sou · H0B374 · 2012-11-09 00:00:00 — I kan anhängare köpa musik, litteratur under kategorier som Raskunskap och Nationalsocialism och diverse propagandamaterial (affischer, flyg- blad, pins). Flera sajter som inte är direkt knutna till en viss grupp bedriver också försäljning på nätet. Intäkterna går inte alltid till rörelsen utan företagen kan drivas helt kommersiellt, även om försäljningen naturligtvis gynnar extremhögerns författare och artister som får sina budskap spridda. () har funnits och är, efter flera uppmärksammade attentat mot dess tidigare fysiska butik, ett välkänt namn inom rörelsen. är den enligt egen utsago störst på nationell musik och sprider även information om större evenemang, såsom nazistdemonstrationen i på 2011. Hot och uthängningar av motståndare Utöver de givna måltavlorna för högerextrema grupper och partier, det vill säga etniska och sexuella minoriteter, är också individer och grupper som uppfattas som motståndare föremål för hatkampanjer. Till dessa hör politiker, journalister, poliser, advokater, organise- rade antirasister och vänsteraktivister/grupper. Det ryska antirasistiska centret SOVA lyckades 2010, efter flera försök, få sajten Redscumwatch (ung. Övervakning av kommunist- iskt patrask) nedstängd av det amerikanska webbhotell som till- handahöll den. Redscumwatch var ett typiskt exempel på extrem- högerns förföljelser av oliktänkande och hängde ut bland annat Spridningen av främlingsfientliga budskap rättsaktivister och forskare med foton och adresser (INACH 2010). Författarna till The new face of digital populism (Barlett et al ) hävdar att rapporten är den första som undersöker främlings- fientliga och högerextrema partiers och gruppers nätsupportrar. Den kvantitativa undersökningen är baserad på över 10 000 svar från 12 320 tillfrågade personer i 11 europeiska länder. Det är personer som klickat i att de är fans (ung. beundrare) av partier såsom , Party och franska , som har kontaktats. Det finns en rad problem med att utgå från Facebook-fans. Tekniken gör det möjligt för nätanvändare att ogenomtänkt och på bara någon sekund uttrycka sin sympati. Det behöver inte säga någonting om deras benägenhet att rösta på detta parti, eller om deras långsiktiga stöd. Facebooksidorna är dessutom infiltrerade av poliser, journalister, vänsteraktivister och rivaliserande grupper. Man kan alltså inte vara säker på vilka användarna är, om de menar allvar med att de är fans eller ens om de förstått vad de klickat i för ruta. Med denna reservation visar undersökningen följande: är män och är . uppger att de i det senaste valet hade röstat på det parti de är fan till. definierar sig själva som formella medlemmar. Supportrarna uppvisar, jämfört med de nationella befolknings- genomsnitten, mycket lågt förtroende för nationella och europeiska politiska institutioner samt för rättssystemet (men inte för polis och försvar). Värt att notera är att de inte är antidemokrater; tvärtom tror en överväldigande majoritet på det demokratiska systemet och tar avstånd från våld. av svarandena höll med om påståendet det spelar ingen roll vem man röstar på. De motiveras av positiv identifiering med partiets värderingar och av en önskan att skydda sin nationella och kulturella identitet. Skiftet från onlineaktivism till att rösta på partiet motiveras av oro över invandring och islamistisk extremism. Rapportförfattarna framhåller att antalet onlineaktivister vida överstiger antalet formella medlemmar. Att förstå vilka de här unga Spridningen av främlingsfientliga budskap människorna är kommer att vara nyckeln för att kunna förstå nya politiska rörelser och dess framtidsutsikter, menar de (Bartlett et al ). Anonymitetens frizon utnyttjas och missbrukas eftersom frihet under ansvar inte är givet på nätet. Anonymiteten erbjuder ett skydd mot allvaret som kommer med att uttrycka sina åsikter under sitt verkliga namn. Man slipper repressalier och konse- kvenser. Personer som uttryckt sig chockerande, eller som under eget namn lagt upp komprometterande bilder på Facebook, tvingas leva med sin Internethistorik, vilken har visat sig kunna påverka exempelvis privata relationer och jobbsökningsprocesser. På grund av det juridiska hålrummet tycks det för många vara lockande att utnyttja möjligheten att uttrycka sig utan konsekvenser. Det har heller aldrig förr varit så enkelt för den som är främlingsfientlig att få kontakt med andra som hyser intoleranta åsikter som det är . Internets natur, och de nästan obegränsade möjligheter att uttrycka sig som erbjuds, är med andra ord en grogrund för hat som utan nätet skulle ha kunnat ligga latent, eller åtminstone inte spridas. Personer som inte har någon koppling till högerextrema grupper hade utan Internet inte lockats eller upp- muntrats att, och framför allt inte kunnat, uttrycka sin intolerans till andra än sin närmaste krets. Avpixlats redaktion är anonym och saknar ansvarig utgivare. Den pressetiska diskussionen är för omfattande och komplex för att här behandlas mer ingående, men problemet med anonymitet och brist på utgivarbevis är en nyckelfråga i det nya medielandskapet. Om ingen kan ställas till svars för hets mot folkgrupp och hatpropa- ganda blir det svårt att komma åt dessa sajter och bloggar. Att många av sajterna ifråga saknar tryckfrihetsrättsligt skydd är mindre skadligt för dem, än om en ansvarig utgivare skulle tvingas stå till svars för hetsen. dömdes den ansvarige utgivaren för webb- tidningen motstånd (Patriot.nu, numera ) Spridningen av främlingsfientliga budskap för hets mot folkgrupp. Sajten hade förhandsmodererade kommen- tarer, vilket innebär att sajtansvarige går igenom dem innan de publiceras, men en av dessa ansågs ändå bryta mot lagen om hets mot folkgrupp (Dagens Juridik 110928). har han ånyo dömts för ett liknande brott (). Enligt 16 kap 8 § är det förbjudet att hota eller uttrycka missaktning för folkgrupper, eller andra grupper av personer, med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung eller religion. Saknas utgivarbevis är det inte ett tryck- frihetsmål som ska prövas av justitiekanslern () utan ett brottmål som ska prövas av en vanlig åklagare. Det är i första hand personen, som har skrivit det brottsliga inlägget på sajten utan utgivarbevis som kan ställas till svars – vilket blir svårt om inte personen skriver under med sitt riktiga namn (2009). kan polisen begära ut abonnemangs- uppgifter som namn och telefonnummer även när det gäller brott på nätet som ger böter. har det bara kunnat göras när grövre brott misstänkts vilket har exkluderat förtal. Polisen är inte särskild framgångsrik när det gäller att utreda gärningsmän som publicerar information som kan rubriceras som hatbrott. Huvudskälet är att de flesta kanalerna för denna verk- samhet är lokaliserade till . För att få ut information från krävs i regel, förutom ett visst formellt förfarande där en åklagare begär internationell rättslig hjälp, att brottet är straffbart i både och . I flertalet fall är hets mot folkgrupp inte straffbart i . Problemet är detsamma för alla EU-länder och sannolikt krävs en överenskommelse på högsta politiska nivå mellan och om något ska hända. Frågor om kriminalisering av gärningar av rasistisk och främ- lingsfientlig natur som begåtts med hjälp av datorsystem behandlas i ett tilläggsprotokoll till Europarådkonventionen om it-relaterad brottslighet (ETS nr 189). Syftet med protokollet är att åstadkomma en tillnärmning av den materiella straffrätten och att förbättra det internationella samarbetet beträffande aktuella brott. ECRI rekommenderar i sin rapport som överlämnades till reger- ingen att ratificera detta tilläggs- protokoll (ECRI 2012). En av regeringen tillsatt utredning arbetar i syfte att möjliggöra ett svenskt tillträde till konventionen och tilläggsprotokollet. Även inom FN pågår ett arbete med att inventera behovet av eventuella ytterligare FN- Spridningen av främlingsfientliga budskap insatser på it-brottsområdet (information från justitiedeparte- mentet ). Lagen om ansvar för elektroniska anslagstavlor (SFS 1998:112, BBS-lagen) stadgar att om någon besökare gör sig skyldig till uppvigling eller hets mot folkgrupp, publicerar barnpornografi eller bilder/filmer som utgör olaga våldsskildring måste den ansvarige för webbplatsen ta bort det olagliga materialet. . konstaterar dock i rapporten på nätet. En guide om gränserna för det tillåtna på nätet (2009) att lagen inte är tydlig med vilka tidsramar som avses: så mycket står klart att den som äger eller sköter den elektroniska anslagstavlan måste göra vissa ansträngningar för att hålla den ren från de uppräknade brotten. Han/hon måste regelbundet ägna åtminstone någon tid åt att läsa och kontrollera vad andra publicerar. Skulle någon tipsa om att något brottsligt har dykt upp på webbplatsen är den ansvarige skyldig att undersöka saken snabbt. försvarsadvokat ville kalla bloggaren som vittne, för att visa att andra människor delar Breiviks idéer. Det kunde bidra till att terroristen sågs som tillräknelig (något han själv önskade och vilket också blev domstolens bedömning i domen mot honom). Fjordman kan ses som Breiviks främsta inspiratör. Han har upp- manat icke-muslimer att beväpna sig och krävt etnisk rensning av muslimer i västvärlden (www.svt se 111214). Själv har han avvisat alla kopplingar till terrordåden, men Lippestad insisterade: Man har ett ansvar om man uttrycker sig på ett extremistiskt sätt (111206). Ändå kunde Fjordman välja att inte inställa sig i rätten. Det var ett av flera tecken som framkom under rättegången på att Internets roll i radikaliseringsprocessen inte tas på allvar. efter attackerna mot har Breivik-sympati- sörer världen över startat bloggar och Facebook-sidor där de hyllar terroristen och hans dåd och hotar med nya attacker. En positiv utveckling är att många medier efter Norgeattackerna bestämde sig för att ta sitt publicistiska ansvar för kommentarsfälten. En rad utgivare insåg att hatiska inlägg varken bidrog till diskussionen eller var försvarbara i skenet av terror- dåden, som utfördes av en person som var aktiv i den nätbaserade så kallade counterjihadrörelsen (se avsnitt 4.4 nedan). Spridningen av främlingsfientliga budskap Flera medier, däribland svenska dagstidningar, har försökt lösa problemet med rasistiska och sexistiska artikelkommentarer genom att outsourca kommentarsfunktionen till Facebook. Därmed tvingas den läsare som vill kommentera en text logga in med sitt Facebook-konto och stå för sina åsikter med sitt riktiga namn (om man inte skapar en fejkad Facebook-profil, vill säga – men detta är mer omständligt än att som tidigare skriva in ett falskt namn i avsändarfältet). Med kommentarssystem som det i medievärlden populära Disqus måste kommentatorerna också logga in – dock kan använ- darnamnet vara precis vilket som helst. Men andra läsare har möjlighet att trycka på anmäl när exempelvis högerextrema aktivister attackerar kommentarsfältet. I Facebook-kopplade kommentarsfält saknas den funktionen. I stället får läsaren söka runt efter ett sätt att kontakta Facebook med sin anmälan. Medierna skulle kunna göra mer för att tillhandahålla egna anmälningsmöjligheter för extremistiskt material. Organiserade främlingsfientliga krafter kan också göra sig skyldiga till andra nätbrott än hets mot folkgrupp, exempelvis förtal. Men den som anser sig vara utsatt för förtal måste själv driva målet, vilket sällan händer. ansågs dock en bloggares spridande av uppgifter från Politiskt Inkorrekt utgöra förtal (2011). Sajten har tagits fram av Datainspektionen för att informera dem som blivit kränkta på nätet hur de kan agera, men också hur man själv kan bete sig för att inte kränka andra. Sajtens språk är enkelt och den vänder sig främst till unga människor. Mycket mer än så har Datainspektionen inte befogenhet att göra. Värt att tillägga när det gäller de juridiska problemen är att både användare och nätpublicister ofta saknar kunskap om att det de publicerar bryter mot lagen. 4.3.4Hur kan vi bemöta intolerans på nätet? grundades av de federala ungdoms- ministerierna i för att skydda minderåriga från skadligt innehåll på nätet. ligger under Kommissionen för ungdomsskydd i media (KJM). Spridningen av främlingsfientliga budskap sattes en särskild arbetsgrupp inom för att motarbeta högerextremism och hatsajter på nätet. Till dess uppgifter hör att kontinuerligt övervaka högerextrema och andra intoleranta sajter, ge ut lägesrapporter, ta fram material för lärare och unga och anordna konferenser. En av dess broschyrer riktar sig direkt till unga 12–och är utformad som en fiktiv historia om ungdomar som lockas av de högerextremas budskap. Broschyren erbjuder argument och strate- gier för hur de unga själva kan bemöta hatet. Trots att många propagandasajter ligger på utländska servrar lyckas Jugend- stänga ned sidorna i av fallen. Eftersom hatsajter är ett internationellt problem understryker Jugend- vikten av samarbete över landsgränserna. samarbetar de med INACH. INACH, Against CyberHate, grund- ades av och holländska Internet (MDI). INACH:s mål är att öka ansvarstagandet på nätet, att värna de mänskliga rättigheterna och att höja med- vetandet om diskriminering och att genom internationellt samarbete motarbeta sådan. Det stöder grupper som vill starta byråer mot Internetdiskriminering och erbjuder utbildning och information, exempelvis vid sin årliga workshop. Nätverket har 20 medlemsorganisationer. Diskrimineringsbyrån är svensk kontaktpunkt. Internationellt samarbete är av naturliga skäl ovärderligt när det handlar om att bemöta hot som rör sig över nationsgränser. En svensk tonåring kan ju till exempel utsättas för propaganda skriven av en tysk nynazist på ett engelskt forum. I sin årsrapport konstaterar INACH att man registrerade över 15 000 fall av hat och diskriminering online. Ökningen av sajter som kan klassificeras som webb 2.0, ett begrepp som bland annat innebär att användarna själva kan interagera och påverka innehållet (typexempel är Facebook och ), innebar enligt INACH att mängden hatmaterial har ökat. Som motåtgärder rekommenderar INACH utbildning i mediekom- petens och kritiskt tänkande och menar att detta är det viktigaste verktyget för att få bukt med hat och diskriminering på Internet (INACH 2010). I sker flera andra satsningar. Franska Ligue Inter- nationale Contre Le Racisme Et L'Antisémitisme (LICRA) satsar på att specialutbilda advokater om de juridiska problem som är Spridningen av främlingsfientliga budskap kopplade till rasism på Internet. Den holländska byrån mot nätdiskriminering, MDI, utbildar nätmoderatorer på bland annat dagstidningar i hur man tacklar hatet i kommentarsfälten (INACH 2010). (ADL) är världens ledande organisation för att bekämpa antisemitism och fördomar om det judiska folket. Den har bevakat extremhögern på nätet längre än många andra och i dess rapport to cyber hate: Toolkit for action (2010) ges en rad konkreta förslag på åtgärder. ADL anser att Internetindustrin och företag som tillhandahåller nättjänster, som webbhotell, måste ta sitt moraliska och sociala ansvar. I sina användarvillkor bör företagen tydligt markera mot hatmaterial, snabbt ta bort material som exempelvis utgör hets mot folkgrupp och sätta upp enkla och tydliga procedurer för att användare ska kunna rapportera sådant innehåll. Den amerikanska regeringen, delstaterna och lokalnivån bör träna polis och säker- hetstjänst i att utreda extremism på nätet och aktivt ta ställning mot näthat. Föräldrar rekommenderas att lära sina barn att använda Internet på ett ansvarsfullt sätt och att känna igen hatpropaganda när de stöter på den. ADL anser också att vuxna behöver kommunicera med unga om deras nätaktiviteter så att ungdomarna inte blir passiva offer. Råden till övriga Internetanvändare fokuserar också på att de inte ska vara passiva. Hatmaterial bör rapporteras och/eller anmälas, men ADL rekommenderar inte att man ger sig in i diskussioner med extremister. Däremot bör man erbjuda användare alternativa idéer och världsåskådningar, exempelvis genom att under ett rasistiskt inlägg på Facebook posta länkar till antirasistiska grupper. Internetanvändare bör ta ett aktivt konsu- mentansvar och uppmana Internetbolagen att ta ställning mot hatet, anser ADL (2010). Tyska Soziale netzwerke gegen nazis (Sociala medier mot nazister, ) driver en upp- märksammad satsning mot hat på nätet, lanserad under en kampanjvecka . Nätverket har över 400 000 medlemmar. Deras idé går ut på att öka nätanvändares och Internetföretags medvetenhet om hur extremhögern använder webben och hur man som privatperson kan agera, exempelvis genom att läsa på om bra motargument eller anmäla rasistiska inlägg. Spridningen av främlingsfientliga budskap Att helt stoppa alla högerextrema sajter vore odemokratiskt, konstaterar kampanjen, och därför är de verktyg som står till buds att snabbt reagera på och anmäla de sajter som gör sig skyldiga till brott och att skapa en stark opposition mot övriga främlings- fientliga sajter. Passiviteten är ett problem, menar netzwerke gegen nazis. Extremhögern kommer inte att sluta vara högljudd, så det hjälper inte att försöka ignorera den. Aktivt mot- stånd är lösningen. Den brittiska not hate gör just det. Genom utbildningscirklar och lokala kampanjer över hela landet utbildar den kontinuerligt nya aktivister. Dess starka nätnärvaro – Hope not hates Facebooksida har över 50 000 Gilla-markeringar och kampanjen finns på Twitter, YouTube och bildsajten Flickr – ger människor ett antirasistiskt alternativ att engagera sig i, bortom att bara anmäla hatsajter och rasistiska inlägg. () och dess kontor för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter, ODIHR, höll ett expertmöte om utma- ningen i att bekämpa hatbrott motiverade av Internethat. har uppmärksammat den farliga kopplingen mellan nät- propaganda och fysiska hatbrott och menar att utmaningen bara blivit större . En viktig aspekt som togs upp vid var risken med att framgångsrikt få bort hatmaterial från Internet. Grupperna kan då i stället gå underground, likt den avslöjade tyska nazistterrorcellen NSU. Detta kan leda till större svårigheter för myndigheterna att spåra och övervaka extremistiskt material. Mötets rekommendationer till regeringar och inter- nationella organisationer inkluderade: Granska kopplingen mellan dödslistor på Internet och fysiska hatbrott. Träna polis och åklagare i att adressera brott motiverade av Internethat och utbyt erfarenheter länder emellan. Stöd utbildningen av näthats- och nätbrottsspecialister inom dessa yrken. Gör mediekunskap och medieanalys till fasta schemapunkter i skolorna så att ungdomarna själva kan lära sig kritiskt tänkande. Internetföretag identifierades som nyckelaktörer och uppmanades att erbjuda enkla verktyg för användare att anmäla hatiskt material Spridningen av främlingsfientliga budskap (något NGO för övrigt kan hjälpa till att lobba för). Företagen bör arbeta med stater och civilsamhället för att förstå skadan av den typen av innehåll och den affärsmässiga nyttan av att vara med och skapa ett tryggt Internetklimat (OSSE-OHDIR 2010). Stiftelsen Utbildning är specifikt inriktad på att öka medvetandet om extremhögern och främlings- fientliga partier och deras idéer. startades Akademin, som tillsammans med utbildar antirasistiska projektledare. Utbildning erbjuder före- läsningar om hatet på nätet och är närvarande i de ledande sociala medierna, som Twitter och Facebook (). Diskrimineringsbyrån (DU) projekt inleddes /2012 och fokuserar på ungdomar och näthat. DU är, som tidigare nämnts, INACH:s svenska kontakt- punkt. Dess projekt stöds av Allmänna arvsfonden och stödet kompletterades med ytterligare från (2011, se vidare avsnitt 5.2.3). I driver Tidningsutgivarna () och dess medlemmar, dagstidningar, den landsomfattande verksamheten Medie- kompass. Verksamheten hette tidigare Tidningen i skolan och har funnits . lär Mediekompass både lärare och elever, från förskola till vuxenutbildning, att navigera i den komplexa medievärlden genom exempelvis besök på tidningars mediecenter och studiematerial om avsändare, budskap och press- etik (www.mediekompass).8 4.3.5Vad kan göras? Det aktiva arbetet mot främlingsfientlighet på Internet utförs av ideella eller oberoende individer/organisationer, men i liten skala. Många organisationer saknar medel för att göra annat än att ta emot klagomål och försöka agera mot sajter som sprider hat- propaganda. De har inte heller möjlighet att bedriva förebyggande 8 , som skrivit underlaget till denna del av kapitlet, arbetar för Medievärlden, som ägs av . Spridningen av främlingsfientliga budskap arbete, såsom utbildningar i aktivt arbete mot näthat för yrkes- grupper som jurister, lärare, poliser och journalister, att genomföra informationskampanjer för skolungdomar eller direkta nätinsatser i stil med tyska Sociala medier mot nazister. Som jag har konstaterat är såväl den högerextrema rörelsen som främlingsfientliga aktörer mycket skickliga på att använda Internet. De har många års erfarenhet av att sprida sina idéer på nätet och tar snabbt tillvara nya möjligheter, som webb 2.0 med ökad andel användargenererat innehåll. En naturlig motåtgärd vore därför att skapa ett alternativ på deras egen arena. tar sig motståndet framför allt passiva former; man anmäler till exempel sajter som redan sprider hatpropaganda. Med hjälp av nätsatsningar för demokrati och mot främlings- fientlighet och intolerans kan man skapa en motbild, bilda opinion mot främlingsfientlighet och ge de unga människor som befinner sig i nätets riskzon en mer nyanserad världsbild. Under tidigare decennier ägde extremhögerns kamp rum på gatorna – nu utspelar den sig i huvudsak på nätet. Genom att bemöta den organiserade rasismen med samma metoder som de själva så fram- gångsrikt använder sig av, tar det demokratiska samhället ställning och vägrar att lämna walkover till intoleransen. För att komma åt den blomstrande främlingsfientligheten på nätet bör man naturligtvis inte bara se till nätbaserade strategier. Forskning visar att Internet kan hjälpa och underlätta men aldrig helt ersätta direkt mänsklig kontakt, genom vilken djupare vän- skapsband formas. är läsarkommentarerna på sajter som till allra största delen skrivna av sidans sympatisörer. De personer som går in på dessa sajter får intrycket att vanliga människor instämmer till fullo och att det som skrivs är sanning. Den tysta majoritetens frånvaro är därför ett av de största problemen. Det fåtal som för- söker sig på att ge en alternativ bild dränks av motkommentarer – eller censureras – och ger snart upp. Därför behövs en typ av poli- tiskt obundet, organiserat motstånd som vi inte har sett i , med undantag för med sin livskraftiga anti- rasistiska rörelse. Spridningen av främlingsfientliga budskap Attitydförändring krävs för ökat ansvarstagande Yrkesgrupper som lärare, jurister och poliser som skulle kunna fungera som vuxna ledsagare och förebilder på Internet lyser med sin frånvaro. Organisationer som i – mer känt som Farsor och morsor på stan – skulle kunna göra stor nytta också på nätet. Till skillnad från de poliser som övervakar ungdomssajter i jakt på pedofiler och vuxna som groomar ungdomar för sex, kan den här typen av satsning handla mer om dialog och öppen närvaro. Det har potential att skapa trygghet på nätet, som närvaron bör utformas så att det inte framstår som att myndighetspersoner kommer och förstör festen. måste påpekas att den som ger sin in detta getingbo får vara beredd inte bara på mothugg utan även på hat, men lyckligtvis kan man anmäla rasistiska inlägg på till exempel Facebook anonymt.9 Alla högerextrema aktivister är naturligtvis inte omyndiga (även om majoriteten av dem med ett fysiskt engagemang är unga, från tonåren ). Men bristen på en tolerant och demokra- tisk närvaro på nätet är tydlig. I slutänden kan det handla om någonting så självklart som att engagera vanliga medborgare i att aktivt ge de främlingsfientliga mothugg på deras egna nyhetssajter.