sou · H0B33 · 2012-01-30 00:00:00 — Ur investerarens synvinkel kan det vara en inskränkning i den fria rörligheten för kapital om investeringar som denne gör i företag utanför EES inte kan ligga till grund för en emissionskredit i det företaget. Även om det är företaget i vilken investeringen görs som är den direkta mottagaren av krediten, så kan krediten indirekt få positiva effekter också för investeraren. Med stöd av samma analys som för riskkapitalavdraget, se avsnitt 8.2.2, är resultatet att en investerares andelsinnehav kan komma att prövas mot EUF-fördragets bestämmelser om fri rörlig- het för kapital också vad gäller emissionskrediten. Slutsatsen blir därmed densamma. Emissionskredit bör kunna ges även vid invester- ingar i företag som hör hemma i vissa länder utanför EES. 8.3Förslagens förenlighet med om statligt stöd De svenska reglerna på den direkta skattens område påverkas inte bara av direktiv och av EUF-fördragets bestämmelser om fri rörlig- het för varor, tjänster, personer och kapital, utan även av fördragets bestämmelser om statligt stöd, se artikel 107–109. 10 Se mål C-101/05 mot A, och jfr mål C-451/05 Européenne et Luxembourgeoise dinvestissements SA (). Av artikel 107.1 framgår att stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion inte är tillåtet om stödet påverkar handeln mellan medlemsstaterna. I artikel 107.2–3 anges också en mängd undantag från detta förbud, bland annat för stöd som lämnas för att underlätta utvecklingen av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner. Enligt artikel 108 ska fortlöpande granska alla stödåtgärder som medlemsstaterna vidtar. Medlemsstaterna är också skyldiga att underrätta kommissionen om sina planer på att ändra gamla stödåtgärder eller vidta nya. Kommissionen har rätt att förbjuda staten att lämna visst stöd och – om medlemsstaten då inte rättar sig – i sista hand stämma staten inför . Ett stöd som omfattas av artikel 107.1 är otillåtet om det införs utan att kommissionen har underrättats och godkänt stödet. Otillåtna stöd kan återkrävas av den som fått det. har utfärdat ett antal förordningar på området, och den har också antagit riktlinjer, rekommendationer, tillkänna- givanden och meddelanden för att underlätta tolkningen och tillämp- ningen av statsstödsreglerna. Ett exempel på riktlinjer är kommission- ens riktlinjer för statligt stöd för att främja riskkapitalinvesteringar i små och medelstora företag (2006/C 194/02).11 Dessa riktlinjer är i princip en konsolidering av gällande rätt på området, i vart fall enligt kommissionens uppfattning. De kan därför användas som en checklista när medlemsstaterna vill lämna statligt stöd för risk- kapital. Om stödet överensstämmer med vad som sägs i riktlinjerna är det i princip klart att stödet inte strider mot om förbud mot statligt stöd. De är i första hand utformade med direkta och pågående statliga stödåtgärder i åtanke, som till exempel olika former av bidragssystem. För att tillämpa dem på stöd i form av skattelättnader krävs att bestämmelserna tolkas i ljuset av stödets faktiska utformning. En anpassning till riktlinjerna är ett relativt lätt sätt att minska riskerna av en statsstödsprövning. Därför återges dessa riktlinjer i det följande tämligen detaljerat. Riktlinjerna för riskkapital gäller bara för stöd som är riktade till små och medelstora företag.12 De får dock inte tillämpas på företag 11Reviderad 2010/C329/05. Riktlinjerna upphör att gälla . 12Små och medelstora företag i den mening som avses i kommissionens förordning (EG) nr 70/2001 av om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd till små och medelstora företag och varje annan förordning som ersätter den förordningen, senast ändrad genom förordning (EG) nr 1040/2006. som är i svårigheter och inte heller på företag inom varvsindustrin eller kol- och stålindustrin. Riktlinjerna gäller inte för investeringar i exportverksamhet och inte för stöd som förutsätter att inhemska varor används i stället för importerade varor. I riktlinjerna anges att stödåtgärder för riskkapital kan utformas på olika sätt. anser i regel att stöd som lämnas till investerarna åtminstone delvis överförs till de företag som är föremål för investeringen. Därmed anses det statliga stödet i sådana fall också komma målföretagen till del. En riskkapitalåtgärd är förenlig med statsstödsreglerna om åtgär- den leder till en ökad tillgång till riskkapital utan att påverka handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. Detta är den grundläggande principen för kommissionens bedömning. Kommissionen ställer upp vissa villkor som ska vara uppfyllda om stödet ska kunna betraktas som förenligt med riktlinjerna. Om villkoren är uppfyllda anser kommissionen att åtgärden har en stimulanseffekt, är nödvändig och proportionerlig och att resultatet av avvägningen är positivt. Om stödet inte uppfyller villkoren anger kommissionen i rikt- linjerna hur en mer fördjupad granskning ska gå till. Den följande beskrivningen av riktlinjerna inriktas på de grund- läggande villkoren för stöd till riskkapital. Genom att säkerställa att dessa uppfylls kan en mera ingående bedömning undvikas, och handläggningstiden blir därmed kortare. Det är medlemsstaterna som väljer vilken stödform som ska användas. granskar om den valda formen upp- muntrar privata investerare att tillhandahålla riskkapital till mål- företagen och om det är sannolikt att åtgärden leder till att investeringsbeslut fattas på affärsmässiga grunder (i vinstsyfte). Som ett exempel på stödformer som kan leda till detta resultat anges skatteincitament till investerare för att göra riskkapital- investeringar. Följande villkor ställs upp i rekommendationen. Riskkapitalåtgärden får inte omfatta investeringar som överstiger per företag . Åtgärden får bara finansiera små företag eller medelstora företag i stödområden fram till expansionsfasen. utanför stödområden får bara finansieras fram till startfasen. av riskkapitalåtgärdens sammanlagda budget ska utgöras av ett investeringsinstrument som omfattar eget kapital och därmed likställt kapital. av investeringarna inom ramen för åtgärden ska finansieras av privata investerare. Riskkapitalåtgärden ska garantera att investeringsbesluten i målföretagen görs i vinstsyfte. Riskkapitalåtgärden (eller den fond som erbjuder åtgärden) måste förvaltas affärsmässigt. Kommissionen kan under vissa förutsättningar godkänna att åtgärden riktas till en viss bransch. I andra punkten ovan förekommer vissa begrepp som bör förklaras. Med stödområden avses sådana regioner som omfattas av undan- tagen i artikel 87.3 a eller c i EG-fördraget (nu artikel 107.3 a eller c i EUF-fördraget). Det är fråga om regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning (87.3 a) samt vissa regioner där handeln inte påverkas negativt i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset (87.3 c). Med expansionsfas avses en period för tillväxt eller expansion i ett företag som kan göra ett nollresultat eller gå med vinst. Finansier- ing i expansionsfasen används för att öka produktionskapaciteten, för marknads- eller produktutveckling eller som ytterligare rörelse- kapital. Slutligen avses med startfasen en period då det sker produktutveckling och inledande marknadsföring hos ett företag som ännu inte har sålt sin produkt eller tjänst på affärsmässiga grunder och som ännu inte gör någon vinst. Bedömning: En riskkapitalåtgärd i form av det ovan beskrivna riskkapitalavdraget utgör ett statligt stöd som måste anmälas till för godkännande innan det genomförs. Risk- kapitalavdraget uppfyller de villkor som kommissionen ställt upp i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd för att främja riskkapitalinvesteringar i små och medelstora företag (2006/C 194/02). Det bör därmed ha goda utsikter att bli godkänt vid en notifiering av stödet till kommissionen. Som redogjorts för ovan anger riktlinjerna att kommer att anse att en riskkapitalåtgärd har stimulanseffekt, är nödvändig och proportionerlig och att resultatet av avvägningen är positivt om de villkor som beskrivits är uppfyllda. Riktlinjerna anger även att kommissionen kommer att försöka göra en snabb bedömning av statsstödsfrågan om den har fått in en fullständig anmälan som uppfyller villkoren. Det är därför angeläget att utforma ett stöd för riskkapital i enlighet med de villkor som kommissionen har fastställt. I detta avsnitt behandlar kommittén samtliga relevanta villkor. Utformningen av förslaget om riskkapitalavdrag sätts i relation till dessa villkor. För det första får riskkapitalåtgärden enligt riktlinjerna inte omfatta investeringar som överstiger per företag . Riskkapitalavdraget är begränsat till investeringar upp till högst per företag och år. Gränsen på är beräknad utifrån en växelkurs om per euro. Så lågt har euron aldrig stått i förhållande till kronan. Detta villkor är således uppfyllt. Regeringen måste dock bevaka kursutvecklingen och justera gränsen för avdragsgrundande tillskott om det visar sig att det finns risk för att den överskrids på grund av förändringar i växelkursen. Det andra villkoret anger att åtgärden bara får finansiera små företag eller medelstora företag i stödområden fram till expansions- fasen samt medelstora företag utanför stödområden fram till start- fasen. Riskkapitalavdrag får bara göras vid investeringar i små företag enligt EU:s definition. Villkoret är därmed uppfyllt, eftersom åtgärden får finansiera små företag i samtliga skeden. Gruppen har dessutom begränsats ytterligare genom ett krav på en viss lönesumma i företaget. Det tredje villkoret innebär att av riskkapital- åtgärdens sammanlagda budget ska utgöras av ett investerings- instrument som omfattar eget kapital och därmed likställt kapital. Med sådana investeringsinstrument avses enligt riktlinjerna instru- ment som ger innehavaren en avkastning som huvudsakligen grundar sig på vinster eller förluster i det underliggande företaget och som inte har någon säkerhet vid betalningsförsummelse. Detta kriterium är uppfyllt eftersom riskkapitalavdraget bara utgår vid förvärv av aktier och andelar i ekonomiska föreningar. Enligt det fjärde villkoret ska av de invester- ingar som omfattas av åtgärden finansieras av privata investerare. Riskkapitalavdraget är ett avdrag i inkomstslaget kapital med två tredjedelar av anskaffningskostnaden för andelarna. Avdraget minskar skatten . En investering innebär därmed en skattelättnad om (= 2/3 x 0,30). Staten står alltså för av kostnaden för investeringen och den fysiska personen för . Villkoret är därmed uppfyllt. Det femte och det sjätte villkoret är båda inriktade på att åtgärden inte ska snedvrida de affärsmässiga förutsättningarna. Det innebär att det finns krav på att riskkapitalåtgärden ska garantera att investeringsbesluten i målföretagen görs i vinstsyfte samt att åtgärden i sig måste förvaltas affärsmässigt. Riskkapitalavdraget är utformat som ett avdrag på individnivå för investeraren. Skattelättnaden är inte på något sätt beroende av vad målföretaget gör med pengarna. Förslaget påverkar därför inte inriktningen av de investeringsbeslut som fattas av målföretaget. Det femte villkoret är således uppfyllt. Villkoret om att riskkapitalåtgärden måste förvaltas affärsmässigt blir i princip bara tillämpligt när det handlar om att inrätta en statlig fond eller när utbetalning av stödet föregås av någon annan form av subjektiv bedömning eller prövning. Så är emellertid inte fallet när det är fråga om ett stöd via skattesystemet. Någon förvaltning i den bemärkelsen som avses i riktlinjerna sker inte av en skattelättnad. Är förutsättningarna för riskkapitalavdrag uppfyllda får ett sådant avdrag göras, och det sker utan inslag av några affärsmässiga överväganden. Det sjätte villkoret får därmed anses som uppfyllt. Med beaktande av denna genomgång är det kommitténs bedöm- ning att riskkapitalavdraget uppfyller villkoren i EU-kommission- ens riktlinjer. Enligt vad kommissionen anger i riktlinjerna skulle riskkapitalavdraget därmed vara förenligt med artikel 107.3 c i EUF-fördraget. Det anses då vara ett stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner, som inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset, och som därför kan anses som förenligt med den inre marknaden. Kommittén ser inte någon möjlighet att underlåta att notifiera riskkapitalavdraget i vanlig ordning, eftersom det rör sig om ett statligt stöd. Förslaget bör dock sannolikt kunna godkännas av efter en förhållandevis snabb handläggning. Bedömning: En riskkapitalåtgärd i form av det ovan beskrivna förslaget om emissionskredit utgör sannolikt inte statligt stöd enligt , eftersom de selektiva inslagen i förslaget är motiverade mot bakgrund av objektiva skillnader mellan skatte- betalarna. Förslaget om emissionskredit är utformat som ett anstånd med betalning av arbetsgivaravgifter där anståndsbeloppet knyts till vad som mottagits i betalning för andelarna vid nyemission eller bildandet av företaget. Anståndet är räntebelagt, men räntan är på en sådan nivå att den sannolikt understiger den ränta som företaget skulle få om det lånade motsvarande belopp på marknaden. Detta innebär att åtgärden kan likställas med ett räntebilligt lån, vilket medför att den troligen betraktas som en form av statligt stöd. Stödet är selektivt eftersom enskilda näringsidkare, handelsbolag, investmentföretag, privatbostadsföretag, kooperativa föreningar och ekonomiska föreningar som är centralorganisation för kooperativa föreningar utesluts från möjligheten att få anstånd. Tillämpning av kommissionens meddelande som avser åtgärder inom direkt beskattning för företag ger dock vid handen att om avvikelsen är motiverad av systemets art och funktion så är det inte fråga om statligt stöd.13 Så är fallet om avvikelsen är en direkt följd av grundprinciperna i eller riktlinjerna för det svenska skattesystemet, är motiverad mot bakgrund av objektiva skillnader mellan skattebetalarna, eller utgör ett naturligt inslag i skattesystemets logik. Det finns starka argument för att objektiva skillnader mellan skattebetalarna kan motivera att de berörda grupperna utesluts från möjligheten att få emissionskredit. En önskvärd effekt med förslaget är att det förbättrar finansie- ringsvillkoren för växande företag. I och med att den förväntade avkastningen på tillskjutet eget kapital ökar stärks incitamenten till att öka finansiering via det egna kapitalet. Det innebär i sin tur att 13 Kommissionens meddelande om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på åtgärder som omfattar direkt beskattning av företag (98/C 384/03), EUT C 384, 10.12.98, s. 3–9. det är naturligt att avgränsa en sådan åtgärd till subjekt som har regler för sammansättningen av det egna kapitalet och hur det kan användas. Sådana regler finns för aktiebolag och ekonomiska fören- ingar. För enskilda näringsidkare och delägare i handelsbolag kan det egna kapitalet vara i princip flytande. De kan sätta in och ta ut kvarvarande behållning utan restriktioner (i handelsbolag med obero- ende delägare finns det dock en form av kontroll via bolagsavtalet). Ett syfte med förslaget är att utjämna asymmetrin i behand- lingen av vinster och förluster i bolagssektorn. Asymmetrin består av att vinster alltid beskattas medan förluster bara kan utnyttjas mot eventuella framtida vinster. Ackumulerade underskott i aktie- bolag går förlorade vid en konkurs eller likvidation. Bestämmel- serna i 40 kap. IL mot handel med underskottsföretag gör att förlusterna ofta bara delvis påverkar försäljningspriset vid en försälj- ning av företaget. Enskilda näringsidkare och delägare i handels- och kommanditbolag har möjlighet att göra allmänt avdrag för underskott som uppkommit i verksam- heten. Avdraget får uppgå till högst . De fysiska personer som redovisar inkomst av näringsverksamhet har således möjlighet att i ett inledande skede direkt utnyttja under- skott mot inkomster i andra inkomstslag. För enskilda närings- idkare finns det även bestämmelser om att ett slutligt underskott i inkomstslaget näringsverksamhet får dras av i inkomstslaget kapital. Med hänsyn till att det finns möjligheter för enskilda näringsidkare och delägare i handelsbolag att definitivt utnyttja förluster som uppkommer i verksamheten, finns det inte skäl att ytterligare utjämna skillnaderna mellan vinster och förluster för denna grupp. När det gäller investmentföretag och privatbostadsföretag finns speciella beskattningsregler som skiljer sig från vad som gäller för aktiebolag i allmänhet. Investmentföretag har till exempel avdrags- rätt för lämnad utdelning och privatbostadsföretag ska inte ta upp inkomster och dra av utgifter hänförliga till sina fastigheter. För kooperativa föreningar och ekonomiska föreningar som är central- organisation för kooperativa föreningar gäller också speciella beskatt- ningsregler i förhållande till andra ekonomiska föreningar. De har i de flesta fall rätt till avdrag för lämnad utdelning. Även beträffande samtliga dessa grupper bör avvikelsen därför kunna motiveras av objektiva skillnader mellan skattebetalarna. Det är viktigt att påpeka att kopplingen till arbetsgivaravgifterna inte har gjorts i syfte att gynna personalintensiva företag. med förslaget är att utjämna den bolagsskattemässiga asymmetrin mellan vinster och förluster. Asymmetrin bör inte jämnas ut genom att staten löpande och kontant betalar ut kompensation i takt med att ett företag går med förlust, eftersom det skulle medföra stora risker för skatteplanering och skattebortfall. Av det skälet kopplas stödet i stället till företagets skatteinbetalningar. Enligt kommittén är det mindre lämpligt att bevilja anstånd med somliga av de skatter som företag betalar, se avsnitt 7.3.2. Kommittén anser att en kopp- ling till just arbetsgivaravgifterna är att föredra, eftersom sådana avgifter måste betalas löpande oavsett om företaget går med vinst eller förlust. Arbetsgivaravgifterna kan också upplevas som betungande för företag som befinner sig i ett startskede där det ännu inte har uppstått några vinster. En möjlig justering av förslaget skulle kunna vara att medge anstånd med flera typer av skatter och avgifter. Om det finns en risk för att åtgärden bedöms som selektiv för att anstånd bara ges mot arbetsgivaravgifter kan detta vara en framkomlig väg för att lösa statsstödsfrågan. Det skulle emellertid komplicera förslaget betydligt, se avsnitt 7.3.2. Även om förslaget om emissionskredit sannolikt inte utgör statligt stöd rekommenderar kommittén att den föreslagna åtgärden kont- rolleras av kommissionen. I detta kapitel behandlas kommitténs förslag till finansiering av de två förslag till skatteincitament för riskkapital som har redogjorts för i kapitel 6 och 7. Av kommitténs direktiv framgår att finansier- ing ska ske genom förändringar av reglerna inom området för företagsbeskattningen. Kommittén föreslår att förslagen i detta delbetänkande finans- ieras genom att reglerna om avdrag för utgifter för representation slopas i sin helhet. Motiven för detta är främst att avdraget är relativt litet samt att företagens administrativa kostnader för att hantera representationsavdraget är stora. Att avskaffa avdraget för representation beräknas stärka de offentliga finanserna med . I avsnitt 9.2 beskrivs de skatteregler som gäller för repre- sentation samt de förändringar av regelverket som föreslogs av företagsskatteutredning. I avsnitt 9.3 redogörs för kom- mitténs förslag om att slopa avdraget. I avsnitt 9.4 diskuteras möj- ligheten till alternativ finansiering genom att utvidga eller ändra reglerna om ränteavdragsbegränsningar, ett alternativ som kommit- tén har valt att inte föreslå i detta delbetänkande. Huvudregeln i 16 kap. 1 § inkomstskattelagen (1999:1229), förkortad IL, angående utgifter i inkomstslaget näringsverksamhet anger att alla utgifter för att förvärva och bibehålla inkomster ska dras av. De särskilda bestämmelser som finns om avdrag för utgifter för repre- sentation inskränker huvudregelns generella tillämpningsområde. Bestämmelserna om avdrag för representation i inkomstslaget närings- verksamhet finns i 16 kap. 2 § IL. Utgifter för representation och liknande ändamål ska dras av bara om de har ett samband med näringsverksamheten, såsom då det uteslutande är fråga om att inleda eller upprätthålla affärsförbindelser eller liknande eller då utgifterna avser jubileum eller personalvård. I allmänna råd1 anges att till affärs- förhandlingar bör räknas, förutom förhandlingar om köp eller försäljning, även andra förhandlingar i och för verksamheten, till exempel förhandlingar med konsulter och experter av olika slag samt förhandlingar angående kollektivavtal och liknande. Det pre- ciseras även att representationen bör ingå som ett led i affärs- förhandlingarna för att den ska anses ha ett sådant sam- band med verksamheten som krävs för avdrag. Representationen bör därvid uttrycka en i sammanhanget sedvanlig gästfrihet och ligga i anslutning till förhandlingarna. ger även exem- pel på andra situationer där samband kan anses före- ligga. Det rör sig om större jubileer, invigningar, demonstrationer och liknande där representationen används som ett led i företagets marknadsföring och PR-verksamhet. Utgifter för jubileum får bara dras av som utgift för representa- tion om jubileet är en mer betydande milstolpe i företagets verk- samhet.2 I samband med jubileer får avdrag även göras för utgifter som avser anställda med make samt representanter för myndigheter och massmedia.3 Avdrag för personalvård – s.k. intern representation – innefattar bland annat personalfester och informationsmöten. Avdrag för utgifter för personalfest bör enligt allmänna råd inte medges för fler än två tillfällen . Kostnader för personalvård som inte har ett samband med verksamheten och därför inte karaktäriseras som representation utgör normalt lön för de personer som kostnaderna avser. Avdraget får inte överstiga vad som kan anses skäligt. För utgifter för lunch, middag eller supé följer av 16 kap. 2 § IL att avdraget inte får överstiga per person och måltid med tillägg för mervärdesskatt till den del denna inte ska dras av enligt 8 kap. eller återbetalas enligt 10 kap. mervärdesskattelagen (1994:200). 1SKV A 2004:5, allmänna råd om avdrag för utgifter för representation m.m. att tillämpas från och med och års taxering. 2RÅ 1989 not. 3RÅ 1953 Fi 1487. ger i det allmänna rådet exempel på skäliga belopp för andra utgifter än lunch, middag och supé. För andra skäliga måltidsutgifter bör avdrag få göras med högst per person. Skäligt avdrag för utgifter för till exempel teaterbiljett eller greenfee vid golfspel får enligt anses vara högst per person. Avdragsramen bör tillämpas isolerat vid varje representationstillfälle och varje måltid. Om affärsförhand- lingar sträcker sig över anses vara ett särskilt representationstillfälle. Vid samarrangemang, då flera företag repre- senterar mot samma personer, tillämpas avdragsramarna för varje företag för sig.4 Avdrag får inte göras för utgifter för sällskapsliv eller gästfrihet av personlig art5 och inte heller för så kallad lyxbetonad represen- tation6. I allmänna råd ges som exempel på lyxbeto- nad representation särskilt arrangerade jaktutflykter eller fiskeresor och specialarrangerad underhållning samt hållande av lustjakter och lantställen för representationsändamål. Avdrag för representationsgåva ges om det finns ett samband med verksamheten. Som exempel anger att ett leverantörsföretag uppvaktar ett kundföretag med en blomster- uppsats eller en bokgåva med anledning av att kundföretaget öppnar en ny filial eller firar ett jubileum. Ett annat exempel är då ett företag i stället för att bjuda på restaurang i samband med en affärs- uppgörelse överlämnar en chokladkartong eller en fruktkorg.