sou · H0B354 · 2012-09-12 00:00:00 — Enligt 29 kap. 5 § kan böter eller fängelse utdömas för försvårande av miljökontroll. Ytterligare sanktioner behöver inte införas i . Ett eventuellt agerande i strid med konventionens bestämmelser medför dock inte med säkerhet att straff kan utdömas enligt regelverk. Om en fartygsskrotare skulle handla i strid med den nya förordningens bestämmelser är det inte säkert att det skulle medföra straffbarhet enligt regelverk. En auktorisation ska kunna återkallas eller upphöra att gälla under vissa omständigheter men det är också rimligt att den nya förordningen innehåller straffbestämmelser. Således bör den som med uppsåt eller av oaktsamhet bedriver yrkesmässig fartygsskrotning utan att vara auktoriserad, obehörigen utger sig för att vara auktoriserad fartygsskrotare, utfärdar intyg om slutförd återvinning utan att vara auktoriserad, inte rapporterar slutförd återvinning till i rätt tid, påbörjar återvinning av ett fartyg som ska ha men saknar återvinningscertifikat, eller återvinner ett fartyg på ett sätt som inte överensstämmer med fartygets återvinnings- plan, kunna dömas till böter. Om fartygsskrotarens uppsåtliga eller oaktsamma agerande även föranleder att sanktioner vidtagits enligt 26 kap. eller om fartygs- skrotaren kan dömas till ansvar för gärningen enligt 29 kap. ska dock inte böter enligt den nya förordningen också kunna dömas ut eftersom dubbelbestraffning inte får förekomma. 5.2.11Artikel 11 Otillbörlig försening eller kvarhållande av fartyg Utredningens bedömning: Det finns redan regler i förvaltningslagen (1986:223) som reglerar en myndighets skyldighet att agera snabbt och skyndsamt. Möjligheten för en fartygsägare att väcka skadeståndstalan om en myndighet trots det skulle otillbörligt försena eller kvarhålla ett fartyg återfinns i skadeståndslagen (1972:207). Detta motsvarar de krav som uppställs i konventionens artikel 11. Det behövs därför inte några ändringar av det svenska regelverket. En stat ska enligt konventionen bli skadeståndsskyldig om ett fartyg otillbörligen kvarhålls eller försenas. Ett otillbörligt kvar- hållande eller försening bör normalt kunna undvikas genom kravet på skyndsamhet för alla myndigheter som uppställs enligt 7 § förvaltningslagen (1986:223). möjligheten att väcka en skadeståndstalan grundad på fel eller försummelse vid myndighetsutövning enligt reglerna i 3 kap. skadeståndslagen (1972:207). Enligt utredningens bedömning uppfyller redan konventionens bestämmelser i denna del och ytterligare bestämmelser framstår som obehövliga. 5.2.12Artikel 12 Förmedling av information Utredningens förslag: pekas i den nya förordningen om anläggningar för återvinning av uttjänta fartyg ut som behörig myndighet för sådana anläggningar. Naturvårds- verkets ska ha ansvar för att informera Transportstyrelsen om auktoriserade fartygsskrotare, när intyg om slutförd återvinning av ett uttjänt fartyg har inkommit och information om eventuell återkallad auktorisering inklusive åtgärder vidtagna med anledning av att det. Skyldigheten för att lämna uppgifter till Transportstyrelsen förs in i den nya förordningen om anläggningar för återvinning av uttjänta fartyg. Även underlag för en anläggnings auktorisation och återkallelse av auktorisation ska enligt den nya förordningen lämnas till Transportstyrelsen, se nedan avsnitt 5.2.36. Transportstyrelsens skyldighet att förmedla information och uppgifter till IMO följer av uppdraget att fullgöra uppgifter som åligger administrationen. Transportstyrelsen ska vidarebefordra uppgifter från till IMO. Transportstyrelsen ska också lämna de behöriga myndigheternas kontaktuppgifter till IMO, liksom en lista över de klassificeringssällskap som Transportstyrelsen eventuellt gett i uppdrag att genomföra tillsynsförrättningar och utfärda inventerings- och/eller åter- vinningscertifikat, en uppdaterad lista över utfärdade återvinningscertifikat för svenska fartyg, uppdaterad lista över fartyg återvunna i , eventuella fartyg som bryter mot kraven på certifikat och återvinning samt därmed vidtagna åtgärder. Transportstyrelsens ansvar samt uppdrag som behörig myndighet för fartyg och att fullgöra uppgifter som åligger administrationen förs in i 4 kap. 7 § FÅFF, se även avsnitt 5.2.3. Utredningens bedömning: Eftersom det inte finns någon fartygsskrotare eller anläggning för återvinning av uttjänta fartyg och det inte är troligt att en sådan kommer att inrättas , saknar utredningen anledning att vidare utreda övriga uppgiftsskyldigheter som eventuellt involverar andra myndigheter än och Transportstyrelsen. utpekas i den föreslagna förordningen om anläggningar för återvinning av uttjänta fartyg som behörig myndighet för återvinningsanläggningar. Transportstyrelsen utpekas genom förslaget i 4 kap. 7 § FÅFF som behörig myndighet såvitt avser fartyg. Därutöver har Transportstyrelsen att fullgöra den informat- ionsskyldighet som följer av konventionens artikel 12. , som i den nya förordningen om anläggningar för återvinning av uttjänta fartyg pekas ut som behörig myndighet för anläggningar, ska informera Transportstyrelsen om auktoriserade fartygsskrotare, när intyg om en slutförd återvinning av ett uttjänt fartyg inkommer, eventuell återkallad auktorisering inklusive åtgärder vidtagna med anledning av återkallandet samt verkets kontaktuppgifter. Skyldigheten att meddela Transportstyrelsen dessa uppgifter bör framgå av den nya förordningen. Eftersom det inte finns någon anläggning för återvinning av uttjänta fartyg och det inte är troligt att en sådan kommer att anläggas , saknar utredningen anledning att vidare utreda övriga uppgiftsskyldigheter. Den dag en anläggning för återvinning av uttjänta fartyg inrättas får regeringen reglera informationsflödet mellan berörda myndigheter. Eftersom Transportstyrelsen har upparbetade rutiner för att meddela bland annat IMO olika uppgifter är det enligt utredningens bedömning lämpligt att det är Transportstyrelsen som ansvarar för kontakten med IMO. Uppdraget som behörig myndighet på fartygssidan förs in i ett nytt stycke i 4 kap. 7 § FÅFF. 5.2.13Artikel 13 Tekniskt bistånd och samarbete Utredningens bedömning: Enligt konventionen kan en begäran om tekniskt bistånd och samarbete framställas till som konventionsstat. Då bestämmelsen riktar sig till konventions- stater och inte till den utsedda behöriga myndigheten, och bara aktualiseras vid en begäran, bedömer utredningen att artikel 13 inte föranleder några förslag. Då en begäran om tekniskt bistånd är frivillig att åta sig framstår det som onödigt att reglera. Regeringen får uppdra åt lämplig myndighet om en begäran från en annan konventionsstat framställs. På grund härav och då en begäran om tekniskt bistånd är frivillig att åta sig framstår det som onödigt att reglera. Utredningens bedömning: Bestämmelsen om tvistlösning i artikel 14 föranleder inga förslag då den riktar sig till alla konventionsstater. Konventionens förslag till tvistlösningar avviker inte från vad som är vanligt förekommande mellan stater. Det framstår inte som nödvändigt att styra eller begränsa de olika förfaranden som skulle kunna tillämpas vid en eventuell tvist mellan och någon annan konventionsstat. Artikel 14 föranleder därför inga förslag. 5.2.15Artikel 15 Förhållandet till internationell rätt och andra avtal Utredningens bedömning: Av 1 kap. 5 § LÅFF framgår det att föreskrifter som meddelats med stöd av LÅFF inte får strida mot sådana bestämmelser i internationella överenskommelser som är bindande för . Det motsvarar krav i artikel 15 där det uppges att havsrätts- konventionen, internationell sedvanerätt på havsrättsområdet och andra internationella överenskommelser har företräde framför bestämmelser. föreslagna ändringen i 1 kap. 1 § LÅFF klargörs att 1 kap. 5 § LÅFF ska vara tillämplig även på de situationer som omfattas av . Det saknas anledning att införa regler om förhållandet till andra internationella avtal och internationell rätt för åter- vinningsanläggningar, då de internationella regler som gäller för fartyg inte är tillämpliga för anläggningar som kan komma att finns i . Beträffande fartyg framgår det av 1 kap. 5 § LÅFF att föreskrifter som meddelas med stöd av lagen inte får strida mot sådana bestämmelser i internationella överenskommelser som är bindande för . Detsamma gäller även för undantag i enskilda fall som har meddelats med stöd av bestämmelser i eller föreskrifter som har meddelats med stöd av LÅFF. Vid tillämpningen av LÅFF ska sådana begränsningar som följer av allmänt erkända folkrättsliga grundsatser beaktas. havsrättskonvention (United Nations Convention on the of the Sea, UNCLOS, hädanefter havsrättskonventionen) trädde i kraft . Havsrättskonventionen reglerar hur världens länder ska dela upp världshavet och dess resurser, inklusive kontinentalsockeln och havsbottnen, med alla aspekter på ländernas juridiska och ekonomiska rättigheter samt nyttjande och skydd. Havsrättskonventionen innehåller således både rättigheter och skyldigheter för en stat. Havsrättskonventionen är en sådan internationell överenskommelse som är bindande för då ratificerade havsrättskonventionen (prop. 1995/96:140, bet. 1995/96:UU17, rskr. 1995/96:271). Det är inte möjligt att bara ansluta sig till vissa delar av havsrättskonventionen utan det var bara möjligt att ratificera den i dess helhet. Det framgår av LÅFF att bestämmelser inte får strida mot bland annat havsrättskonventionen men också att andra erkända folkrättsliga grundsatser ska beaktas. Genom den ändring som föreslås i 1 kap. 1 LÅFF klargörs att den bestämmelsen även ska vara tillämplig på de situationer som omfattas av . Utredningen bedömer därför att artikel 15 är genomförd i svensk rätt genom den ovan beskrivna ändringen LÅFF. Anläggningar för återvinning av fartyg Det saknas anledning att införa regler om förhållandet till andra internationella avtal och internationell rätt för återvinnings- anläggningar, då de internationella regler som gäller för fartyg inte är tillämpliga för anläggningar som kan komma att finns i . 5.2.16Artikel 16 Undertecknande, ratifikation, godtagande, godkännande och anslutning Utredningens förslag: bör godkänna regeringens beslut att tillträda konventionen. Utredningens bedömning: Tyst godkännande av planen för fartygets återvinning bör inte införas. Konventionen var öppen för undertecknande av alla stater till och med . Därefter är den öppen för anslutning av alla stater (artikel 16.1). Artikel 16.2 anger att en stat kan bli part i konventionen genom undertecknande utan förbehåll för ratifikation, godtagande eller godkännande, undertecknande med sådant förbehåll följt av ratifikation, godtagande eller godkännande, eller har inte undertecknat konventionen enligt artikel 16.1. kan således bli part till konventionen genom anslutning. Enligt 10 kap. 1 § regeringsformen (RF) är det regeringen som ingår internationella överenskommelser med andra stater. I vissa fall krävs dock att godkänner en överenskommelse, 10 kap. 2 § RF. Om överenskommelsen förutsätter att lag ändras, upphävs eller att ny lag stiftas eller om den i övrigt gäller ämne i vilket ska besluta för att ska kunna fullgöra sina åtaganden enligt överenskommelsen, måste regeringen först inhämta godkännande. Dessutom krävs att godkänner överenskommelser av större vikt. Huruvida en fråga ska anses vara av större vikt eller inte avgörs av regeringen under konstitutionellt ansvar, Ds 2007:25. Eftersom det krävs att lag ändras bör godkännande inhämtas. I samband med att tillträder konventionen ska informera huruvida ett tyst godkännande eller ett uttryckligt beslut krävs beträffande fartyges återvinningsplan. har möjlighet att när som helst ändra sig i denna fråga. Utredningen har nedan redogjort för inställningen till tyst godkännande, se avsnitt 5.2.30. Eftersom tyst godkännande inte förespråkas föreslås ingen förändring av vad som gäller för handläggning och beslut . Ett beslut att inte införa tyst godkännande behöver inte framgå av författning då huvudregeln är beslut efter sedvanlig handläggning. Utredningens förslag: Föreslagna författningsändringar bör träda i kraft den dag regeringen bestämmer. Konventionen träder inte i kraft förrän förutsättningarna i artikel 17 är uppfyllda. Ikraftträdandet kommer troligen dröja då endast ett fåtal stater har undertecknat konventionen när detta skrivs . bör enligt utredningens bedömning införa de bestämmelser som följer av konventionen först i samband med att konventionen träder i kraft. Några datum för ikraft- trädande av de föreslagna författningarna kan därför inte föreslås. Det är därför lämpligt att regeringen får besluta när föreslagna lagändringar ska träda i kraft. Det framgår av artikel 18 b) i om traktaträtten att en stat som har tillträtt en konvention som ännu inte har trätt i kraft är förpliktigad att avhålla sig från handlingar som skulle omintetgöra konventionens ändamål och syfte även innan konventionen trätt i kraft, förutsatt att ikraftträdandet inte otillbörligt fördröjs. får inte handla i direkt strid mot konventionens ändamål och syften eftersom deltog i konventionens upprättande. är dock inte skyldig att följa konventionens detaljreglering innan den träder i kraft. Utredningens bedömning: Möjligheterna för en konventions- stat att föreslå ändring av konventionen enligt artikel 18 föranleder inga förslag. Artikeln går igenom under vilka förutsättningar konventionen kan ändras. Då det inte är aktuellt att föreslå ändringar i konventionen föranleder inte artikeln några förslag. Utredningens bedömning: Möjligheterna för en konventions- stat att frånträda konventionen enligt artikel 19 föranleder inga förslag. Eftersom artikeln behandlar hur konventionen kan frånträdas och utredningens kommittédirektiv anger att vill ratificera konventionen saknar utredningen anledning att lämna några förslag i denna del. 5.2.20Artikel 20 Deponering av instrument Utredningens bedömning: Artikel 20 föranleder inga förslag då regler om deponering av konventionen inte riktar sig till någon konventionsstat. Artikeln pekar ut att IMO:s generalsekreterare ska vara depositarie och riktar sig till IMO. Artikeln föranleder således inga förslag. Utredningens bedömning: Bestämmelsen i artikel 21 att alla språkversioner äger samma giltighet föranleder inga förslag. Det riktas inga krav gentemot konventionsstaterna. Artikeln föranleder därmed inga förslag. Utredningens bedömning: Definitionerna i regel 1 medför inget förslag i form av en särskild paragraf som innehåller definitioner. Enligt utredningens bedömning är det lämpligt att de definitioner som återfinns i regel 1 förtydligas på de ställen där det eventuellt behövs. Regel 1 medför inga förslag. 5.2.23Regel 2 Generell tillämplighet Utredningens bedömning: Regel 2 anger att konventionens olika krav såsom konstruktion, besiktning och återvinning av fartyg ska följas. Transportstyrelsen och i egenskaper av behöriga myndigheter är skyldiga att beakta bilagans detaljkrav när uppdragen som behöriga myndigheter fullgörs. Bedömningar och förslag följer där en regel uppställer konkreta krav. Enligt regel 2 ska detaljbestämmelserna i bilagan tillämpas om inte något annat uttryckligen framgår av konventionen. Bilagan innehåller mer detaljerade bestämmelser än vad konventionen inne- håller. Transportstyrelsen och som behöriga myndigheter för ska beakta konvent- ionens bilaga och följa de krav som uppställs. Bedömningar eller förslag återfinns där kravet uppställs, se nedan. 5.2.24Regel 3 Förhållande till andra krav, rekommendationer och riktlinjer Utredningens bedömning: Förhållandet mellan konventionens bilagas bestämmelser och andra riktlinjer och bestämmelser i regel 3 föranleder inga förslag. Konventionen införlivas i svensk rätt genom transformation. Det är inte lämpligt att inkorporera konventionens bestämmelser i dess helhet utan utredningen har valt införlivande genom trans- Där krav uppställs som inte redan följer av svenska författningar behöver sådana kompletteras. Då konventionens bilagor är en del av konventionen och hela konventionen ska efterlevas saknas det anledning att genomföra regel 3 separat. 5.2.25Regel 4 Kontroll av fartygs farliga material och ämnen Utredningens bedömning: Transportstyrelsen får enligt befintliga bemyndiganden meddela föreskrifter om fartygs konstruktion, vilket inkluderar möjligheten att förbjuda före- komsten av ämnen i appendix 1. Till följd av den föreslagna ändringen i 1 kap. 1 § LÅFF klargörs de att Transportstyrelsen får meddela föreskrifter även när det gäller situationer som omfattas av . De uppräknade ämnena är asbest, ozonnedbrytande ämnen, PCB och tennorganiska föreningar i påväxthindrande system. Genom Transport- styrelsens föreskrifter påverkas också förekomsten av ämnena i appendix 1 på varv, anläggningar för återvinning av uttjänta fartyg, hamnar och offshoreterminaler då ämnena kommer att fasas ut eftersom de inte får förekomma på fartyg. När det gäller asbest är tillverkning, utsläppande på marknaden och användning av vissa asbestfibrer förbjudna enligt Europa- parlamentets och rådets förordning (EG) nr 1907/2006 av om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier (Reach), inrättande av en europeisk kemikaliemyndighet, ändring av direktiv /45/EG och upphävande av rådets förordning (EEG) nr 793/93 och kommissionens förordning (EG) nr 1488/94 samt rådets direktiv /769/EEG och kommissionens direktiv /155/EEG, 93/67/EEG, 93/105/EG och 2000/21/EG (Reach-förordningen) bilaga XVII, post 6. Regleringen omfattar sex olika typer asbestfibrer. Det är således inte en uttömmande reglering och bland annat omfattas inte asbestfibrerna richterit och winchit av förbudet i Reach-förordningen. Konventionens asbestförbud omfattar således mer gällande asbestförbud. föreskrifter måste således Transportstyrelsen beakta . Det är värt att notera att förslaget till EU-förordningen upptar material som innehåller asbest och således förbjuder all asbest. De ozonnedbrytande ämnena som listas i konventionen omfattas av och rådets förordning (EG) nr 1005/2009 av om ämnen som bryter ned ozonskiktet. Nämnda förordning implementerar Montrealprotokollet i EU. Eftersom enligt artikel 15 ska ge vika för andra internationella konventioner och överenskommelser uppstår inte någon konflikt mellan Montrealprotokollet och denna konvention. Förordningen 1005/2009 innehåller dock en övergångsbestämmelse då klorfluorkarboner får installeras fram till . Det är dock inte säkert att konventionen kommer hinna träda i kraft innan och då utgör undantaget inga problem. är behörig myndighet för förordningen 1005/2009. Den föreslagna EU-förordningen hänvisar under ozonned- brytande ämnen i bilaga 1 till artikel 1.4 i Montrealprotokollet. Polyklorerade bifenyler, PCB Polyklorerade bifenyler, PCB, finns upptaget på bilaga 1 till och rådets förordning (EG) nr 850/2004 av om långlivade organiska föroreningar och om ändring av direktiv /117/EEG (kallad POPs-förordningen efter Persistent Organic Pollutants) som genomför Stockholms- konventionen. PCB får därför inte framställas, släppas ut på marknaden eller användas, varken för sig, i en blandning eller i en vara. Det finns ett undantag för varor som redan användes när förordningen trädde i kraft. Sådana varor får fortsätta att användas. Av förordningen (2007:19) om PCB m.m. följer emellertid att PCB-varor inte får tillverkas, bearbetas, saluföras, överlåtas för användning eller återanvändas. Det är alltså inte tillåtet att installera gamla PCB-varor i ett nytt fartyg. I EU:s utkast till förordning om återvinning av fartyg anges bara material som innehåller PCB. Tennorganiska föreningar i påväxthindrande system Den internationella konventionen om kontroll av skadliga antifoulingsystem på fartyg () förbjuder tenn- organiska föreningar på fartyg. är genomförd i EU genom och rådets förordning (EG) nr 782/2003 av om förbud mot tennorganiska föreningar på fartyg samt förbudet i bilaga XVII, post 20 i Reach- förordningen. Förbud av konventionens ämnen i Samtliga i konventionen angivna ämnen regleras i olika EU- rättsakter. Utöver EU-förordningarna, som är direkt tillämpliga i medlemsstaterna, finns det nationella författningar som reglerar ämnena. Några exempel på svenska författningar är förordningen (2007:846) om fluorerade växthusgaser och ozonnedbrytande ämnen, förordningen (2008:245) om kemiska produkter och biotekniska organismer och förordningen (2007:19) om PCB m.m. De ämnen för vilka konventionen inför strängare regler än de som finns i EU:s rättsakter eller svensk lagstiftning, träffas av Tranportstyrelsens möjlighet att meddela föreskrifter om bland annat fartygs konstruktion enligt 4 kap. 1 § FÅFF. Transport- styrelsen måste beakta vid meddelandet av föreskrifter. Genom att meddela föreskrifter som begränsar eller helt förbjuder de uppräknade ämnenas förekomst på fartyg regleras även förekomsten på varv och andra liknande anläggningar. Ämnen som inte får förekomma på fartyg kommer heller inte att användas på varv och andra anläggningar. 5.2.26Regel 5 Förteckning över farliga material Utredningens förslag: Fartyg med bruttodräktighet om minst 500 och som används i internationell trafik ska enligt vara försedda med ett internationellt inventeringscertifikat eller ett återvinningscertifikat. Sådana krav införs i FÅFF. Detta gäller även förbud mot sjöfart för det fall inventerings- eller återvinningscertifikat saknas. styrelsen kan genom befintliga bemyndiganden meddela före- skrifter om de olika certifikaten. Alla fartyg med bruttodräktighet om minst 500 och som används i internationell trafik måste enligt konventionen ha ett giltigt inventeringscertifikat eller ett återvinningscertifikat ombord på fartyget. Det saknas anledning att låta alla fartyg omfattas, varför begränsningen till fartyg med bruttodräktighet om minst 500 bör framgå av föreslagna ändringar i 4 kap. 2 och 4 §§ FÅFF. Fartyg som bara trafikerar svenskt sjöterritorium är också undantagna konventionens regelverk, vilket bör framgå av Transportstyrelsens föreskrifter. Genom ändringar i FÅFF införs skyldigheten att ha certifikat för de fartyg som träffas av konventionens bestämmelser. Trans- portstyrelsen får meddela föreskrifter om inventeringscertifikat och återvinningscertifikat och har då möjlighet att föreskriva hur och när certifikat ska uppdateras/förnyas, hur det ska gå till och när fartyg måste anmäla förändringar som påverkar ett certifikat. Vidare ska det framgå av en inventeringslista var farliga material och ämnen finns på fartyget och med vilka ungefärliga mängder. Det är lämpligt att Transportstyrelsen får föreskriva även om den regleringen. Regel 5.2 innehåller ett krav på att existerande fartyg ska uppfylla reglerna från det att konventionen träder i kraft eller innan fartyget återvinns. Med hänsyn till att det är ovisst när konventionen kommer att träda i kraft bör regeringen få besluta när föreslagna ändringar ska träda i kraft, se avsnitt 5.2.17. Transportstyrelsen ska förklara ett certifikat ogiltigt om förhållandet mellan uppgifterna som legat till grund för invent- eringscertifikatet och förhållanden på fartyget inte stämmer överens till exempel till följd av nya installationer och andra ändringar. Även dessa regler bör framgå av Transportstyrelsens föreskrifter. 5.2.27Regel 6 Procedur för att förslå ändringar i appendix 1 och 2 Utredningens bedömning: Regel 6, som behandlar hur appendix 1 och 2 kan ändras, riktar sig till alla konventionsstater och föranleder inga förslag. Enligt konventionen får stater föreslå ändringar av appendix. Innehållet i regel 6 riktar sig främst till IMO då det redogörs för hur en ändringsbegäran ska framställas och hanteras. Det står fritt att föreslå ändringar i appendix 1 och 2 utan att några nya svenska regler införs. 5.2.28Regel 7 Tekniska grupper Utredningens bedömning: Regel 7 reglerar när IMO får sammankalla en teknisk grupp och riktar sig inte till kon- ventionsstaterna. Regeln föranleder därför inte några förslag.