sou · GZB302 · 2012-01-01 00:00:00 — Förslagen om höjning av tillståndsplikten, information om animaliska biprodukter samt erfarenhetsutbyte och kunskapsuppbyggnad påverkar inte kostnaderna för staten totalt sett. Färre tillstånds- prövningar minskar kostnaderna inom länsstyrelserna medan det föreslagna erfarenhetsutbytet och kompetensuppbyggnaden är en kostnad eftersom det är en ny verksamhet för många handläggare. En risk är att kostnaderna för sanering av biogasanläggningar kan öka om samrötning sker i ökad omfattning och anläggningar behöver spärras och saneras med statliga medel. Det inträffar när saneringsåtgärderna har fastställts i saneringsplan eller har beslutats av en veterinär som utsett. Både och berörd länsstyrelse berörs i samband med hanteringen av en salmonellasmittad anläggning. Denna risk ska dock ställas mot de positiva effekter en utbyggnad av biogas från jordbruket ger i form av miljövinster, möjligheten att öka andelen förnybar energi samt för utvecklingen av företag på landsbygden. Beträffande förslaget om höjning av tillståndsplikten kommer kommunerna inte att beröras i någon större utsträckning om pröv- ningen sker i samband med att anmälningsärendet om djurhållning behandlas. Beträffande nya biogasanläggningar blir det något fler ärenden. Med tanke på att endast 49 investeringsstöd beviljats i hela landet är det troligt att merparten av dem finns på företag med tillståndspliktig djurhållning. Förslaget borde dock inte leda till ökade kostnader för kommunen, eftersom det finns möjlighet att Prövning av biogasanläggningar på gårdsnivå ta ut en avgift för prövning och tillsyn. Avgiften bygger på de kom- munalrättsliga principerna om självkostnad. Kommunerna berörs inte direkt av förslaget om tydligare information om animaliska biprodukter förutom att det underlättar för handläggarna att få en helhetsbild av krav och möjligheter för biogasproduktion på gårdsnivå. Det ökar kvalitén i handläggningen och underlättar diskussionen med sökande i samband med pröv- ningen. Erfarenhetsutbyte och kunskapsuppbyggnad underlättar för handläggare vid prövning av anmälningsärenden. 4.10.3Konsekvenser för enskilda och näringslivet En biogasanläggning är en kostsam investering och det är därför angeläget att anläggningen nyttjas så effektivt som möjligt och att möjligheter till samarbete mellan gårdar kan utvecklas. Under innevarande programperiod har 49 företag fått investeringsstöd via landsbygdsprogrammet och efterfrågan är större än tillgängliga medel. Av framgår att antalet tillståndspliktiga biogasanläggningar på gårdsnivå var cirka 13 stycken , vilket kan jämföras med statistiken från som visar att det fanns 19 gårdsanläggningar . De företag som har biogasanläggningar på gårdsnivå är huvudsakligen småföretag. Hela förslaget syftar således till att förenkla för småföretag. Utredningens förslag innebär att gränsen för tillståndspliktig biogasproduktion höjs så att en djuranläggning som i huvudsak rötar gårdens egen gödsel förblir anmälningspliktig. Det är positivt för enskilda och näringslivet att en tillståndsprövning inte behöver ske av befintlig anmälningspliktig djurhållning för att en biogas- anläggning etableras, om prövningsmyndigheten bedömer att det inte innebär en väsentlig ändring av gödselhanteringen som för- anleder att tillstånd krävs. Biogasanläggningen och djurhållningen kan därmed prövas av samma instans. Förändringen tar således sikte på mindre djurhållande verksamheter som inte är tillstånds- pliktiga. Det minskar de administrativa kostnaderna och är särskilt positivt för små företag. Förslaget om att höja gränsen för tillståndsplikt bör leda till att handläggningstiderna blir kortare och kostnaderna blir lägre för de företag som berörs. För den enskilde företagaren är tidsaspekten vid prövningen en viktig faktor. Prövning av biogasanläggningar på gårdsnivå Uppgifter om de administrativa kostnaderna för ett tillstånds- förfarande kan hämtas ur två av varandra oberoende källor. Enligt databas uppgår dessa kostnader till och beräknas ta i anspråk för företagen (Miljöfarlig verksamhet – B liten). Enligt uppgift från är den totala resursåtgången hos verksamhets- utövaren för en tillståndsprövning i genomsnitt 0,3–0,4 årsarbets- krafter. Upprättande av ansökan inklusive miljökonsekvens- beskrivning och kompletteringar motsvarar cirka hälften av tiden. Resterande utgörs främst av tid för förstudie, vilken bör vara den- samma oavsett om det är ett vid tillstånds- eller anmälningsärende. (1 årsarbetskraft = ) (Undersökning av genom- förandetider och framtida resursbehov för projekt med miljöpåverkan, , , s. 25). Bedömningarna skiljer sig alltså kraftigt åt mellan dessa källor. enligt databas enligt (när tiden för förstudie tagits bort). De administrativa kostnaderna för ett anmälningsförfarande som uppgår till och beräknas ta i anspråk för företagen (databas , anmälan av miljöfarlig verksamhet). Någon uppgift om resursåtgång vid anmälnings- förfarande finns inte i rapporten från . Kostnaden för att anlita konsult är enligt branschens bedömning betydligt lägre i ett anmälningsärende än i ett tillståndsärende. Det kan röra sig om cirka 10 000–i ett anmälningsärende, medan ett tillståndsärende ofta kan kosta ungefär tio gånger så mycket. Enligt uppgift i databas uppgår de externa omkostnaderna till för ett tillstånds- ärende och några konsultkostnader har inte tagits med i beräk- ningarna för anmälningsärenden (Miljöfarlig verksamhet – B liten och anmälan av miljöfarlig verksamhet). Eftersom det finns olika uppfattningar om tidsåtgång och behov av externa resurser tyder det på att det är svårt att uppskatta hur stora de administrativa kostnaderna är. Troligen kan de även variera mellan olika företag beroende på anläggningens lokalisering, vilka substrat som rötas samt anläggningens storlek. Ytterligare kostnader tillkommer vid tillståndspliktig verk- samhet, främst i form av årlig avgift för prövning och tillsyn samt årlig kostnad för upprättande av miljörapport. Avgift för prövning av gasformigt bränsle när bedriver tillsyn är . Ytterligare information om avgifter och Prövning av biogasanläggningar på gårdsnivå exempel på avgiftens storlek vid prövning i flera verkssamhets- koder finns i avsnitt 4.6.5. Avgifter för anmälningspliktiga anläggningar beslutar kommunerna om och utformning och storlek kan skilja sig åt betydligt mellan dem. Kostnaden för att upprätta en miljörapport beräknas enligt databas uppgå till och ta (B-verksamheter mindre miljörapport). Det kan jämföras med 2012:31 Kraven kostar – Jordbruksföretagarens administrativa kostnader för myndighets- och branschkrav där tiden för utan konsulthjälp uppskattas ta . Beträffande hand- läggningstider för tillståndspliktig verksamhet ligger de igenomsnitt och handläggningstiderna för anmälningspliktig verksamhet är betydligt lägre, jfr. En verksamhetsutövare kan dock välja att söka tillstånd efter- som anmälan i sig inte medför egentlig rättslig miljöprövning av verksamheten. Beslut i anmälningsärende ger inte verksamhets- utövaren trygghet på samma sätt som ett tillståndsbeslut. Tillstånd till lokaliseringen av verksamheten kan vara ett motiv som gör att tillståndsvägen väljs. Konkurrensförhållandena mellan företagen påverkas inte eftersom alla har nytta av att informationen om möjligheterna att använda animaliska biprodukter förtydligas samt att handläggarnas erfarenhetsutbyte och kunskapsuppbyggnad främjas. Kostnaden, och därmed lönsamheten, för biogasproduktion påverkas av i vilken mån företaget har fått stöd till investeringen. Ändringen av nivå för tillståndspliktig biogasproduktion påverkar inte kon- kurrenskraften. Om företagarna får tillgång till ett informationsmaterial om animaliska biprodukter underlättar det bedömningen om investeringar ska genomföras. Bra vägledning är särskilt betydelsefullt för små företag eftersom de ofta har mindre resurser att sätta sig in i komplicerade regler. Osäkerhet om vilka regler som gäller kan tänkas påverka små företag mer negativt än större företag. Detta förutsätter att den vägledning som ges är relevant och tydlig. En tydligare information om animaliska biprodukter underlättar även för handläggarna att få en helhetsbild av krav och möjligheter för biogasproduktion på gårdsnivå. Det ökar kvalitén i handläggningen och förbättrar diskussionen med sökande i samband med miljö- prövningen. Ökat erfarenhetsutbyte och ökad kunskapsuppbyggnad främjar likabehandlingen i landet och borde leda till mer enhetlig, effektiv Prövning av biogasanläggningar på gårdsnivå och snabbare prövning. Eftersom det är en ny verksamhet på gårdsnivå är alla insatser som ökar kompetensen hos de prövande myndigheterna angelägna. På de länsstyrelser som även fortsätt- ningsvis kommer att handlägga ärenden om tillstånd till biogas- anläggning underlättas arbetet om ett erfarenhetsutbyte och kunskapsuppbyggnad för handläggare av såväl investeringsstöd som miljöprövning anordnas. Eftersom olika delar av berörs i biogasärenden ökar förståelsen inom myndigheten för olika aspekter i ett ärende och höjer kvalitén i handläggningen oavsett om det gäller yttrande till kommunen i ett anmälnings- ärende eller beslut om investeringsstöd, vilket är positivt för enskilda företag. 4.10.4Konsekvenser för samhället i övrigt När det gäller förslaget om att höja gränsen för tillståndsplikt inne- bär det att sakägare, t.ex. närboende, inte får sina intressen prövade på samma sätt i anmälningsförfarandet som vid tillståndsprövning. De har dock möjlighet att föra talan om försiktighetsmått och förbud (enligt 32 kap. 12 § ). Förslagen bedöms inte leda till några konsekvenser för den kommunala självstyrelsen, för brottsligheten och det brottsföre- byggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. 4.10.5Konsekvenser för konkurrenskraften på EU:s inre marknad Prövning av gasformiga bränslen är en nationell regel och omfattas således inte av IED-direktivet. MKB-direktivet kan dock påverka i viss mån när det gäller produktion av elektricitet. Att höja gränsen för tillståndsplikt står dock inte i strid med MKB-direktivet, se mer om det i avsnitt 4.9.1 ovan. Utredningens bedömning är att eventu- ella miljöproblem är mer beroende av anläggningens utformning samt hanteringen av substrat och rötrest än gasproduktionens storlek när främst gårdens egen gödsel rötas och endast mindre mängder andra substrat för in till gården. I det fall prövnings- myndigheten finner att det uppstår en betydande miljöpåverkan Prövning av biogasanläggningar på gårdsnivå finns möjligheten att förelägga verksamhetsutövaren att ansöka om tillstånd till anläggningen. Förslaget om tydligare information och utnyttja det nationella utrymmet kan innebära en tillämpning av regelverket för animaliska biprodukter som är mer i linje med andra länder, beroende på hur utformar sitt informationsmaterial och tillämpar regelverket. Ökat erfarenhetsutbyte och ökad kunskapsuppbyggnad främjar likabehandlingen i landet och bör leda till mer enhetlig, effektiv och snabbare prövning, vilket kan vara positivt ur konkurrenssynpunkt. Det är dock inget som är i strid med . 4.10.6Sammanvägning av de samhällsekonomiska konsekvenserna Utredningens slutsats är att förslagen medverkar till att biogas- produktion på gårdsnivå kan utvecklas och nå en större omfattning . Förslagen bidrar till minskad användning av fossila bränslen som växtnäringen kan nyttjas effektivt i jordbruket och ett antal miljökvalitetsmål påverkas positivt. Det möjliggör även företagsutveckling på landsbygden och skapandet av lokala kretslopp. Förtydligande av information om möjligheterna att använda animaliska biprodukter för biogasproduktion underlättar både för enskilda samt för myndigheter. Erfarenhetsutbyte och ökad kunskapsuppbyggnad främjar likabehandlingen i landet och bör leda till en mer enhetlig, effektiv och snabbare prövning. om tillstånds- respektive anmälningspliktiga djurhållande verksamheter Utredningens uppdrag är att utreda behovet av central information om djurhållande verksamhet med tillstånds- eller anmälningsplikt. Det finns inte någon samlad information över vilka djurhållande verksamheter som har tillstånd eller hur de individuella villkoren är utformade i dessa tillståndsbeslut. Det- samma gäller för företag som är anmälningspliktiga. Sådan information kan behövas för att främja likabehandling och rätts- säkerhet för företagen. Det kan även finnas behov hos myndigheter att kontrollera om villkor är liktydiga med insatser som kan beviljas stöd inom landsbygdsprogrammet. Vid prövningen av behovet att skapa ett samlat register över djurhållande verksamhet ingår även att belysa om alla eller enbart vissa individuella villkor i tillstånds- beslut, alternativt förelägganden om försiktighetsåtgärder i anmälningsärenden, kan behöva registreras. Om det finns behov av ett sådant register ska utformning, förvaltning, kostnader, upp- datering och tillgänglighet till uppgifterna analyseras. Lämpligheten av sådan samlad information ska vägas emot det krav som redan ställs genom inspiredirektivets införlivande i svensk lagstiftning genom lagen (2010:1767) om geografisk miljöinformation och för- ordningen (2010:1770) om geografisk miljöinformation. Rumsliga data som samlas in av en offentlig myndighet bör kunna delas med andra myndigheter. 5.2Internationella krav och åtaganden Syftet med inspiredirektivet är att fastställa allmänna bestämmelser för att inrätta en infrastruktur för rumslig information inom EU. Informationen är avsedd att användas för gemenskapens miljö- politik samt för verksamheter som kan påverka miljön (artikel 1.1 i och rådets direktiv /2/EG av om upprättande av en infrastruktur för rumslig information i Europeisk gemenskapen (Inspire)). Rumsliga data som samlas in av en offentlig myndighet bör kunna delas med andra myndigheter. Det bör vara lätt att hitta tillgängliga data, kunna avgöra om de kan användas för ett visst syfte och få reda på vilka villkor som gäller för utnyttjandet (skäl 6). För att motverka slöseri med tid och resurser för att kunna avgöra om rumsliga data kan användas för ett visst syfte behöver befintliga data beskrivas och nättjänster tas fram för dessa metadata (skäl 15). Med metadata avses information som beskriver rumsliga datamängder och rumsliga datatjänster som gör det möjligt att finna, inventera och utnyttja dem (artikel 3.6). Offentliga myndigheter måste lätt få tillgång till relevant rumslig information för att kunna genomföra sina arbetsuppgifter och åtgärder för att förebygga praktiska hinder bör vidtas, t.ex. genom avtal mellan myndigheter (skäl 22). I direktivet framgår vilka teman för rumsliga data som direktivet omfattar. Dessa beskrivs kortfattat i bilaga I och dessa är: referenskoordinatsystem, geografiska namn, adresser för fastigheter, transportnät, hydrografi samt skyddade områden. Bilaga II beskriver höjder, landtäcke, ortofoto samt geo- logi. I bilaga III finns de teman som specifikt berör utredningen: markanvändning (tema 4), produktions- och industrianläggningar (IPPC-/IED-anläggningar) (tema 8) samt jordbruks- och vatten- bruksanläggningar inklusive produktionsplatser för djur (tema 9). Det åligger medlemsstaterna att inrätta och skapa ett system som möjliggör att söka efter rumsliga datamängder där innehållet i metadatat visas. Visningstjänsten ska göra det möjligt att t.ex. visa, zooma och överlagra datamängder samt ladda ner och, när det är möjlig, även ge direktåtkomst till informationen. Tjänsten ska även vara tillgänglig för allmänheten och vara åtkomlig via internet (artikel 11). Tillgängligheten för allmänheten kan t.ex. begränsas av bestämmelser om sekretess, personuppgifter eller skydd av miljön. Begränsning av tillgängligheten ska tolkas restriktivt, öppenhet framhålls som angelägen för information om utsläpp till miljön. Syftet med landsbygdspolitiken inom EU är att den bör stödja och komplettera marknads- och inkomststöden inom den gemensamma jordbrukspolitiken. Varje medlemsstat ska utforma sin egen natio- nella strategiska plan för landsbygdsutveckling och den ligger till grund för det nationella landsbygdsutvecklingsprogrammet. Regelverket som utgör grunden för det nu gällande landsbygds- programmet finns i rådets förordning (EG) nr 1698/2005 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeisk jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU). I förordningen finns en åtgärd kallad Stöd för miljövänligt jordbruk, vilket motsvarar begreppet miljöersättningar inom det svenska landsbygdsprogrammet. Stöd för miljövänligt jordbruk ska beviljas jordbrukare som frivilligt gör åtaganden inom detta område, vilket framgår av artikel 39. Stödet får endast avse sådana åtagande som går längre än tillämpliga bindande normer i gemensamma bestämmelser för direktstöden, minimikraven för användning av gödningsmedel och växtskydds- produkter och andra tillämpliga krav i den bindande nationella lagstiftningen och i programmet. för landsbygdsförordningen finns i kommissionens förordning (EU) nr 65/2011. Där finns bl.a. regelverket om det integrerade administrations- och kontroll- systemet, ofta förkortat IAKS. I artikel 10 hänvisas till att det är samma IAKS som ska användas inom landsbygdsstödet som används inom direktstöd till jordbrukare. Administrativa kontroller ska göras av samtliga ansökningar om stöd och kontrollerna ska omfatta alla uppgifter som det är möjligt och lämpligt att kontrollera på administrativ väg. Rutinerna ska ge garantier för en registrering av vilka kontroller som genomförts, resultaten av dem samt vilka åtgärder som kontrollerna lett till (artikel 11). Det framgår även av samma artikel att korskontroller ska ingå i möjligaste mån där bl.a. information från IAKS kan ingå. Det innebär därmed att om det finns information i andra register så bör den informationen används för att säkerställa att stöd inte betalas ut felaktigt. Förutom administrativa kontroller ska kon- troller ske på plats av av alla stödansökningar (artikel 12). Den administrativa kontrollen säkerställer att stöd- mottagaren är berättigad att söka stöd medan kontrollen på plats verifierar att villkoren för stödet uppfylls. 5.2.3Direktivet om industriutsläpp (IED) I och rådets direktiv /75/EU av om industriutsläpp (IED-direktivet) regleras bl.a. allmänhetens tillgång till information. Beslut om meddelande, förnyad bedömning eller uppdatering av tillstånd ska göras tillgängliga för allmänheten, inklusive via internet. Det gäller information om beslutets innehåll och skälen för detta, mindre stränga gränsvärden för utsläpp i den mån sådana har fastställts och de åtgärder som vidtagits av verksamhetsutövaren vid nedläggning av verksamheten (artikel 24.2 a, b, f och 24.3 a i IED-direktivet). Undantag från kravet på tillgång till information kan göras med stöd av artikel 24.4 som hänvisar till artikel 4.1 och 4.2 i miljöinformationsdirektivet (2003/4/EG). har i betänkandet SOU 2011:86 gjort bedömningen att kravet kan anses genomfört i svensk rätt eftersom domar och beslut är offentliga och kan göras tillgängliga elektroniskt, t.ex. via e-post (s. 194 ff.). Regeringen ansåg dock i propositionen Nya regler för industriutsläpp (prop. 2012/13:35, s. 46 f.) att det rent språkligt är svårt att hävda att direktivets hänvisning till internet inte skulle betyda att besluten ska göras tillgängliga på en webbplats. Regeringen ansåg därför att en särskild bestämmelse om detta behövs och att den kan genomföras på förordningsnivå. torde således beslut om tillstånd till IED-anläggningar finnas tillgängliga på internet. Det svenska genomförandet av inspiredirektivet har skett genom lagen (2010:1767) om geografisk miljöinformation, där det i 1 § framgår att det i ska finnas en infrastruktur med ett sammanhängande system för tillgång till och utbyte av geografisk information i elektronisk form och som är användbar för verksamheter och åtgärder som kan påverka människors hälsa eller miljö (geografisk miljöinformation). Informationsansvar är definierat som en skyldighet att hålla sådan information och informationstjänster tillgängliga för andra som medverkar eller använder systemet. Vilka dessa informationsansvariga är och inom vilket/vilka teman framgår av förordningen i anslutning till lagen. I lagen framgår även frågor om avgifter, regeringens rätt att meddela föreskrifter samt begränsningar av informationsansvarigas skyldig- heter. Därutöver finns ett antal genomförandebestämmelser i form av EU-förordningar avseende bl.a. nättjänster, tillgången samt interoperabilitet för rumsliga datamängder och datatjänster. I förordningen (2010:1770) om geografisk miljöinformation framgår att Lantmäteriet ska ansvara för den övergripande samord- ningen av den svenska infrastrukturen för geografisk miljöinformation samt att svara för rapporteringen till Europeiska kommissionen. I förordningens 3 kap. 10–33 §§ om informationsansvarets fördel- ning framgår att totalt 23 olika myndigheter och organisationer har ett utpekat informationsansvar inom totalt 33 olika teman. Denna ansvarsfördelning är preliminär i väntan på att genomförande- bestämmelser i form av en kommissionsförordning har beslutats. En större översyn av informationsansvarets fördelning kommer därför att göras när det har blivit tydligt vilken information som informationsansvaret omfattar. Nedanstående tre teman är av betydelse för utredningen för att kunna bedöma om det finns behov av samlad information om djurhållande verksamhet samt risken för att stöd utgår trots att krav redan finns i tillstånds- eller anmälningsbeslut. Inom temat mark- och vattenanvändning är ansvarigt i fråga om jordbruksmark (den s.k. blockdatabasen) som ger rätt till stöd som finansieras helt eller delvis av EU (3 kap. 17 §). är även ansvarigt för information om pro- duktionsplatser inom temat anläggningar i jordbruk eller vatten- bruk (3 kap. 22 § 2). Inom temat produktions- och industrianläggningar samt upp- lagsplatser är ansvarig i fråga om verksamheter som är tillståndspliktiga enligt 9 kap. 6 § , vattenverksamheter enligt 11 kap. samt grus och krossberg (3 kap. 21 § 1). Enligt övergångsbestämmelser i förordningen ska de informa- tionsansvariga myndigheterna tillhandahålla metadata om den geo- grafiska miljöinformationen . Söktjänster och visningstjänster behöver inte finnas förrän meta- data för informationen har tagits fram (4 kap. 7 § andra stycket). Själva informationen i tillståndsärendena torde inte finnas tillgänglig förrän tidigast eller enligt bedömning. Lägesbeskrivning för genomförande av informationsansvaret De arealbaserade stöden inom den gemensamma jordbruks- politiken kräver att det finns en databas med arealsuppgifter över jordbruksmarken i medlemsstaten, den s.k. blockdatabasen. Varje skifte ska ha en unik identitet och för varje skifte ska fastställas en maximal stödberättigande areal och dessa arealuppgifter ska ajour- hållas för att fånga förändringar av arealerna. Det geografiska informationssystemet ska baseras på ett nationellt referens- koordinatsystem. tillhandahåller denna blockdatabas via stödsystemet SAM-Internet till samtliga stödsökande samt till länsstyrelserna som handlägger stödansökningarna. har publicerat de metadata om blockdatabasen som krävs enligt inspiredirektivet på den nationella geodataportalen . Dessa data är sökbara i enlighet med kraven. genomfördes ett arbete med att utforma visningstjänster samt nedladdnings- och omvandlings- tjänster, vilket kommer att vara färdigt före . När det gäller tillgängliggörande av datamängder hänvisar till . I avvaktan på att det finns tjänster för att visa och ladda ner data sker för- frågningar om data på e-post till GIS-supporten som manuellt gör uttag på önskat data oavsett om det är en myndighet eller privat- person som önskar ta del av den.