sou · H0B350 · 2012-08-21 00:00:00 — Kommissionen har i sin tur, med stöd av rådets förordning, beslutat ett antal förordningar om tillämpning av statsstöds- reglerna, se nedan. På vissa områden har kommissionen sett över alla de kriterier som den följer för att undersöka om statliga stöd är förenliga med den inre marknaden och formulerat olika typer av riktlinjer. Dessa är avsedda att ersätta de olika dokument som pub- licerats på området med genomblickbara, uppdaterade och förenk- lade texter. Det finns också meddelanden om hur kommissionen anser att statsstödsreglerna ska tillämpas på vissa områden. Artikel 107.1 är inte utformad som ett direkt förbud men eftersom rättsverkningarna av att ett stöd inte anses förenligt med den inre marknaden är att beslutet om stöd ska upphävas eller 43 Rådets förordning (EG) nr 994/98. ändras har bestämmelsen ändå kommit att tolkas som ett sådant. I den fortsatta framställningen kommer därför ibland uttrycket för- budet mot otillåtet statsstöd att användas. Utgångspunkten är, som framgår av artikel 108, att medlemsstaterna inte ska lämna sådana stöd som anges i artikel 107.1 och att eventuella stöd som planeras ska anmälas till kommissionen innan de verkställs. Kom- missionen gör då bedömningen om åtgärden är förenlig med stats- stödsreglerna eller inte. Kommissionens roll på statsstödsområdet består inte endast i att pröva anmälningar av planer på statligt stöd, utan kommissionen övervakar också att det inte lämnas stöd i strid med genomförandeförbudet. Statsstödreglerna innebär alltså inte endast att statligt stöd inte får lämnas om det inte först har godkänts av kommissionen. Av rättspraxis framgår att medlemsstaterna också är skyldiga att kräva tillbaka stöd som lämnats utan kommissionens godkännande och att stödmottagaren är skyldig att betala tillbaka stödet jämte ränta. Förenklat kan man således uttrycka att statsstödsreglerna med- för ett förbud, en anmälningsskyldighet och ett genomförande- förbud.44 Genomförandeförbudet har direkt effekt, vilket innebär att det kan åberopas inför nationella domstolar. Statsstödsutred- ningen har i sitt betänkande45 föreslagit en ny lag om tillämpningen av Europeiska unionens statsstödsregler. Lagen föreslås innehålla regler om stödgivares och stödmottagares skyldigheter när stöd är på väg att lämnas eller har lämnats i strid med genomförande- förbudet. I betänkandet föreslås också rättegångsbestämmelser i mål om olagligt stöd. 4.4.3Tillämpningen av artikel 107.1 För att kriterierna i artikel 107.1 ska vara uppfyllda krävs att det rör sig om ett stöd. Stödet, av vilket slag det än är, ska 1.ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, 2.snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion och 3.påverka handeln mellan medlemsstaterna. 44Indén (2010), s. 13 ff. Vid tillämpning av statsstödsreglerna ska begreppet stöd enligt praxis ges en vid tolkning. har definierat begreppet stöd som varje åtgärd varigenom medlemsstaterna för att genom- föra sina egna ekonomiska och sociala mål genom ensidiga och självständiga beslut ger företag eller andra rättssubjekt tillgång till medel eller fördelar som ska främja förverkligandet av de efter- strävade ekonomiska eller sociala målen.46 Enligt etablerad praxis från är det inte medlemsstatens avsikt eller åtgär- dens syfte som är av betydelse i bedömningen om en åtgärd utgör statligt stöd enligt dessa kriterier utan åtgärdens effekt. För att det första rekvisitet, ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel ska anses uppfyllt krävs enligt praxis, trots artikelns ordalydelse, både att stödet ges av en medlemsstat och att det ges med statliga medel. har uttalat att enbart fördelar som tilldelas direkt eller indirekt med hjälp av statliga medel ska anses som stöd i den mening som avses i artikel 107.1 och har även angett att distinktionen i denna bestämmelse mellan stöd som ges av en medlemsstat och stöd som ges med hjälp av statliga medel betyder nämligen inte att alla fördelar som en stat ger utgör stöd, oavsett om de finansieras med hjälp av statliga medel, utan innebär enbart att detta begrepp skall omfatta de för- delar som ges direkt av en medlemsstat samt de som ges genom ett offentligt eller privat organ som har utsetts eller inrättats av denna stat48. Begreppet stat omfattar alltså inte enbart det centrala stats- organet utan även regionala och lokala myndigheter. Det kan också omfatta privata organ när dessa administrerar stöd som härrör från statliga medel.49 När det gäller betydelsen av begreppet statliga medel i artikel 107.1 har Tribunalen uttalat att bestämmelsen omfattar alla likvida medel (all the financial means i engelsk version [utredningens anm.]) som den offentliga sektorn faktiskt kan använda för att stödja företag.50 har vidare konstaterat att begrep- pet stöd inte enbart omfattar konkreta förmåner som subventioner, lån och förvärv av kapitalandelar i företag, utan även åtgärder som på olika sätt minskar de kostnader som normalt belastar ett före- tags budget och som därigenom, utan att vara subventioner i strikt 46C-61/79, Denkavit. 47Hancher m.fl. (2012), s. 51 f. 48C-379/98, PreussenElektra. 49Jfr C-290/83, . 50T-358/94, . bemärkelse, är av samma karaktär och har identiskt lika effekter51. Med statliga medel avses alltså inte bara rena bidrag utan även t.ex. räntesubventioner, lånegarantier, överavskrivningar, kapitaltillskott samt skattebefrielser och skattelättnader, något som uppmärksam- mas senare i detta kapitel (se avsnitt 4.4.5). Även begreppet företag ska i detta sammanhang ges en bred definition och omfattar enligt varje enhet som utövar ekonomisk verksamhet, oavsett rättslig form och sättet för finansiering.52 Myndighetsutövning omfattas dock inte, varför stat- lig eller finansiering av uppgifter som vanligtvis till- handahålls av det allmänna inte kan utgöra statsstöd. Beträffande det andra rekvisitet, att en åtgärd ska anses sned- vrida eller hota att snedvrida konkurrensen, är det avgörande huruvida mottagarens finansiella ställning som helhet kan komma att stärkas i förhållande till konkurrenternas. Även åtgärder som lättar ett företags finansiella ställning i förhållande till det normala omfattas. Åtgärder som är ägnade att gynna ekonomin som sådan, t.ex. generella skatte- eller räntesänkningar, anses inte snedvrida konkurrensen. Gränsdragningen mellan vad som anses utgöra en generell åtgärd och ett stöd som får verkan för en viss bransch eller viss region är dock svår.54 Denna gränsdragning aktualiseras bl.a. på skatteområdet och behandlas i avsnitt 4.4.5. Vid tillämpningen av artikel 107.1 ska avslutningsvis det tredje rekvisitet bedömas, dvs. huruvida ett stöd påverkar handeln mellan medlemsstater. Denna bedömning ska ske på förhand och det krävs alltså inte att någon verklig effekt kan påvisas. Det räcker att ett samband föreligger mellan stödåtgärden och en potentiell påverkan. För att rekvisitet ska anses uppfyllt krävs inte att mottagarföretaget bedriver internationell verksamhet. har ansett att det inte kunde uteslutas att ett stöd som beviljas ett företag som endast tillhandahåller lokala eller regionala tjänster och som inte tillhandahåller några tjänster utanför sin ursprungsstat ändå kan påverka handeln mellan medlemsstaterna. 55 Domstolen resonerar nämligen att ett företags tillhandahållande av tjänster, på grund av ett stöd kan komma att upprätthållas eller ökas, vilket kan innebära 51C-126/01, GEMO. 52C-41/90, Höfner. 53Jfr t.ex. C-343/95, , som gäller tolkningen av art. 106, men som anses relevant även för tolkningen av art. 107. 54Indén (2010) s. 47 f. och Hancher m.fl. (2012), s. 76 ff. samt de rättsfallshänvisningar som görs där. 55C-280/00, Altmark. att möjligheterna för företag som är etablerade i andra medlems- stater att tillhandahålla sina tjänster på marknaden i denna stat minskas.56 påpekade i det nämnda målet Altmark också att det inte finns någon gräns eller procentsats under vilken man kan anse att handeln mellan medlemsstaterna inte påverkas och att stödets ringa storlek eller förhållandet att mottagaren är ett litet företag inte innebär att det kan uteslutas att handeln mellan medlemsstaterna påverkas. Som tidigare nämnts har kom- missionen utnyttjat sin delegation på detta område för att bl.a. besluta förordningen om stöd av mindre betydelse.57 Utredningen återkommer till denna förordning i följande avsnitt. De olika möjligheterna till undantag En möjlighet till undantag från den ovan beskrivna huvudregeln om förbud mot statsstöd framgår redan av artikel 106. Enligt denna bestämmelses första punkt ska medlemsstaterna, beträffande offent- liga företag och företag som de beviljar särskilda eller exklusiva rättigheter, inte vidta och inte heller bibehålla någon åtgärd som strider mot reglerna i fördragen, i synnerhet reglerna i artiklarna 18 samt 101–109. Av andra punkten framgår att företag som anför- trotts att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse eller som har karaktären av fiskala monopol ska vara underkastade reglerna i fördragen, särskilt konkurrensreglerna, i den mån tillämpningen av dessa regler inte rättsligt eller i praktiken hindrar att de särskilda uppgifter som tilldelats dem fullgörs. Utvecklingen av handeln får inte påverkas i en omfattning som strider mot unionens intresse. En medlemsstat kan alltså, med stöd av artikel 106.2, under vissa villkor gynna ett företag som anförtrotts att till- handahålla en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse, trots att åtgärden uppfyller rekvisiten i artikel 107.1. De ytterligare undantag som följer redan av fördragets bestäm- melser framgår av artikel 107. Av artikelns andra punkt framgår de undantag som är obligatoriska, vilket innebär att kommissionen måste meddela undantag när villkoren för dessa är uppfyllda. 56Se beträffande hela detta stycke, Hancher m.fl. (2012), s. 100 ff. 57Kommissionens förordning 1998/2006. i de fall en medlemsstat bedömer att ett visst stöd omfattas av arti- kel 107.2 ska det anmälas till kommissionen, som har att avgöra om stödet kan undantas eller inte. I artikel 107.3 finns en uppräkning av de fall där kommissionen får, men inte måste, meddela undantag. Enligt artikel 107.3 a) kan stöd ges för att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning. Regionalt stöd kan även undantas enligt artikel 107.3 c), förutsatt att stödet inte påverkar handeln i en negativ inriktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. När det gäller dessa undantag har kommissionen stort utrymme för egen bedömning av huruvida villkoren för undantag är uppfyllda. uttalade att kommissionen, vid tillämpning av nuvarande artikel 107.3 har utrymme för en skönsmässig bedömning vars utövande inbegriper ekonomiska och sociala bedömningar som ska ske med hänsyn till ett gemenskaps- sammanhang.58 till det stora antal ärenden om statsstöd som förekommer hos kommissionen aktualiseras möjligheten att med- dela undantag med direkt stöd av denna bestämmelse dock i prak- tiken relativt sällan. Som tidigare nämnts har rådet givit kommissionen befogenhet att anta förordningar om undantag för vissa slag av stöd, vilket kommissionen också utnyttjat genom att besluta ett antal förord- ningar med begränsad tillämpningsperiod. Några av dessa rör tillämpningen av statsstödsreglerna på specifika områden, t.ex. pro- duktion av jordbruks- eller fiskeriprodukter medan andra mer generellt avser t.ex. stöd av mindre betydelse. Kommissionen har också utfärdat ett antal riktlinjer och meddelanden angående til- lämpningen av statsstödsreglerna på olika områden. Även bland dessa meddelanden finns några som gäller generellt för en viss typ av åtgärd medan andra gäller specifikt för vissa verksamhets- sektorer, allt ifrån film- och audiovisuella medier till järnvägar. Nedan ges en överblick över de möjligheter till undantag som kan ges med stöd av olika dokument och som kan anses aktuella i för utredningen aktuella sammanhang. 58 C-730/79, . Den s.k. allmänna gruppundantagsförordningen59 stadgar precis som titeln antyder villkor för att ett visst slags stöd ska anses undantaget från förbudet mot otillåtet statsstöd. Förordningen innehåller inledningsvis vissa definitioner och allmänna bestämmel- ser. Därefter ges bestämmelser avseende bl.a. stöd till miljöskydd, kvinnligt företagande, små och medelstora företag och regional- stöd. I förordningens första del ställs ett antal allmänna villkor upp. Det kan bl.a. nämnas att förordningen inte ska tillämpas på stöd till exportrelaterad verksamhet eller stöd som gynnar användningen av inhemska varor framför importerade (artikel 1.2). Vidare är verk- samheter inom vissa särskilt utpekade ekonomiska sektorer undan- tagna från förordningens tillämpningsområde, t.ex. stålsektorn, varvssektorn och syntetfibersektorn (artikel 1.3). Förordningen ska enligt artikel 1.4 inte tillämpas på regionala stödordningar som är riktade till särskilda sektorer inom tillverkningsindustrin och tjänstebranschen. När det gäller stora företag kan förordningen inte tillämpas på stöd för särskilda ändamål (artikel 1.5). För alla typer av stöd gäller enligt artikel 5 att stödet måste vara överblickbart. Endast stöd som har en stimulanseffekt kan enligt artikel 8 undantas, vilket kan tolkas som att undantag endast får medges om den aktuella åtgärden inte hade vidtagits utan att stöd hade lämnats.60 När det gäller små och medelstora företag ska stöd- mottagaren, för att stimulanseffekt ska anses föreligga, ha lämnat in en ansökan om stöd till den berörda medlemsstaten innan arbetet med projektet eller verksamheten inleds. Innan stöd beviljas till stora företag måste medlemsstaten dessutom kontrollera att före- taget upprättat viss dokumentation. Stöd som enligt de i förordningen angivna villkoren är undan- tagna behöver inte anmälas till kommissionen. För att kommis- sionen ska kunna övervaka medlemsstaternas tillämpning av förord- ningen ska medlemsstaterna dock lämna upplysningar till kom- missionen om åtgärder som vidtas med stöd av förordningen. Den medlemsstat som beviljat ett stöd som är undantaget enligt förordningen ska, senast från stödets ikraft- trädande, överlämna en sammanfattning av uppgifterna om stöd- åtgärden till kommissionen. En fullständig text om stödåtgärderna 59Kommissionens förordning 800/2008/EG. 60Indén (2010), s. 65. ska offentliggöras på internet (förordningens artikel 9). Den all- männa gruppundantagsförordningen reglerar alltså när en med- lemsstat, utan att på förhand anmäla detta till kommissionen, kan verkställa en stödåtgärd som omfattas av definitionen i artikel 107.1. Att ett tänkt stöd inte omfattas av gruppundantagsförord- ningen innebär dock inte att åtgärden inte kan tillåtas. Efter anmä- lan kan kommissionen meddela undantag för en viss stödåtgärd enligt någon av de riktlinjer eller meddelanden som tagits fram för detta syfte. Det kan också vara så att en viss stödåtgärd är av sådan omfattning att den kan undantas enligt förordningen om stöd av mindre betydelse. Stöd av mindre betydelse En annan förordning av mer allmän karaktär som utfärdats av kommissionen är den om tillämpningen av statsstödsbestämmel- serna på stöd av mindre betydelse.61 Förordningen, som också går under namnet de minimis-förordningen, ska enligt artikel 2.4 tillämpas på stöd för vilket det är möjligt att i förväg beräkna den exakta bruttobidragsekvivalenten, dvs. det bidrag som stödet mot- svarar, utan att göra någon riskbedömning (genomsynligt stöd). Ett stöd av mindre betydelse (ibland benämnt försumbart stöd) som beviljas ett företag får enligt nu gällande bestämmelser inte överstiga om tre beskattningsår, eller för företag verksamma inom vägtransportsektorn (förordningens artikel 2.2 första stycket). Om ett sammanlagt stödbelopp som ges inom ramen för en stödåtgärd överstiger de angivna värdena omfattas stödet inte av förordningen, inte heller den del som inte överskrider taket. Då kan medlemsstaten inte göra gällande att förordningen ska tillämpas, vare sig för beviljandet eller senare (artikel 2.2 andra stycket). Stöd av mindre betydelse får enligt förordningen inte lämnas till ett företag som beviljas stöd enligt andra unionsbestäm- melser om detta, för samma stödberättigande kostnader, leder till en högre stödnivå än den som är tillåten enligt dessa unions- bestämmelser. I artikel 3.2. anges att medlemsstaten, innan ett stöd beviljas enligt förordningen måste ha genomfört s.k. kumulations- kontroll, dvs. medlemsstaten måste ha kontrollerat att stödet inte medför att det totala belopp som företaget erhåller överskrider 61 Kommissionens förordning nr 1998/2006. För att säkerställa kumulationskontrollen har infört bestämmelser i förordningen (1988:764) om statligt stöd till näringslivet. Denna förordning, som gäller statligt stöd till närings- livet i form av lån och bidrag i den mån regeringen föreskriver det, ställer upp ett antal krav för att stöd ska kunna lämnas. En stöd- myndighet ska, vid prövningen av om stöd ska lämnas, bl.a. ta hän- syn till om sökanden tidigare i annan ordning beviljats statligt stöd. Enligt 22 § denna förordning ska statliga myndigheter underrätta regeringen om alla former av stödåtgärder som kan bli föremål för prövning av kommissionen. En sådan underrättelse ska lämnas innan åtgärden vidtas. Statliga myndigheter ska också lämna upp- gifter för uppföljning av befintliga stöd till Myndigheten för till- växtpolitiska utvärderingar och analyser (Tillväxtanalys). Ett före- tag ska innan ett försumbart stöd beviljas lämna fullständiga upp- gifter om övriga försumbara stöd som företaget mottagit under de två föregående beskattningsåren och det innevarande beskattnings- året. Detta för att säkerställa att det sammanlagda stödet inte över- stiger taket för stöd av mindre betydelse. I vissa lagar anges uttryckligen att ett visst stöd utgör stöd av mindre betydelse eller att det ges under förutsättning att villkoren i förordningen om stöd av mindre betydelse är uppfyllda. Detta gäller t.ex. bestämmelserna om avdrag på egenavgifter i 3 kap. 18 § socialavgiftslagen (2000:980). Stöd för regionala ändamål I artikel 107.3 a) och c) ges, som ovan nämnts, möjligheter till undantag för regionalt stöd. Enligt den första av dessa bestämmel- ser kan det anses förenligt med den inre marknaden att bevilja stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnads- standarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning. Enligt praxis krävs för ett sådant undantag att den ekonomiska situationen i området anses extremt ogynnsam i förhållande till unionen som helhet.62 Inget område i omfattas av detta undantag och den fortsatta framställ- ningen kommer därför inte att behandla denna typ av undantag. Enligt artikel 107.3 c) kan det anses förenligt med den inre marknaden att medge stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner, när det inte påverkar 62 C-248/84, mot kommissionen. handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. Kommissionen antog 1998 riktlinjer för tillämpningen av de undantag som framgår av artikel 107.3 a) och c).63 Riktlinjerna avsåg stöd som var begränsade till vissa regioner och som särskilt syftade till att utveckla dessa. De var tillämpliga på regionala stöd som beviljades inom alla verksamhetssektorer, med undantag för fiske- och kolindustri samt produktion, bearbetning och saluföring av vissa jordbruksprodukter. Dessa riktlinjer omfattade perioden –2006. På allt regionalstöd som beviljas efter tillämpas de nya riktlinjerna för statligt regionalstöd – 2013.64 Av dessa riktlinjer följer bl.a. att de fördelar som regionalt stöd ger i form av utveckling av en mindre gynnad region måste uppväga den snedvridning av konkurrensen som uppstår till följd av stödet. I riktlinjernas punkt 30 anges vad som enligt kommissionen krävs för att en region ska anses stödberättigad och därmed kunna omfattas av en s.k. regionalstödskarta som beslutas av kommis- sionen. Det måste antingen röra sig om en sådan region som i rikt- linjen betecknas utvecklingsregion eller en region med låg befolkningstäthet. En utvecklingsregion är en region som tidi- gare uppfyllde kraven för att omfattas av nuvarande artikel 107.3 a) FEUF men som utvecklats på sådant sätt att de inte längre omfattas av denna bestämmelse. Regionerna som avses utgörs i de flesta fall av s.k. NUTS II- eller NUTS III-regioner.65 Om en med- lemsstat vill åtgärda mycket lokala regionala skillnader, kan det också få röra sig om områden under NUTS III-nivån under förut- sättning att dessa områden har en befolkning på minst 20 000 invå- nare. Medlemsstater som vill utnyttja denna möjlighet skall visa att de föreslagna områdena relativt sett är i större behov av ekonomisk utveckling än andra områden i samma region med hjälp av erkända ekonomiska indikatorer som BNP per invånare, sysselsättningsgrad och arbetslöshetsnivå, lokal produktivitet och arbetskraftens kom- petens. Enligt punkt 100 i riktlinjerna bör varje medlemsstat till kom- missionen anmäla en regionalstödskarta som omfattar hela med- lemsstatens territorium och som avser perioden –2013. Enligt punkt 101 kommer regionalstödskartan, efter godkännande, att 63Riktlinjer för statligt stöd för regionalt ändamål (98/C 74/06). 64Riktlinjer för statligt regionalstöd –2013 (2006/C 54/08). 65NUTS är kommissionens system för att klassificera regioner inom EU. offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning, och betrak- tas som en integrerad del av riktlinjerna. har anmält en regionalstödskarta som omfattar ett antal s.k. NUTS-III-regioner. Vissa av dessa är berättigade till stöd med anledning av låg befolk- ningstäthet: , , och Västernorr- land (utom , och ). Andra områden har av andra anledningar ansetts berättigade till stöd enligt artikel 107.3 c): delar av , , , , , och . Denna karta godkändes av kommissionen.66 trädde kommissionens rambestämmelser för statligt stöd till företag i missgynnade storstadsområden i kraft. Rambestämmelserna innehöll regler för att bedöma vilka storstads- områden som kunde klassas som missgynnade och som berättigade till statligt stöd enligt vissa villkor och tak som, om de efterlevdes, skulle göra att stödet kunde anses vara förenligt med den inre marknaden och därmed undantas från statsstödsreglerna. Ram- bestämmelserna skulle gälla och alltså upphöra . I ett meddelande om upphörandet skrev kommissionen att inga medlemsstater föreföll ha beviljat stöd enligt bestämmelserna som rambestämmelserna varit i kraft. Kommis- sionen konstaterade att de kriterier som gällde för dessa stöd gjort riktlinjerna så restriktiva att de inte kunnat tillämpas på ett effek- tivt sätt. Man valde att varken förlänga rambestämmelserna eller att föreslå någon översyn av dem. Meddelandet om att rambestämmel- serna upphör att gälla avslutas med följande uttalande.67 Kommissionen erkänner att marknadskrafterna ensamma i vissa fall förefaller otillräckliga för att lösa eller häva de sociala och ekonomiska problemen i missgynnade områden. Beslutet att inte förlänga ram- bestämmelserna innebär emellertid inte att statligt stöd till företag i missgynnade storstadsområden är möjligt. Sådant stöd kan anses förenligt med de befintliga reglerna för statligt stöd eller, om så är fallet beroende på de specifika omständigheterna kring det berörda föreslagna stödet, direkt på grundval av artikel 87.3 c68 i EG-fördraget. Kommissionen kommer att undersöka varje sådant ärende mot bak- grund av gemenskapens mål, särskilt dem som kommissionen arbetar mot inom regionalpolitiken. På grundval av erfarenheterna från sådana fall , kommer kommissionen också att undersöka om det finns något behov av ytterligare, specialiserade instrument i fråga om 66Statligt stöd N 431/2006. 67Kommissionens meddelande Rambestämmelserna för statligt stöd till företag i miss- gynnade storstadsområden upphör att gälla.