sou · GZB375d3 · 2012-01-01 00:00:00 — Anlaget för OLWS finns även i vissa andra raser såsom fullblod, amerikansk miniatyrhäst och arabkorsningar men hos dessa raser är frekvensen av anlagsbärare dock betydligt lägre eftersom overofär- gen inte är önskad i dessa raser. Sannolikheten för att en individ från andra raser, närbesläktade med American Paint Horse, är bärare av anlaget för OLWS är . En annan sjukdom med recessiv nedärvning är svår kombinerad immunbrist, (severe combined immunodeficiency), vanligen för- kortat SCID och som förekommer hos arabhästar. Sjukdomen finns spridd över hela världen men i beräknas bära anlag för den (Bernoco and Bailey, 1998). Sjukdomen är en allvarlig form av immunbrist där immunförsvaret fungerar mycket dåligt eller inte alls. De flesta föl dör före de nått 5 månaders ålder (Finno et al. För vissa andra defekter eller sjukdomar räcker det med att en av föräldrarna bär på anlaget för att defekten/sjukdomen ska upp- träda. Detta kallas för ett dominant anlag. Somliga av sjukdomarna som styrs av dominanta anlag kan förekomma i mer eller mindre allvarliga former. Ett exempel på en sådan är muskelsjukdomen HYPP (Hyperkalemisk Periodisk Paralys) som finns hos Quarter hästar, American Paint Horses och Appaloosa. Man beräknar att av Quarterhästarna har anlaget (Bowling et al. som medför lidande för djur 1996) och hästar som har HYPP får mer eller mindre allvarliga muskelkramper som kan leda till förlamning i andningsmuskulatu- ren och till dess att hästen dör (Cox 1985, Finno et al. Både genetik och miljö kan vara avgörande för vissa sjukdomar, t.ex. sommareksem eller man- och svansskorv. Detta drabbar t.ex. islandshästar och är en form av överkänslighet mot insektsbett. Av de islandshästar som importeras till från får sommareksem medan frekvensen hos svenskfödda islandshästar är . Sjukdomen leder till alltifrån klåda i mankam och svansrot till vätskande eksem över en stor del av hästens kropp och medför stort lidande. Forskning pågår vid SLU (för att identifiera kromosom- regioner och gener som reglerar eksemutveckling. Några andra exempel på avelsproblem är osteokondros (ärftlig störning av broskkvalitén i lederna), struppipning (förlamning av muskulatur i struphuvudet) och pungbråck (inklämning av tarm i pungen). Hos kallblodiga hästar förkommer även hovbroskförbe- ning (förkalkning av hovens broskdelar). Det är okänt hur vanliga de nämnda avelsproblemen är, men avelsföreningarna uppger att de arbetar aktivt med att få bort dem. I avelsvärderas många hästar före avel och vid avelsvärde- ring av enskilda individer ingår undersök- ning av det enskilda djuret för att undvika ärftliga defekter eller sjukdomar. Olika rasföreningar hanterar dock detta olika och kra- ven mellan dessa skiljer sig åt. Som exempel kan nämnas att Föreningen arbetar för att rasen Nordsvensk ska bli helt fri från hovbroskför- bening, detta genom att ställa krav på att de unga hingstar som ska bli avelshingstar ska vara friröntgade från detta. En fond som för- valtas av föreningen bekostar denna röntgen av 2-åriga unghingstar. När det gäller travhästar finns det i registreringsreglementet krav och riktlinjer som gäller för aveln och urval av avelshingstar. Kraven och riktlinjerna revideras och kraven på avelshings- tar i kallblodsrasen är harmoniserade för och . För varmbloden bearbetas bestämmelserna i ett avelsråd där som medför lidande för djur uppfödare, veterinärer och agronomer ingår. Experter från SLU adjungeras vid behov. Vissa rasföreningar, som diga Hästen (ASVH), uppger dock att det är mycket viktigt att det finns tydliga bestämmelser från myndighetshåll för att säkra djur- skyddet genom att förhindra att djur som nedärver eller kan ned- ärva ärftliga defekter och sjukdomar används i aveln. Lämnas detta enbart åt avelsorganisationerna finns det risk att det svenska djur- skyddet urholkas. ASVH har framfört till utredaren att det även är viktigt att bestämmelserna förhindrar spridning av recessiva anlag med genetiska defekter i populationen. 8.3Lagstiftning rörande avel, tidigare utredningar och EU-rätt Utgångspunkten i den svenska djurskyddslagstiftningen är att djur ska behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. Detta anges i 2 § djurskyddslagen. Djur ska även hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att det främjar deras hälsa och ger dem möjlighet att bete sig naturligt, vilket framgår av 4 § djurskyddslagen. För att se till att så görs finns mer detaljerade bestämmelser i förordning och föreskrifter och en del av dessa är till för att tillförsäkra att aveln uppnår djurskyddslagens mål. Regeringen eller får föreskriva om bestämmel- ser gällande avel, vilket framgår av 12 § djurskyddslagen och 29 § djurskyddsförordningen. Av 29 § djurskyddsförordningen framgår också att avel som kan medföra lidande för djuren är förbjuden. på sällskapsdjur regleras i Föreskrifter om ändring i Djur- skyddsmyndighetens föreskrifter och allmänna råd (DFS 2004:16) om villkor för hållande, uppfödning och försäljning m.m. av djur avsedda för sällskap och hobby (omtryck 2005:8). I 4 kap. 3 § anges att: 3 § De djur som nedärver missbildningar, eller andra egenskaper som medför lidande för avkomman eller negativt påverkar avkommans na- turliga funktioner, får inte användas i avel. som medför lidande för djur Aveln på hund och katt regleras i Statens jordbruksverks föreskrifter och allmänna råd om hållande av hund och katt (SJVFS 2008:5). I denna anges i 1 kap. 24–25 §§: 24 § Djur får inte användas i avel om 1.de har sjukdomar eller funktionshinder som kan nedärvas, 2.de är eller med stor sannolikhet är bärare av recessivt anlag i dubbel uppsättning för sjukdom, 3.de är eller med stor sannolikhet är bärare av enkelt recessivt anlag för sjukdom såvida inte parning sker med individ som är konstaterat fri från motsvarande anlag, 4.parningskombinationen utifrån tillgänglig information ökar risken för sjukdom eller funktionshinder hos avkomman, 5.de uppvisar beteendestörningar i form av överdriven rädslereaktion eller aggressivt beteende i oprovocerade eller för djuret vardagliga situationer, eller 6.de saknar förmåga att föröka sig på ett naturligt sätt. 25 § En tik eller en honkatt som har förlösts två gånger med kejsarsnitt får fortsättningsvis inte användas i avel. I 2 kap. samma författning anges också att: 16 § En tik får inte paras förrän tidigast i andra löpet, dock inte tidi- gare än . Om en tik får två valpkullar ska tiken ges minst 12 månaders vila före nästa valpning. 17 § Tvångsparning av tikar får inte förekomma. Med tvångsparning menas att tvinga tiken till parning genom att hålla fast tiken trots att tiken uttrycker obehag eller försöker komma undan. av häst och lantbruksdjur regleras i föreskrifter (DFS 2004:22) om avelsarbete (ändrad genom SJVFS 2009:28). Av 3 och 4 §§ framgår att: 3 § Nötkreatur, svin, hästar, får och getter, som visat sig nedärva letal- anlag, defekter eller andra egenskaper som medför lidande för avkom- man eller negativt påverkar avkommans naturliga beteende eller som med stor sannolikhet nedärver sådana anlag, defekter eller egenskaper, får inte användas för reproduktion. En förteckning över sådana letal- anlag, defekter och ärftliga egenskaper finns i bilagan till dessa före- skrifter. Förbudet gäller dock även andra ärftliga egenskaper än de i bilagan upptagna om de medför lidande eller onaturligt beteende hos avkomman. Nötkreatur, hästar, svin, får och getter får inte heller användas för reproduktion om det visat sig att djuret med stor sannolikhet nedärver disposition för hög frekvens konstaterade sjukdomsfall, förlossnings- svårigheter eller dödlighet hos avkomma i samband med födsel. som medför lidande för djur Första och andra stycket gäller inte om reproduktion sker mellan två individer som med stor sannolikhet har anlagsuppsättningar vilka oavsett tänkbara kombinationer inte ger upphov till förlossningssvå- righeter, dödlighet, defekter eller andra egenskaper som medför lidande för avkomman eller negativt påverkar avkommans naturliga beteende. Där tredje stycket tillämpas och den ena parten i en parning är bärare eller med stor sannolikhet är bärare av ett recessivt anlag enligt första stycket ska den andra parten i parningen vara testad negativ som bärare för samma anlag om ett sådant test finns. I annat fall ska den andra parten i parningen ha konstaterats med stor sannolikhet vara fri från samma anlag genom exempelvis härstamningsanalys. (SJVFS 2009:19). 4 § Uppgifter från semin- och kontrollregister samt diagnos- och behandlingsuppgifter från djurkliniker och veterinära fältdata ska göras tillgängliga för avelsvärdering av ovan nämnda egenskaper för av Jord- bruksverket godkänd avelsorganisation. Uppgifterna får vara avidenti- fierade. Avelsarbete och distribution av avelsmaterial ska utföras så att rasens genomsnitt för de egenskaper som anges i 3 § första och andra styckena inte genetiskt försämras. En tjur, galt, bagge, bock eller hingst som används för betäckning eller spermasamling ska ha normalt utvecklade könsorgan samt sådana kropps- och fortplantningsfunktioner som är normala för arten och främjar ett naturligt beteende. I bilaga 5 finns ett antal sjukdomar och defekter med ärftlig bak- grund listade för nötkreatur, gris, får och häst. 8.3.2EU-rättsliga aspekter gällande avel Särskilda villkor för avel med nötkreatur fann att inte har rätt att ställa särskilda villkor för avel med renrasiga nötkreatur, vilken? kan orsaka lidande. Enligt avgörande i målet C- 162/97 kan inte förbjuda insemination av sperma från rasen Belgisk blå eftersom det redan finns gemensamma EU-regler rörande denna fråga. Reglerna finns i direktiven /504 och 87/328. Det fanns därför inte möjlighet att behålla de tidigare bestämmel- serna om krav på förhandstillstånd från för artifi- ciell insemination. som medför lidande för djur dom går inte att överklaga. Vid ministerråds- möte väckte frågan om gemenskaps- reglerna om avel i tillräcklig utsträckning beaktar djurskyddet. ändrade sina avelsföreskrifter i enlighet med domstolens uttalande och eftersom inte några syn- punkter på dessa inkom från kommissionen eller andra medlems- stater så trädde dessa i kraft . Ändringen inne- bar bl.a. att renrasiga nötkreatur som har godkänts för avel efter prövning som utförts enligt gemenskapsbestämmelser i annat land inom EU ska anses vara godkända för avel även i . Om något sådant godkännande inte finns får de inte användas i avel om de har anlag för genetiska defekter. Belgisk blå och vit boskap (Belgisk blå) ifrågasattes om avelsbestämmelser var förenliga med rådets direktiv /504/EEG av om renrasiga avelsdjur av nötkreatur. Kommissionen meddelade att den har mottagit klagomål där det gjordes gällande att ansökningar om godkännande för avel med djur av rasen Belgisk blå som är födda i systematiskt avslås. I sin skrivelse angav kommissionen att det i praktiken är omöjligt att föda upp avkommor av rasen Belgisk blå i efter den första generationen eftersom i princip samt- liga djur av Belgisk blå har ärftligt anlag för muskelhypertrofi. Kommissionen angav vidare att de svenska bestämmelserna mot- verkar import av Belgisk blå. svarade kommissionen och i korthet innehöll svaret information om att några avslag för Belgisk blå inte hade förekommit. Svenska myndigheter godkänner inte djur för avel. I stället är det de godkända avelsorganisationerna som gör detta och någon sådan fanns inte för rasen Belgisk blå i . Vidare svarade att det i direktiv /328/EEG föreskrivs i artikel 1 att, utan att det påverkar tillämpningen av regler för djur- hälsan, ska medlemsstaterna säkerställa att det inte finns några för- bud mot, begränsningar av eller hinder mot att renrasiga hondjur av nötkreatur godkänns för avel, att renrasiga tjurar godkänns för naturlig betäckning och att ägg och embryon från renrasiga hon- djur används. De svenska bestämmelserna är sådana djurhälsobe- stämmelser som avses i artikel 1 i direktiv /328/EEG. I de svenska djurskyddsföreskrifterna anges dock att avelsdjur av nöt- som medför lidande för djur kreatur som har godkänts för avel efter prövning som utförts enligt gemenskapsbestämmelser i ett annat land inom EU, ska anses som godkända för detta ändamål också i . angav också att både i Fördraget om Europeiska unionen och i protokollet om djurskydd och djurens välfärd som antogs som Amsterdamfördraget och som har fogats till fördra- get om upprättandet av Europeiska gemenskapen anges att den inre marknaden och forskning fullt ut ska ta hänsyn till djurens behov av välbefinnande/välfärd. I det direktiv som har till avsikt att skydda animalieproduktio- nens djur (rådets direktiv /58/EG av om skydd av animalieproduktionens djur) anges också att medlemsstaterna ska fastställa bestämmelser så att ägare eller uppfödaren vidtar alla rimliga åtgärder för att garantera djurens välbefinnande, se till att dessa djur inte utsätts för någon onödig smärta, onödigt lidande eller onödig skada. I bilagan föreskrivs också gällande avel att det är förbjudet med naturliga eller konstgjorda avelsförfaranden som orsakar eller kan orsaka lidande eller skada för något av de berörda djuren. Det föreskrivs också att inte något djur får hållas för ani- malieproduktion om det inte på grundval av djurets geno- eller fenotyp finns skäl att förvänta sig att djuret kan hållas utan men för dess hälsa eller välbefinnande. Enligt artikel 10.2 i detta direktiv får också medlemsstaterna bibehålla inom sina territorier eller tillämpa strängare bestämmelser än de som anges i direktivet. Medlemsstaterna ska dock underrätta kommissionen om sådana åtgärder. Sådana åtgärder måste vara för- enliga med fördragets allmänna bestämmelser, dvs. de får inte vara diskriminerande, de måste vara nödvändiga för att uppnå det efter- strävade målet och de måste vara proportionerliga. Enligt ståndpunkt är de svenska avelsbestämmelserna sådana eftersom de tillämpas på alla djurhållare och inte gör någon skillnad på vare sig djurens eller djurhållarnas ursprung. Inte heller försvårar de till- träde till marknaden för djurhållare från andra medlemsstater jäm- fört med inhemska djurhållare eller påverkar djur uppfödda i andra medlemsstater i större utsträckning än inhemska djur. Efter ytterligare skriftväxling och ett möte mellan kommissio- nen, och har kommissio- nen valt att inte gå vidare med frågan. som medför lidande för djur infördes hingstbesiktningstvång för avelshingstar som användes till andra ston än hingstägarnas egna. Hästen var nödvändig för såväl jordbruk som skogsbruk och för armén. Det var därför naturligt att staten hade ett stort intresse av att hästaveln resulterade i dugliga hästar. upphävdes lagen om hingstbesiktningstvång men ett avelsvärderingskrav för hingstar behölls även om ansvaret för avelsvärderingen flyttades från staten till hästorganisationerna. upphäv- des det statliga kravet på avelsvärdering av hingstar genom en ändring i föreskrifter gällande hästavel (SJVFS 2005:71). Orsaken till detta var en dom i (mål C- 206/05) där väckt talan och ansåg att kravet på avelsvärdering i utgjorde en begränsning av handeln med hästdjur inom gemenskapen. ansåg bl.a. att det svenska kravet på att en hingst ska vara avelsvärderad i inte var motiverat enligt artikel 30 EG med hänsyn tagen till intresset att skydda djurs hälsa och liv och det var dessutom diskriminerade. med recessiva anlag för sjukdom meddelade kommissionen att de hade mottagit kla- gomål rörande de krav som ställs i för att hästar som bär anlaget OLWS, särskilt rasen American Paint Horse, ska få använ- das i avel. Enligt dessa klagomål underkastades alla hästar av rasen American Paint Horse regelmässigt ett gentest för att bli godkända för avel i även om de redan skulle vara godkända för avel i andra medlemsstater. Kommissionen hänvisade till domen i mål C- 206/05 och angav också att ett obligatoriskt gentest stred mot rådets direktiv /427/EEG av om avelsmässiga och genealogiska villkor för handeln med hästdjur inom gemenska- pen. Kommissionen frågade också om förbjöd införsel av alla hästar som är bärare av OLWS-anlaget och sperma från sådana hingstar. Sammanfattningsvis svarade kommissionen att det inte är så att alla individer av American Paint Horse behöver testas före reproduktion i . Exempelvis behövs det inte när båda föräld- rarna har visat sig vara fria från anlaget eller vid korsning mellan en som medför lidande för djur häst av annan ras och en American Paint Horse som är fri från anlaget. påpekade också att den dom som meddelade i mål C-206/95 endast rörde kravet på obligatorisk avelsvärdering. De nu ifrågasatta bestämmelsernas enda syfte är att hindra sådan avel som medför lidande för djur och någon prövning av om dessa bestämmelser är förenliga med EG-lagstiftningen gjor- des inte i målet. Vidare behandlar direktiv /427/EEG inte djur- skyddsaspekter och det ger därmed inte några garantier för att avel även om den har utförts i enlighet med direktivets bestämmelser, inte orsakar eller kan orsaka lidande eller skada för något av de berörda djuren. Direktivets bestämmelser om avelsmässiga villkor är närmast att hänföra till regleringar om rasbevarande åtgärder och inte till bestämmelser om reproduktion ur ett djurskyddsperspek- tiv. måste därför anses vara oförhindrat att ha nationella bestämmelser som syftar till att säkerställa djurskyddet vid avel med hästar. De flesta hästar hålls inte för animalieproduktion och omfattas därmed inte av rådets direktiv /58/EG av om skydd av animalieproduktionens djur. Det står därmed fritt att reglera denna fråga så länge som reglerna inte strider mot för- draget. Ett förbud mot reproduktion av vissa djur kan dock anses utgöra en kvantitativ importrestriktion som avses i artikel 28 EG. I detta fall är dock syftet med avelsförbudet att säkerställa skyddet för de berörda djuren och djurskyddet utgör ett berättigat skäl som kan rättfärdiga ett hinder för handeln med djur i gemenskapen. Enligt artikel 30 EG utgör skydd för djurs hälsa och liv en grund för undantag från förbudet mot kvantitativa importrestriktioner eller åtgärder med motsvarande verkan. Djurskyddet utgör därmed en erkänd och eftersträvad målsättning i gemenskapsrätten. För att nationella djurskyddsbestämmelser ska falla in under tillämpningsområdet för artikel 30 EG, måste dock vissa förutsätt- ningar vara uppfyllda. Bestämmelserna måste vara tillämpbara på alla potentiella köpare, oavsett nationalitet och de får inte göra någon åtskillnad på djurens ursprung. Vidare måste bestämmel- serna enligt allmänna gemenskapsrättsliga principer stå i propor- tion till djurskyddssyftet och det får inte finnas tillgång till alterna- tiva åtgärder som ger samma effektiva djurskydd men som har en mindre inskränkande verkan på handeln inom unionen. De diskuterade avelsbestämmelserna syftar till att förhindra onödigt lidande hos djur i samband med avel. De tillämpas på alla djurhållare och gör inte någon skillnad på vare sig djurens eller som medför lidande för djur De försvårar inte faktiskt tillträde till mark- naden för djurhållare från andra medlemsstater jämfört med in- hemska djurhållare. Bestämmelsen påverkar inte heller i större ut- sträckning djur uppfödda i andra medlemsstater än inhemska djur. Gemenskapsrätten godtar att medlemsstaterna har olika nivåer på vad som anses vara skyddsvärt från djurskyddssynpunkt. Det är inte acceptabelt ur ett djurskyddsperspektiv att det föds individer med en ärftlig sjukdom som kommer att leda till att de dör under mycket svåra plågor . svarade också att en översyn av bestämmelserna kommer att göras så att nationella djur- skyddsbestämmelser inte har en mer inskränkande verkan på han- deln än vad som är nödvändigt för att tillgodose djurskyddet. En översyn gjordes därefter och presenterade ett för- slag på förändring av sina föreskrifter. Av den nya lydelsen följer att nötkreatur, svin, hästar, får och getter som har visat sig ha ned- ärva letalanlag, defekter eller andra egenskaper som medför lidande för avkomman eller negativt påverkar avkommans naturliga bete- ende eller med stor sannolikhet nedärver sådana anlag, defekter eller egenskaper inte får användas för reproduktion. Förbudet mot reproduktion gäller dock inte om reproduktionen äger rum mellan individer som med stor sannolikhet har anlagsuppsättningar, vilka oavsett tänkbara kombinationer inte ger upphov till dödlighet, defekter eller andra egenskaper som medför lidande för avkomman eller negativt påverkar avkommans naturliga beteende. Förändringen innebar alltså att man nu får använda djur i avel även om de bär på recessiva sjukdomsanlag (dvs. där det krävs att båda föräldrarna har anlaget för att avkomman ska bli sjuk) förut- satt att de inte korsas med djur som bär på samma sjukdomsanlag. hade detta inte varit tillåtet eftersom recessiva sjukdoms- anlag förs vidare till avkomman och framtida generationer även om individen inte själv lider av det. Något generellt förbud mot att avla på vissa djurraser finns inte i . Nämnas kan att har arbetat med att försöka få till stånd ett EU-gemensamt regelverk för avelsfrågor. I de flesta andra medlemsländer är avelsfrågor inte föremål för lagstiftning och intresset för ett gemensamt regelverk har varit lågt. som medför lidande för djur 8.3.3Djurskydd vid hästavel SOU 2006:13 Frågan om hur djurskyddet bör beaktas vid hästavel utreddes i betänkandet Djurskydd vid hästavel (SOU 2006:13). En del av utredningsarbetet var att undersöka och analysera effekterna på djurskyddet och djurhälsan av det avelssystem som har gällt i . Utredningen konstaterade att sammantaget utgjorde gällande regler en bra grund för att upprätthålla en god djurhälsa hos hästar även efter borttagandet av den tidigare obligatoriska avelsvärde- ringen av hingstar. Däremot ansåg utredningen att kunskapen om ärftliga defekter var dålig och föreslog därför ökad forskning på området. Utred- ningen ansåg att forskning som syftar till att kartlägga hästens genom borde prioriteras och vara viktig för den framtida häst- forskningen. Enligt utredningen borde en vetenskaplig utredning göras för att fastställa de ärftliga missbildningar och defekter som utgör ett hot mot hästars liv och hälsa. Utredningen föreslog också att det kunde finnas anledning att särskilt se på missbildningar eller anlag kopplade till vissa hästraser. Vidare förslog utredningen att det skulle införas en rapporteringsplikt för veterinärer i de fall som en veterinär kan konstatera en sådan ärftlig missbildning/defekt som anges i myndigheternas föreskrifter. Detta skulle rapporteras till och utifrån detta skulle sedan statistik kunna sammanställas . 8.4Utredarens överväganden och förslag I gällande djurskyddslags portalparagraf anges att djur ska behand- las väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. Att orsaka djur lidande för att skapa ett specifikt utseende anser utredaren tydligt står i strid med denna paragraf. Som utredaren ser det kan man inte ur ett etiskt perspektiv rättfärdiga att ett djur lider enbart på grund av att vissa människor anser att ett visst utseende är önsk- värt. Samhällsnyttan är inte tillräckligt stor för att motivera ett sådant lidande och enligt utredarens mening brister djurägarna i dessa fall i sitt ansvar för djurens välbefinnande. Djurskyddslagstiftningen på avelsområdet är enligt utredarens mening tydlig. Av denna framgår att avel som medför lidande är förbjuden. Det finns även uttryckligen angivet i lagen att sjukdom, som medför lidande för djur skada eller annan ohälsa måste åtgärdas, dvs. ett lidande hos ett djur får inte pågå obehandlat. Detta gäller oavsett anledning till att dju- ret är sjukt eller skadat, dvs. även om det är en effekt av avel och en medfödd åkomma. Om sjukdomen eller skadan inte kan åtgärdas och den medför ett inte obetydligt lidande måste djuret avlivas. Trots tydligheten i lagstiftningen finns uppenbara djurskydds- problem knutna till avel och utredaren anser därför att åtgärder måste sättas in.