sou · H0B346 · 2012-06-19 00:00:00 — Det är emellertid tveksamt om alla uppgifter som enligt den förtryckta blanketten ska lämnas in kan krävas med stöd av MB. Ett exempel är den klassning som dammägaren gör enligt RIDAS. Klassningen kan i och för sig ses om en förenklad kart- läggning av de risker och konsekvenser den aktuella anläggningen och eventuell verksamhet som bedrivs vid anläggningen medför eller kan medföra. Dammägaren är enligt de allmänna hänsynsreg- lerna, framförallt försiktighetsprincipen och kunskapskravet, skyl- dig att hålla sig ständigt informerad om verksamhetens påverkan på den omgivande miljön. Om dammägaren har ett underlag som legat till grund för klassningen skulle det kunna utgöra ett sådant material som kan krävas in av tillsynsmyndigheten med stöd av 26 kap. 21 § MB. Däremot finns det inte någon lagstadgad skyldig- het att klassa dammanläggningen enligt RIDAS. Skulle en damm- ägare inte vilja lämna in uppgift om vilken konsekvensklass dammen i fråga hör till finns det heller inga möjligheter för till- synsmyndigheten att med stöd av nuvarande bestämmelser i förelägga om sådana upplysningar. 1997/98:45 del 2, s. 282. – förtydliganden avseende dammsäkerhet 3.6.6Föreläggande om undersökning enligt 26 kap. 22 § MB Utöver de undersökningar en verksamhetsutövare gör inom ramen för sin egenkontroll har tillsynsmyndigheten möjlighet att före- lägga om undersökning enligt 26 kap. 22 § MB. Den som bedriver verksamhet eller vidtar en åtgärd som kan befaras medföra olägenheter för människors hälsa eller miljön kan enligt bestämmelsen föreläggas att utföra de undersökningar av verksamheten eller åtgärden och dess verkningar som behövs för att tillsynsmyndigheten på ett riktigt sätt ska kunna utföra sina tillsynsuppgifter. För tillämpningen krävs således inte att verksam- heten konstaterats faktiskt vara miljöskadlig utan det räcker med att det kan befaras. Undersökningens syfte kan vara att klargöra om sådan skada eller risk för skada föreligger. Däremot förutsätter bestämmelsen att verksamheten är pågående.44 Begreppet undersökning bör enligt förarbetena ges en vid tolk- ning. Det kan omfatta bl.a. provtagningar och besiktning. Omfatt- ningen av utredningen får avgöras i varje enskilt fall. Möjligen räcker det med en enstaka undersökning men ibland krävs fortlö- pande undersökningar. Det är verksamhetsutövaren som står kostnaden för utred- ningen. Undersökningsplikten är därför begränsad till vad som behövs för att tillsynsmyndigheten ska kunna utföra sin tillsyn. Undersökningar som genomförs får inte vara ren forskning.45 De utredningsåtgärder som krävs måste även vara rimliga och nyttan med utredningsåtgärden måste stå i proportion till kostnaderna. Istället för att verksamhetsutövaren utför undersökningen kan tillsynsmyndigheten också besluta att undersökningen ska göras av fristående expertis med teknisk och vetenskaplig sakkunskap inom området i fråga. bör inhämta verksamhetsut- övarens uppfattning innan beslut fattas om detta och är skyldig att tillse att en sådan undersökning inte blir onödigt kostsam.46 Det är dock tillsynsmyndigheten som fastställer beloppet. Den som utför undersökningarna omfattas av tystnadsplikt enligt 26 kap. 27 § MB. För det fall tillsynsmyndigheten beslutar om att anlita en utom- stående konsult uppstår frågan om en sådan tjänst är underkastad reglerna om offentlig upphandling. En tillsynsmyndighets förord- nande om att annan ska utföra undersökning görs i verksamhets- 44Setterlid, Offentlig tillsyn enligt , upplaga 1:1, s. 94. 45Setterlid, Offentlig tillsyn enligt , upplag 1:1, s. 95. 1997/98:45 del 2, s. 283. – förtydliganden avseende dammsäkerhet utövarens intresse och ska därför ses som en s.k. tredjemans- upphandling. Uppdraget avser en tjänst som ska tillgodose annan än myndighetens direkta behov. Sådana upphandlingar har inte i praxis ansetts utgöra upphandlingar enligt lagen (1992:1528) om offentlig upphandling.47 Till dess att undersökningen är avslutad kan tillsynsmyndig- heten förena ett beslut om undersökning med ett överlåtelseförbud av den berörda fastigheten eller annan egendom under viss angiven tid. Avsikten med ett sådant förbud är att undvika ansvarsflykt. Kan det uppnås på ett annat lindrigare sätt ska förbud inte tillgripas. För att utreda om en vattenanläggning tillkommit i laga ordning eller är av laga beskaffenhet kan enligt 9 kap. 5 § LVV en ägare till vattenanläggningen eller någon vars rätt berörs av den hos länssty- relsen ansöka om att en besiktningsman förordnas för att utreda frågan. Den som ansökt om besiktningen ska betala kostnaderna för den med ett belopp som bestämmer. 3.6.7Föreläggande eller förbud vid vite Enligt 26 kap. 14 § MB får ett föreläggande eller förbud förenas med vite. Närmare bestämmelser om vitesföreläggandets adressat, beräkning av storlek, utformning och utdömande finns i lagen (1985:206) om viten. I 28 kap. MB finns bestämmelser om tillträde. I första hand ska tillträde ske efter överenskommelse med ägaren eller innehavaren. I den mån en effektiv tillsyn kräver oanmälda inspektionsbesök ska sådan kunna genomföras. Endast om ägaren eller innehavaren motsätter sig tillträde blir det aktuellt att tvångsvis bereda sig tillträde. En myndighet har rätt att mot en ägares eller innehavares vilja få tillträde till dennes egendom och där vidta åtgärder, allt i den utsträckning som behövs för att myndigheten ska kunna fullgöra sina uppgifter. Tillträde kan ske till den fastighet där verksamheten bedrivs eller till en angränsande fastighet för att t.ex. mäta utsläpp från verk- 47 Setterlid, Offentlig tillsyn enligt , upplaga 1:1, s. 96 och Kammarrätten i , dom , mål 12192-94. – förtydliganden avseende dammsäkerhet Tillträde kan även ske för att utföra särskilda undersök- ningar eller kartläggningar. Även sådana som utför uppdrag åt myndigheten har rätt till tillträde. Det kan handla om anlitad expertis som utför en besiktning. Vid tillståndsprövning kan prövningsmyndigheten besluta om att skyddsåtgärder ska vidtas på annans egendom. Om fastighets- ägaren i fråga motsätter sig tillträde har rätt att besluta om tvångstillträde så att åtgärderna kan utföras. Den som lider skada av intrånget har rätt till ersättning. Regler om detta finns i 31 kap. 10 § MB. Som framgår av 31 kap. 10 § utgår inte ersättning om åtgärderna utgör ett led i tillsyn beträf- fande verksamhet på fastigheten. För vattenanläggningar finns en särskild tillträdesbestämmelse i 28 kap. 11 § MB. Bestämmelsen ger den underhållsskyldige rätt att nyttja annans mark för arbeten och åtgärder som behövs för att underhållsskyldigheten ska kunna fullgöras. 3.7Möjligheten att förelägga om sänkning av vattennivån Utredningen har i uppdrag att klarlägga om tillsynsmyndigheten, enligt nuvarande bestämmelser, har möjlighet att förelägga damm- ägarna att temporärt sänka vattennivån i ett magasin om damm- ägaren inte kan visa att dammsäkerheten är tillfredsställande vid högt magasinvattenstånd avseende dammar med stora konse- kvenser i händelse av dammbrott eller att förelägga om andra åtgär- der som bedöms lämpliga. Som redogjorts för under avsnitt 3.6.3. får inte ett föreläggande eller ett förbud begränsa ett beslut eller en dom om tillstånd i ett ansökningsmål som har rättskraft enligt 24 kap. 1 § MB. Rätts- kraften omfattar frågor som har prövats i domen eller beslutet. För de dammar som frågeställningen avser, dammar med stora konsekvenser i händelse av dammbrott, är det utredningens upp- fattning att dessa omfattas av tillstånd eller annan jämförbar rättig- het, nedan kallat tillstånd. Utöver rätt att uppföra själva damman- läggningen föreskrivs i de allra flesta tillstånd hur vattnet får regle- ras. Genom de s.k. vattenhushållningsbestämmelserna anges hur vattnet får innehållas och tappas. Tillståndet kan även vara förenat med bestämmelser om minimitappning. I de flesta tillstånd anges även dämnings- och sänkningsgräns. – förtydliganden avseende dammsäkerhet Som redan nämnts gäller ett tillstånds rättskraft såvitt avser frå- gor som har prövats i domen eller beslutet enligt 24 kap. 1 § MB. Om en fråga har prövats vid tillståndsgivningen gäller inte de skyl- digheter som framgår av utan i stället vad som föreskrivits i domen eller beslutet. Tillståndet och därmed förenade villkor får i princip inte inskränkas eller ändras på något sätt48. Till- ståndet ger därmed verksamhetsutövaren en trygghet. Den till- ståndshavare som följer villkoren i sitt tillstånd behöver normalt inte befara att det allmänna ställer ytterligare krav med stöd av hän- synsreglerna, i vart fall inte beträffande sådana frågor som har prö- vats vid tillståndsgivningen.49 Det innebär att för det fall tillståndet i fråga innehåller angivande om hur vattnet får innehållas och tap- pas omfattas det av tillståndets rättskraft och kan inte angripas annat än att särskilda förhållanden föreligger. Det gäller även tem- porära avsänkningar. Många av de tillstånd som tillämpas är meddelade med stöd av äldre lagstiftning. Rättskraftsregeln i dessa lagar såg något annorlunda ut än vad den gör i MB. Tillstånd meddelade enligt äldre lagstiftning har dock samma rättskraft som tillstånd medde- lade med stöd av 11 kap. MB, 5 § lagen (1998:811) om införande av , jfr MÖD 2007:23 som omnämns i avsnitt 3.4.4. Det innebär att trots att rättskraften enligt äldre lagstiftning haft en annan omfattning ska äldre tillstånds rättskraft bedömas utifrån 24 kap. 1 § MB. 3.7.1Föreläggande i brådskande fall Möjligheten att frångå den tappning av vatten som fastställts genom vattendomar har belysts i tidigare utredning50. I betänkandet redo- görs för nedanstående situationer där man i brådskande fall eller mer akuta situationer kan frångå bestämmelsen om ett tillstånds rättskraft och därmed även eventuella villkor om reglering av vattennivån. 48Strömberg, Vattenlagen med kommentar, s. 271. 1997/98:45 del 2, s. 252. 50Miljöbalken under utveckling, SOU 2002:50, s. 176 ff. – förtydliganden avseende dammsäkerhet Föreläggande med stöd av 26 kap. 9 § MB Som nämnts i avsnitt 3.6.4 innehåller bestämmelsen i 26 kap. 9 § fjärde stycket MB ett undantag från regeln om de bindande verk- ningarna hos tillståndsdomar och tillståndsbeslut. Regeln kan komma till användning för att förelägga en regleringsrättsinne- havare att frångå en vattendom vid risk för skador på egendom eller samhällelig infrastruktur. Utredningen har inte kunnat finna något avgörande där ett sådant föreläggande i fråga om vattenverksamhet har prövats. Som nämnts i 3.4.2. får enligt 11 kap. 16 § MB vatten innehållas eller tappas i strid mot tillståndet om det är nödvändigt för att avvärja fara för liv eller hälsa, rädda värdefull egendom eller av någon annan sådan orsak. Skydd för miljön bör även anses omfattas av begreppet annan sådan orsak. Det är regleringsrättsinnehavaren som enligt bestämmelsen kan fatta beslut om att inte följa tillståndet. Det krävs dock alltid ett godkännande av mark- och miljödomstol i efterhand och till- ståndshavaren får stå för eventuella skador om uppstått på grund av att tillståndet frångåtts – även om andra större skador kunnat und- vikas på detta sätt. Ansökan om godkännande ska göras möjligt. Risken för skadeståndskrav medför av naturliga skäl att regleringsrättsinnehavarens intresse av att utan egen nytta utnyttja denna möjlighet att påverka flöden är liten.51 Utredningen om dammsäkerhet och höga flöden föreslog i sitt betänkande52 att ovanstående bestämmelse, då i 4 kap. 4 § vatten- lagen (1983:291), skulle kompletteras med en möjlighet för länssty- relsen att besluta om att vatten får innehållas eller tappas i strid mot meddelade bestämmelser. Som skäl för förslaget anförde utredningen att det var tänkbart att en dammägare inte skulle utnyttja möjligheten om att frångå vattenhushållningsbestämmel- serna. Om det i efterhand inte visar sig vara den bästa tänkbara lös- ningen kan dammägaren riskera både straffpåföljd och skade- ståndsansvar. Enligt utredningen var det därför bättre att länssty- relsen, som inte beövde riskera detta ansvar, fattade beslutet om sådana extraordinära åtgärder. Förslaget ledde aldrig till någon lagstiftning. 51Miljöbalken under utveckling, SOU 2002:50, s. 177. 52Älvsäkerhet SOU 1995:40. – förtydliganden avseende dammsäkerhet Åtgärder med stöd av LSO konstaterade i avgörandet MÖD 2002:34 att ett tillståndsbesluts rättskraft enligt 24 kap. 1 § MB kan få vika på grund av tvingande säkerhetsskäl. I avgörandet hänvisas till MB:s förarbeten53 där det anges att en tillståndsdom eller ett tillstånds- beslut enligt miljölagstiftning inte har någon rättskraft i förhåll- lande till krav på åtgärder med stöd av räddningstjänstlagen. Räddningstjänstlagstiftningen har numera ersatts av LSO. Enligt 6 kap. 2 § LSO får räddningsledaren vid en räddningsin- sats bereda sig och medverkande personal tillträde till annan fastig- het. Räddningsledaren får även bl.a. göra ingrepp i annans rätt och föra bort eller förstöra annans egendom. Rätt att besluta om sådana åtgärder har även för det fall ansvaret för räddningsin- satserna övertagits med stöd av 4 kap. 10 § LSO. I begreppet ingrepp i annans rätt ligger till exempel att besluta om avsänkning av ett magasin på ett sätt som kan strida mot vad som regleras i ett tillstånd. Utöver att det kan strida mot vad som regleras i ett tillstånd kan åtgärden även stå i strid med dammäga- rens intressen eftersom produktionsförlust kan uppstå. För att ingrepp i annans rätt ska få företas krävs enligt bestäm- melsen att det är fråga om en räddningsinsats. En räddningsinsats enligt LSO och även enligt tidigare räddningstjänstlagstiftningen kan endast bli aktuell då det redan är fråga om en olycka eller över- hängande fara för en olycka. Det innebär att om dessa omständig- heter inte föreligger kan ingrepp i annans rätt med stöd av LSO inte företas. Utöver att situationen i fråga måste vara en räddningsinsats måste den även ge motiv till ingreppet med hänsyn till behovet av ett snabbt ingripande, det hotade intressets vikt, kostnaderna för insatsen och omständigheterna i övrigt. Med olycka avses enligt förarbetena till LSO en plötsligt inträf- fad händelse som har medfört eller som kan befaras medföra skada. Ett dammbrott kan utgöra en sådan olycka. När överhängande fara för dammbrott ska anses föreligga finns inte angivet i vare sig för- arbeten eller praxis. hade i betänkandet SOU 2002:50 att överväga bl.a. om det skulle införas ytterligare möjligheter för sam- hället att ingripa i en översvämningssituation genom att besluta att frångå den tappning av vatten som fastställts genom vattendomar. 1997/98:145 del 2, s. 252. – förtydliganden avseende dammsäkerhet Efter att ha redogjort för ovanstående möjligheter för samhället att besluta med stöd av MB eller dåvarande räddningstjänstlagen fann kommittén inte skäl att föreslå nya bestämmelser. Resonemanget avser översvämningssituationer men kan i stora delar översättas till ett dammbrott. 54 I stället för ändrade och mer omfattande möjlig- heter för samhället att ingripa konstaterade kommittén att behovet av samordningsinsatser är betydligt större. Även utredningen om översyn av räddningstjänstlagen upp- märksammade i sitt betänkande55 ovanstående begränsningar i sam- hällets möjligheter att ingripa. Utredningen hade dock inte enligt sina direktiv i uppdrag att utvidga begreppet räddningsinsats och föreslog därför ingen ändring. 3.7.2Föreläggande vid icke akuta situationer I de fall en icke akut situation föreligger men där tillsynsmyndig- heten uppmärksammar att säkerheten vid dammen eller i ägarens arbete och organisation inte är tillräcklig kan myndigheten behöva förelägga om åtgärder. Det kan t.ex. vara fråga om att dammen eller ägarens säkerhetsarbete inte uppfyller tillräckliga säkerhetskrav. Dammen kanske inte klarar av att avbörda ett dimensionerande flöde och behöver byggas om. I avvaktan på en sådan ombyggnad kan säkerhetsåtgärder behöva vidtas. Det kan avse en temporär avsänkning av magasinet till dess att åtgärder vidtagits. Utred- ningen vill framhålla att det ligger i allas intresse, såväl dammägares som tillsynsmyndighetens och det allmännas att åtgärder vidtas för att undvika ett dammhaveri. Om en åtgärd inte begränsar något som omfattas av ett rätts- kraftigt tillstånd finns inga hinder att förelägga om åtgärder. Ett sådant föreläggande kan då meddelas med stöd av bl.a. de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap MB. Av försiktighetsprincipen så som den kommit till uttryck i 2 kap. 3 § MB följer att en dammägare är skyldig att utföra skyddsåtgärder för att förebygga, hindra eller motverka att verksamheten medför skada eller olägenhet för män- niskors hälsa eller miljön. I förarbetena till MB exemplifieras ett antal försiktighetsmått. För vattenanläggningar anges bl.a. att dammar ska byggas så att de uppfyller säkerhetskrav.56 54Miljöbalken under utveckling, SOU 2002:50, s. 179 f. 55Reformerad räddningstjänstlagstiftning, SOU 2002:10, s. 157 f. 1997/98:45 del 2, s. 18. – förtydliganden avseende dammsäkerhet I sammanhanget bör även 17 kap. 2 § vattenlag upp- märksammas. Paragrafen, som innehöll en av vattenlagens under- hållsbestämmelser, har tillsammans med ett antal dylika miljö- rättsliga bestämmelser tjänat som förebild till den allmänna hänsynsregeln i 2 kap. 3 § MB57. Bestämmelsen angav att vatten- företag som inverkar på vattenförhållandena ska drivas så att de inte i onödan skadar allmänna eller enskilda intressen. Enligt förarbetena var bestämmelsen endast tillämplig i de fall särskilda bestämmelser om vattenföretagets drift inte hade meddelats. Om det däremot inte hade angivits närmare i tillståndet hur inne- hållande och tappning vid en regleringsdamm skulle ske innebar bestämmelsen att åtgärderna skulle utföras så att onödiga skador på motstående intressen undveks.58 Som angivits ovan är tillsynsmyndighetens möjlighet att med- dela förelägganden eller förbud begränsad av ett tillstånds rätts- kraft. Tillståndets rättskraft ger ägaren en viss trygghet. har ägaren ett uttryckligt ansvar att underhålla sin anläggning enligt 11 kap. 17 § MB. Ansvaret avser en skyldighet att underhålla sin anläggning så att det inte uppkommer skada för allmänna eller enskilda intressen genom ändringar i vattenförhållandena. Skyldig- heten gäller vattenanläggningar, oavsett om tillstånd till dem har lämnats eller inte. Underhållsansvaret innebär att ägaren är skyldig inte bara att utföra löpande reparationer utan även att bygga om en anläggning som har tjänat ut.59 Det saknas praxis på hur 11 kap. 17 § MB kan tillämpas i de fall dammen och verksamheten vid dammen omfattas av ett rättskraf- tigt tillstånd. Enligt utredningen framgår inte i vare sig förarbeten till MB eller tidigare motiv till vattenlagen att underhållsskyldig- heten på något sätt skulle begränsas av ett tillstånds rättskraft. Ett föreläggande om att vidta åtgärder med stöd av underhållsskyldig- heten enligt 11 kap. 17 § MB borde därför kunna meddelas även för anläggningar med tillstånd. Säkerhetsskälen är avgörande60. Det bör dock enligt utredningen vara fråga om allvarliga brister som gör att tillståndets rättskraft bryts igenom. Som redan nämnts framgår av praxis att ett tillståndsbesluts rättskraft kan få ge vika på grund av tvingande säkerhetsskäl, se MÖD 2002:34. 57 – en skärpt och samordnad miljölagstiftning för en hållbar utveckling, SOU 1996:103, del 2, s. 22. 58Strömberg, Vattenlagen med kommentar, s. 315. 59Bengtsson m.fl., (. 2011, Zeteo) kommentaren 11 kap. 17 § 60Naturvårdsverket rapport 5126, Tillsyn över vattenverksamhet, s. 18. – förtydliganden avseende dammsäkerhet Om tillsynsmyndigheten utifrån befintlig rapportering kan kon- statera att det föreligger tecken på brister kan myndigheten med stöd av bestämmelserna i 26 kap. 21 och 22 §§ MB begära ytterli- gare information av ägaren eller att ägaren vidtar en utredning. Det kan avse brister såsom svagheter i konstruktionen men också i organisationen. Kan tillsynsmyndigheten inledningsvis visa på att det finns en konkret risk för att det föreligger brister i säkerheten bör det enligt utredningen åligga ägaren att kunna visa på att så inte är fallet. kan med stöd av 26 kap. 19 och 22 §§ MB förelägga en ägare att redovisa det underlag som kan behövas för att tillsynsmyndigheten ska kunna ta ställning till vilka åtgärder som krävs. Däremot kan inte myndigheten förelägga ägaren att ange vilka åtgärder som behöver vidtas för att höja säkerheten vid dammen eller inom organisationen, se MÖD 2004:23. Skulle det visa sig att säkerheten vid anläggningen har sådana brister, om än inte akuta, bör en tillsynsmyndighet med stöd av befintliga bestämmelser kunna förelägga om säkerhetshöjande åtgärder. Det skulle enligt utredningen även kunna avse att sänka nivån i ett magasin trots att det skulle tvinga verksamhetsutövaren att frångå de vattenhushållningsbestämmelser som följer av till- ståndet. En rimlighetsavvägning enligt 2 kap. 7 § MB måste dock alltid göras. Nyttan som i det här fallet skulle utgöras av en höjd säkerhet måste sättas i relation till den produktionsförlust som en avsänk- ning innebär för dammägaren. Systemet för tillsyn enligt MB bygger till stor del på att verksam- hetsutövaren har en fungerande kontroll över sin egen verksamhet och rapporterar resultaten till tillsynsmyndigheten. Såväl tillsyns- reglerna som bestämmelserna om egenkontroll syftar till att bal- kens regler efterlevs och att syftet uppfylls. Stadgandet om egenkontroll finns i 26 kap. 19 § MB och omfattar den som bedriver verksamhet eller vidtar åtgärder som kan befaras medföra olägenheter för människors hälsa eller påverka miljön. Verksamhetsutövaren ska enligt bestämmelsen fortlöpande planera och kontrollera verksamheten för att motverka eller förebygga sådana verkningar. Syftet med egenkontrollen är alltså att verksam- hetsutövaren ska ha kontroll över vilken påverkan verksamheten har på omgivningen. – förtydliganden avseende dammsäkerhet 3.8.1Vilka dammar omfattas av egenkontroll Bestämmelsen om egenkontroll medför ansvar oavsett om det avser näringsverksamhet eller om verksamheten drivs privat. I de fall där det bedrivs aktiv vattenverksamhet vid t.ex. kraftverksdammar eller gruvdammar där drift pågår är det uppenbart att bestämmelserna om egenkontroll är tillämpliga. Skyldigheten att bedriva egenkon- troll kvarstår så länge miljöpåverkan pågår. Det innebär att ansvaret för att utöva egenkontroll för en verksamhetsutövare kan fortgå även efter det att en verksamhet är nedlagd. Gamla dammar där verksamheten vid dammarna upphört och den eko- nomiska nyttan saknas omfattas av bestämmelsen om egenkontroll. Även sådana vattenanläggningar där det inte bedrivs någon aktiv vattenverksamhet har ansetts kunna omfattas av bestämmelserna om egenkontroll, t.ex. överfallsdammar. 3.8.2Egenkontrollens utformning och omfattning En verksamhetsutövare med egenkontrollansvar ska genom egna undersökningar eller på annat sätt hålla sig underrättad om verk- samhetens eller åtgärdens påverkan på miljön. Det är den som bedriver en verksamhet som har störst kunskap om den och dess verkningar. Kontrollen av den egna verksamheten ska utgöra en integrerad del av den dagliga verksamheten och därför också vara en pågående eller fortlöpande process. Bestämmelserna om egen- kontroll knyter an till den omvända bevisbördan samt hänsynsreg- lerna i 2 kap. MB, särskilt bestämmelserna om att skaffa sig kun- skaper och att i yrkesmässigt bedrivna verksamheter använda bästa möjliga teknik. Verksamhetsutövarens ansvar inskränker sig inte till att kontrollera att balkens bestämmelser och för verksamheten särskilt meddelade villkor efterlevs. Det ankommer därutöver på denne att aktivt hålla sig informerad om verksamhetens påverkan på miljön. Ansvaret avser även påverkan som i och för sig är tillåten. Det är vanligt att det i tillståndet föreskrivs att verksamhetsutö- varen ska utforma och inkomma med ett kontrollprogram till till- synsmyndigheten.