sou · GZB336 · 2012-01-01 00:00:00 — Forskningsanstalten offererar även sina tjänster till den civila marknaden, och då främst till företag som sysslar med spräng- ämnen, men även till aktörer som utvecklar och säljer personlig skyddsutrustning, skydd mot CBRN, m.m. Samverkan sker inom ramen för och med Nato samt och som är viktiga samarbetsländer . En förändring av hela organisationen och strukturen kring forskning och utveckling bedöms komma att ske för att stärka resurserna och höja resultaten. Försvarshögskolans huvuduppgifter är militärvetenskaplig forsk- ning, officerutbildning och samhällelig påverkan. Examina är kandidat-, magister- och doktorexamina i militärvetenskaper. Försvarshögskolan verkar som ett militärvetenskapligt universitet och producerar ny kunskap både för försvarsmakten och det fin- ländska samhället. Försvarshögskolan har till uppgift att inom ramen för den forskning som bedrivs utveckla sitt eget vetenskaps- område, militärvetenskaperna, enligt kriterierna för universitets- status samt de fastställda huvuduppgifterna för försvarsmakten: Uppdragsgivare är det finländska försvarsministeriet och Huvud- staben. 5 Ett intressant projekt som speglar PVTT:s uppgift är projektet of Excellence for Protection (NEPRO), vilket utgörs av ett nätverk av tre universitet, 11 företag, 19 organisa- tioner, polis med flera, där forskningsanstalten utgör själva kärnan i projektet. Målsättningen är tvådelad där metoden i sig är ett mål, dvs. nätverksarbetet, och det andra är utveckla för- svarsförmåga genom samarbete mellan civil- och militär forskningsverksamhet. Försvarshögskolan bidrar med militärvetenskaplig grundforsk- ning och genom att tillämpa forskningen i praktiken till att säkra förmågan att producera chefer och sakkunniga såväl för försvars- maktens som för det övriga samhällets behov och . Försvarshögskolan har totalt sju avdelningar.6 Tyngdpunkten för den forskning som bedrivs ligger framför allt på framtida hot- bilder och utvecklingen av försvarssystemet. Inom ramen för militär- vetenskapernas forskningsområde koncentreras forskning beträffande försvarssystemet på fyra omfattande centrala teman för ämnes- institutionerna: utveckling av krigsbilden och militära krigskonsten, utvecklingen i närområden, försvarsmakten som en del av det finländska samhället, som en del av det internationella säkerhetssamarbetet. Försvarshögskolan bedriver inte forskning på uppdrag av utom- stående myndigheter eller privata företag på grund av begränsade resurser, både vad gäller ekonomi och personalstyrka. Dock har man i vissa fall ett nära samarbete med civila institutioner och företag. Till vissa forskningsprojekt söks extern finansiering från bl.a. olika forskningsfonder, vilket har resulterat i att för vissa projekt har sådan finansiering utgjort halva budgeten. Försvarshögskolan har totalt cirka 340 anställda, varav cirka tio av dessa bedriver eller är involverade i forskning. styr materielprocessen tillsammans med Huvud- staben. Det övergripandet ansvaret för materiel- och logistik- verksamheten finns dock i Huvudstaben. 6 Undervisning och forskning genomförs vid sju ämnesinstitutioner som är Vid större upphandlingar går frågan alltid till Försvars- ministeriet och i vissa fall även till . lämnar beställningsfullmakt till större upphandlingar som sträcker sig inom vitbokens tidsram . På så sätt skapas en materielplan där ger tillstånd till försvarsmakten att inom anskaffa önskad materiel. Utöver detta har ministeriet en skyldighet att orientera bl.a. försvarsutskott och reger- ingens säkerhetspolitiska ministerutskott samt det finanspolitiska utskottet vid mycket stora upphandlingar samt dess följder för både statens och försvarsmaktens finanser. När givit sitt tillstånd går och för- svarsmakten vidare med aktuell upphandling. Processen med informa- tions- och offertförfrågningar initieras från där även beslutsmandatet återfinns. Försvarsministern personligen beslutar om större och medelstora upphandlingar (normalt över- stigande 4 miljoner). Vad som är avgörande för att en upphandling ska klassas som större är dock inte endast den initiala kostnaden för projektet utan även framtida ekonomiska konsekvenser. Vid mindre upphandlingar (normalt understigande 4 miljoner) får för- svarsmakten själva fatta beslut. Försvarsmaktens materiel- och logistikverksamhet Försvarsmaktens materiel- och logistikbehov tillhandahålls av tre försvarsgrensanknutna materielverk samt av bolaget , som är en strategisk partner till den finska försvarsmakten. Materielverken ansvarar för materielen till respektive armén, flygvapnet och marinen. Materielverkens uppgifter omfattar såväl forskning och utveckling som upphandlingar och logistik. Materiel- verken har tillsammans cirka 2 500 anställda och finns utspridda på ett flertal orter över hela . Strukturen för logistikorganisationen är tillskapad så att hela landet ska täckas i samtliga beredskapslägen. Arméns materielverk, som är underställd kommendören för armén, är det största av de tre materielverken. Det är organiserat i ett hög- kvarter, fyra logistikregementen och tre centra. svarar för anskaffningar av arméns och försvarsgrenarnas gemen- samma krigsmateriel och har även vissa forsknings- och utveck- lingsuppgifter. leder också det riksomfattande under- hållet av all krigsmateriel i armén och försvarsmaktens gemensamma materiel i alla beredskapslägen. Inom arméns materielverk finns även Sprängmedelsanstalten (SPRA) med fyra depåer samt Prov- skjutningsanstalten. SPRA ansvarar för kvalitetskontroll, produk- tion, skrotning och förstöring av sprängmedel medan Provskjut- ningsanstaltens huvuduppgift är att säkerställa funktionsduglighet av vapen och ammunition och att försvarsmaktens krav uppfylls. Arméns materielverk har cirka 1 700 anställda och en årlig budget på . Flygvapnets materielverk är underställt kommendören för flyg- vapnet och svarar för forsknings-, upphandlings- och underhålls- tjänster i samarbete med de förband som använder materielen och med olika företag. ansvarar för anskaffning av spanings-, övervaknings- och ledningssystem, flygtrafiktjänst- och datakommunikationssystem, flygplan, helikoptrar och obemannade luftfarkoster med tillhörande reservdelar, testanordningar m.m. Materielens livscykel omfattar produktutveckling, upphandling, fram- tagande av instruktioner, reparation och underhåll, lagring, materiel- tjänster samt utrangering. ansvarar därmed för flyg- vapnets krigsmateriel och dess underhåll i alla beredskapslägen. Flygvapnets materielverk bedriver verksamheten i enhetliga processer, ett certifierat lednings- och miljöledningssystem, m.m. har även ett gemensamt resurssparande datasystem med sina strategiska partners. Flygvapnets materielverk svarar för ledningen av arrangemangen kring specialunderhållet inom flygvapnet och stödjer i denna roll genomförandet av driftsunderhåll och reparation av den materiel som används av försvarsmaktens förband. Flygvapnets materielverk svarar för försvarsmaktens prov- flygningsverksamhet och provflygningsutbildning. svarar för det internationella samarbetet inom forskning, upphand- ling och underhåll genom att verka som en del av det europeiska systemet samt genom att samarbeta med andra länder som använder samma materiel. är organiserat vid sju enheter och har cirka 600 anställda. Marinens materielverk bildades ur det tidigare Marinens depå som bildades då marinen och kustartilleriet slogs samman. Marinens materielverk är en självständig enhet som är underställd kommendören för marinen. Organisationen är uppdelad i fyra olika enheter och har cirka 200 anställda, varav två tredjedelar är civila. Marinens materielverk utrustar förbanden och upprätthåller deras strids- och funktionsduglighet i alla beredskapstillstånd. fokuserar på lagring och tekniskt underhåll av marinens specialmateriel under hela dess livscykel. Partnerskap och internationell verksamhet utgör viktiga delar av verksamheten. Finska försvarsmaktens ingick 2009 ett strategiskt partneravtal med bolaget . , som har som majori- tetsägare7, är största delägare i bolaget. Bolagets omsättning uppgår till . När avtalet ingicks överfördes drygt 500 anställda till bolaget från försvarsmakten. Utöver personal så ingick även anläggnings- tillgångar till ett värde av i köpet. Bolaget är kvalitetscertifierad av en extern aktör, vilket bedöms leda till effektivare verksamhetssätt, en jämnare kvalité i pro- duktionen och ökad transparens. Bolaget är uppdelat i tre delar: , Main- tainance and Support samt Material and . Bolaget tillhandahåller underhåll och reparationer av bl.a. bepansrade fordon och avancerade vapen- och robotsystem. Bolaget genomför även modifieringar och anpassning till befintliga system och deltar med expertis i upphandlingar. Bolaget har även personal i arméns materielverk samt vid samtliga fyra logistikregementen. 7 Bolaget ägs till av och resterande av European Aeronautic Defence and (). Bolaget uppvisade goda resultat i den första årsredovisningen. Detta ansågs bero dels på färre anställda än först planerat samt en rationalisering av verksamheten. Resultatet medförde att redan efter första verksamhetsåret kunde en vinstdelning mellan bolaget och staten genomföras.8 I finns det två principiella skillnader jämfört med som är värda att notera inledningsvis. Den ena är ministerstyret och den andra är vissa av försvarsmyndigheternas ställning gentemot försvarschefen. Det norska försvarsdepartementet ansvarar för och leder den säkerhetspolitiska inriktningen och den långsiktiga planeringen som krävs inom försvarsområdet. Flera av försvarsmyndigheterna är underställda försvarschefen och försvarsstaben. De möjligheter till samordning och effektivisering som uppstår utifrån detta för- hållande, t.ex. vad avser löne- och reseadministration, redovisning, arkivtjänst m.m. kan därmed beslutas av försvarschefen vilket också bedöms leda till ett ökat samarbete när det gäller effektivisering. Huvuddelen av forskningen genomförs inom Forsvarets forsk- ningsinstitut (FFI), men det finns också flera studier som genom- förs inom respektive försvarsgren eller på Försvarshögskolan (FHS). På FHS finns också () som driver ett antal utvecklingsprojekt vilka kan sägas falla inom ramen för vad som är forskning och utveckling. 8Det finns en överenskommelse där Försvarsmakten skjuter till medel om vinsten under- stiger och på motsvarande vis så delas vinsten om den överstiger (procentsatserna är en bedömning från Försvarsavdelningen i och har inte kunnat verifieras offici- ellt). 9Redovisningen angående bygger på underlag från Försvarsavdelningen i 2010- 12-01 (Föavd bet. 10 100:527, och forskning och utveckling, materielförsörjning samt logistikförsörjning,). () har som mål att driva forskning och utveckling för försvarets behov. FFI är även rådgivare till försvarets politiska och militär ledning i frågor om framtid och ska hålla sig underrättad om trender i den vetenskapliga och militär- tekniska utvecklingen som kan påverka förutsättningarna för säker- hetspolitiken eller försvarsplaneringen samt ta nödvändiga initiativ för att ge ledningen insikt i utvecklingen. Källa: Försvarsavdelningen i . FFI leds av en styrelse som är ansvarig för verksamheten. Den dagliga verksamheten leds av en administrerande direktör. I forsk- ningsmässiga frågor inhämtar institutet råd från Forsvarets forsk- ningspolitiske råd. I samarbete med försvaret behandlas de olika projekten i För- svarets . Kontakten med försvaret stärks ytter- ligare genom årliga möten med försvarsdepartementet, försvars- staben och försvarsgrenarna. Vid dessa möten redovisas försvarets behov av forskning och utveckling som institutet redo- visar sina förslag till olika projekt för att möta olika behov, även de som kommer från t.ex. industrin. Institutet har cirka 700 anställda och erhåller en grundbudget på 163 miljoner NOK, vilket anslås av försvarsdepartementet. Anslaget utgör kostnaden för att upprätthålla förmågan till bas- forskning. Institutet har även intäkter dels från projekt inom för- svaret på cirka 400 miljoner NOK och dels från externa beställare, framför från försvarsindustrin, på cirka 75 miljoner NOK. Verk- samheten har ökat med när det gäller antalet anställda medan intäkterna har ökat med . Institutet levererar cirka 500 forskningsårsverk (dvs. forskare och ingenjörer som levererar timmar in i projekt). Institutet genomför eller deltar i cirka 110 projekt och de flesta projekten löper över en period. Institutet levererar en årsrapport och en fyraårig forskningsplan som visar bredden, de överordnade målen, utmaningarna och resultatet av verksamheten. I utgör forskning och utveckling mellan 2–av försvarsbudgeten. Institutet har dock inte några särskilda eko- nomiska resurser för att lösa akut forskning utan sådana insatser kräver ny finansiering. har traditionellt haft ett relativt brett internationellt sam- arbete inom försvarsforskningen. Samarbetet omfattar stora nationer som och men också mindre nationer som Neder- länderna och . har försvarssamarbetet mellan de nordiska länderna fått ökad politisk vikt och forskningen är en del av initiativet. Institutet bedömer dock att det finns det stora utmaningar för försvarsforskningen i små länder. () inrättades 1980 och är en del av Försvarshögskolan. Institutet har som huvuduppgift att bedriva forskning inom området säkerhetspolitik och försvaret i ett total- försvars- och samhällsperspektiv. Institutet arbetar framför allt med grundforskning inom det säkerhetspolitiska området, den synergi som uppstår i fältet mellan den historiska och nutids- orienterade forskningsmiljön i områden norsk, europeisk och transatlantisk försvars- och säkerhetspolitik och med att fylla tom- rummet mellan den militära kompetensen och universitetens kompetens inom humaniora och samhällskunskap. Verksamheten bygger i stort på att förmedla kunskapen genom publicering av skrifter, genomförande av seminarier och deltagande i konferenser. Institutet har 21 anställda på heltid och 17 anställda på projekt- basis. Utöver detta har de flera master- och seniorstipendiater och gästforskare som är knutna till eller . Institutet har en budget på cirka 40 miljoner NOK. Försvarsdepartementet styr materielanskaffningen genom att ange olika rambetingelser. Konceptet för materielanskaffning av ny materiel till försvaret, eftersträvas att följas vid all anskaffning, se figur 8.2. Vid stora eller omfattande anskaffningar såsom radar- system, fartyg, stridsflyg, stridsfordon m.m. följs denna process. Det innebär att det finns en inneboende känslighet för budgetför- ändringar vilket inte sällan lett till att anskaffningar flyttats fram och åter i tiden. Den förändrade situationen, från att försörja och vidmakthålla ett försvar som skulle användas nationellt, har resulterat också i ett behov av en mer händelsebaserad anskaffning. Plötsligt förändrade behov, t.ex. i insatsen i , kan leda till s.k. snabbanskaff- ning för att minska risken för de egna soldaterna, vilket ofta leder till lösningar där anskaffning görs av vad som är tillgängligt på marknaden och genom snabba politiska beslut. Källa: Försvarsavdelningen i . Beslutsmandaten är reglerade i termer av investeringens/anskaff- ningens storlek där gränserna fastställs och således kan ändras. gäller att investeringar överstigande 500 miljoner NOK beslutas av , upp till 500 miljoner NOK får beslutas av försvarsministern och anskaffningar upp till 75 miljoner NOK får beslutas av behörig tjänsteman på Försvars- departementet. Försvarschefen har dock rätt att i synnerliga undantagsfall, kopplat till trängande behov för pågående insatser, fatta beslut om anskaffningar av befintliga produkter upp till 150 miljoner NOK. beslutade att sammanföra hela logistikverksamheten med syftet att åstadkomma rationaliseringar och en effektivisering. Från att ha varit organiserat i olika divisioner och som process- organiserad verksamhet inom en materieldivision och en drift- division har utveckling fortsatt mot att materielanskaffning och logistikverksamhet betraktas som en helhet . Enligt norska försvarsmaktens definition är försvarslogistik skapande och användande av materiel, tjänster, och underhåll till stöd för militära operationer. Det omfattar både utbildning, plan- läggning och genomförande av följande verksamheter: anskaffning, lagerhållning och fördelning av materiel och under- håll, förebyggande underhåll, bärgning och reparationer, transport och evakuering, sjukvårds- och veterinärtjänst, bygg- och anläggningstjänst, förplägnad och inkvartering samt administration för att kunna anskaffa och förmedla tjänster. Huvuddelen av den samlade logistikverksamheten är samlad under () och gemensamt för FLO:s uppgifter är att organisationen ska stödja styrkepro- ducenterna10 och försvarets operativa enheter nationellt och inter- nationellt. FLO:s centraliserade organisation etablerades 2005 varvid ansvaret för olika regionala stödfunktioner överfördes från försvarsgrenarna till . Detta medförde att verksamheten kom att omfatta allt från materielinvesteringar till förplägnad i garnisoner och på baser. blev därigenom försvarets centrala och i princip enda aktör på logistikområdet. kom att disponera ungefär hälften av för- svarsbudgeten och hade cirka en tredjedel, dvs. omkring 5 900, av försvarets anställda. Det mesta av försvarets logistikverksamhet var således samlat i en organisation i syfte att uppnå rationaliserings- vinster. FLO:s verksamhet kom dock att uppfattas som omfattande, mångfacetterad och komplex vilket medförde att anskaffning och förvaltning av försvarets materiel kom i skymundan, som organisationens storlek och komplexitet uppfattades medföra flera ledningsmässiga utmaningar. Därtill ansåg de olika försvars- grenarna att det fanns små möjligheter att lokalt hantera mer nära- liggande prioriteringar av verksamheten. Vidare upplevdes från vissa håll att det fanns oklara gränssnitt mellan och armén vid internationella insatser. Den norska regeringen såg det därför som nödvändigt att vidareutveckla för att möjliggöra ett starkare fokus på organisationens kärnverksamhet, dvs. att anskaffa, vid- makthålla och leverera materiel och underhåll. 2009 beslutades därför att ändra organisationen genom att återföra delar av den lokala/regionala logistikverksamheten till försvars- grenarna. Denna förändring genomfördes vilket innebär 10 I är försvarsgrenscheferna (för armén, marinen och flyg- vapnet) ansvariga för förbandsproduktionen. att det finns liten eller ingen utvärdering om önskad effekt har uppnåtts. ansvarar för försvarets materielupphandlingar, större underhåll och uppgraderingar av utrustning och materiel samt för- sörjningstjänsten vilket bl. a. innebär att centrallager m.m. är kvar under . har ett s.k. systemansvar för all materiel i försvaret vilket innebär ett komplett ansvar för materielens hela livscykel. ska således vara en kapacitetsorganisation som ska stödja gemensam verksamhet, arméstridskrafterna, marinstridskrafterna och flyg- stridkrafterna. Huvudfokus kan sägas vara att genomföra materiel- anskaffning, drift av materielsystem med ett livscykelperspektiv samt avveckling av materiel. Beslutet innebär att har drygt hälften av den ursprung- liga organisationen och består av cirka 3 100 anställda, av vilka en tredjedel utgörs av militära befattningar och resterande är civila befattningar. Syftet med den genomförda förändringen var inte att spara pengar eller minska personal utan att skapa möjlighet till bättre fokus samt ge chefer på lokal nivå möjlighet att åstadkomma optimala lösningar lokalt. Figur 8.3 Försvarets logistikorganisation () Källa: Försvarsavdelningen i . I den nya organisationen har det varit viktigt att stärka det materiel- mässiga understödet av försvarets operativa verksamhet. samheten har organiserats i systemområden för land-, sjö-, luft-, gemensamma samt informations- och kommunikations- (IKT) system. Organisationen syftar till att tydliggöra och sammanhålla materielinvesteringar, ägarskapsförvaltning, ingenjörtjänster och fackmyndighetsrollen inom försvarets hela spektrum av materiel- system. Organisationen ledningen av verksamheten, förbättra möjligheten till ledning och koordinering internt samt kunna ta ett bättre ansvar för materielsystemen från vaggan till graven och vara en kontaktpunkt för användarna. verksamhet omspänner av försvars- budgeten varav cirka hälften (8–8,5 miljarder NOK) går till anskaff- ning och cirka hälften går till drift och underhåll. Verkstäder för tyngre och mer omfattande underhåll är kvar i . Det är inom dessa verksamhetsområden som de största möjligheterna till integration och samarbete med industrin och bi- och multilaterala samarbeten bedöms finnas och som underlättas genom att de finns samlade under en och samma chef. har totalansvar för den övriga försörjningstjänsten inom försvaret vilket omfattar anskaffning, lagring, distribution och leverans varor och tjänster. Primärt rör sig detta om ut- och inleverans av personlig utrustning och drifttjänster. Det har etablerats en genom- gående försörjningsprocess i för att säkerställa ett helhets- ansvar för försörjningstjänsten. Försörjningslagren och försvarets anskaffning av varor kan då sammanhållas under ett ansvar och där- med ge mer effektiv och enhetlig ledning av lagerhållning i för- svaret. Även drift och underhåll av försvarets olika ledningssystem är kvar under . Dock kommer sådan verksamhet som kan kopplas till det som benämns NBF (Nätverksbaserat försvar) att inordnas under en ledningsinspektör som får ett överordnat ansvar för detta. I samband med den senaste organisationsförändringen framhölls som ett motiv till förändringen att det bara är genom en samman- hållen syn och sammanhållen verksamhet som man uppnår både effektivitet och rationalitet. Det påpekades att svårigheterna ligger inte i de skilda faserna utan i övergången dem emellan. Materiel ska modifieras, renoveras och förrådsställas för kortare eller längre tider och det är i övergången mellan dessa faser och den normala driften som svårigheterna uppstår och då gäller det att ha en sam- manhållen bild över verksamheten för att kunna uppnå störst effekt . Genom att ha kontroll på materiel i dess olika faser, konfigurationen på materielen och de underhållsåtgärder som behöver vidtas så får man också bättre kontroll på ekonomin. Styrkan i att ha en organisation som svarar för investering, drift och avveckling kan därför inte överskattas. I samband med förändringen värderades även alternativet att flytta in under försvarsdepartementet vilket dock inte gjordes med huvudmotivet att logistiken är en central del av försvarschefen insatsförmåga. Eftersom alltjämt lyder under försvarschefen innebär förändringen att i huvudsak kommer att fokusera på materielrelaterade frågor ur ett livscykelperspektiv, vilket bedöms skapa bättre förutsättningar för försvarsdepartementet att följa upp verksamheten. Försvarets materieltillsyn flyttades från till försvarsstaben i syfte att ge försvarschefen ett organ som delvis kan kvalitetssäkra åtgärder inom materielområdet. Lokalt underhåll och övrig försörjning I den verksamheten som bedrivs inom en garnison eller bas har underhållet återgått till den störste lokale brukaren (garnisonschef som lyder under försvarsgrenschef) med avsikten att ge denne bättre möjlighet att säkerställa att förbandet har tillräcklig kvantitet av och kvalitet i den materiel som används för utbildning av för- band. Det förbandsnära underhållets personal ska därmed också få en större känsla för att tillhöra samma förband, vilket underlättar rekrytering till internationella insatser. finns det personal som i insatsorganisationen bemannar olika enheter vid insats och övning men som inte tillåts arbeta med samma verksamhet på basen utan där hanteras underhållet av civilanställd verkstadspersonal. Detta vill man ändra på så att insatsorganisationen hamnar i fokus och rätt personal följer förbandet vid insats och övning.