sou · GZB38 · 2012-01-01 00:00:00 — Ur ele- vernas perspektiv är därför olika former av arbetsplatsförlagt läran- de eller arbetsplatsförlagd utbildning minst lika betydelsefulla inom gymnasiesärskolan som inom gymnasieskolan. Problemet med dagens situation är att den arbetsplatsförlagda utbildning (APU) som erbjuds eleverna i gymnasiesärskolan i alltför begränsad utsträckning svarar mot att vara en utbildning där kursplanestyrda utbildningsavsnitt förläggs till arbetsplatsen. Sko- lans närvaro på arbetsplatsen är i många fall ytterst begränsad. Det är t.ex. ovanligt att elevens yrkeslärare gör besök på arbetsplatsen. är det studie- och yrkesvägledaren som gör något eller några Lärare och rektorer använder ibland benämningen praktik i stället för APU, och menar då att eleverna får en mer allmän arbetslivserfarenhet. För elever som ska tillbringa en stor del av sin utbildning på en arbetsplats krävs en avsevärt tyd- ligare koppling till målen för utbildningen och närvaro från skolans sida på arbetsplatsen. För att vara säker på att en sådan arbetsplatsförlagd utbildning håller en hög kvalitet anser jag att bland annat följande punkter måste vara uppfyllda: -Minst en viss andel av utbildningen ska vara förlagd till arbets- platsen. -Det ska föreligga en stabil relation mellan eleven, skolan och arbetsgivaren. -Eleven ska lära och utvecklas i arbetet. -Elevens lärande ska utgå från målen i styrdokumenten. -Elevens utveckling mot målen ska dokumenteras tydligt. -Eleven ska ha en handledare på arbetsplatsen. -Skolan ska vara närvarande på arbetsplatsen genom besök av lärare i relevanta yrkesämnen. -Handledning till handledaren. Dessa krav stämmer väl överens med de som ställs inom den för- söksverksamhet med gymnasial lärlingsutbildning som pågår i gymnasie- skolan och det beslut som tagits inför permanentningen av denna. Jag föreslår därför att den gymnasiala lärlingsutbildningen utvidgas till att omfatta även gymnasiesärskolan. På detta sätt skulle den APL som riktar sig till samtliga elever för vissa kompletteras eller ersättas med en lärlingsutbildning. De bestämmelser och det ramverk som finns kring den gymnasiala lärlingsutbildningen skulle, efter vissa justeringar, bidra till att eleverna i gymnasiesärskolan får en utbildning av god kvalitet inom ramen för utbildningen mål. Utredningens uppdrag innebär att utreda om en lärlingsliknande utbildning i gymnasiesärskolan bör införas i gymnasiesärskolan. Det går att debattera vad som är en lärlingsutbildning och inte. Det får dock ske i andra sammanhang. Som jag ser det är likheten mel- lan den arbetsplatsförlagda utbildning som här föreslås för gym- nasiesärskolan och den gymnasiala lärlingsutbildningen inom gym- nasieskolan så stor att det inte finns anledning att använda något annat begrepp än gymnasial lärlingsutbildning inom gymnasiesär- skolan. Att sedan innehållet och målen för utbildningen kommer vara anpassade till målgruppen är en annan sak. Lärlingsutbildning i gymnasiesärskolan – en vinst för alla parter Den nationella lärlingskommittén redovisar i sitt senaste delbetän- kande Gymnasial lärlingsutbildning – Utbildning för jobb (SOU 2010:75) hur den gymnasiala lärlingsutbildningen kan vara en vinst för såväl skola, individ som företag. Vi har redan konstaterat hur ett arbetsplatsförlagt lärande läm- par sig bättre än ett skolförlagt lärande för vissa elever. Den teoretiska grunden för detta redogör lärlingskommittén för i sitt första delbetänkande Gymnasial lärlingsutbildning – Hur blev det? (SOU 2009:85). I en forskningsbakgrund sammanfattas där vins- terna med den kunskapsprocess som utvecklas mellan lärling och handledare genom praktiskt deltagande i en realistisk produktions- process. Teori behöver en praktisk tillämpning för att lärande och kunskap ska uppstå. Detta gäller generellt och enligt min mening i hög grad för elever i gymnasiesärskolan. För eleverna kan dessutom en genomgången gymnasial lärlingsutbildning innebära en starkare ställning på arbetsmarknaden. slutsats att det är främst rekrytering, lokalt samhällsengagemang samt vilja att tillgodose arbetslivets kompe- tensbehov som styr företags och organisationers vilja att ta emot lärlingar talar också för att inrätta en gymnasial lärlingsutbildning inom gymnasiesärskolan. Vinsterna med lärlingsutbildning handlar enligt kommittén bland annat om företags behov av yrkeskunniga medarbetare, behov av föryngring och av att täcka upp för pen- sionsavgångar. Jag menar att detta bör få konsekvenser även för elever i gymnasiesärskolan. Många elever i gymnasiesärskolan har förutsättningar att fylla ett behov av arbetskraft hos arbetsgivare, om de hamnar rätt i arbetslivet samt ges rätt introduktion och får rätt stöd. Att ta emot en elev från gymnasiesärskolan som lärling kan vara ett sätt att ömsesidigt pröva om det finns förutsättningar för en mer varaktig anställning, eventuellt i form av en lönebidrags- anställning. I de fall en lärlingsutbildning kommer till stånd leder den till en ökad samverkan mellan skola och arbetsliv. De krav som ställs på lärlingsutbildningen innebär ett ökat närmande jämfört med hur det i de flesta fall ser ut för elever som får mycket av sin utbildning på en arbetsplats. Det handlar om en mer närvarande skola, handledning till handledarna och dokumentation. Lärlings- utbildning ställer stora krav på alla inblandade parter. Jag menar just därför att införandet av en gymnasial lärlingsutbildning i gymnasiesärskolan kan bidra till ökad kvalitet i den arbetsplats- förlagda utbildningen. Vilka program ska omfattas inom gymnasiesärskolan? För gymnasieskolan regleras i den nya skollagen att det får finnas gymnasial lärlingsutbildning inom yrkesprogrammen6. Av SOU 2010:75 framgår att det förekommer gymnasial lärlingsutbildning inom samtliga program på gymnasieskolan utom fyra teoretiskt inriktade program. Vanligast är lärlingsutbildning inom byggpro- grammet, minst vanlig inom medieprogrammet. I den framtida gymnasiesärskolan är det knappast meningsfullt att formellt skilja på yrkesprogram och andra program. Inga pro- gram är ju högskoleförberedande. APL föreslås ingå även för elever som går på programmet Samhälle och språk, trots att detta inte är direkt yrkesinriktat. Möjligheten att etablera en gymnasial lärlings- utbildning ska dock enligt min mening gälla för nationella program i gymnasieskolan som förbereder eleverna för arbete och sysselsätt- ning inom olika yrkesområden. Det innebär att gymnasial lärlings- utbildning inom gymnasiesärskolan föreslås för programmen Admi- nistration, handel och varuhantering, Fastighet, anläggning och bygg, Fordonsvård och transport, Hantverk och produktion, Hotell, restaurang och bageri, Hälsa, vård och omsorg samt Skog, mark och djur. Omfattningen av den arbetsplatsförlagda utbildningen Inom gymnasieskolan omfattar den gymnasiala lärlingsutbildning- en lika många poäng som en utbildning på ett nationellt program, dvs. 2 500 poäng. Enligt förordningen (2007:1349) om försöks- 6 16 kap. 11 § skollagen (2010:800). verksamhet med gymnasial lärlingsutbildning ska den del av den gymnasiala lärlingsutbildningen som är arbetsplatsförlagd omfatta minst 1 250 poäng, dvs. minst hälften av utbildningen7. framgår av den nya skollagen att den gymnasiala lärlingsutbild- ningen när den permanentas ska kunna börja det första, andra eller tredje läsåret i gymnasieskolan8. Det är rimligt att en gymnasial lärlingsutbildning inom gym- nasiesärskolan på motsvarande sätt ska omfatta lika många poäng som ett vanligt nationellt program i gymnasieskolan, dvs. 3 000 gymnasiesärskolepoäng. Jag föreslår att en sådan utbildning i gym- nasiesärskolan bör kunna börja det första, andra, tredje eller fjärde året. Jag bedömer dock att den arbetsplatsförlagda delen av lärlings- utbildningen troligen blir aktuell tidigast från andra läsåret. Även om en elev från början vet att han eller hon är intresserad av en lärlingsutbildning och ges möjlighet att hänvisa till detta vid sin ansökan till utbildningen är det min bedömning att i gymnasiesärskolan behövs för att förbereda den arbetsplatsförlagda delen av utbildningen. Under detta år bör elev och arbetsgivare ges möjlighet att pröva om det finns förutsättningar för en framgångs- rik lärlingsrelation. Det kan ske under arbetsplatsförlagt lärande. Att lärlingsutbildningen ska kunna börja under utbildningen innebär att det är svårt att fastställa en gräns för hur stor andel av de 3 000 gymnasiesärskolepoängen som måste ut- göras av arbetsplatsförlagd utbildning. Jag föreslår ändå att den gym- nasiala lärlingsutbildningen ska omfatta minst 1 500 gymnasiesär- skolepoäng arbetsplatsförlagd utbildning. I de fall lärlingsutbildning- en påbörjas något av kan undantag behöva göras genom ett beslut om anpassad studiegång. Det arbetsplatsförlagda lärandet under de tidigare läsåren bör kunna ingå. Behövs särskilda styrdokument? För lärlingsutbildningen inom gymnasiesärskolan behövs bestäm- melser som tydliggör utbildningens syfte, innehåll och mål. På samma sätt som för gymnasieskolans lärlingsutbildning behövs också avtal och andra överenskommelser mellan skola och arbetsplats. Den del av utbildningen i gymnasiesärskolans samtliga program som omfattar 800 poäng gymnasiesärskolegemensamma ämnen i 79 § förordningen (2007:1349) om försöksverksamhet med gymnasial lärlingsutbildning. 816 kap. 11 § skollagen (2010:800). utredningens förslag bör ligga som en kärna i all gymnasiesärskole- utbildning. Jag menar därför att det inte behövs särskilda kurser i dessa ämnen inom den gymnasiala lärlingsutbildningen inom gym- nasiesärskolan. För den arbetsplatsförlagda utbildningen bör ämnesplaner tas fram som beskriver grundläggande kunskaper inom valt yrkes- område när det gäller redskap, metoder, teknik och vad som krävs för att arbetet ska utföras på ett säkert och miljömässigt sätt. Ämnesplaner som leder till ökad social kompetens på arbetsplatsen och kunskaper i vad det innebär att vara på en arbetsplats stärker elevens möjligheter att bli anställningsbar efter avslutad utbildning. Kunskapskrav och bedömningsunderlag ska fokusera på elevens förmåga att genomföra arbete inom valt yrkesområde, vilken skick- lighetsgrad som eleven visar i det praktiska arbetet samt elevens förmåga att kommunicera på ett funktionellt och för arbetet service- inriktat sätt. Vad kan en gymnasial lärlingsutbildning inom gymnasie- särskolan leda till? En lärlingsutbildning inom gymnasiesärskolan kan inte leda till en fullständig yrkesutbildning utan måste riktas mot en avgränsad del av ett yrkesområde. Inom detta område kan utbildningen ge eleven kompetenser som blir attraktiva och användbara för en kommande arbetsgivare. Arbetslivets snabba förändringar ställer stora krav på individens förmåga till omställning och utveckling. Utbildning på en arbets- plats bidrar därför till förmågan att se sig själv i relation till andra och tillsammans med andra ta ansvar för arbetsuppgifternas genom- förande. Genom att utbildningen ger färdigheter som tränats i verk- liga sammanhang ökar möjligheten för arbete utanför den mer skyddade miljö som finns inom t.ex. daglig verksamhet. I den dokumentation som ska följa på utbildningen måste klart framgå vad som ingått i elevens lärlingsutbildning inom yrkes- området. I examensdokumentet bör elevens yrkeskunnande beskri- vas och vilka arbetsuppgifter som utbildningen gett kunskap för. I all lärlingsutbildning är relationen mellan handledare och lärling central. Det gäller inte minst när det en lärlingsutbildning inom gymnasiesärskolan. Det ställs många krav på handledaren. Han eller hon ska ha besitta relevanta yrkeskunskaper, vara införstådd med målen för utbildningen och förstå de särskilda behov av stöd och vägledning som en elev från gymnasiesärskolan kan ha. Den nationella lärlingskommittén föreslår i SOU 2010:75 att det på varje arbetsplats som tas i anspråk för gymnasial lärlings- utbildning ska finnas någon person som har genomgått en orien- terande handledarutbildning, som anordnas via skolans försorg. Utbildningen bör enligt kommittén omfatta de fem punkter som redan ingår i gällande förordning (2008:756) om statsbidrag för hand- ledarutbildning, nämligen handledarrollen, handledarmetodik, bedöm- ning och betygssättning, gymnasieskolans styrdokument och annan relevant författningsreglering samt lärlingsrådet och dess uppgifter9. Undantag från detta bör enligt kommittén inte medges. Detta måste vara ett minimikrav även för en gymnasial lärlings- utbildning inom gymnasiesärskolan. Behoven av utbildning eller annat stöd till handledarna inom en sådan arbetsplatsförlagd utbild- ning inom gymnasiesärskolan är minst lika stora som för gymnasie- skolan. Det är t.ex. önskvärt att varje handledare får denna grund för att kunna fullfölja sitt uppdrag på ett bra sätt. Enligt är det dock svårt att få deltagare till handledarutbild- ningar. Trots att arbetsgivarna ofta efterfrågar mer stöd när de tar emot elever är det svårt att avstå tid från arbetet för utbildnings- insatser och alla är inte benägna att avstå sin egen fritid. Det senare är inte heller meningen. Utöver den minimiribba som föreslår, att det på varje arbetsplats ska finnas någon som genomgått en orien- terande handledarutbildning, är det enligt min uppfattning viktigt att för en lärlingsutbildning inom gymnasiesärskolan utveckla for- mer för att ge handledning till handledarna. Det kan ske i mer informella former där handledaren på arbetsplatsen har någon att vända sig till med sina frågor och om det uppstår situationer på arbetsplatsen som är svåra att lösa. Ett av de största hindren för att etablera samverkan mellan skola och arbetsliv kring en elev med utvecklingsstörning är ofta en osäkerhet hos arbetsgivaren eller den tilltänkta handledaren inför uppgiften. 9 4 § förordningen (2008:756) om statsbidrag för handledarutbildning. De förändringar som genomförs till följd av förslag (SOU 2010:19) om möjlighet att förena anställning med studier samt reglering av bland annat skydd vid arbetsskador m.m. bör enligt min uppfattning gälla även för gymnasiesärskolan. Det är viktigt att ansvarsförhållandena kring den arbetsplatsförlagda ut- bildningen eller det arbetsplatsförlagda lärandet är tydligt reglerade även för elever från gymnasiesärskolan. Jag bedömer att det kommer vara mindre vanligt att elever kommer att förena anställning med studier inom gymnasie- särskolans gymnasiala lärlingsutbildning. Det bör dock inte finnas hinder för en sådan lösning där den kan bli aktuell. Frågan om hur detta ska regleras för gymnasiesärskolan måste dock avvakta beredningen av betänkande (SOU 2010:19) som remitterats tillsammans med en promemoria (U2010/5775/G) från . I försöksverksamheten med gymnasial lärlingsutbildning i gym- nasieskolan utgår per plats och läsår10. I försöksverksam- heten har enligt Nationella lärlingskommitténs senaste delbetän- kande11 merparten av beloppet stannat hos skolhuvudmännen. De offentliga skolorna har avsatt av bidragen till företaget eller handledaren, de fristående endast en procent. För att öka denna andel har regeringen genom ändringar i förordningen om försöksverksamheten föreskrivit att högst får användas för utvecklingskostnader kopplade till skolan, varför ska komma företaget till del. har konstaterat att ersättningen ofta spelar en liten roll för företagens beslut att delta i försöket och endast i liten utsträckning påverkar den dagliga utbildningen på arbetsplats- erna. Kommittén bedömer därför att företagen kan välja att lägga hela eller delar av sitt resurstillskott i en gemensam kassa för att utveckla och förbättra lärlingsutbildningen. 1021 § förordningen (2007:1349) om försöksverksamhet med gymnasial lärlingsutbildning. 11Gymnasial lärlingsutbildning – utbildning för jobb (SOU 2010:75). Varje handledare inom gymnasieskolans lärlingsutbildning be- rättigar dessutom huvudmannen till ett statsbidrag för handledar- utbildning med högst per läsår12. Jag föreslår att statsbidrag ska lämnas även för lärlingar i den gymnasiala lärlingsutbildningen inom gymnasiesärskola samt för varje handledare, med samma belopp som kommer att gälla för gymnasieskolan när försöket permanentas och på motsvarande vill- kor som för gymnasieskolan. Behovet av att utveckla formerna för utbildningen är stort. Kontakterna mellan lärling, handledare och skola kommer att behöva utvecklas. Handledarna behöver både utbild- ning och kontinuerlig handledning. Uppföljning av elevernas utveck- ling mot målen behöver hitta sina former, liksom uppföljningen av lärlingsutbildningen som helhet. Jag föreslår att den gymnasiala lärlingsutbildningen inom gym- nasiesärskolan ska ingå i den perma- nentade gymnasiala lärlingsutbildning som redan beslutats för gym- nasieskolan samt finansieras inom ramen på för att skapa 30 000 lärlingsplatser inom gymnasieskolan –201413. Det är svårt att nu bedöma hur många elever som kan bli aktuella för en gymnasial lärlingsutbildning inom gymnasie- särskolan. Liksom för gymnasieskolan skulle utbyggnaden med säker- het ske långsamt och fullt utbyggd kunna handla om något hundra- tal elever. Kostnaderna är i sammanhanget begränsade. Även organiseringen av en gymnasial lärlingsutbildning inom gym- nasiesärskolan bör enligt min uppfattning ansluta till organisering- en av den gymnasiala lärlingsutbildningen inom gymnasieskolan. Det är viktigt att det finns ett nationellt organ för samordning och uppföljning av den gymnasiala lärlingsutbildningen och detta organ består av företrädare för de olika parterna. Jag delar därför Lärlings- kommitténs uppfattning att det bör inrättas ett nationellt lärlings- råd med företrädare för berörda myndigheter, skolhuvudmän, arbets- marknadens parter, branscher och företag som är aktiva inom lär- lingsverksamheten. Det handlar dock inte bara om företag. Jag menar att det bör vara möjligt att få sin gymnasiala lärlingsutbild- ning hos en offentlig arbetsgivare, t.ex. inom vård och omsorg. 125 § förordningen (2008:756) om statsbidrag för handledarutbildning. 2010/11:1. Att på den lokala nivån ansluta till den befintliga organiseringen av gymnasieskolans lärlingsutbildning betyder olika saker på olika orter. Lärlingsrådens organisation varierar mycket, från separata råd till råd som ingår i programråden. Oberoende av hur de är orga- niserade har de lokala lärlingsråden en viktig roll, konstaterar i sitt senaste delbetänkande14. Kommittén pekar också på vikten av att ge råden större ansvar och befogenheter samt att rådens verksamhet bör vara en del av skolans kvalitetsarbete. Det är enligt min uppfattning en fördel om de lokala lärlingsråden så långt som möjligt sammanfaller med de lokala programråden. 8.3Övergång mellan skola och arbetsliv Övergången från skola till arbetsliv är en kritisk tidpunkt för unga med funktionsnedsättning. Det är av vikt att unga med utveck- lingsstörning ges möjlighet att pröva sina förutsättningar för arbete och egen försörjning. Det är därför angeläget med en samman- hållen process i den arbetslivsinriktade rehabiliteringen för elever med en utvecklingsstörning, som sträcker sig både under och efter skoltiden. Många elever har varit ute i någon form av arbetsplatsförlagt lärande eller praktik som ibland har fungerat bra och lett till en anställning. I många fall krävs dock fortsatta utrednings- och arbetsprövningsinsatser för att den unge ska kunna nå en egen försörjning. Antalet unga med aktivitetsersättning har ökat och det finns ett ökat inflöde i kommunens dagliga verksamhet. Mål- gruppen unga med funktionsnedsättning är, mer än andra arbets- lösa grupper, beroende av lämpliga ingångsmöjligheter till arbets- marknaden, t.ex. i form av lämpliga arbetsprövningsplatser. Detta dels för att testa av och träna upp den egna arbetsförmågan i en reell arbetssituation, dels som en möjlighet att marknadsföra sig själva för att nå en anställning. Det finns anledning att här ge några exempel på insatser i gränslandet mellan gymnasiesärskolan och arbetslivet. Redogörel- sen gör inget anspråk på att vara fullständig. Supported Employment är ett begrepp som sammanfattar en viss typ av arbetsrehabiliteringsinsatser för personer med funktionsnedsätt- ning. Arbetssättet växte fram i . 14 Gymnasial lärlingsutbildning – utbildning för jobb (SOU 2010:75). används metoden inom flera olika verksamheter. Utgångspunkten är att personen ska få det stöd och den vägledning som behövs för att kunna få och behålla ett arbete på den öppna arbetsmarknaden. Insatsen, som bygger på att personen får en särskild stödperson, används inom olika verksamheter. Arbetsförmedlingens särskilda introduktions- och uppföljnings- stöd () är ett exempel på supported employment som redan redovisats i avsnitt 3.3. är ett individuellt stöd till en arbets- sökande med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbets- förmåga inför en anställning. Stödet ges både till den arbetssökande och till arbetsplatsen av en SIUS-konsulent som har särskilt kompetens i introduktionsmetodik. Stödet ges om den arbetssökande har stort behov av individuellt stöd för att träna sig i arbetsuppgifter och annat som krävs i arbetssituationen. Introduktionen kan ibland inne- bära att SIUS-konsulenten arbetar sida vid sida med den arbetssökande i de aktuella arbetsuppgifterna. Stödet trappas av successivt och förutsätts inte pågå än . Uppföljningsstöd lämnas från anställningens början. Intressant i detta sammanhang är ett pågående samarbete mellan Arbetsförmedlingen och några av skolmyndigheterna i syfte att etablera ett SIUS-koncept för elever i gymnasiesärskolan. En pro- jektidé har utformats som bygger på tidig samverkan mellan skola, arbetsliv och Arbetsförmedling, där individuella handlingsplaner och individuell matchning enligt Supported Employment-metodi- ken ska implementeras i arbetet kring enskilda elever. Supported Employment kan ges till eleven med målsättning att få till stånd en anställning på befintlig praktikplats eller vid behov på en ny plats hos annan arbetsgivare. Kontakten med Arbetsförmedlingen och måste etableras innan eleven slutar skolan så att en eventuell ny plats kan erbjudas eleven direkt efter skolans slut. Om en elev får stöd utifrån SIUS-metodik under gymnasiesärskolans fjärde år kan förutsättningarna förbättras för att eleven ska få ett varaktigt arbete, med eller utan stöd. Om eleven behöver stöd för att kunna delta i APL eller annan praktik finns också möjlighet för arbetsgivaren att genom få ekonomisk stöd för att eleven ska kunna ha ett personligt biträde15. Ersättningen för stöd till personligt biträde kan lämnas till arbetsgivare som tar emot en ungdom från gym- nasiesärskolan för praktisk arbetslivsorientering. 15 Se redovisning avsnitt 3.3. än arbetsgivaren har utgifter för personligt biträde i samband med praktisk arbetslivsorientering kan stödet lämnas till den som har utgiften. I samband med utredningens olika kommunbesök har vi mött flera exempel på samverkansprojekt mellan skola, kommun, Arbetsför- medling, Försäkringskassa och andra berörda myndigheter som syftar till att ge unga som lämnat gymnasiesärskolan stöd att etablera sig på arbetsmarknaden. Man menar att många elever som lämnar gymnasiesärskolan ännu inte är klara att möta arbets- marknaden. Ungdomarna har för det första behov av att klara ut vilken typ av arbete eller sysselsättning de har förutsättningar att klara av. Är det t.ex. realistiskt att tänka sig en lönebidragsanställning eller är sysselsättning genom daglig verksamhet en rimligare lösning? Det är lätt att tycka att detta borde ha klarats av redan under gym- nasiesärskolan. Det är dock inte självklart att det är skolans uppgift att utreda elevens arbetsförmåga. Skolans huvuduppgift ska vara att ge en bred grundläggande utbildning som kan användas inom olika områden i livet och ge eleven kunskaper och färdigheter som be- hövs för elevens allsidiga utveckling. Elevens arbetsförmåga bör också utredas av Arbetsförmedlingens personal.