sou · H0B334d2 · 2012-06-05 00:00:00 — Den ordning vi föreslår gällande frihetsinskränkande förstärk- ningsinslag inom ramen för en övervaknings- och kontrollsanktion vilar på motsvarande sätt på ett domstolsbeslut om helghemarrest. Om Kriminalvården beslutar om ett annat förstärkningsinslag än helghemarrest, ska ingripandegraden i det inslaget motsvara in- gripandegraden i helghemarresten. Kriminalvården ska alltså inte ha möjlighet att besluta om ett mer ingripande förstärkningsinslag än vad som står klart redan när den tilltalade döms till en övervak- nings- och kontrollsanktion. Den dömde ska dessutom ha rätt att överklaga Kriminalvårdens val av förstärkningsinslag och omfatt- ningen av inslaget till domstol. Den dömde kommer därmed ha en Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse tydlig rätt till domstolsprövning av de frihetsinskränkande åtgärder som Kriminalvården beslutar. 11.6.9Krav på nykterhet och drogfrihet Vår bedömning: Vårt förslag att den dömde inte får vara påver- kad av alkohol eller andra berusningsmedel vid fullgörandet av de åliggande som följer av den tilläggssanktion som ett villkor- ligt fängelsestraff har förenats med, innebär att den som dömts till villkorligt fängelse med en övervaknings- och kontroll- sanktion ska vara nykter och drogfri vid fullgörande av kontakt- och anmälningsskyldighet. Om sanktionen innehåller helghemarrest eller skyldighet att uppehålla sig på en annan särskilt angiven plats ska den dömde vara nykter och drogfri under fullgörandet av det inslaget. Där- emot bör det inte krävas att den dömde avhåller sig från alkohol när hon eller hon underkastar sig ett förbud att vistas på en särskilt angiven plats eller inom ett särskilt angivet område eller ett förbud att lämna ett särskilt angivet område. Den dömde är skyldig att underkasta sig prov för kontroll av nykterhet och drogfrihet i samband med fullgörande av anmäl- nings- och kontaktskyldighet samt inför och under varje tillfälle då helghemarrest eller skyldighet att uppehålla sig på en annan särskilt angiven plats fullgörs. Vi har i avsnitt 11.3.1 föreslagit att den dömde vid fullgörandet av en tilläggssanktion som ett villkorligt fängelsestraff har förenats med inte får vara påverkad av alkohol eller andra berusningsmedel samt att denne i samband med fullgörande av tilläggssanktionen ska vara skyldig att på begäran lämna prov för kontroll av att han eller hon inte är påverkad av sådana preparat. Förslaget innebär att den som dömts till villkorligt fängelse med en övervaknings- och kontrollsanktion ska vara nykter och drogfri vid fullgörande av kontakt- och anmälningsskyldighet. I den mån kontaktskyldigheten har ersatts av programverksamhet, ska nykter- hets- och drogfrihetskravet även omfatta de tillfällen då den dömde deltar i programverksamheten. Om sanktionen innehåller helghemarrest innebär kravet på nykter- het och drogfrihet under fullgörandet av tilläggssanktionen att den Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse dömde ska vara nykter och drogfri när han eller hon fullgör helg- hemarresten. Samma sak bör gälla om helghemarrest har ersatts med en skyldighet för den dömde att under vissa tider uppehålla sig på en annan särskilt angiven plats än i bostaden. Ett förbud att vistas på en särskilt angiven plats eller inom ett särskilt angivet område eller ett förbud att lämna ett särskilt angivet område ska enligt vad vi har föreslagit i avsnitt 11.6.8 ovan som utgångspunkt omfatta en större del av den tid under vilken över- vaknings- och kontrollsanktionen pågår. Det kan inte anses menings- fullt eller rimligt att den dömde åläggs ett totalt förbud mot att inta alkohol under hela den tid som ett sådant förstärkningsinslag på- går. Sådana förstärkningsinslag bör därmed inte innefatta någon skyldighet för den dömde att avhålla sig från alkohol. Skyldigheten att på begäran lämna prov för kontroll av nykter- het och drogfrihet innebär att den dömde är skyldig att underkasta sig prov för kontroll av nykterhet och drogfrihet i samband med fullgörande av anmälnings- och kontaktskyldighet samt inför och under varje tillfälle då helghemarrest eller skyldighet att uppehålla sig på en annan särskilt angiven plats fullgörs. 11.6.10Sammanfattning av innehållet i övervaknings- och kontrollsanktionen Sammanfattningsvis ska en övervaknings- och kontrollsanktion inne- fatta följande inslag: Sanktionen ska alltid innefatta skyldighet för den dömde att hålla tät kontakt med en av Kriminalvården utsedd övervakare. Kontaktskyldigheten ska pågå under hela den tid som övervak- nings- och kontrollsanktionen verkställs. Om det villkorliga fängelsestraffet uppgår till mer än två mån- ader, ska sanktionen även innefatta anmälningsskyldighet. An- mälningsskyldigheten innebär att den dömde under hela den tid som övervaknings- och kontrollsanktionen verkställs regelbundet ska anmäla sig till Kriminalvården eller annan myndighet eller person (t.ex. Polisen) som Kriminalvården bestämmer. Om sanktionen uppgår eller mer, ska den som utgångspunkt innefatta ett förbud att lämna bostaden under två för den dömde arbetsfria dagar under lika många veckor Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse som antalet utdömda månader övervaknings- och kontrollsank- tion. Om helghemarrest med hänsyn till den dömdes personliga för- hållanden eller andra omständigheter inte bedöms som lämpligt eller det annars framstår som mer ändamålsenligt får Kriminal- vården ersätta helghemarresten med -förbud att under vissa tider vistas på en särskilt angiven plats eller inom ett särskilt angivet område, -förbud att under vissa tider lämna ett särskilt angivet område, eller -skyldighet att under vissa tider uppehålla sig på en särskilt angiven plats Enligt nuvarande reglering kan den som har dömts till fängelse ansöka hos om att få verkställa straffet utanför anstalt genom intensivövervakning med elektronisk kontroll (IÖV). Förutsättningarna för sådan verkställighet och den närmare innebörden av verkställigheten beskrivs närmare i av- snitt 4.2.3. Vi har i avsnitt 9.5.2 föreslagit att IÖV i den form som används för verkställighet av kortare fängelsestraff ska övergå till att vara en tilläggssanktion vid villkorligt fängelse. I avsnitt 9.5.8 har vi föreslagit att ett förbud att lämna bostaden endast ska kunna användas som tilläggssanktion om den tilltalades tidigare brottslig- het annars skulle ha utgjort hinder mot att besluta att fängelse- straffet ska vara villkorligt. Vårt förslag: Den tilläggssanktion som innebär förbud för den tilltalade att lämna bostaden annat än på särskilt angivna tider och för särskilt angivna ändamål bör benämnas hemarrest. Efterlevnaden av förbudet att lämna bostaden ska kunna kon- trolleras genom elektronisk övervakning. Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse Den nuvarande möjligheten att verkställa kortare fängelsestraff genom IÖV kan närmast liknas vid en hemarrest. Den dömde för- bjuds att lämna bostaden annat än på särskilt angivna tider och för särskilt angivna ändamål. Den starka ingripandegraden motiveras med att IÖV ska vara ett frihetsberövande som kan ersätta verk- ställighet av fängelse i anstalt. Vi har i avsnitt 9.5.2 gjort bedömningen att IÖV inte kan anses utgöra en lika ingripande sanktion som ett fängelsestraff som verk- ställs i kriminalvårdsanstalt. Ett förbud att lämna bostaden av motsva- rande karaktär och omfattning som dagens IÖV som verkställig- hetsform för kortare fängelsestraff får dock anses ligga förhållandevis nära ett ovillkorligt fängelsestraff i ingripandegrad, vilket motiverar att det bör kunna användas som tilläggssanktion i situationer där den tilltalade har gjort sig skyldig till brott i sådan utsträck- ning och på ett sådant sätt att en mer ingripande tilläggssanktion än samhällstjänst eller övervaknings- och kontrollsanktion bör till- gripas. En sådan sanktion kan således fylla en funktion som åter- fallssanktion. Återfallssanktionen bör särskiljas från helghemarrest, som enligt vad vi har föreslagit i avsnitt 11.6.8 ska kunna utgöra ett förstär- kande inslag i en övervaknings- och kontrollsanktion. Skillnaden mellan dessa båda sanktionsformer bör markeras genom att den tilläggssanktion som används som återfallssanktion benämns hem- arrest och att förstärkningsinslaget inom övervaknings- och kontroll- sanktionen benämns helghemarrest. Därmed tydliggörs inte bara att hemarrest är en annan, och mer ingripande, sanktion än övervak- nings- och kontrollsanktionen, som ju ska kunna komma i fråga som tilläggssanktion redan första gången någon döms till villkorligt fängelse. Begreppet hemarrest markerar dessutom, liksom för övrigt även begreppet helghemarrest, att det är förbudet att lämna hem- met – och inte den elektroniska övervakningen – som ska utgöra det väsentliga och definierade inslaget i sanktionen. Den elektro- niska övervakningen ska med andra ord inte ses som innehållet i sanktionen, utan som ett verktyg för att kontrollera att den dömde inte överträder förbudet att lämna bostaden. Sanktionen blir på så sätt teknikneutral. I den mån det bedöms finnas andra sätt att över- vaka sanktionens efterlevnad som är lämpligare, ska det således inte krävas elektronisk övervakning. Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse Vårt förslag: Hemarrest ska, på motsvarande sätt som den nu- varande möjligheten att verkställa ett kortare fängelsestraff genom IÖV, innebära skyldighet för den dömde att alltid uppehålla sig i bostaden, med undantag för den tid under vilken han eller hon arbetar eller bedriver annan sysselsättning utanför hemmet och ett mindre antal timmar under vilka han eller hon ges möjlighet att uträtta personliga ärenden, som t.ex. inköp. Hemarrest måste kunna särskiljas från helghemarrest inte bara genom att den får en annan benämning, utan också genom innehållet i sank- tionen. Den gränsdragningen bör rimligen göras utifrån i vilken utsträckning sanktionen innebär en inskränkning av den dömdes frihet. Det huvudsakliga innehållet i hemarrest bör, som anförts ovan, vara att den dömde förbjuds att lämna sin bostad. Helghemarrest ska enligt vad vi har föreslagit i avsnitt 11.6.8 innebära ett förbud för den dömde att lämna bostaden under två för honom eller henne arbetsfria dagar . Återfallssanktionen hemarrest bör därmed vara betydligt mer omfattande än så. En minimigräns för hemarrest skulle kunna ställas upp genom att det föreskrivs att den dömde ska uppehålla sig i bostaden under ett visst minsta antal timmar eller en viss andel av dygnets timmar. En sådan gräns kan emellertid vara svår att fastställa generellt, eftersom den dömde alltid bör ha rätt att vistas utanför bostaden för att arbeta eller delta i utbildning eller annan sysselsättning. Om det inte finns en sådan rätt skulle den fördel som hemarrest innebär i förhållande till ett ovillkorligt fängelsestraff, nämligen att hem- arresten inte medför samma risk för sociala skadeverkningar, delvis gå om intet. Den som arbetar heltid bör därför ha rätt att vistas utanför bostaden i större utsträckning än den som har sysselsätt- ning utanför bostaden (se nedan angående kravet på sysselsättning). För att ge möjlighet att ta hänsyn till i hur stor utsträckning den dömde har sysselsättning utanför bostaden bör hemarrest i stället – på motsvarande sätt som nuvarande verkställighet av fängelsestraff genom IÖV– innebära skyldighet för den dömde att alltid uppe- hålla sig i bostaden, med undantag för den tid under vilken han eller hon arbetar eller bedriver annan sysselsättning utanför hemmet och Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse under vilka han eller hon ges möjlighet att uträtta personliga ärenden, som t.ex. inköp. En sådan ordning leder dessutom till att sanktionen får en så hög ingripandegrad att den utgör ett trovärdigt alternativ till ovillkorligt fängelse även vid förhållandevis kvalificerade återfallssituationer. Den innebär vidare att det blir en tydlig gränsdragning mellan hemarrest och helghem- arrest. Vårt förslag: Hemarrest ska pågå som motsvarar två tredjedelar av det villkorliga fängelsestraffets längd, dock minst och högst . I avsnitt 9.4.3 och 9.5.8 har vi gjort bedömningen att hemarrest ska kunna användas som tilläggssanktion om det villkorliga fängelse- straffets längd understiger . Enligt de förslag som lämnas där ska det inte finnas någon nedre gräns för hur korta villkorliga fängelsestraff som ska kunna förenas med hemarrest, vilket moti- veras av att hemarrest till skillnad från övriga tilläggssanktioner endast ska kunna komma i fråga vid återfall i brott. Det innebär att hemarrest ska kunna användas som tilläggssanktion vid villkorliga fängelsestraff som uppgår till mellan och . Med hänsyn till att hemarrest ska vara den mest ingripande tilläggssanktionen, och att den ska kunna användas när den till- talade har återfallit i brott i sådan omfattning och på ett sådant sätt att det annars hade varit ofrånkomligt att döma ut ett ovillkorligt fängelsestraff, skulle det kunna hävdas att hemarresten bör pågå som det villkorliga fängelsestraffets längd. Om hemarrest väljs som tilläggssanktion till ett villkorligt fängelsestraff som uppgår till t.ex. skulle i sådana fall även hem- arrestens längd vara . Enligt nuvarande ordning kan endast fängelsestraff som uppgår verkställas genom IÖV. Verkställigheten förkortas i praktiken alltid genom att den dömde blir föremål för villkorlig frigivning när två tredjedelar, dock minst en månad, av straffet har avtjänats. Den faktiska tid som den dömde förbjuds att lämna hemmet uppgår därmed aldrig . Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse Vårt förslag innebär att det blir möjligt att förena villkorliga fängelsestraff som uppgår med hemarrest. Då hemarrest blir en tilläggssanktion till villkorligt fängelse och inte en verkställighetsform för ett ovillkorligt fängelsestraff kommer hemarrestens längd inte att förkortas genom villkorlig frigivning. Den som döms till elva månaders hemarrest kommer därmed att bli föremål för intensivövervakning i hemmet , om inte sanktionens längd begränsas på något annat sätt. Som vi redogör närmare för i avsnitt 9.4.3 bör inte den dömde förbjudas att lämna bostaden . Hemarrest under närmare ligger långt utöver vad som har prövats i och får enligt vår bedömning anses utgöra en . Med hänsyn till att hemarrest, till skillnad från ett ovillkorligt fängelse- straff av motsvarande längd, inte förkortas genom villkorligt frigiv- ning kan det dessutom ifrågasättas om villkorligt fängelse med hem- arrest som pågår som motsvarar hela det villkorliga fängelsestraffets längd skulle utgöra en mindre ingripande påföljd än ett ovillkorligt fängelsestraff av motsvarande längd. Även om hemarresten ska vara så pass ingripande att den utgör en trovärdig sanktion i flagranta återfallssituationer, bör villkorligt fängelse som förenas med hemarrest utgöra en privilegiering i förhållande till ovillkorligt fängelse och därmed vara mindre ingripande. Vi gör därför bedömningen att hemarresten bör pågå under något än det utdömda fängelsestraffets längd. Vid övervägandena av hur lång ska vara bör det knytas an till bestämmelserna om villkorlig frigivning från (ovillkorliga) fängelsestraff. Vi föreslår därför att hemarrest ska pågå under två tredjedelar av det villkorliga fängelsestraffets längd, dock minst och högst . 11.7.5Intensiteten i hemarresten bör kunna trappas ned i slutet av verkställigheten Vårt förslag: Förbudet att lämna bostaden ska kunna trappas ned successivt från det att den dömde har fullgjort hälften av hem- arresten, dock . Vi har i föregående avsnitt förslagit att hemarrest ska innebära ett förbud för den dömde att lämna bostaden annat än på särskilt angivna tider och för särskilt angivna ändamål samt att förbudet att Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse lämna bostaden ska pågå under två tredjedelar av det villkorliga fängelsestraffets längd. Den dömde kommer därmed att kunna för- bjudas att lämna hemmet . Som anförts i det föregående är det av vikt att villkorligt fängelse med hemarrest inte uppfattas som en mer ingripande påföljd än ett ovillkorligt fängelsestraff av samma längd. Den som döms till ovillkorligt fängelse blir som regel villkorligt frigiven efter två tredjedelar av strafftiden, dock tidigast . Därmed kommer hemarrestens längd att överensstämma med den tid av det ovillkorliga fängelsestraffet som föregår den villkor- liga frigivningen. Vid ett ovillkorligt fängelsestraff kan emellertid anstaltsvistelsen förkortas ytterligare genom att den dömde beviljas tillstånd till utslussningsåtgärder. En sådan utslussningsåtgärd är utökad fri- gång, som enligt 11 kap. 5 § fängelselagen innebär att den dömde före villkorlig frigivning avtjänar en del av fängelsestraffet i bosta- den, dvs. på samma sätt som hemarrest. Utökad frigång får beviljas om den dömde har avtjänat minst halva strafftiden, dock . Även om det är ovanligt att utslussningsåtgärder beviljas vid så korta strafftider innebär regleringen att den som döms till ovillkorligt fängelse i t.ex. kan beviljas utökad frigång , för att sedan bli villkorligt frigiven . Ett villkorligt fängelsestraff som förenas med hemarrest skulle i enlighet med vad vi föreslagit innebära att den dömde ska underkasta sig hemarrest . Om hemarresten får pågå fullt ut kan det – trots att hemarresten endast ska omfatta två tredjedelar av det vill- korliga fängelsestraffets längd – ifrågasättas om villkorligt fängelse med hemarrest är en mindre ingripande påföljd än ett ovillkorligt fängelsestraff. Det nu sagda talar för att det bör finnas möjlighet att successivt trappa ned ingripandegraden i hemarresten, i vart fall om den ska pågå än några enstaka månader. En sådan successiv nedtrappning kan ske genom att den dömde ges rätt att i allt större utsträckning vistas utanför bostaden för andra ändamål än arbete, annan sysselsättning eller deltagande i programverksamhet eller annan vård eller behandling, dvs. att denne får tillbringa en större del av sin fritid utanför hemmet. Vad som ytterligare talar för en nedtrappning av ingripande- graden vid hemarrest som pågår under en inte helt är att den dömde – på samma sätt som vid villkorlig frigivning och ut- Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse slussning från ett ovillkorligt fängelsestraff – därmed ges en successiv övergång till full frihet. För att anknyta till möjligheten till utökad frigång från ett ovill- korligt fängelsestraff, föreslår vi att förbudet att lämna bostaden ska kunna trappas ned successivt från det att den dömde har full- gjort hälften av hemarresten, dock . Det innebär att nedtrappning inte får ske om den tid under vilken hemarresten ska fullgöras understiger . Vid så korta tider skulle en nedtrappning innebära att ingripandegraden i påföljden urholkas i alltför stor utsträckning. 11.7.6Sysselsättning och skyldighet för den dömde att underkasta sig vård eller behandling Våra förslag: En förutsättning för att ett villkorligt fängelsestraff ska kunna förenas med hemarrest ska vara att den tilltalade har någon form av sysselsättning utanför hemmet. Sysselsättningen ska i första hand bestå av arbete, studier eller därmed liknande sysselsättning. I den mån den dömde saknar sådan sysselsättning ska sysselsättningskravet dock helt eller delvis kunna uppfyllas genom att den dömde underkastar sig vård eller behandling eller deltar i av Kriminalvården anordnad brotts- eller missbruksrelaterad programverksamhet, som med hänsyn till hans eller hennes förhållanden framstår som lämplig. Kriminalvården ska ha möjlighet att besluta att den dömde under verkställigheten av hemarrest ska delta i av myndigheten bedriven brotts- eller missbruksrelaterad programverksamhet. Enligt föreskrifter och allmänna råd om intensiv- övervakning med elektronisk kontroll (KVFS 2011:6) ska den som verkställer fängelsestraff genom IÖV som regel delta i förvärvs- arbete, annat arbete, utbildning eller annan liknande sysselsättning , om det inte finns särskilda skäl mot det. Särskilda skäl kan t.ex. vara att den dömde är pensionär eller att denne på grund av sjukdom eller funktionsnedsättning har svårt att klara av ett sådant sysselsättningskrav. I sådana fall godtas en något lägre sysselsättningsgrad. Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse Enligt 8 § andra stycket IövL kan Kriminalvården dessutom föreskriva att den som verkställer ett fängelsestraff genom IÖV ska underkasta sig läkarvård, nykterhetsvård eller annan vård eller be- handling eller delta i särskilt anordnade program eller verksamheter som med hänsyn till den dömdes förhållanden framstår som lämp- liga. Som framgår av avsnitt 4.2.3 meddelas sådana föreskrifter i de allra flesta fall. Undantag görs endast om det finns särskilda skäl, som t.ex. att det är uppenbart att den dömde saknar behov av vård eller behandling. Anledningen till att verkställighet av fängelsestraff genom IÖV är förenad med ett sysselsättningskrav torde vara att den dömde inte ska bli totalt isolerad i bostaden . Detta syfte kan sägas vara än mer angeläget om den tid under vilken hem- arresten ska kunna pågå fördubblas, från (sex måna- ders IÖV med villkorligt frigivning efter två tredjedelar av tiden) (dock med möjlighet till nedtrappning efter halva tiden). En förutsättning för att ett villkorligt fängelsestraff ska kunna förenas med hemarrest bör därför vara att den tilltalade har någon form av sysselsättning utanför hemmet. måste det beaktas att följden av att villkorligt fängelse inte kan förenas med hemarrest är att det måste dömas ut ett ovill- korligt fängelsestraff, om det inte finns förutsättningar för en vård- eller påverkanssanktion som är tillräckligt ingripande eller för kon- traktsvård. Det är därför av stor vikt att så få personer som möjligt stängs ute från möjligheten till hemarrest. Kravet på sysselsätt- ning bör därför inte ställas alltför högt. Liksom bör sysselsättningen, om det inte finns särskilda skäl, omfatta minst halvtid, dvs. Den bör i första hand bestå av arbete, studier eller därmed liknande syssel- sättning. I de fall där den tilltalade saknar arbete och inte heller studerar eller har någon annan godtagbar sysselsättning av tillräck- lig omfattning, bör dock sysselsättningskravet kunna uppfyllas genom att den dömde deltar i verksamhet som erbjuds av Kriminalvården. Ett exempel kan vara att den tilltalade erbjuds en regelbunden sam- talskontakt med övervakare eller med personal vid frivården. Ett sådant stöd kan inte ersätta arbete eller annan sysselsättning , men det kan om det kombineras med andra Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse åtgärder som pågår vara tillräckligt för att den tilltalade ska anses vara tillräckligt sysselsatt under hemarresten. Sysselsättningskravet bör även kunna fullgöras genom att den dömde underkastar sig vård eller behandling eller deltar i av Kriminalvården anordnad brotts- eller missbruksrelaterad programverksamhet, som med hänsyn till hans eller hennes förhållanden framstår som lämplig. På samma sätt som bör det finnas möjlighet att göra undantag från sysselsättningskravet om det finns särskilda skäl, som t.ex. att den dömde är pensionär eller att han eller hon på grund av sjukdom eller funktionsnedsättning har svårt att klara av sysselsätt- ning i den omfattning som annars skulle krävas. Skyldighet för den dömde att underkasta sig vård eller behandling Hemarrest ska användas som tilläggssanktion i situationer där den tilltalades tidigare brottslighet innebär att det annars hade varit uteslutet att besluta att ett fängelsestraff ska vara villkorligt. För att villkorligt fängelse ska uppfattas som en trovärdig påföljd i sådana situationer bör hemarrest ha ett förhållandevis ingripande innehåll.