sou · H0B355d2 · 2012-08-24 00:00:00 — Är det inte ett massmedieföretag som har hand om utgivningen av en film på dvd, men finns det i stället ansvarsuppgifter på skivorna, är det dessa skivor med filmen som har grundlagsskydd. I så fall är det inte filmproduktionen som avgör frågan om ansvar utan ansvarsuppgifterna. 1 kap. 6 § Meddelarfrihet och anskaffarfrihet (1 kap. 1 § tredje stycket TF, 1 kap. 2 § YGL) 6 § Var och en får lämna uppgifter i vilket ämne som helst till företrä- dare för massmedier för offentliggörande. Meddelarfriheten gäller även då meddelaren har skäl att anta att den som uppgifterna lämnas till kommer att offentliggöra eller låta offentliggöra dem i ett massme- dium. Var och en har också rätt att anskaffa uppgifter i vilket ämne som helst för sådant uppgiftslämnande eller offentliggörande. Paragrafen innehåller de grundläggande bestämmelserna om med- delarfriheten, dvs. friheten att lämna uppgifter för publicering i grundlagsskyddade massmedier. Denna frihet gäller, enligt första stycket första meningen, för var och en och i vilket ämne som helst. Regeln motsvarar så långt de bestämmelser som gäller enligt TF och YGL. Meddelarfriheten gäller i förhållande till det allmänna. Begrep- pet det allmänna definieras i 2 § och omfattar myndigheter och andra allmänna organ. Således kan den som lämnar ett publicerings- meddelande inte åberopa meddelarfriheten för att värja sig mot sanktioner eller ifrågasättanden från t.ex. en privat arbetsgivare eller en enskild medborgare. Genom bestämmelser i lag tillämpas dock principen om medde- larfrihet även för anställda på vissa organ som inte anses höra till det allmänna enligt den gällande definitionen. Det gäller bl.a. bolag, föreningar och stiftelser där en kommun eller ett landsting utövar ett rättsligt bestämmande inflytande. Vidare omfattas en del andra privaträttsliga organ (t.ex. arbetslöshetskassor och besikt- ningsorgan för fordonsprövning) i den utsträckning dessa utför förvaltningsuppgifter, se 2 kap. 3–4 §§ samt 13 kap. 2 § i offentlig- hets- och sekretesslagen och bilagan till den lagen. Meddelarfriheten är enligt ordalydelsen avsedd att omfatta alla som på ett eller annat sätt lämnar meddelanden för offentliggö- rande. Den gäller sålunda både för dem som anonymt eller med namn framträder i mediet och för dem som anonymt eller offent- ligt lämnar uppgifter som direkt eller indirekt bidrar till innehållet i ett massmedium. Av det ansvarssystem som läggs fast i NYGL framgår dock att även andra som medverkar till innehållet i ett grundlagsskyddat massmedium åtnjuter ansvarsfrihet, under förut- sättning att de inte ansvarar enligt 8 kap. (jfr prop. 1975/76:204 s. 129 f.). Här avses upphovsmannen till innehållet i ett massme- dium och den som framträder i detta. Skyddet för dessa personer behandlas i 3 kap. (Anonymitetsskyddet) och i 7 kap. (Yttrandefri- hetsbrott m.m.) nedan. Den krets av personer som uppgifter får lämnas till med bibe- hållet meddelarskydd är företrädare för massmedier. Med det förstås inte bara personer som utåt representerar t.ex. en grund- lagsskyddad webbplats eller en dagstidning, utan alla som är direkt knutna till verksamheten i form av anställning och kan påverka om uppgifterna ska offentliggöras eller inte. I kretsen inkluderas viss administrativ personal, t.ex. personer som hanterar den fysiska eller elektroniska posten samt receptionister som tar emot samtal. Det gäller oavsett om de är anställda av massmedieföretaget eller hos någon uppdragstagare. Regleringen inskärper betydelsen av att samtliga verksamma inom en grundlagsskyddad verksamhet, liksom personer vid före- tag eller enskilda som anlitas av massmedieföretag, har god känne- dom om meddelarskyddet och vad det innebär. Kretsen av företrädare får alltså också anses inkludera dem som är knutna till det grundlagsskyddade mediet exempelvis genom självständigt arbete med avsikt att slutresultatet ska publiceras i mediet. Det kan t.ex. gälla produktionsbolag, enskilda frilansjour- nalister eller debattörer som på uppdrag av ett medieföretag produ- cerar hela program eller inslag. De är att betrakta som företrädare oavsett om uppdraget gäller eller ett enskilt till- fälle. Avsikten är att begreppet företrädare ska omfatta samtliga de personer som enligt TF och YGL får ta emot meddelarskyddad information och, som framgått, ytterligare vissa kategorier. Förändringen innebär alltså en utvidgning av mottagarkretsen och därmed också, i detta avseende, en viss förstärkning av meddelar- skyddet. Den ska dock inte överdrivas. Grundlagsskyddet gäller också om en uppgift överförs anonymt via post eller på elektronisk väg till t.ex. en allmän e-postadress som tillhör tidningen, radiostationen eller det grundlagsskyddade mass- medium som det annars rör sig om. Om en uppgift som är sekretessbelagd förmedlas till ett mass- medium via någon annan än den som ursprungligen anskaffade uppgifterna, bryts meddelarskyddet på samma sätt som . Det betyder bl.a. att efterforskning får ske avseende ursprungskällan. Däremot omfattas det mellanled som har förmedlat uppgifterna till någon massmedieföreträdare av meddelarskyddet. Hans eller hennes identitet får inte röjas eller efterforskas i något annat fall än om det finns stöd för det i denna grundlag. Meddelarfriheten – liksom skyddet för meddelare i form av t.ex. tystnadsplikt och efterforskningsförbud enligt 3 kap. 3 och 5 §§ – gäller även i fall då de överlämnade uppgifterna till slut inte offent- liggörs eller läggs till grund för publicering. Det avgörande är att meddelarens avsikt har varit att uppgifterna ska nå offentligheten, dvs. att de lämnas för offentliggörande. Den som lämnar meddelanden till någon som representerar ett icke grundlagsskyddat massmedium eller till någon som inte kan sägas vara företrädare (se ovan) för ett sådant massmedium omfattas i princip inte av grundlagens skydd. Detsamma gäller för den som lämnar uppgifter i något annat syfte än att dessa ska publi- ceras i ett grundlagsskyddat massmedium. I det sist nämnda fallet gäller detta oavsett om uppgifterna lämnas till en företrädare för massmedier eller någon annan. Genom andra meningen i första stycket har ett skydd införts för bl.a. de fall som har sagts. Där anges att meddelarfriheten gäller även då meddelaren har skäl att anta att den som uppgifterna läm- nas till kommer att offentliggöra eller låta offentliggöra dem i ett massmedium. Detta har betydelse för meddelarfriheten i flera avse- enden. Den andra meningen innebär för det första att publicerings- meddelanden kan lämnas straffritt även till någon som avser att i ett senare skede offentliggöra eller låta offentliggöra dem i ett massmedium. Här avses fall då mottagaren av informationen vid uppgiftslämnandet inte är en företrädare för ett massmedium i det avseende som behandlas i första meningen. Det kan t.ex. gälla uppgifter som meddelas till en författare inom ramen för ett pågående bokprojekt. En annan tänkbar situation är att uppgifter överlämnas till en fristående samhällsdebattör som med anledning av uppgifterna bestämmer sig för att offentliggöra dessa på en webbplats med grundlagsskydd eller i en debattartikel i en tidning. För det andra ger bestämmelsen i andra meningen meddelaren ett godtrosskydd. Det får betydelse om uppgiftslämnaren misstar sig om mottagarens behörighet eller om det sätt på vilket infor- mationen ska publiceras. Situationen kan vara den att uppgifter lämnas till någon som vilseleder meddelaren om att han eller hon företräder en tidning eller något annat grundlagsskyddat massme- dium. Men ett viktigare fall är att uppgifterna lämnas till ett företag som inte uppfyller kraven på massmedieföretag eller till någon annan som inte har grundlagsskydd för sitt massmedium fastän meddelaren har skäl att tro det. I dessa fall gäller meddelarfriheten ändå om uppgiftslämnaren är i god tro beträffande den omständig- het som gör att det inte är fråga om ett grundlagsskyddat medium. Bland exempel av detta slag kan även nämnas den situationen att ett misstag begås vid angivande av ansvarsuppgifter enligt 1 kap. 5 § första stycket 3 och grundlagsskydd för publiceringen därför inte uppkommer. Så kan bl.a. bli fallet om man av förbiseende inte anger den ansvariges hemvist i . Det berör alltså inte med- delarskyddet om uppgiftslämnaren när uppgifterna lämnas har skäl att anta det massmedium där uppgifterna avses bli publicerade är eller kommer att vara grundlagsskyddat. Bestämmelsen innebär att meddelarfrihet föreligger – även vid de brister som beskrivs i exemplen – om uppgiftslämnaren kunde förvänta sig att den överlämnade information skulle publiceras i ett grundlagsskyddat massmedium. Frågan får avgöras efter en bedömning av förhållandena i det enskilda fallet. Ett påstående från meddelaren om att denne räknade med att uppgifterna skulle användas i ett grundlagsskyddat massmedium bör normalt kunna godtas om det inte framstår som orimligt med hänsyn till omstän- digheterna. I tveksamma fall bör stadgandet tillämpas generöst i förhållande till uppgiftslämnaren. Enligt andra stycket skyddas rätten att anskaffa information. Anskaffarfrihet innebär att uppgiftslämnaren har rätt att ta fram uppgifter i vilket ämne som helst. Anskaffandet får i princip inte leda till straffansvar eller ersättningsskyldighet, även om gärningen hade varit straffbelagd om den utfördes i ett annat sammanhang. Det bör betonas att det är själva anskaffandet som skyddas, inte alla de sätt det kan ske på (se nedan angående tredje stycket). Anskaf- farfriheten gäller med samma begränsningar som har gällt enligt TF och YGL. Av 2 § andra stycket framgår att det inte får göras några andra begränsningar i meddelarfriheten och anskaffarfriheten än som framgår av grundlagen. Vad gäller anskaffarfriheten finns en bestämmelse om rätt för lagstiftaren att begränsa friheten i 13 § 7. Där sägs att om ansvar och ersättningsskyldighet som avser det sätt på vilket en uppgift eller underrättelse har anskaffats gäller vad som sägs i lag. Ett straffbart tillvägagångssätt för att anskaffa uppgifter, t.ex. genom dataintrång eller inbrott, är alltså inte straff- befriat bara för att syftet är att offentliggöra uppgifterna i ett grundlagsskyddat massmedium. Motsvarande bestämmelse i TF och YGL har visat sig svårtillämpad, och detsamma torde komma att gälla enligt den nya grundlagen. Vi återkommer till det i författ- ningskommentaren till 13 §. Vissa andra begränsningar i meddelarfriheten och anskaffarfri- heten framgår av bestämmelserna om meddelarbrott m.m. i 7 kap. 4 och 5 §§. Begränsningarna sammanhänger med att sekretessen för vissa uppgifter anses väga tyngre än allmänhetens intresse av att få kunskap om dem (se bl.a. prop. 1975/76:204 s. 93 f.). 1 kap. 7 § Etableringsfrihet (4 kap. och 6 kap. 1–3 §§ TF, 3 kap. YGL) 7 § Var och en får etablera och driva verksamhet för framställning eller spridning av massmedier. I paragrafen anges en av de grundläggande principerna för yttran- defriheten, nämligen etableringsfriheten. Paragrafen motsvarar väsentligen vad som gäller såvitt gäller tryckta massmedier, radio, television och s.k. tekniska upptagningar. I övrigt är etable- ringsfriheten väsentligen utvidgad genom att den nu grundlags- skyddas beträffande alla massmedier. Som framgår av 5 § andra meningen ska massmedier läsas som grundlagsskyddade mass- medier, dvs. sådana som har getts ut av massmedieföretag, har utgivningsbevis eller är försedda med ansvarsuppgifter. Etable- ringsfriheten avser alltså verksamhet för framställning och sprid- ning av sådana medier. Eftersom bestämmelsen såvitt avser etable- ringen av verksamheten avser en tidpunkt då grundlagsskydd ännu inte har inträtt är bestämmelsen avsedd att läsas så att etablerings- friheten även gäller för framställning och spridning av sådana massmedier som avses bli grundlagsskyddade. Etableringsfriheten uttrycks i första meningen som en rätt att etablera och driva verksamhet för framställning eller spridning av massmedier, varjämte det i andra meningen föreskrivs ett förbud mot begränsningar i denna frihet utan stöd i grundlagen. Det inne- bär som sagt väsentligen detsamma som enligt TF och YGL, varvid dock friheten knyts till de medier som omfattas av grundlags- skyddet. Med framställning avses i detta sammanhang alla led i produk- tionen av ett massmedium inkl. det mångfaldigande som ibland inryms. Det handlar t.ex. om allt arbete med produktionen av en tidning, ett radioprogram eller en ljudbok. Och vad som skyddas är alltså rätten att starta ett företag, eller någon verksamhet i annan form, för sådan produktion. Det inkluderar t.ex. rätten att inneha nödvändig utrustning. Friheten vad gäller verksamhet för framställning kan naturligtvis handla om medier på nätet och avse t.ex. produktion på webbsidor. Därvid kommer etableringsfriheten att handla om tillgången till datorer och internet, varvid sådan tillgång inte utan uttryckligt stöd i grundlagen får begränsas på ett sådant sätt att det innebär en begränsning i rätten att etablera och driva verksamhet. Bestämmel- sen innebär en påminnelse om vilka grundläggande intressen som står på spel i en diskussion om t.ex. möjligheten att utestänga vissa personer och deras verksamhet från tillgång till nätet. Den grundlagsfästa rätten att framställa massmedier innebär t.ex. att ett näringsförbud eller den s.k. konkurskarantänen inte kan inskränka exempelvis rätten att driva ett bokförlag eller ett produ- centbolag för film eller television. Men i den mån ett företag driver såväl grundlagsskyddad som annan verksamhet kan den senare för- hindras på olika sätt genom vanlig lag. Självfallet innefattar etableringsfriheten såvitt gäller verksamhet för framställning även en rätt att enbart etablera liksom en rätt att enbart driva en sådan verksamhet. Uttrycket etablera och driva innebär alltså inte att friheten bara omfattar rätten till en verksam- het som omfattar båda dessa moment. Det ska anmärkas att etableringsfriheten inte går så långt att den ger en grundlagsfäst rätt att utan inskränkningar i lag framställa massmedier. Detta skulle kunna komma i konflikt med t.ex. regler om miljö och arbetarskydd, eftersom lagregler om sådant i princip inte skulle kunna träffa massmedieframställning utan uttryckligt stöd i grundlagen. Att ta in ett sådant uttryckligt stöd för alla de situationer där det skulle behövas har inte bedömts möjligt, och därför har inte heller rätten att framställa blivit grundlagsfäst. En rätt att framställa grundlagsskyddade medier finns enligt YGL såvitt gäller s.k. tekniska upptagningar (se 3 kap. 8 §). Man får utgå från att den bestämmelsen – trots att inga begränsningar anges vara tillåtna, och trots att inga andra begränsningar får göras i de grundlagsskyddade rättigheterna än de som följer av YGL (1 kap. 1 § första stycket andra meningen) – inte har inneburit en rätt att framställa sådana föremål utan hänsynstagande till de lagbestäm- melser som berör sådan framställning. Spridning innebär ett offentliggörande eller tillhandahållande på annat sätt av ett massmedium så att allmänheten ges möjlighet att ta del av det. Det kan ske t.ex. genom att mediet lämnas ut till försäljning i detaljhandeln eller görs tillgängligt för allmänheten via internet. Friheten att etablera eller driva verksamhet för spridning av massmedier innefattar sålunda t.ex. en rätt att idka handel med böcker, tidskrifter och tidningar, liksom en rätt att starta en verk- samhet för utdelning av flygblad till hushållen. Även i denna del inrymmer etableringsfriheten en begränsning i det allmännas möjligheter att lägga indirekta hinder i vägen för verksamheten, t.ex. genom beslag av en bil som används för distri- bution. Någon rätt att sprida utan några i lag angivna begränsningar ger inte bestämmelsen. Det säger sig självt att det inte kan finnas en rätt att t.ex. sätta upp affischer eller klistermärken utan hänsyn till bestämmelser om skadegörelse, eller att sprida sekretessbelagda uppgifter utan hinder av bestämmelser om tystnadsplikt. Etableringsfriheten omfattar en rätt att organisera verksamheten som den enskilde finner lämpligt. Det innebär självfallet inte en frihet att bortse från bestämmelser om t.ex. redovisning, skatte- uppbörd eller anställningsskydd. Avsikten är över huvud taget att den som driver verksamhet av det aktuella slaget i allt väsentligt ska vara skyldig att följa samma regler som andra företag. Undantag från denna tolkningsprincip avses gälla endast i fråga om den sär- skilt känsliga rätten att starta en verksamhet (där som sagt närings- förbud inte gäller för rena massmedieföretag) och i fråga om sådana lagbestämmelser som tenderar att drabba särskilt massmedieföre- tag. Det sistnämnda kan gälla exempelvis bestämmelser om tillgång till kommunikations- och distributionssystem. Redan av det sagda står det klart att uttrycket får etablera och driva verksamhet ibland skapar svårigheter när det ska läsas till- sammans med det förbud som finns i 2 § andra stycket om att inga andra begränsningar får göras i friheten än som följer av grundla- gen. Vid sidan av vad som har sagts ovan får dock uppkommande tolkningsfrågor överlämnas åt rättstillämpningen. Inskränkningar i etableringsfriheten i form av krav på tillstånd för vissa sändningar av radio och television finns i 6 kap. 1 kap. 8 § Censurförbud (1 kap. 2 § och 6 kap. 4 § TF, 1 kap. 3 § och 3 kap. 10 § YGL) 8 § Det får inte förekomma att något som är avsett att framföras i massmedier först måste granskas av en myndighet eller något annat allmänt organ. Dock får det genom lag meddelas föreskrifter om granskning och godkännande av rörliga bilder som ska visas offentligt för barn. Inte heller är det tillåtet för myndigheter och andra allmänna organ att, på grund av det kända eller förväntade innehållet i ett massme- dium, förbjuda eller hindra dess offentliggörande eller försvåra dess spridning och mottagande bland allmänheten. Genom bestämmelsen i första stycket förbjuds all förhandsgransk- ning av yttranden. Detta s.k. censurförbud är en av de mest centrala bestämmelserna i skyddet av yttrandefriheten. Det har en djup historisk förankring och innebär t.ex. att ingen statlig eller kom- munal arbetsgivare kan begära att få läsa en grundlagsskyddad per- sonaltidning i förväg, att rektor inte får granska elevrådets grund- lagsskyddade hemsida före publicering och att varken polis eller någon annan myndighet får undersöka grundlagsskyddade flygblad innan de delas ut. Alla eventuella ingripanden med anledning av brott mot yttrandefriheten måste ske i efterhand. Censurförbudet är absolut, med undantag för rörliga bilder som är avsedda att visas offentligt för barn. Det finns alltså grundlags- stöd för förhandsgranskning av filmer som ska visas offentligt för barn. Motsvarande censur för vuxna är upphävd . När det sägs i bestämmelsen att det inte får förekomma att något först måste granskas avses att ingen granskning får före- komma innan yttrandet i fråga framförs. Därmed avses normalt den tidpunkt då det massmedium som förmedlar yttrandet ges ut, dvs. offentliggörs för allmänheten. Yttranden i tidningar, böcker och andra massmedier knutna till fysiska informationsbärare framförs då exemplar av dem sprids till allmänheten. Yttranden som sprids via radio och tv framförs då programmet sänds till allmänheten. Om yttrandet sprids via t.ex. nättidningar, bloggar och andra medier där innehållet tillhandahålls , anses framförandet ske då yttrandet läggs ut så att det blir tillgäng- ligt för allmänheten. Ett yttrande som sprids via olika massmedier framförs . Detsamma gäller om det sprids via samma massmedieform men . Om polisen t.ex. får besked om att en film som har fällts för hets mot folkgrupp ska visas på nytt, får inget förbud meddelas eller några hindrande åtgärder vidtas på grund av innehållet. Polisen måste vänta till dess att det nya yttran- det har framförts. Frågan om yttranden i olika medier anses bli framförda avhandlas även i författningskommenta- ren till bestämmelsen om åtalspreskription i 10 kap. 7 §. I andra stycket stadgas det s.k. förbudet mot hindrande åtgärder, dvs. att inga åtgärder får vidtas som hindrar offentliggörandet, spridningen eller mottagandet av yttranden. Förbudet gäller endast hinder på grund av innehållet. Det är därmed inte förbjudet exempelvis att polisen hindrar att affischer klistras upp på stan om det sker för att hindra nedskräpning, eller att skivor med musik säljs på ett torg i strid med ett allmänt saluförbud. Vidare får utrustning för mottagning av t.ex. radio eller för uppkoppling på internet förbjudas av säkerhets- eller ordningsskäl på kriminal- vårdsanstalter, militärförläggningar eller motsvarande institutioner. Och kulturhistoriskt värdefulla miljöer får skyddas genom begräns- ningar t.ex. vad gäller uppsättning av utrustning för mottagning. Förbudet att hindra mottagande är nytt i förhållande till TF och YGL så till vida att olika där preciserade förbud har samlats ihop under detta begrepp. Det innebär ett förbud för myndigheter och andra allmänna organ att t.ex. hindra innehav eller användande av sådan teknisk utrustning som krävs för att ta emot eller kunna uppfatta innehållet i tekniska upptagningar. Det kan t.ex. gälla radiomottagare, parabolantenner, datorer och mobiltelefoner med internetuppkoppling. Förbudet omfattar också t.ex. åtgärder för att störa ut överföringar som sker med elektromagnetiska vågor eller genom tråd. Några inskränkningar i rätten att anlägga trådnät får vidare inte göras på grund av det förväntade innehållet. Angående innebörden av myndigheter och andra allmänna organ se kom- mentaren under 1 §. I motsvarande bestämmelser i och YGL sägs uttryckligen att det kan finnas stöd i resp. grundlag för hindrande åtgärder enligt andra stycket. Eftersom detta framgår redan av 2 § andra stycket har något uttryck av detta slag – t.ex. utan stöd i denna grundlag – inte tagits in här. Ett exempel på att grundlagen tillåter hindrande åtgärder på grund av innehållet är bestämmelserna om konfiska- tion. Av 2 § andra stycket framgår också att det inte får göras någon inskränkning i förbudet mot hindrande åtgärder utan stöd av grundlagen. Det är därför inte tillåtet, exempelvis, att i lag ta in en bestämmelse om att regeringen eller någon myndighet får förbjuda eller försvåra för ett s.k. webbhotell att upplåta utrymme åt någon som avser att lägga ut samhällsskadliga uppgifter på sin webbplats. Skyddet mot censur och andra hindrande åtgärder gäller, på samma sätt som enligt TF och YGL, endast massmedier som om- fattas av grundlagen. Det framgår av att uttrycket massmedier enligt 4 § första stycket andra meningen ska läsas som grundlags- skyddade massmedier. Det har övervägts att låta bestämmelserna omfatta även andra yttranden, t.ex. på teater och i politiska tal. Detta har dock visat sig förhållandevis komplicerat och det har skadat enkelheten i regleringen. Det har därför ansetts bäst att bestämmelsen liksom övriga regler i grundlagen begränsas till det grundlagsskyddade området. Det betyder naturligtvis inte att det är fritt fram för censur och hindrande åtgärder mot exempelvis teater- föreställningar och konstutställningar. Det innebär bara att grund- lagen inte sätter upp några hinder för lagstiftaren att föreskriva sådana åtgärder för det fall det skulle bedömas motiverat av någon anledning. Det är svårt att se att lagstiftaren skulle finna skäl till detta, men det är naturligtvis värt att notera att även i detta hänse- ende yttrandefriheten är särskilt stark för just de yttranden som omfattas av yttrandefrihetsgrundlagen. 1 kap. 9 § Inga ingripanden utan stöd i grundlag (1 kap. 3 § TF, 1 kap. 4 § YGL) 9 § Myndigheter och andra allmänna organ får inte utan stöd i denna grundlag ingripa mot någon på grund av att han eller hon i ett mass- medium har missbrukat yttrandefriheten eller medverkat till ett sådant missbruk. Inte heller får de utan stöd i denna grundlag av sådan anled- ning ingripa mot det massmedium där yttrandet har förekommit.