut utanför domstol, det vill säga av godkänt strafföreläggande eller meddelad åtalsunderlåtelse. Ordningsbot som utfärdas av polis eller tull som också är en typ av lagföring inkluderas inte i statistiken. En enskild person kan lagföras . I statistiken redovisas lagförd person för varje lagföringsbeslut som denne står för . Källa: Brå, 2010. Personer lagförda för brott. 23Rikspolisstyrelsen (2010). Förslag avseende ekonomistyrningen av PKC-verksamheten. POA-190-373/09. Polisens resurser och resultat Utfärdande av pass och tillstånd av olika slag, liksom t.ex. delgivning, är avgiftsfinansierade verksamheter. Den totala intäkten från den avgiftsfinansierade verksamheten var 2010. Polisens kostnader för verksamheten uppgick till . utfärdades 1 100 000 pass och 127 000 av polisen. Vidare medverkade polisen i 98 000 delgivningsärenden. får uppgifter om dessa verksamheter från polismyndigheterna. Uppgifter som visar hur många tillstånds- ärenden som avgjordes har inte gått att få fram, vare sig totalt eller per polismyndighet. Några uppgifter avseende serviceverksam- hetens omfattning efterfrågas heller inte av regeringen. Trots att serviceverksamheten i sin helhet omfattar 10–av polisens totala verksamhet och alltså omsätter , saknas en samlad bild på central nivå över hur dessa resurser används och vilka resultat som uppnås. Varje polismyndighet ska, oavsett storlek, kunna förebygga brott, utreda och, med några undantag, kunna ta hand om all brottslighet inom sitt område. Detta gäller i princip oavsett hur sällsynt förekommande denna brottslighet är. I doku- mentation av verksamhetsstyrningen framhålls att verksamheten ska bedrivas med hög och jämn kvalitet vid samtliga polis- myndigheter.24 I polisens årsredovisning 2009 framhålls att sett ur ett medborgarperspektiv har allmänheten rätt att kräva en bra polisverksamhet oavsett var i landet man bor. Det finns skillnader mellan polismyndigheternas resultat, vilket beror på såväl interna faktorer som på de skillnader i förut- sättningar som finns mellan polismyndigheterna. De senare skillnaderna försvårar möjligheterna att hålla en likvärdig kvalitet på verksamheten oavsett var den bedrivs. Olika förutsättningar finns bl.a. när det gäller befolkningsunderlag och areal och i relation till brottslighetens omfattning. 24 (2011). Så styrs polisen. Polisens resurser och resultat Polismyndigheterna i och omfattar 127 000 respektive 153 000 invånare medan i har ett befolkningsunderlag på omkring 2,1 miljon invånare. Säsongsmässiga variationer ger flera kustnära orter och polismyndigheter ett större befolkningsunderlag än normalt och fjällnära områden större underlag . Polisdistriktet i har 33 gånger större yta än polis- distriktet i och omfattar närmare en fjärdedel av landets totala yta. Antalet invånare per kvadratkilometer är tre i och drygt 300 i län.25 Sådana bety- dande skillnader kan inte, varken inom polisverksamheten eller inom annan offentlig service, kompenseras på ett sätt som innebär att alla medborgare har exakt samma eller likvärdiga möjligheter att få del av de resurser som finns. Det är inte bara de demografiska och geografiska faktorerna som varierar över landet utan även kriminalitetens omfattning. Antalet anmälda brott per tusen invånare var 146 per 1 000 invånare för riket som helhet 2010, men varierade mellan 100 i Väster- bottens län, varav 20 mot person och närmare 200 i , varav 30 mot person.26 Sådana betydande skillnader påverkar de resursinsatser som krävs och de prioriteringar och arbetsmetoder som används. Regeringen framhåller i regleringsbrevet avseende och övriga myndigheter i polisorganisationen att verksamheten ska bedrivas med hög och jämn kvalitet (Ju 2011/473). Denna ambition bör, mot bakgrund av vad som nämnts ovan, enligt kommitténs mening närmast uppfattas som att verksamheten ska ge ett likartat resultat oavsett när eller var en händelse inträffar som kräver polisens resurser och kompetens. På nationell nivå beskrivs resultatet av polisens brottsförebyggande insatser genom utvecklingen av antalet brottsanmälningar. Totala antalet brottsanmälningar varierade mellan 100 (Väster- bottens län) och 202 () per 1 000 invånare. 25Statistiska centralbyrån (2011), Befolkningsstatistik. 26Brottsförebyggande rådet (2011). SOU 2012:13 Polisens resurser och resultat brott mot speciallagstiftningarna var variationen mellan 17 () och 39 () per 1 000 invånare. –ökade antalet brottsanmälningar med för landet som helhet. Utvecklingen skiljde sig åt mellan olika polismyndigheter. I några fall var antalet anmälningar lägre 2010 än . Som framgår av figur 4.4 har antalet brottsbalksbrott minskat inom många polisdistrikt . Framför allt gäller detta för som redovisar en minskning av dessa brott . Sex andra polis- myndigheter visar en minskning av dessa brott med . I vilken mån som dessa minskningar kan tillskrivas brottsförebyggande insatser eller är beroende av andra faktorer kan inte bedömas enbart mot bakgrund av denna redovisning. Inom samtliga polisdistrikt har anmälda brott mot speciallag- stiftningarna ökat –2010. Dessa ökningar beror, som nämnts, till stor del på att polisens egna insatser har intensifierats . Merparten av ökningen består av anmälningar för brott mot narkotikastrafflagen (främst innehav), men även brott mot trafikbrottslagen (rattfylleri m.m.) har ökat. Även om sådana insatser från polisens sida innebär att fler brott anmäls, och att brottsligheten därmed statistiskt sett ökar, bidrar de till en ökad trygghet för allmänheten och medför sannolikt att risken för t.ex. trafikolyckor minskar. Polisens resurser och resultat Kriminalstatistik 2000 samt Kriminalstatistik 2010. Antalet personuppklarade brott 2010 var närmare 245 000. Upp- klaringsprocent är ett mått som redovisar antalet brott som klarats upp (anmälda eller tidigare) i procent av antalet anmälda brott under . Uppklaringsprocent redovisas i kriminalstatistiken för personuppklarade brott (person- uppklaringsprocent), tekniskt uppklarade brott (teknisk upp- klaringsprocent) och totalt (total uppklaringsprocent). var uppklaringsprocenten i genomsnitt med en variation mellan bland polismyndig- heterna som framgår av figur 4.5. Variationerna kan förklaras av polismyndigheternas varierande framgång att lösa sina utredande uppgifter och/eller av skillnader i typer av anmälda brott mellan olika polismyndigheter. Av figuren framgår även andelen person- uppklarade brott, dvs. sådana brott där en person bundits till brottet genom att åtal har väckts, strafföreläggande har utfärdats eller att åtalsunderlåtelse har meddelats. Andelen personuppklarade brott av anmälda brott varierade 2010 mellan Polisens resurser och resultat I figuren återfinns polismyndigheter med lägst andel personuppklarade brott till vänster. Källa: Särskild redovisning inhämtad från 2011. För att dämpa effekten av eventuella skillnader i brottstyp mellan olika polisdistrikt redovisas i figur 4.6 uppklaringsprocenten enbart för brott mot person (3–7 kap, ). Den totala upp- klaringsandelen för brott mot person var 2010, mellan mellan polismyndigheterna. I huvudsak sammanfaller en högre andel personuppklarade brott mot person med en högre andel personuppklarade brott totalt. Andelen personuppklarade brott av samtliga anmälda brott mot person varierade mellan polismyndigheterna mellan . Inom gruppen Brott mot person finns betydande varia- tioner i möjligheten att finna en person som kan kopplas till gär- ningen. För t.ex. ofredandebrotten är personuppklaringen enligt kriminalstatistiken medan den för våld med dödlig Polisens resurser och resultat utgång anges till . För den senare kategorin redovisades andelen tekniskt uppklarade brott till 60 procent.27 Källa: Särskild redovisning inhämtad från 2011. En del av de redovisade skillnaderna kan bero på skillnader i brotts- typer mellan olika polisdistrikt. Skillnaderna kan förmodligen också förklaras av polismyndigheternas varierande praxis i tillämp- ningen av möjligheterna att avsluta ärenden. De 245 000 personuppklarade brotten resulterade i att det under lagfördes 138 000 personer för brott (en person kan lagföras för fler än ett brott, i genomsnitt 1,8 brott ). Antal lagförda personer i relation till antal brottsanmälningar varierade från i och i till i Norr- botten. 27 Kriminalstatistik 2010. Tabell 2.3 Anmälda brott, uppklarade brott, total uppklarings- procent, personuppklaringsprocent och teknisk uppklaringsprocent efter brottstyp, 2010. Anm: Uppklaringsprocenten beräknas som antal brott uppklarade (anmälda 2010 eller tidigare) i procent av antal anmälda brott 2010. Polisens resurser och resultat Den genomsnittliga handläggningstiden för avslutade ärenden –2010 varierade såväl mellan olika brotts- kategorier som mellan landets polismyndigheter. För våldsbrott varierade medelgenomströmningstiden för landets polismyndigheter mellan . För bedrägeri varierade motsvarande tider mellan och för narkotikabrott mellan 48 och 137 dagar.28 I vissa fall kan särskilt långa genom- snittliga handläggningstider förklaras av att ett eller flera ärenden som har varit öppna länge har avslutats . De redovisade skillnaderna förklaras inte av skillnader i resurstillgång såsom ekonomiska förutsättningar eller antal tillgängliga polis- timmar. Också här kan skillnaderna i stället sannolikt tillskrivas skillnader i prioriteringar, arbetssätt och metoder. Av polisens årsredovisning framgår inga uppgifter om service- verksamhetens omfattning i relation till insatta ekonomiska eller personella resurser. Kommittén saknar således underlag för att bedöma serviceverksamhetens resultat på polismyndighetsnivå. 4.3.1Vad är kvalitet i polisens verksamhet? Kvalitet i polisverksamheten har flera dimensioner. Det kan gälla polisens bemötande såväl av dem som utsatts för brott som av vittnen, liksom även bemötandet och omhändertagandet av brotts- misstänkta eller av personer som omhändertagits eller kommit i kontakt med polisen av annan anledning än brott. Kvalitet kan också kopplas till graden av tillgänglighet, dvs. i vilken mån som allmänheten kan komma i kontakt med polisen och t.ex. göra en anmälan eller påkalla polisens uppmärksamhet. Det kan t.ex. gälla polismyndighetens öppettider, svarstider vid telefon- kontakt eller allmänhetens möjlighet att göra anmälan, eller av annan anledning kontakta eller få besked av polisen, via internet. 28 Anm: Uppgifter om handläggningstider för vissa ärendetyper inhämtat särskilt från , sept. Polisens resurser och resultat I det brottsförebyggande arbetet kan kvalitetsbegreppet vara kopplat till hur väl polisen lyckas etablera lokal samverkan med myndigheter, företagare, skolor och andra organisationer i syfte att minska risken för kriminalitet, men också i vilken omfattning som polisen förmår att minska brottsligheten genom att t.ex. punkt- markera särskilt utsatta platser eller kriminella personer. Inom utredningsverksamheten kan kvalitet vara knutet till den omsorg med vilken brottsutredningar genomförs. En god kvalitet definieras i det sammanhanget av att en genomförd brottsutredning eller förundersökning utan ytterligare insatser kan ligga till grund för åklagares beslut. I kvalitetsbegreppet kan också vägas in den totala handläggningstiden och tiden från anmälan om ett brott till dess att utredningen överlämnas till åklagaren. Inom serviceverksamheten är kvalitetsbegreppet i regel knutet till såväl frågor om bemötande och tillgänglighet som till handlägg- ningstid. 4.3.2Vad tycker allmänheten? För att få kunskap om allmänhetens uppfattning om hur väl polisens arbete svarar mot medborgarnas behov och förväntningar och om medborgarnas förtroende för polisen görs regelbundet olika typer av undersökningar och mätningar. Dessa undersök- ningar och mätningar har blivit ett naturligt sätt att komplettera polisens kunskaper om brottsligheten samt dess omfattning och utbredning men också kunskaperna i fråga om människors utsatthet för brott. Informationen förbättrar även polisens möjligheter att styra, planera och prioritera verksamheten. Undersökningarna och mätningarna utförs dels på uppdrag av och polismyndigheterna, dels på uppdrag av andra offentliga organ. Även inom den akademiska världen genom- förs denna typ av undersökningar. Nedan följer en presentation av ett antal relevanta undersökningar och mätningar. (Brå) presenterade 2007 en studie kring människors utsatthet, trygghet och förtro- ende för rättsväsendet, den s.k. Nationella trygghetsunder- Polisens resurser och resultat sökningen (NTU). Undersökningen genomförs därefter . Den senaste studien presenterades 2011.29 I rapporten, som behandlar människors förtroende för samtliga myndigheter i rättskedjan, konstateras att allmänhetens förtroende är viktigt både för rättsväsendets legitimitet och för möjligheten att arbeta effektivt. För att rättsväsendet ska kunna utreda brott måste exempelvis människor rapportera vad som hänt till polisen. Vidare är rättsväsendet beroende av att målsäganden och vittnen ställer upp och lämnar riktiga uppgifter. Därtill måste finnas ett förtroende för att människor som misstänks för brott får sin sak prövad på ett korrekt sätt genom rättskedjan. I Nationella trygghetsundersökningen har av de tillfrågade (ett urval av 20 000 personer i åldrarna 16–med en svarsfrekvens om ) uppgett att de har mycket eller ganska stort förtroende för rättsväsendet som helhet. För polisen var motsvarande siffra . Allmänhetens förtroende för polisen är något högre än det förtroende som människor har för rättsväsendet som helhet och för de övriga institutionerna inom rättskedjan. En rimlig tolkning är enligt att resultatet återspeglar det faktum att polisen är den första länken i rättskedjan och den myndighet som flest människor har kontakt med och får information om genom bl.a. media. Det höga förtroendet för rättsväsendet är således nära kopplat till människors förtroende för polisen.30 Förtroendet för polisen har ökat från 2010 i de studier som genomfört. Med utgångspunkt från bl.a. den nationella trygghetsunder- sökningen analyserade tonåringars benä- genhet att anmäla brott och deras förtroende för rättsväsendet.31 Anmälningsbenägenheten visade sig vara betydligt lägre i ungdomsgruppen än bland vuxna. Den lägre anmälningsbenägen- heten hängde framför allt samman med att ungdomarna oftare ansåg att brottet var en småsak. En annan viktig faktor var att ungdomarna ansåg det var meningslöst att göra en anmälan eftersom polisen ändå inte kunde göra något. 29Brottsförebyggande rådet, 2011. Om utsatthet, trygghet och förtroende. 30Brottsförebyggande rådet, 2007. Nationella trygghetsundersökningen 2006. De första resul- taten om utsatthet, trygghet och förtroende. Rapport 2007:14, s.93. 31Brottsförebyggande rådet, 2009. Tonåringars benägenhet att anmäla brott och deras förtro- ende för rättsväsendet. Polisens resurser och resultat övriga åldersgrupper visar det sig att ungdomar (16–) har högt förtroende för att rättsväsendet behandlar utsatta bra och att rättsväsendet hanterar misstänkta rättvist. Dessa omdömen gäller inte bara för rättsväsendet i stort utan även för polisens del.32 presenterade en delrapport om utsatthet för brott från Nationella trygghets- undersökningen som i sin helhet presenterades i februari 2011.33 Av delrapporten framgår att antalet personer som uppger att de utsatts för brott har minskat , från utsatta i befolkningen 2010. Det är framför allt utsatt- het för trakasserier och stöld ur eller från fordon som minskar. Utsatthet för misshandel är oförändrad . Delrapporten visar att de flesta i befolkningen inte utsatts för brott och den andel som uppger att de utsatts för brott har minskat något . Utsattheten är högre bland de i åldern 20–. Hur man utsatts för brott är mycket ojämnt fördelat. Majoriteten av dem som utsätts uppger att det skedde vid ett enstaka tillfälle, medan en liten del av befolk- ningen rapporterade en hög upprepad utsatthet. Polismyndigheterna använder en rad olika metoder för att inhämta medborgarinformation. Den vanligaste metoden är geografiska medborgarundersökningar, s.k. lokala trygghetsmätningar som genomförs med hjälp av olika marknadsundersökningsföretag. Undersökningarna har bl.a. genomförts genom medborgarenkäter. Lokala trygghetsmätningar har använts åtminstone i cirka 230 kommuner och i många kommuner åter- kommande. Över 750 000 respondenter har –2011 besvarat i stort sett samma frågeformulär. Enkäten vänder sig till personer i åldern 16–och svarsfrekvensen ligger normalt på . Detta innebär att undersökningen är den största i sitt slag. Resultatet av de lokala trygghetsmätningarna ger en konkret problembild. 32 , 2009. Nationella trygghetsundersökningen 2008. Om utsatthet, trygghet och förtroende. 33 , 2011. Resultat från Nationella trygghetsundersökningen (NTU)2011. Polisens resurser och resultat Genom återkommande lokala medborgarundersökningar får polisen en bild av vilka problem som allmänheten upplever som vanligast, i vilken utsträckning de blivit utsatta för olika typer av brott, deras oro för att utsättas för brott och om de därför avstår från aktiviteter. Därutöver ställs frågor om hur de upplever polisens lokala agerande och problemengagemang. Svaren utgör ett underlag för polismyndigheten på alla nivåer i planerings- och prioriteringsarbetet och används som en uppföljningsmetod på såväl myndighetsnivå som lokal nivå. Med detta som utgångspunkt kan polisen prioritera och sätta in de åtgärder som bedöms ge bäst effekt. Eftersom mätningarna görs på kommunnivå, eller på kommundel alternativt stadsdel, kan resultatet med fördel användas för operativ planering och prioritering. Ett antal av de polis- myndigheter som genomför lokala trygghetsundersökningar använder en analysmodell där de tar fram ett trygghetsindex genom en sammanvägning av resultatet från 33 indikatorer.34 Mätningarna används som ett led i utbildningen av poliser, kommunala brottsförebyggande råd, stadsdelsnämnders personal och andra lokala aktörer i brottsprevention samt för planering av brottspreventiva åtgärder. Det används också som ett underlag för att ta fram en gemensam problembild i samverkan mellan polisen och kommunen. Mätningarna kan även utgöra underlag för en långsiktig bedömning av samhällsutvecklingen runt oro och otrygghet. Av genomförda lokala trygghetsmätningar framgår att antalet svarande som uppger sig varit utsatta för fysiskt våld, stöld och skadegörelse har minskat . Av i senaste trygghetsmätning, som genomfördes i samtliga kommuner i länet , framgår att både den faktiska utsattheten för brott och den allmänna oron att utsättas för brott har minskat.35 34 Resultat från 33 indikatorer för problem/ ordningsstörningar (14 mått), utsatthet för mängdbrott(4 mått), abstrakt oro (5 mått), konkret otrygghet (7 mått) samt för polisens agerande i bostadsområdena (3 mått) vägs samman till ett trygghetsindex. Medelvärdet för problemnivåerna för de 33 indikatorerna utgör modellens sammanvägda trygghetsindex. Samtliga indikatorer tillskrivs samma värde. 35 i (2011). Genomförd trygghetsundersökning vid polismyndigheten i (dnr AA-480-22129/11) Polisens resurser och resultat Polisen har genomfört en nationell brottsoffer- undersökning.36 Undersökningen genomfördes av på uppdrag av . Undersökningen vände sig till personer som anmält tillgreppsbrott och våldsbrott, dock inte brott i nära relation.