sou · H0B354 · 2012-09-12 00:00:00 — Kontraktet ska vara i kraft senast från och med tidpunkten för begäran om slut- 3EGT L 243, 24.9.1996, s. 31. 4EUT L 286, 31.10.2009, s. 1. 5EUT L 223, 25.8.2010, s. 29. Rättsakter inom EU och utkast till en ny EU-förordning besiktning och fram till dess att återvinningen är klar. Kontraktet ska innehålla skyldigheter för fartygsägaren att se till att fartyget är redo för återvinning enligt artikel 6, förse anläggningen med all relevant information om fartyget för att fartygsåtervinningsplanen enligt artikel 7 ska kunna upprättas och slutligen ska fartygsägaren lova att ta tillbaka fartyget innan återvinningen inleds eller efter det att återvinningen har inletts om det är tekniskt möjligt om det skulle framkomma att förekomsten av farliga material ombord på fartyget inte stämmer överens med förteckningen över farliga material. Ett kontrakt ska även reglera de skyldigheter för fartygsåtervinningsanläggningen som uppställs. Anläggningen ska, i samarbete med fartygsägaren, ta fram en fartygsspecifik återvinnings- plan enligt artikel 7, rapportera planerad start för återvinning till fartygsägaren (i enlighet med formuläret i förordningens bilaga II) och förbjuda start av fartygets återvinning fram till dess att rapporten med planerad start för återvinningen har lämnats. Vidare ska anläggningen förse relevanta behöriga myndigheter med en skriftlig anmälan om avsikten att genomföra återvinning av fartyget dagar före starten och då lämna en rad uppgifter som framgår av den föreslagna artikel 9.4. Det avfall som genereras vid återvinnandet av fartyget får bara överlåtas till auktoriserade avfallshanteringsanläggningar som dessutom är behöriga att hantera avfallet. När delvis eller total återvinning av fartyget har genomförts ska anläggningen lämna en rapport om det till fartygsägaren. Artikeln innehåller också bestämmelser om kommissionens rätt att bestämma hur formulär som ska användas ska utformas. Enligt artikel 12 får fartyg endast återvinnas på en anläggning som har upptagits i den europeiska förteckningen. Artikel 12 innehåller de krav som uppställs på en anläggning för att den ska kunna upptas på den europeiska förteckningen. Bland annat måste anläggningen utformas, konstrueras och drivas på ett säkert och miljövänligt sätt, ha utarbetat och fått godkänt en anläggningsplan, säkerställa säker och miljövänlig hantering av farligt material, säkerställa tillträde för räddningsfordon i alla delar av anläggningen och sörja för inneslutning av alla farliga material under åter- vinningsprocessen för att förebygga utsläpp av materialen i miljön, Rättsakter inom EU och utkast till en ny EU-förordning särskilt inom tidvattenzoner. Vidare ska det visas att alla läckage kan kontrolleras, särskilt i tidvattenzoner. All hantering av farliga material och avfall ska ske på ogenomsläppliga underlag med effektiva dräneringssystem. Allt avfall som uppstår vid återvinning ska endast överföras till en auktoriserad och behörig avfalls- hanteringsanläggning som kan hantera och bortskaffa avfallet utan risk för människors hälsa och på ett miljöriktigt sätt. 4.6.5Upptagande på europeiska förteckningen över fartygsåtervinningsanläggningar Artikel 15 reglerar hur en anläggning för återvinning av fartyg belägen utanför EU kan tas upp på den europeiska förteckningen. En sådan anläggning ska skicka en ansökan till kommissionen. I samband med ansökan godkänner anläggningen också att den kan bli föremål för inspektion. Enligt artikel 16 är det kommissionen som ska upprätta den europeiska förteckningen över fartygsåtervinningsanläggningar och hålla den uppdaterad. Förteckningen ska offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning och på kommissionens webbplats. 4.7Komplikationer mellan , och utkast till EU- förordningen om återvinning av fartyg Som ovan redogjorts för reglerar gräns- överskridande transporter och slutligt omhändertagande av farligt avfall. Genom tillägget till förbjuds export av farligt avfall till länder som inte är medlemmar i eller EU. EU har tillträtt och har även implementerat tillägget. Detta kan medföra ett problem den dag träder i kraft och om inte undantar fartyg som omfattas av tillämpningsområde eftersom konventionen tillåter att farligt avfall i form av uttjänta fartyg återvinns var som helst i världen bara anläggningen för återvinning är auktoriserad. Frågan har dock uppmärksammats och och samarbetar i frågan. Rättsakter inom EU och utkast till en ny EU-förordning Problemet aktualiseras ytterligare av att EU har utarbetat ett förslag till en förordning om återvinning av fartyg, se ovan avsnitt 4.6. Utkastet till EU-förordning överensstämmer till stor del med konventionens krav. Således kan det också leda till konflikter i tillämpningen i förhållandet med och dess om den föreslagna EU-förordningen träder i kraft innan en lösning rörande har arbetats fram. 5 Överväganden och förslag Nedan följer utredningens överväganden, förslag och bedömningar. 5.1.1Generellt om konventionens krav som gäller för fartyg Utredningens förslag: Den nya reglering som behövs för att genomföra bestämmelser såvitt avser kraven på fartyg placeras lämpligen i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg (LÅFF). Det ska i lagens inledande paragraf framgå att LÅFF innehåller bestämmelser även om återvinning av fartyg. LÅFF, förordningen (1980:789) om åtgärder mot förorening från fartyg (FÅFF) och de föreskrifter som utfärdats med stöd av dem innehåller ett stort antal bestämmelser som syftar till att driften och framförandet av fartyg ska ge så liten miljöpåverkan som möjligt. Detta uppnås, förutom genom bestämmelser om vad som är tillåtet i fråga om utsläpp, även genom omfattande och mycket detaljerade tekniska bestämmelser om fartygs utrustning och konstruktion. Regelverket bygger på internationella konventioner, avtal och EU-rättsakter. Utöver ovan nämnda krav på fartygs konstruktion, utrustning och drift finns det omfattande regelverk för att säkerställa att alla fartyg har tillräcklig styrka, hållfasthet, stabilitet och manöver- förmåga med hänsyn till användningen av fartyget. Även dessa regler bygger på ett stort antal internationella konventioner, avtal och EU-rättsakter, varav den mest grundläggande är den internationella sjösäkerhetskonventionen (SOLAS). Enligt utredningens bedömning är LÅFF väl lämpad att införa även de nya regler för fartyg som tillkommer till följd av anpass- ningen till krav. För att detta ska framgå bör det föras in i 1 kap. 1 § LÅFF att det i lagen finns bestämmelser även om återvinning av fartyg. 5.1.2Generellt om konventionens krav som gäller för anläggningar för återvinning av fartyg Utredningens förslag: Konventionens krav på auktorisering av en återvinningsanläggning för uttjänta fartyg bör föras in . Kravet på auktorisation ska träffa den som bedriver fartygsskrotningsverksamheten (fartygsskrotaren) och inte anläggningen. Eftersom innehåller bestämmelser om tillstånd för miljöfarlig verksamhet behöver dessa bestämmelser endast kompletteras så det framgår hur tillståndshanteringen för en framtida anläggning för återvinning av uttjänta fartyg ska gå till. Det är fartygsskrotaren och inte anläggningen som ska vara auktoriserad, vilket överensstämmer med hur systemet i miljö- balken är uppbyggt . Detta framgår till exempel av 9 kap. 5 § där det uppges att det är den som ska bedriva tillståndspliktig verksamhet som ska ansöka om tillstånd. Kravet på att en fartygsskrotare ska vara auktoriserad bör också framgå av . Ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet regeringen utser att utfärda föreskrifter om krav på auktorisering och därmed sammanhängande frågor bör föras in i . 5.2Överväganden och förslag med anledning av konventionens artiklar och regler 5.2.1Artikel 1 Generella skyldigheter Utredningens bedömning: Konventionens allmänna skyldig- heter i artikel 1 föranleder inte några förslag. Konventionens artikel 1 innehåller endast allmänna skyldigheter för konventionsstaterna. Konventionsstaterna ska se till att före- bygga, förhindra, minimera och så långt det är praktiskt möjligt förebygga olyckor, skador och andra negativa effekter på människors hälsa och miljön som orsakas av fartygsåtervinning. Konventionen innehåller minimikrav och enskilda konventions- stater eller flera tillsammans får lagstifta om skärpta krav så länge det överensstämmer med internationell rätt. Artikeln föranleder inte några förslag. I de fall en artikel i den fortsatta framställningen föranleder ett förslag eller en bedömning redovisas det under respektive artikel. Utredningens bedömning: Definitionerna i artikel 2 föranleder inte några förslag. De angivna definitionerna i konventionens artikel 2 föranleder inte några förslag. Istället kommer definitioner eller begränsningar som framgå av artikelbedömningen att föras in i de författningar där det är relevant. Utredningens förslag: I 1 kap. 1 § LÅFF förs det som ett förtydligande in att LÅFF också innehåller bestämmelser om återvinning av fartyg. Transportstyrelsen utses genom ett tillägg i FÅFF till behörig myndighet avseende de konventionskrav som träffar fartyg och ska även fullgöra uppgifter som ankommer på administrationen samt den behöriga myndigheten avseende fartyg. Regeringen har i 9 kap. 2 § FÅFF föreskrivit att LÅFF tillämpas även på svenska statsfartyg, vilket medför att skulle gå längre än vad konventionen kräver. bör inte införa fler eller strängare krav än de som konventionen upp- ställer. I en ny 9 kap. 2 a § FÅFF förs ett undantag in av vilket det framgår att svenska statsfartyg som inte drivs i kommersiellt syfte inte omfattas av kraven på inventerings- och återvinnings- certifikat. Utredningens bedömning: Konventionens krav på att fartyg måste ha olika certifikat kan genomföras med stöd av redan existerande bemyndiganden i LÅFF utan att lagens bestämm- elser justeras eller utvidgas. Transportstyrelsen utpekas i FÅFF som tillsynsmyndighet (6 kap. 1 § FÅFF) och har rätt att meddela föreskrifter om fartygs konstruktion, utrustning och drift (4 kap. 1 § FÅFF). Transportstyrelsens redan existerande föreskriftsrätt omfattar därför enligt utredningens bedömning även sådana certifikat och tillsynsförrättningar som krävs enligt konventionen. Transport- styrelsen kan meddela föreskrifter om vilka fartyg som omfattas av krav på inventeringscertifikat och återvinningscertifikat. Enligt 9 kap. 3 § FÅFF ska Transportstyrelsen redan höra bland annat innan föreskrifter meddelas med stöd av 4 kap. 1 §. LÅFF och omfattningen av lagens syfte LÅFF innehåller enligt 1 kap. 1 § bestämmelser om förbud mot förorening från fartyg, mottagning av skadliga ämnen från fartyg, fartygs konstruktion, tillsyn och andra åtgärder för att förebygga eller begränsa förorening från fartyg. I 1 kap. 2 § LÅFF specificeras vad som avses med ett skadligt ämne. Sådana skadliga ämnen som avses är olja och andra ämnen som, om de kommer ut i havet, i något annat vattenområde eller i luften, kan innebära risker för människors hälsa, vara skadliga för den faunan eller , skada skönhets- eller rekreations- värden eller störa annat rättmätigt utnyttjande av havet eller andra vattenområden. Enligt utredningens bedömning innefattar lagens bestämmelser även det skydd för hälsa som avser då hälsan i detta fall är relaterad till fartyg. Begränsning av vissa föroreningar från fartyg kan uppnås genom konventionens förbud mot användandet av ett antal farliga material och ämnen. Utredningen anser inte att LÅFF:s tillämpningsområde behöver justeras för att täcka konventionens hälsoaspekter. Däremot bör ett förtydligande införas i 1 kap. 1 § så att det klargörs att också är tillämpligt på situationer som gäller återvinning av fartyg. Konventionens nya krav kan således genomföras i LÅFF eller i föreskrifter meddelade med stöd av LÅFF. Behörig myndighet avseende fartyg Genom ett tillägg i 4 kap. 7 § FÅFF utses Transportstyrelsen till behörig myndighet för de delar av konventionen som avser fartyg. Transportstyrelsen ska också fullgöra de uppgifter som enligt konventionen ankommer på administrationen. Även detta kommer till uttryck i den föreslagna ändringen i 4 kap. 7 § FÅFF, där det förs in att Transportstyrelsen ska lämna sådana uppgifter som enligt ska lämnas av administrationen. Tranportstyrelsens fullgörande av administrationsuppgifter innebär att Transportstyrelsen förmedlar uppgifter till IMO även för återvinningsanläggningar. Undantag från konventionens tillämpningsområde Enligt punkten 2 i artikel 3 ska konventionens bestämmelser inte tillämpas på krigsfartyg, militära stödtrupper eller andra fartyg som ägs eller drivs av staten och som bara används i statlig, icke- kommersiell tjänst. Konventionen undantar således bland annat statsfartyg från konventionens tillämpningsområde. Det är lämpligt att samma undantag framgår av det svenska regelverket. Ett sådant undantag från konventionens bestämmelser sammanfaller delvis med 1 kap. 4 § LÅFF, där det framgår att LÅFF endast är tillämplig på svenska statsfartyg som inte används i affärsdrift om regeringen föreskriver det. I 9 kap. 2 § FÅFF föreskriver regeringen att bestämmelserna i är tillämpliga även på svenska statsfartyg som inte används i affärsdrift. Svenska statsfartyg bör inte omfattas av kraven på inventerings- eller återvinningscertifikat. Detta medför att ett undantag bör föras in, eftersom utredningen bedömer att det inte nu finns skäl att införa regler för statligt ägda fartyg så att även de skulle omfattas av konventionens bestämm- elser avseende certifikat m.m.. Ett undantag förs in i 9 kap. 2 a § FÅFF där det framgår att svenska statsfartyg som inte drivs kommersiellt inte heller omfattas av krav på inventerings- eller återvinningscertifikat. Ett svenskt statsfartyg som drivs kommersiellt ska däremot ha inventerings- eller återvinningscertifikat. Utöver detta bör Transportstyrelsen föreskriva vilka fartyg som omfattas av konventionens krav när Transportstyrelsen utfärdar regler om certifikat och tillsynsförrättningar. Konventionens undantag för fartyg som bara seglar på inhemska vatten kan också genomföras med stöd av Transportstyrelsens föreskriftsrätt. Enligt 9 kap. 3 § FÅFF ska Transportstyrelsen redan höra bland annat innan föreskrifter meddelas med stöd av 4 kap. 1 § FÅFF. Detta får betydelse när Transportstyrelsen utfärdar föreskrifter om återvinningscertifikat eftersom den åter- vinningsplan för fartyget som ligger till grund för återvinnings- certifikatet ska tas fram av fartygsskrotaren och godkännas av . Det är således viktigt att Transportstyrelsen och har kontakt kring frågor som härstammar från konventionen. Skyldigheten för att lämna vissa uppgifter till Transportstyrelsen förs in i den nya förordningen. Se vidare avsnitt 5.2.36 nedan. ska vidare inte tillämpa konventionens regler på ett sådant sätt att icke-konventionsstater får en fördelaktigare behandling. Inom jurisdiktion ska således alla fartyg behandlas likadant. Det bör framgå genom att relevanta författningar reglerar fartyg och inte svenska fartyg. Då omfattas alla fartyg som befinner sig inom svensk jurisdiktion av samma krav, oavsett om fartygets flaggstat är konventionspart eller inte. 5.2.4Artikel 4 Efterlevnad av konventionens regler Utredningens bedömning: Konventionens allmänna krav på kontroll och konventionsstaters efterlevnad av konventionens bestämmelser enligt artikel 4 föranleder inte införandet av någon särskild regel i det svenska regelverket. Artikel 4 riktar sig till konventionsstaterna som ska kräva att konventionens bestämmelser efterlevs av fartyg som seglar under statens flagg och i fråga om fartygsåtervinningsanläggningar inom landet. Någon generell bestämmelse bör inte införas utan istället bör de bestämmelser som träffar fartyg respektive återvinnings- anläggningar föras in där det behövs för att uppnå överens- stämmelse med konventionens krav. Sanktioner och straff för att säkerställa bestämmelsernas efterlevnad är rimligt. 5.2.5Artikel 5 Besiktning och certifiering av fartyg Utredningens förslag: En definition av förs in i FÅFF. Konventionens krav på ett giltigt internationellt invent- eringscertifikat eller ett återvinningscertifikat för fartyg med en bruttodräktighet om minst 500 och som används i internationell trafik förs in i FÅFF. Även ett förbud mot sjöfart för fartyg som ska ha men saknar inventerings- eller återvinningscertifikat förs in i FÅFF. Eftersom en anläggning för återvinning av uttjänta fartyg ska ta fram en plan för fartygets återvinning, som ska godkänna, och som är en del av underlaget för fartygets återvinningscertifikat, ska det föras in en bestämmelse i den nya förordningen om anläggningar för återvinning av uttjänta fartyg som innebär att ska skicka en kopia på varje beslut att godkänna ett fartygs återvinningsplan till Transport- styrelsen. Utredningens bedömning: Enligt LÅFF får regeringen eller den myndighet regeringen utser föreskriva om krav på besiktning av fartyg och de olika intervaller som ska gälla för besiktning. Detta innebär att det redan finns bemyndiganden som gör det möjligt att införa sådana föreskrifter som krävs enligt konventionens bestämmelse 10 genom hänvisningen i artikel 5, det vill säga föreskrifter om besiktning och certifikat. I 4 kap. 4 § FÅFF pekar regeringen ut Transportstyrelsen som den myndighet som har rätt att meddela föreskrifter om certifikat och enligt 4 kap. 5 § är det Tranportstyrelsen som utfärdar certifikat. Bestämmelserna i och FÅFF mot- svarar därför kraven i artikel 5. Några nya regler bedöms således inte nödvändiga. Enligt konventionen ska även certifikat utfärdade av utländska behöriga myndigheter godtas. Genom den ändring som föreslås i 1 kap. 1 § LÅFF klargörs att den ordning, som redan gäller för andra former av certifikat enligt 4 kap. 2 § LÅFF, ska vara tillämplig även på de certifikat som kommer att utfärdas med anledning av . Det krävs enligt artikel 5 att fartyg är besiktigade och certifierade enligt konventionens regler. Ett fartyg med bruttodräktighet om minst 500 och som används i internationell trafik ska enligt konventionen ha ett inventeringscertifikat (International Certificate on Inventory of Hazardous Materials) eller ett återvinningscertifikat (International för Recycling Certificate) utfärdat. Ett återvinningscertifikat ska utfärdas innan ett fartygs återvinning alls får påbörjas. Av 4 kap. 1 § LÅFF framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen utser meddelar föreskrifter om certifikat som visar att kraven på konstruktion, utrustning och drift är uppfyllda. I 4 kap. 2 § FÅFF anges att svenska oljetankfartyg med en bruttodräktighet av minst 150 och andra svenska fartyg med en bruttodräktighet av minst 400 som används i internationell resa ska vara försedda med internationellt oljeskyddscertifikat. Även svenska fartyg som avses i regel 2 i bilaga IV till MARPOL och som används i internationell resa ska vara försedda med ett internationellt föroreningsskyddscertifikat för toalettavfall. Vidare ska även svenska kemikalietankfartyg som används i internationell resa vara försedda med ett internationellt föroreningsskydds- certifikat för transport av skadliga flytande ämnen i bulk enligt MARPOL. Transportstyrelsen har enligt 4 kap. 4 § FÅFF möjlighet att meddela föreskrifter om andra certifikat och handlingar som visar att kraven på konstruktion och drift är uppfyllda. Av 4 kap. 6 § FÅFF framgår att svenska fartyg, som är skyldiga att ha ett internationellt oljeskyddscertifikat men som saknar detta, inte får användas till sjöfart. Detsamma gäller för svenska kemikalietankfartyg som saknar internationellt föroreningsskydds- certifikat för transport av skadliga flytande ämnen i bulk. I 4 kap. 6 § FÅFF finns det förbudet mot att använda ett fartyg till sjöfart om internationellt oljeskyddscertifikat eller inter- nationellt föroreningsskyddscertifikat för transport av skadliga flytande ämnen i bulk saknas. Förbudet gäller också utländska fartyg inom Sveriges sjöterritorium och ekonomiska zon. Utländska fartyg får dock i stället för ett certifikat utfärdat av Transportstyrelsen ha en motsvarande handling utfärdad av behörig utländsk myndighet. Ett fartyg ska enligt artikel 5 besiktigas i enlighet med bestämmelse 10 i konventionens bilaga. Ett fartyg ska genomgå besiktningar enligt 6 kap. 1 § LÅFF. Vid besiktningarna ska det fastställas att fartyget uppfyller föreskrifter om konstruktion, utrustning och drift. Enligt 6 kap. 5 § LÅFF utser regeringen den myndighet som ska utöva tillsyn över efterlevnad av bestämmelserna om fartygs konstruktion, utrustning och drift. Av 6 kap. 1 § FÅFF följer att tillsyn utövas av Transportstyrelsen, vilket närmare framgår av 6 kap. 3–11 §§ FÅFF. Enligt 6 kap. 14 § FÅFF får Transportstyrelsen meddela före- skrifter om tillsyn. Således regleras besiktning av de fartyg som inte regleras i LÅFF och FÅFF istället i Transportstyrelsens före- skrifter. Regleringen av konventionens certifikat och besiktning regleras som tidigare nämnts internationellt olje- skyddscertifikat och internationellt föroreningscertifikat i 4 kap. 2 § FÅFF. Saknas certifikat får fartyget inte användas till sjöfart enligt 4 kap. 6 § FÅFF. Det finns även en mängd ytterligare certifikat som regleras i Transportstyrelsens föreskrifter. Det framstår därför som lämpligt att konventionens certifikat och krav på besiktning också regleras i Transportstyrelsens föreskrifter då Transportstyrelsen besitter nödvändig sakkunskap. Det saknas enligt utredningens bedömning anledning att uttryckligen reglera dessa certifikat i LÅFF eller FÅFF. Transportstyrelsen ska således föreskriva vilka fartyg som omfattas av kraven på certifikat, vilka olika certifikat som krävs och om besiktning av sådana fartyg samt besiktningsintervaller för dessa. Kravet att ett fartyg måste ha ett inventerings- eller återvinningscertifikat är dock så viktigt att det bör framgå av FÅFF. Det medför även att Transportstyrelsen kan förelägga om rättelse, med eller utan vite. För att Transportstyrelsen, eller den Transportstyrelsen har delegerat uppgiften till, ska kunna utfärda ett återvinningscertifikat för ett fartyg måste en slutbesiktning genomföras. Det är då viktigt att Transportstyrelsen har kännedom om fartygets åter- vinningsplan eftersom besiktningen bland annat ska kontrollera återvinningsplanens överensstämmelse med fartygets inventerings- lista över farliga material och ämnen. När fattar beslut om ett fartygs återvinningsplan framtagen av en åter- vinningsanläggning ska således skicka en kopia av beslutet även till Transportstyrelsen, vilket framgår av den nya förordningen. Se vidare avsnitt 5.2.30 nedan. Det är inte bara svenska fartyg som kan komma att besiktigas av Transportstyrelsen då andra konventionsstater kan begära hjälp med tillsynsförrättningar av sina fartyg. Likaså kan svenska myndigheter få utfärda certifikat för andra konventionsstaters fartyg och vice versa. Det har dock aldrig inträffat och bedöms inte bli någon återkommande händelse. 5.2.6Artikel 6 Auktorisation av återvinningsanläggningar Utredningens förslag: En anläggning för återvinning av uttjänta fartyg ska anses vara miljöfarlig verksamhet och tilldelas beteckningen A-verksamhet i bilagan till förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd genom att en ny punkt förs in bilagan. En återvinningsanläggning ska hantera fartyg som är avfall och eftersom det är fråga om avfall ska ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om krav på auktorisation och därmed sammanhängande frågor föras in i 15 kap. miljö- balken.