sou · H0B385 · 2012-12-19 00:00:00 — Förutsättningarna för att använda detta tvångsmedel för att utreda brott anges huvudsakligen i 216 a § Straffeprosessloven. Kommunikasjonsavlytting får enligt denna bestämmelse användas dels mot brott som har ett straffmaximum på minst fängelse , dels mot vissa brott som särskilt anges i paragrafen (i en s.k. brottskatalog). De särskilt uppräknade brotten innefattar huvudsakligen brott inom den norska säkerhetspolisens (PST) verksamhetsområde, men också viss narkotikarelaterad brottslighet. Däremot ingår inte några vapenbrott i katalogen. Vapenbrott kan således föranleda kommunikasjonsavlytting endast om de uppfyller det nämnda kravet på straffmaximum. Straffrättsliga regler om vapenbrott finns i Våpenloven och i Straffeloven. Brott mot den förra av dessa lagar kan inte föranleda sådana straff att kommunikasjonsavlytting får användas. I Straffeloven (161 §) finns dock en särskild regel som träffar den som i avsikt att begå ett brott anskaffar, tillverkar eller förvarar skjutvapen, vapendelar, ammunition, sprängmedel eller specialutrustning för att producera eller använda sådana artiklar. Påföljden för detta är fängelse . Det bör anmärkas att begreppet att anskaffa ett vapen i avsikt att begå ett brott inte omfattar anskaffande för olaglig vidareförsäljning (dvs. vapenhandel), utan endast fall där avsikten är att använda vapnet som ett hjälpmedel vid andra brott (se NOU 2009:15 s. 207 f.). Om det föreligger särskilt försvårande omständigheter (særdeles skjerpende omstendigheter) vid tillämpning av 161 §, får fängelse dömas ut. Enligt motiven avsågs den sistnämnda straffhöjande bestämmelsen få sin främsta betydelse vid organiserad brottslighet och terrorverksamhet (Ot.prp. 58 [2001–2002] s. 34).3 Det ovanstående medför att kommunikasjonsavlytting får användas för att utreda vapenbrott endast i vissa särskilt allvarliga fall när detta brott sker i avsikt att begå ett annat brott. Någon publicerad statistik beträffande i vilken omfattning tvångsmedlet i praktiken används mot vapenbrott finns inte.4 Enligt underhandsuppgifter 3Därtill finns även en allmän straffskärpningsregel i 60 a § Straffeloven för brott som begås som ett led i verksamheten i en organiserad kriminell gruppering (organisert kriminell gruppe). I dessa fall höjs straffmaximum i det straffbud som tillämpas till det dubbla, dock som högst med . 4Viss statistik beträffande användningen av tvångsmedlet publiceras av Kontrollutvalget for kommunikasjonskontroll i dess årsrapporter. Det enda brott som särredovisas är dock från den norska polisen brukas emellertid de ovan angivna bestämmelserna sällan i praxis. Av § 781 Retsplejeloven framgår mot vilka brott som den danska motsvarigheten till hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation – telefonaflytning – får användas. Det ska röra sig antingen ett brott som har ett straffmaximum fängelse, eller ett brott som ingår i en särskild uppräkning (brottskatalog). Något vapenbrott räknas inte upp i katalogen.5 Straffrättsliga regler om vapenbrott beträffande skjutvapen och andra särskilt farliga vapen finns dels i Våbenloven, dels i 192 a § Straffeloven. De vapenbrott som faller under bestämmelsen i Straffeloven är sådana som begåtts under särskilt försvårande omständigheter (særligt skærpende omstændigheder). Endast för vapenbrott som är hänförliga till den bestämmelsen föreskrivs ett så högt straffmaximum att telefonaflytning får användas. Straffelovens bestämmelse har följande lydelse. § 192 a. Med fængsel fra indtil straffes den, der overtræder lovgivningen om våben og eksplosivstoffer ved under særlig skærpende omstændigheder at indføre, udføre, transportere, erhverve, overdrage, besidde, bære, anvende, tilvirke, udvikle eller med henblik på udvikling forske i 1)skydevåben eller 2)andre våben eller eksplosivstoffer, når våbnet eller eksplosivstoffet på grund af deres særdeles farlige karakter er egnet til at forvolde betydelig skade. Den, der i øvrigt overtræder lovgivningen om våben om eksplosivstoffer under særlig skærpende omstændigheder, straffes med fængsel indtil . narkotikabrott, och det uppges uttryckligen att övriga specifikationer är sekretessbelagda (se t.ex. utvalgets årsrapport , då av avlyssningarna avsåg narkotikabrott). 5 I katalogen ingår en blandad skara brott. Dessa innefattar olika säkerhetshotande brott och andra allvarligare brott mot staten och statsförvaltningen, men också t.ex. främjande av flykt, värnpliktsbrott, koppleri, barnpornografibrott, olaga hot, utpressning, brott mot utlänningslagen samt dataintrång. Brott som avser skjutvapen av särskilt farlig karaktär – främst automatvapen – anses normalt falla inom bestämmelsens tillämpningsområde. Om brott som avser andra skjutvapen föranleder tillämpning av bestämmelsen beror på främst på om vapnen innehafts på allmän plats eller inte, samt på vilken risk som i övrigt bedöms föreligga för att vapnet ska användas (här beaktas bl.a. vilken mängd och typ av skjutvapen det är fråga om, om även ammunition fanns, om den misstänkte tidigare är lagförd för liknande brott eller tillhör en kriminell gruppering samt hur vapnet har anskaffats).6 3.4.2Bakgrund till den gällande regleringen Hur den aktuella regleringen fick sin nuvarande utformning är av visst intresse. Bestämmelsen i 192 a § Straffeloven ändrades . var det bara brott som avsåg vapen (eller sprängmedel) vilka på grund av sin särskilt farliga karaktär var ägnade att förorsaka betydande skada som kunde ge fängelse . För skjutvapnens del innebar detta i praktiken att telefonaflytning fick användas endast mot brott som avsåg helautomatiska vapen. Bakgrunden till att bestämmelsen ändrades beskrivs i motiven enligt följande (2008/1 LSF 2011, avsnitt 1.1). Siden sensommeren 2008 har der navnlig i hovedstadsområdet været en række voldelige episoder mellem forskellige grupper med tilknytning til rockerog bandemiljøet. Politiet har i forbindelse med visitationer af personer i hovedstadsområdet i flere tilfælde konstateret, at personer med formodet tilknytning til rockerog bandemiljøet har været bevæbnet med skarpladte våben og båret skudsikre veste. Endvidere har politiet i forbindelse med ransagninger af tilholdssteder for personer og grupper inden for rockerog bandemiljøet konstateret, at der på tilholdsstederne har været opbevaret skydevåben, og at der har været opbevaret skydevåben i private hjem hos personer med formodet tilknytning til rockerog bandemiljøet. Der har endvidere været flere meget voldsomme episoder med drab og drabsforsøg, som formodes at have baggrund i verserende konflikter mellem nogle rockergrupper og bander, og hvor der har været anvendt skydevåben på offentligt tilgængelige steder. I nogle af disse 6 Se Rigsadvokatens Meddelelse nr. 6/2005, ändrad (J.nr. Utgångspunkten när skjutvapen innehas på allmän plats är därvid att innehavet faller inom tillämpningsområdet för 192 a § Straffeloven. tilfælde er også personer uden nogen tilknytning til rockerog bandemiljøet blevet truet med skydevåben, kommet alvorligt til skade eller blevet dræbt. Rigspolitiet har således oplyst, at mere end 20 personer er blevet såret og 3 personer er blevet dræbt siden sensommeren 2008 ved skud på gaden eller andet frit tilgængeligt sted i hovedstadsområdet. Disse skudepisoder, der bl.a. har fundet sted i tæt bebyggede boligog butiksområder i hovedstadsområdet, har skabt frygt og utryghed i befolkningen, således at konflikterne på rockerog bandeområdet har udviklet sig til at være en trussel mod det normale samfundsliv i de berørte områder. Problemerne med rockerog banderelateret kriminalitet er ikke nye problemer. Opgør mellem disse grupperinger, bl.a. om kontrollen over de kriminelle markeder mv., er heller ikke et nyt problem. Der har i de senere år været stor fokus på at bekæmpe dette uvæsen både med nye lovgivningsmæssige tiltag og med en styrket og bred myndighedsindsats. Den seneste udvikling, hvor opgør udkæmpes i gaderne med skyderier mv., der også helt tilfældige almindelige borgere, som færdes på gaden i deres egen by, har imidlertid efter regeringens opfattelse skabt en ny situation, hvor samfundet må sige fra med ekstraordinært skrappe modforholdsregler over for rockergrupperne og banderne. För att komma till rätta med detta höjdes alltså straffskalorna för vissa grova vapenbrott. Det angavs i motiven att det förutsattes att detta skulle medföra att de straff som faktiskt utdömdes för dessa brott väsentligt skulle skärpas. Därtill betonades att regeringen lade vikt även vid att säkerställa att det fanns effektiva utredningsmetoder beträffande den aktuella typen brottslighet. Också detta skulle åstadkommas genom de föreslagna straffskärpningsbestämmelserna, eftersom de höjda straffskalorna medförde att det blev möjligt att använda s.k. indgreb i meddelelsehemmeligheden – såsom telefonaflytning – vid dessa brott (se 2008/1 LSF 2011, avsnitten 3.1 och 6.2) Statistik över antalet tillstånd till telefonaflytning (och över andra indgreb i meddelelsehemmeligheden) förs av den danska Rigsadvokaten.7 Siffrorna särredovisas i den publicerade statistiken beträffande sju olika brott, men vapenbrott ingår inte bland dessa.8 Eftersom indgreb i meddelelsehemmeligheden registreras löpande av de brottsbekämpande myndigheterna i en central databas har Rigsadvokaten emellertid, efter en förfrågan från utredningen, haft möjlighet att lämna vissa statistikuppgifter hänförliga till just vapenbrotten. De uppgifter som lämnats till oss har avsett det antal telefonaflytninger som för vart och ett av åren 2009–registrerats med brottskoder som är hänförliga till 192 a § straffeloven. Rigsadvokaten har emellertid betonat att det är behäftat med osäkerhet i vilken mån registreringarna avspeglar det verkliga antalet fall. Detta främst eftersom telefonaflytning som avsett grova vapenbrott i vissa fall kan ha registrerats under brottskoder som avsett andra brott.9 Av de uppgifter vi fått om registreringarna framgår följande. Det kan konstateras att antalet registrerade fall av telefonaflytning mot vapenbrott är litet och motsvarar en mycket liten andel av den sammanlagda förekomsten av telefonaflytning (ungefär 1–). 7Så är fallet , dvs. som möjligheterna till telefonavflyting mot vapenbrott utökades. svarade Rigspolitiet för att publicera en årstabell. Se vidare SOU 2012:44 s. 287 f. 8De särredovisade brotten har tillsammans för vart och ett av åren 2009–2011 omfattat ungefär hälften av tillstånden (det har varit vanligast att dessa tillstånd avsett narkotikabrott eller mord/dråp). Den kvarvarande hälften av tillstånden har hänförts till en kategori som benämnts övriga. Beträffande dessa brott – dvs. bland annat vapenbrotten – ger den publicerade statistiken således ingen egentlig ledning avseende tillståndsfrekvensen. 9Så kan enligt Rigsadvokaten ha skett i utredningar som ursprungligen avsett andra brott (som t.ex. rån), men där det i ett senare skede uppstått misstankar om vapenbrott vilka föranlett tvångsmedlet. 10För var det inte möjligt att ta fram någon uppgift i detta avseende. Rigsadvokaten har uppgett följande om nytta m.m. i de fall där telefonaflytning använts mot vapenbrott. Erfarenheterna vid telefonaflytning mot vapenbrott skiljer sig inte från erfarenheterna vid utredningen av andra brott. Erfarenheterna vid polisdistrikten (politikredse) av telefonaflytning vid allvarliga brott mot Straffeloven är mycket goda och tvångsmedlet ses som ett oumbärligt utredningsverktyg. I utredningar som rör organiserad brottslighet är tillgången till telefonaflytning nödvändig och avgörande för möjligheten att klara upp brott. Det som kommer fram vid tillämpning av tvångsmedlet spelar ofta en central roll som bevis i domstol. När telefonaflytning används mot t.ex. vapenbrott inom den organiserade brottsligheten kommer det ibland också fram uppgifter om andra brott som exempelvis försäkringsbedrägeri eller skatte- eller bidragsbrott. Dessa uppgifter används när tvångsmedelsreglerna tillåter detta. Det tvångsmedel i som innefattar den närmaste motsvarigheten till hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation är (telekommunikationsövervakning).11 Federala regler om detta tvångsmedel står att finna i den tyska Straffprocesslagen. Grundförutsättningarna finns i lagens 100a §, där de brott som telekommunikationsövervakning får användas mot räknas upp i en katalog. Bland dessa brott finns vissa allvarliga vapenbrott. De vapenbrott som finns med i uppräkningen – och som därmed kan ge tillstånd till tvångsmedlet – har alla det gemensamt att de rör tillverkning eller handel som avser vapen. I har för utländsk och internationell straffrätt (institutet) kartlagt användning, nytta och integritetsintrång beträffande flera hemliga tvångsmedel, bl.a. telekommunikationsövervakning. Utredningen har beskrivit innehållet institutets studier i sitt tidigare betänkande (se SOU 2012:44 s. 294 ff.). Bland annat har institutet konstaterat att framgångsgraden vid tvångsmedelsanvändningen skiljt sig beroende på brottslighetens karaktär. Överlag bedömdes telekommunikationsövervakning vara mest framgångsrik vid s.k. transaktionskriminalitet. Detta definierades som brott som till skillnad från de klassiska enskilda brotten kräver 11 Tvångsmedlet kan dock omfatta trafik både i eter och i tråd (se vidare SOU 2012:44 s. 167). ett kontinuerligt utbyte av information om tillgång och efterfrågan. Bland de brott som ingår i begreppet anges, förutom narkotikahandel, bl.a. handel med vapen.12 När det gäller omfattningen av tvångsmedlets användning fördelad på olika brott framgår dock av institutets undersökning att vapenrelaterad brottslighet svarat för endast en liten del.13 12Se m.fl., Rechtswirklichkeit und nach den §§ 100a und 100b StPO und anderer verdeckter Ermittlungsmaßnahmen (2003) s. 9 samt 290–293. När institutet i sin recit berör historiken bakom lagstiftningen anmärks också att införandet av de nu aktuella vapenbrotten i 100a § Straffprocesslagen skedde just mot bakgrund av brottens kommunikativa struktur (a.a. s. 18). 13Under åren 1998–2001 rörde det sig för en kategori som omfattade brott mot vapenlagen såväl som mot vissa närliggande lagar (Waffengesetz, Außenwirtschaftsgesetz och Kriegswaffenkontrollgesetz) om en andel mellan av det sammanlagda antalet tillstånd. Som en jämförelse kan nämnas att den andel tillstånd som avsåg narkotikabrott aldrig sjönk (a.a. s. 53 ff.). 4Behovet av tvångsmedlet – bakgrund och behovsbeskrivningar Vid en analys av behovet av ett visst tvångsmedel bör, enligt utredningens huvuddirektiv, de tillämpande myndigheternas behovsbeskrivning och det syfte med tvångsmedlet som rättsordningen bestämmer bilda utgångspunkt för bedömningen. Vidare anges att en närmare behovsanalys alltid är beroende av samhällsutvecklingen i stort. Inledningsvis i detta kapitel berörs syftet med hemliga tvångsmedel under förundersökning. Beträffande samhällsutvecklingen hänvisar vi till den redogörelse för brottsutvecklingen som utredningen tidigare lämnat (se SOU 2012:44 s. 174–243). Endast några huvuddrag ur den redogörelsen, främst om organiserad brottslighet och brott inom verksamhetsområde, återges här. Vi berör också viss brottsstatistik m.m. med särskild inriktning på vapenrelaterad brottslighet. Därefter redovisas de behovsbeskrivningar som vi i nu aktuellt avseende hämtat in från de brottsbekämpande myndigheterna. De hemliga tvångsmedlen – däribland hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation – betecknas som straffprocessuella tvångsmedel. Inom ramen för en förundersökning är användningen knuten till förundersökningens brottsutredande syfte. Hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation får således användas endast om åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen av det eller de brott som för- Behovet av tvångsmedlet – bakgrund och behovsbeskrivningar Detta villkor kan vara uppfyllt när tvångsmedlet väntas ge bevisning som leder till en fällande dom, men också när information kan erhållas som har en indirekt verkan, som att bidra till att kartlägga kontaktvägar och förehavanden, ge uppslag till spaning eller bilda underlag för andra åtgärder (se t.ex. prop. 1988/89:124 s. 44 f.). Det bör anmärkas att, eftersom inte endast fullbordade brott är straffbelagda, gränsen mellan förebyggande och utredande övervakning inte är helt fast. I förarbetena till de lagar som avser tvångsmedel under förundersökningen har ibland också framhållits att det är av betydelse att kunna vidta åtgärder för att utreda och lagföra allvarliga brott redan på förberedelse- och försöksstadierna eftersom man därigenom kan hindra att allvarliga brottsplaner genomförs. Det godtas sålunda att hemliga tvångsmedel under förundersökningen i vissa fall kan ha ett preventivt syfte.1 4.3.1Organiserad brottslighet och viss brottslighet inom område Vi har alltså i ett tidigare betänkande redovisat ett underlag beträffande brottsutvecklingen i vid mening. Detta eftersom behovet av hemliga tvångsmedel som komplettering och alternativ till andra informationsinhämtningsmetoder (och alternativ till varandra) naturligtvis påverkas av denna utveckling. Det följande är något av det som kommit fram såvitt avser organiserad brottslighet, politiskt extremistiskt våld och terrorism.2 Beträffande organiserad brottslighet har konstaterats bl.a. att många gäng har etablerats. Vid sidan av gängen finns en mer affärsmässig gren av den organiserade brottsligheten där den främsta handelsvaran är narkotika. Det är tydligt att det dödliga våldet med anknytning till kriminella uppgörelser har ökat. Jämfört med affektbrott – som står för den klart största delen av våldet med dödlig utgång i – begås det dödliga våldet inom ramen för dessa uppgörelser i större utsträckning utomhus med illegala skjutvapen. En tendens är att kriminella entreprenörer i högre grad än tidigare samarbetar med ekobrottslingar eller företagare. 1Se t.ex. prop. 2007/08:163 s. 49. Se även det utredningen anfört i SOU 2012:44 s. 580 f. 2Se SOU 2012:44 s. 174–243. Behovet av tvångsmedlet – bakgrund och behovsbeskrivningar post- och värdetransportrån visar däremot en nedåtgående trend. Organiseringsgraden och förekomsten av skjutvapen vid den senare typen av brott har dock ökat. Flexibla organisationer, vattentäta skott, ett högt säkerhetstänkande och förmåga att ta till otillåten påverkan medför att organiserad brottslighet är stryktålig och svårbekämpad. En stor del av brottsligheten är en utpräglad affärsverksamhet utan tydliga brottsoffer och där tänkbara vittnen i själva verket medverkar vid brotten som säljare eller köpare. Till myndigheternas utmaningar kommer dessutom att personer involverade i organiserad brottslighet har en hög kommunikationssäkerhet. Slutsatsen är att organiserad brottslighet är särskilt svårbekämpad, och att myndigheterna måste använda ett brett spektrum av kartläggnings- och spaningsmetoder. När det gäller politiskt extremistiskt våld har konstaterats bl.a. att det andra hälft finns det en tendens till ökad militarisering av mindre grupper inom de autonoma och vit makt-rörelserna. Extremister inom båda rörelserna bedöms kunna vara allvarliga hot mot enskilda individer. har vit makt-aktivister misstänkts och dömts för vapenbrott och våldsbrott som t.ex. mord, misshandel och rån. Det finns flera orsaker till svårigheterna att förebygga och utreda brott begångna av våldsbejakande extremister. Den främsta anledningen är rörelsernas decentraliserade struktur. Rörelserna präglas också av hemlighetsmakeri. Säkerhetsmedvetandet är relativt högt. Avseende terrorism har bedömts bl.a. att risken att och kommer att få se terrordåd i paritet med framstår som liten. I stället tycks vi gå en framtid med fler men mindre omfattande terroristdåd till mötes. Att förutsäga och förhindra terroristdåd kommer i likhet med att vara svårt. Dagens mångfald av kommunikationsmedel har gjort det möjligt för terrorister att ständigt förändra sitt sätt att kommunicera. Den kommersiella tillgången på krypteringsmetoder används för att försvåra underrättelsetjänsternas arbete. 4.3.2Något ytterligare om vapenrelaterad brottslighet Den redogörelse för brottsutvecklingen som behandlas ovan har tagits fram av utredningen i nära samarbete med (Brå). Också visst annat underlag från Brå beträffande vapenrelaterad brottslighet är av intresse. Behovet av tvångsmedlet – bakgrund och behovsbeskrivningar 4.3.2.1Viss statistik avseende brott mot vapenlagen och användningen av vapen vid vissa andra brott3 Brå publicerar statistik över bl.a. anmälda brott. Av den statistik som avser brott mot vapenlagen framgår att antalet sådana ökat något (från 4 2002 till 4 2011). Brott som avser olovliga innehav av vapen inom kategorierna pistol, revolver, k-pist och jaktvapen har legat på ungefär samma nivå. Förändringen kan i stället förklaras med att antalet anmälda brott i kategorin annat brott mot vapenlagen har ökat. I den kategorin ingår ett femtontal olika brottsliga förfaranden, som t.ex. olaga överlåtelse eller utlåning av skjutvapen, innehav av ammunition samt användning av ett skjutvapen för något annat ändamål än det innehavaren är berättigad till. Den nämnda utvecklingen framgår av tabellen nedan. Statistik publiceras av Brå även om förekomsten av skjutvapen vid andra anmälda brott. 3 En mer utförlig redogörelse för statistik beträffande vapenrelaterad brottslighet kommer att publiceras av Utredningen om skärpningar i vapenlagstiftningen (Ju 2012:03). Den utredningen ska redovisa sitt uppdrag . Behovet av tvångsmedlet – bakgrund och behovsbeskrivningar Det totala antalet anmälda fall av dödligt våld var som synes på ungefär samma nivå som (232 jämfört med 223). Däremot sjönk det antal av de anmälda fallen av dödligt våld som skett med skjutvapen från 58 till 42. Andelen fall av anmält dödligt våld där skjutvapen använts var sålunda , men . Såväl det anmälda antalet försök till mord och dråp som andelen fall med skjutvapen har ökat något . avsåg av anmälningarna i denna kategori brott där skjutvapen använts, och för var motsvarande andel . Också det totala antalet anmälda rån och grova rån har ökat, men antalet sådana anmälda brott där skjutvapen förekommit har minskat. Andelen rån och grova rån med skjutvapen var , medan den var år 2011.5 Konstaterade fall av dödligt våld Statistik över anmälda brott måste tolkas med försiktighet. Beträffande vissa brottstyper – där vapenbrotten sannolikt bör inräknas – beror antalet anmälda brott till viss del på polisens och andra myndigheters kontroll- och spaningsinsatser.6 Ett annat viktigt skäl till att vara försiktig när statistiken tolkas är att det finns mörkertal eftersom inte alla brott anmäls. Mörkertalen skiljer sig mellan olika 4I denna kategori innefattas mord, dråp och vållande till annans död genom misshandel. 5Om man fördjupar sig i statistiken framgår dock att användningen av skjutvapen ökat beträffande vissa typer av rånbrott, som t.ex. bank-, post- och värdeförmedlingsrån (jfr 4.3.1 ovan). 6Se t.ex. det som anförs vid Brå:s presentation av den slutliga statistiken för anmälda brott (anmalda_2011.pdf). Behovet av tvångsmedlet – bakgrund och behovsbeskrivningar typer av brott. Beträffande antalet mord, dråp eller misshandel med dödlig utgång ger enligt Brå anmälningsstatistiken å andra sidan en överskattad bild av antalet brott. Detta beror främst på att statistiken visar samtliga anmälda händelser med dödlig utgång där det finns anledning att utreda om dödligt våld kan ha varit dödsorsaken. Många av dessa händelser visar sig efter utredning avse annat än dödligt våld, till exempel självmord, olycka eller naturlig död. Brå publicerar därför statistik även över vad som benämns antalet konstaterade fall av dödligt våld.7 I rapporten fall av dödligt våld, statistik , anger Brå bl.a. följande. har det i genomsnitt begåtts cirka 90 fall av dödligt våld som kommit till rättsväsendets kännedom. Nivån för är därmed en av de lägre , men ligger inom den normala variationen. Skjutvapen användes i 17 av de konstaterade fallen av dödligt våld ().