sou · H0B371 · 2012-10-31 00:00:00 — I mål om omprövning eller jämkning av avgäld, av upp- sägning och bestämmande av lösesumma är mark- och miljödom- stolen första instans och för handläggningen gäller expropriations- lagen (1972:719) i tillämpliga delar.6 Av de allmänna bestämmel- serna för mark- och miljödomstolens handläggning följer härutöver att domstolen ska tillämpa vad som är föreskrivet om tvistemål i allmän domstol.7 För att skydda innehavarna av inteckningar i tomträtten har lag- stiftaren ansett det vara nödvändigt att hindra parterna att komma överens om en avgäld som inte står i överensstämmelse med 13 kap. 11 § andra stycket och 12 § andra stycket jordabalken. Inskrivning av en överenskommelse om ändrad avgäld har mot denna bakgrund villkorats av att rättighetshavaren medger inskrivning av ändrings- avtalet eller överenskommelsen väsentligen är utan betydelse för rättighetshavarens säkerhet.8 Denna s.k. oskadlighetsprövning sker alltså inom ramen för inskrivningen, vilken sköts av Lantmäteriet. För att åstadkomma motsvarande skydd när avgälden bestäms av domstol anges det i 13 kap. 24 § första stycket jordabalken att, om tvisten rör en fråga som kan inverka på den rätt som tillkommer 6Se 13 kap. 23 och 24 §§ jordabalken. 7Se 4 kap. 1 § lagen (2010:921) om mark- och miljödomstolar. 8Se 21 kap. 5 § jordabalken. innehavare av panträtt eller rättighet som är inskriven, så är rätten inte bunden av en parts yrkande eller medgivande. Oskadlighets- prövningen är således tänkt att i denna situation ske i samband med domstolens handläggning. Med hänsyn till skyddet för rättighetshavarna och till bestäm- melserna om mark- och miljödomstolens handläggning har det ansetts att bl.a. mål om omprövning av avgäld bör hanteras enligt vad som gäller för indispositiva tvistemål. I praktiken har dock processen haft dispositiva inslag. I tidigare lagstiftningsarbeten har det förslagits att oskadlighets- prövningen generellt ska slopas i mål om omprövning av avgäld och att mål om omprövning i fortsättningen ska handläggas som dis- positiva tvistemål.9 Det innebär bl.a. att domstolen kommer att vara bunden av parternas yrkanden och medgivanden. Under utredningen har det framkommit att behovet av att ändra regleringen i förevarande avseende kvarstår. Det har från domstols- håll bl.a. framhållits att den nuvarande regleringen gör det svårt för domstolarna att handlägga målen på ett så enkelt, snabbt och billigt sätt som möjligt. I mål om ändring av avgäld avseende kommersi- ella tomträtter är utredningsmaterialet omfattande. Det är inte ovanligt att nya omständigheter och ny bevisning åberopas i nära anslutning till huvudförhandlingen, vilket leder till att den måste ställas in. Vidare förekommer det att parterna – i mål som har varit tänkta att avgöras på handlingarna – kommer in med nya omstän- digheter och ny bevisning eller åberopar muntlig bevisning, efter det att tiden för att slutföra talan löpt ut. Parternas handlande i kombination med nuvarande regler för handläggningen leder till längre handläggningstider och onödiga kostnader. Det förhållandet att en försumlig part kan förpliktas att ersätta motparten för rättegångskostnader, oavsett utgången i målet10 har ringa eller ingen verkan, eftersom tvisterna i kommersiella sammanhang ofta rör stora belopp. Redan det nu sagda ger anledning att överväga om inte dom- stolarnas oskadlighetsprövning bör tas bort och rättegången i dessa mål utformas som en rent dispositiv process. Till bilden hör att den praktiska betydelsen av oskadlighetsprövningen kan ifrågasättas. Prövningen kan i realiteten inte baseras på något annat material än det som parterna har tillfört målet. 9Se SOU 1990:23 s. 138–139, lagrådsremiss , s. 43 och lagrådsremiss den 17december 1998, s. 56 och 57. 10Se 18 kap. 6 § . göra en adekvat oskadlighetsprövning framstår därmed som högst begränsad. Med den avgäldsreglering som har föreslagits i fråga om tomträtter för bostadsändamål är dessutom utrymmet för avgälder som försämrar rättighetshavarnas ställning mycket begränsat. I kommersiella tomträttsavtal är parterna professionella aktörer och har så påtagligt motstående intressen att det knappast finns anled- ning att befara att de kommer överens om en avgäld som träder rättighetshavarnas intressen förnär. En lösning som har diskuterats under utredningsarbetet är att flytta över den oskadlighetsprövning som ska göras av dom- stolarna till Lantmäteriets inskrivningsverksamhet. Det innebär att Lantmäteriet i samband med att den underrättas om den av dom- stolen fastställda avgälden kontrollerar att denna inte står i strid med lagens regler; om så skulle vara fallet, ska inskrivning vägras. En sådan lösning är emellertid inte invändningsfri. Förutom att oskadlighetsprövningen som sådan därmed skulle finnas kvar, vilket enligt vår mening kan ifrågasättas, skulle det ge Lantmäteriet en överprövande funktion i förhållande till domstolarna; Lant- mäteriets oskadlighetsprövning skulle med en sådan ordning bli avgörande för om domstolens dom får verkan mot tredje man eller inte. Detta är knappast lämpligt. Följden av att inskrivning nekas synes dessutom bli att saken återigen måste behandlas i domstol. Sammantaget anser vi att förslaget lagrådsremiss är en lämpligare lösning. Domstolen bör således inte längre göra någon oskadlighetsprövning och mål om omprövning av avgäld bör i fort- sättningen handläggas som dispositiva tvistemål. Detta gör det möjligt att tillämpa de bestämmelser i som är avsedda att bidra till en effektiv domstolsprocess, t.ex. bestämmel- serna om s.k. stupstocksföreläggande i balkens 42 kap. 15 och 15 a §§. Parterna får också möjlighet att träffa förlikning om avgäl- den under domstolsprocessen. Det är naturligt att mål om jämkning av avgäld handläggs på samma sätt som mål om omprövning av avgäld. Vi föreslår alltså att även sådana mål handläggs som dispositiva tvistemål. I avsnitt 10.2 behandlas inskrivning av tomträttsavgäld. Där föreslås förändringar som innebär att Lantmäteriets oskadlighets- prövning avskaffas, såvitt gäller inskrivning av avgäld. 9.3Användande av skiljeförfarande i avgäldstvister Vårt förslag, att domstolens handläggning av mål om omprövning eller jämkning av avgäld ska handläggas som dispositiva tvistemål, väcker frågan om skiljeförfarande enligt lag (1999:116) om skilje- förfarande (skiljeförfarandelagen) ska tillåtas i dessa fall och den nya avgälden således kunna fastställas genom skiljedom. är detta inte möjligt. Tvister i frågor som parterna kan träffa förlikning om (s.k. dis- positiva tvister) får enligt 1 § skiljeförfarandelagen lämnas till avgörande av en eller flera skiljemän. Ett sådant avtal kan enligt samma paragraf avse framtida tvister om ett rättsförhållande som är angivet i avtalet. Att det på vissa områden finns vad som vanligtvis betecknas som tvingande bestämmelser medför enligt förarbetena till skilje- förfarandelagen inte automatiskt att tvister på området inte är skiljedomsmässiga.11 I förarbetena framhålls bl.a. att avtalslagens regler om rättshandlingars ogiltighet anses tvingande på så sätt att part inte på förhand med bindande verkan kan avstå från att åbe- ropa dem. Detsamma gäller de tvingande bestämmelserna inom konsumenträtten. När en tvist uppkommer, står det emellertid en part fritt att bestämma sin talan så att dessa tvingande bestämmel- ser inte blir tillämpliga. Tvister som innefattar en tillämpning av denna typ av tvingande bestämmelser får därför, enligt förarbetena, anses vara i princip skiljedomsmässiga enligt huvudregeln. Hänsynen till tredje man eller till allmänna intressen kan göra att en tvist är att anse som indispositiv och därmed icke skiljedoms- mässig. Så är emellertid inte alltid fallet. Kan intresset bevakas i en särskild process eller i annan ordning vid sidan av den aktuella tvisten kan denna vara dispositiv. Våra förslag vilar på bedömningen att avgäldsregleringen bör vara tvingande till förmån för tomträttshavaren men att det ändå finns förutsättningar att låta handläggningen av mål om ompröv- ning av avgäld vara dispositiv. Mot den bakgrunden – och med beaktande av de berörda förarbetsuttalanden – finns det enligt vår mening inga absoluta hinder mot att tillåta att avgäldstvister avgörs genom skiljedom. Emellertid kan man ändå ha vissa princi- invändningar mot en sådan ordning. Vi har i avsnitt 6.4, 7.4 och 8.4 behandlat parternas avtalsfrihet i fråga om avgäldsregleringen. Bedömningen i den frågan är enligt 11 Se prop. 1998/99:35 s. 48 ff. och SOU 1994:81 s. 77 ff. vår mening nära förknippad med frågan om huruvida avgälden ska kunna bestämmas genom ett skiljeförfarande. Vi har dragit en skiljelinje mellan tomträtter för bostadsändamål och tomträtter för andra ändamål. Det beror väsentligen på att vi anser att det i fråga om tomträtter för bostadsändamål finns ett särskilt behov av skydd för enskilda boende. Detta synsätt gör sig enligt vår mening även gällande i frågan om det bör vara möjligt att träffa skiljeavtal. För den enskilde kan ett skiljeavtal leda till praktiska begränsningar i hans eller hennes möjligheter att tillvarata sin rätt, bl.a. på grund av de kostnader som ett skiljeförfarande ger upphov till. Ett sådant synsätt torde också ligga till grund för de begränsningar som införts angående skiljeförfarande beträffande arrende- och hyrestvister.12 När det gäller tomträtter för andra ändamål än bostäder är för- hållandena annorlunda. Här gör sig inga särskilda skyddsintressen av det slag som finns på bostadsområdet gällande. Ett särskilt pro- blem när det gäller detta slag av tomträtter är att domstolstvisterna tar mycket tid och resurser i anspråk för både parterna och dom- stolen. En möjlighet att hänskjuta en fråga om avgäldens storlek till skiljenämnd skulle sannolikt kunna förkorta den sammanlagda handläggningstiden. Vi har också uppfattat att det på tomträtts- havarsidan finns ett inte obetydligt intresse för en möjlighet att träffa skiljeavtal angående tomträttsavgäld. Enligt vår mening finns det därför goda skäl för att införa en möjlighet till skiljeförfarande på detta område. Mot en sådan reform talar i och för sig att intresset på fastighetsägarsidan för ett sådant förfarande f.n. synes vara litet. Det skulle kunna medföra att det inte träffas några skiljeavtal och att reformen därför inte skulle få någon större betydelse. Vi har emellertid inte anledning att tro annat än att vissa skiljeavtal skulle komma till stånd och skapa möjligheter för en snabbare och mera flexibel tvistlösning i detta slag av frågor. Vi föreslår därför att det införs en möjlighet att avgöra tvister om omprövning av avgäld genom skiljedom. 12 Jfr bestämmelserna i 8 kap. 28 § och 12 kap. 66 § jordabalken. 10Frågor om inskrivning och dödning Tomträttsupplåtelser ska skrivas in i fastighetsregistrets inskriv- ningsdel, varvid bl.a. avgäldsbeloppet ska anges i registret. Det är däremot inte obligatoriskt att skriva in ändringar i upplåtelsen, t.ex. ett nytt avgäldsbelopp. Eftersom inskrivning är en förutsättning för att ändringen ska gälla mot tredje man och inte endast mellan part- erna1, låter dock fastighetsägare normalt skriva in även ändrings- avtal. ska i inskrivningsärendet göra en s.k. oskadlighetsprövning som syftar till att skydda tredje man, dvs. När talan väcks om bl.a. omprövning av avgälden, ska rätten genast göra anmälan om det till inskrivningsmyndigheten för anteck- ning i fastighetsregistrets inskrivningsdel.2 Detsamma gäller när en dom eller ett slutligt beslut i ett sådant mål har vunnit laga kraft. I betänkandet Tomträttsavgäld (SOU 1990:23) samt i lagråds- remisserna och förslogs vissa ändringar i bestäm- melserna om inskrivning. Ändringarna innebar att överenskommel- ser om ändrad avgäld i högre utsträckning skulle få verkan mot tredje man även om ändringen inte hade skrivits in. De tidigare förslagen framstår fortfarande i huvudsak som motiverade. För- slagen tillstyrkte också i allmänhet i de remissförfaranden som förekom. Lagrådet lämnade dock vissa synpunkter som vi åter- kommer till. Våra förslag om ändrade inskrivningsregler bygger i stor utsträckning på de nu nämnda lagförslagen. 1Se 13 kap. 21 § jordabalken. 2Se 13 kap. 25 § jordabalken. Frågor om inskrivning och dödning 10.2Inskrivning av ändrad avgäld Förslag: En ändring av avgäldsbeloppet ska som huvudregel gälla mot tredje man (inteckningshavarna) oavsett om ändringen har skrivits in i fastighetsregistret eller ej. I fråga om tomträtter för annat än bostadsändamål ska det dock, om parterna träffar avtal som förändrar villkoren för hur avgälden ska bestämmas (ändringsavtal), krävas inskrivning för att avtalet ska få verkan mot tredje man. Lantmäteriet ska emellertid inte längre göra någon oskadlighetsprövning i inskrivningsärendet. Vi har i avsnitten 6.3, 7.3 och 8.3 föreslagit att avgäldssystemet ska göra det möjligt att ompröva avgälden . Det kan antas att merparten av tomträttsupplåtelserna kommer att bli föremål för sådana årliga omprövningar. Om detta antagande stämmer, kommer – om den nuvarande ordningen angående inskrivning av ändrings- avtal behålls oförändrad – antalet inskrivningar om ändrad avgäld att mångdubblas. Detta skulle leda till en påtagligt ökad arbets- börda för kommunerna och vid Lantmäteriet. Den nya avgäldsreglering som föreslås begränsar dock behovet av inskrivning av avgäldsändring och den därmed sammanhängande oskadlighetsprövningen. Bestämmelserna om inskrivning är tänkta att skydda bl.a. tredje man, i första hand inteckningshavarna. Inteck- ningshavarnas intresse ligger huvudsakligen i att avgälden inte ökar på ett sådant sätt att värdet av tomträtten – och därmed deras säkerhet – minskar. Den nya avgäldsregleringen ökar följsamheten till markvärdeutvecklingen och anger mer detaljerat än tidigare hur avgälden ska bestämmas, något som i förlängningen torde vara till gagn för inteckningshavarna. Vad först gäller tomträtter för bostadsändamål innebär vårt för- slag att det i lagen anges en högsta tillåten avgäldsränta och ett högsta tillåtet avgäldsunderlag. Parterna kan enligt förslaget träffa avtal som leder till en lägre avgäld medan avtal som leder till en högre avgäld än vad lagen medger inte har någon verkan. Om lagens bestämmelser om högsta tillåtna avgäld tillämpas, kan inteckningshavaren förhållandevis enkelt göra en uppskattning av den högsta tänkbara avgälden och dess framtida utveckling. Ett krav på löpande inskrivning av den år justerade avgälden skulle därmed inte ha något större mervärde för dem. Frågor om inskrivning och dödning Det kan synas som att behovet av inskrivning är större vad gäller avtal mellan fastighetsägaren och tomträttshavaren om att avgälden ska bestämmas på annat sätt än vad lagen anger. Som har framgått tidigare föreslår vi emellertid att avtalsfriheten ska vara begränsad, se avsnitten 6.4 och 7.4. Frånsett av tomträttsupplåtelsen kommer lagens modell för avgäldsbestämning att utgöra en yttersta gräns för vilken avgäld som kan tas ut. Det innebär att inteckningshavarna inte heller torde ha något framträd- ande behov av att få inblick i sådana avtal. Inte heller synes det i dessa fall finnas något behov av en s.k. oskadlighetsprövning från inskrivningsmyndighetens sida; skulle parterna ha avtalat om en avgäld som går utöver vad lagen medger är detta avtal utan verkan och påverkar därför varken direkt eller indirekt inteck- ningshavarnas rätt. Sammantaget innebär det, såvitt gäller tomt- rätter för bostadsändamål, att skälen för att kräva inskrivning av dessa avtal – liksom skälen för att göra inskrivning till ett villkor för att avtalen ska få verkan mot tredje man – inte är särskilt starka. Vad gäller övriga tomträttsupplåtelser innebär vårt förslag att det ska råda en mer omfattande avtalsfrihet än vad som är fallet beträff- ande tomträtter för bostadsändamål. Den faktiska avgälden kan till följd av parternas avtal komma att uppgå till belopp som inteck- ningshavarna inte har kunnat förutse enbart till följd av lagens regler. Följer avgäldsbestämningen villkor som har tagits in i upp- låtelseavtalet, torde inteckningshavaren dock ha, eller enkelt kunna få, tillgång till detta hos inskrivningsmyndigheten och därigenom kunna beräkna avgälden eller den högsta avgäld som kan komma att utgå. Behovet av att skriva in de årliga avgäldsjusteringarna i fastig- hetsregistret är i dessa fall begränsat. Annorlunda förhåller det sig om parterna efter upplåtelsen utnyttjar möjligheten att träffa avtal om längre värderingsintervall och om andra omräkningsfaktorer än konsumentprisindex, se närmare om detta i avsnitt 8.4. Ett sådant avtal (ändringsavtal) kan få till följd att avgälden blir högre än vad lagens eller det tidigare avtalets föreskrifter medger. Detta kan i sin tur påverka tomt- rättens värde och därmed inteckningshavarnas säkerhet på ett sätt som dessa inte har kunnat förutse. I ett sådant fall är ett krav på inskrivning av ändringsavtalet för att detta ska få verkan mot inteckningshavarna det naturliga sättet att ge dem möjlighet att bedöma sin säkerhet i tomträtten. Avtal av detta slag bör alltså inte få verkan mot tredje man annat än om de har blivit föremål för inskrivning. Frågor om inskrivning och dödning Däremot finns det inget behov av att på liknande sätt ställa krav på att de överenskomna ändringarna av avgälden skriv in, under förutsättning att ändringarna ligger inom ramen för lagens bestämmelser eller, i förekommande fall, det inskrivna ändrings- avtalet. En komplikation i sammanhanget är visserligen att det ibland kan hävdas att också årliga avgäldsjusteringar som formellt står i överensstämmelse med lagens bestämmelser eller parternas tidigare överenskommelser i praktiken utgör ändringsavtal. Det kan illustreras med vad som torde bli en återkommande kompo- nent i avgäldsbestämningen, nämligen värderingen av den aktuella marken. Denna värdering kommer ibland att grunda sig på en över- enskommelse mellan parterna. Det kan givetvis vara svårt att bedöma i vilken utsträckning en sådan överenskommelse innebär en avvik- else från vad som har varit överenskommet (och blivit inskrivet). Men enligt vår mening utgör detta inte ett tillräckligt skäl för att generellt kräva att årliga avgäldsjusteringar ska skrivas in för att kunna göras gällande mot tredje man. Däremot bör en inteckningshavare givetvis kunna göra gällande att en sådan avtalad avgäldsändring utgör en avvikelse från vad som har skrivits in och att ändringen därmed inte gäller så länge den inte har skrivits in. En fastighetsägare som bedömer att det finns en risk för att en avgäldsjustering kommer att bedömas på det sättet kan emellertid alltid skydda sig genom att begära att justeringen skrivs in. Med vårt förslag kommer antalet inskrivningar av avtal som gäller tomträttsavgäld troligen att minska drastiskt. Men det kom- mer fortfarande att förekomma inskrivningsärenden av detta slag. Frågan är då om Lantmäteriet i dessa ärenden ska fortsätta att göra en oskadlighetsprövning enligt 21 kap. 5 § jordabalken. På samma sätt som i fråga om domstolens oskadlighetsprövning i mål om omprövning av avgäld (se avsnitt 9.2) kan den praktiska betydelsen av Lantmäteriets oskadlighetsprövning ifrågasättas. Lantmäteriets möjligheter att göra en adekvat oskadlighetsprövning framstår, i likhet med domstolens, som begränsad. I praktiken torde oskadlig- hetsprövningen ofta gå till så att Lantmäteriet inhämtar inteck- ningshavarnas samtycke till inskrivningen. Detta kräver emellertid åtskilligt arbete av alla berörda och framstår inte som helt ända- målsenligt. För inteckningshavarna torde det väsentliga värdet av inskrivningen i stället vara att denna ger offentlighet åt vad parterna har avtalat och att den därmed ökar inteckningshavarnas möjlig- heter att löpande bedöma sina risker. Detta kräver ingen oskadlig- hetsprövning av det slag som ska göras. Frågor om inskrivning och dödning rättsavtal är parterna dessutom professionella aktörer och har så påtagligt motstående intressen att det knappast finns anledning att befara att de kommer överens om en avgäld som träder rättighets- havarnas intressen förnär. Vi föreslår därför att det i fortsättningen inte ska behöva göras någon oskadlighetsprövning i ärenden som gäller inskrivning av avtal om avgäld. En följd av vårt förslag är att fastighetsregistrets uppgifter om avgäld inte kommer att ha samma aktualitet som de generellt synes ha . Vi bedömer dock att denna i och för sig negativa konsekvens är av underordnad betydelse. 10.3Anmälan av mål om omprövning av avgäld Förslag: Anmälan till inskrivningsmyndigheten om att det har väckts talan eller meddelats dom eller slutligt beslut i mål om omprövning av avgälden ska ske endast i mål som rör tomträtter för vilka avgälden ska bestämmas utifrån en fri värdering av markens värde. Bestämmelsen om domstols anmälningsplikt i 13 kap. 25 § jorda- balken infördes p.g.a. att det för tredje man bedömdes vara av intresse att ur tomträttsboken (som tillsammans med fastighets- boken utgjorde den äldre motsvarigheten till fastighetsregistrets inskrivningsdel) och därmed även ur ett gravationsbevis för tomt- rätten kunna få upplysning om mål som rörde omprövning av avgälden.3 I betänkandet Tomträttsavgäld (SOU 1990:23) och lagråds- remisserna ansågs anmälningsskyldigheten kunna slopas till följd av de förändrade inskrivningsreglerna.4 Lagrådet menade emellertid att anmälningsplikten alltjämt borde gälla i fråga om kommersiella tomträtter.5 Det framhölls att rätten ska behandla mål om ändring av avgälden som dispositiva tvistemål varvid hän- syn inte behöver tas till rättighetshavarnas intressen. Lagrådet ansåg vidare att det kan vara angeläget för en rättighetshavare att få 3Se SOU 1952:28 s. 97. 4Se SOU 1990:23 s. 143, lagrådsremiss , s. 45 och 46 och lagrådsremiss , s. 58. 5Se Lagrådets yttrande s. 10 och 11 (med kommersiella tomträtter torde menas tomträtter för andra ändamål än bostäder). Frågor om inskrivning och dödning veta om en rättegång pågår och utfallet av denna men att detta hade praktisk betydelse främst beträffande kommersiella tomträtter. I normalfallet torde anmälningsplikten enligt 13 kap. 25 § jorda- balken sakna betydelse i det nya avgäldssystemet. Som Lagrådet påpekade vid behandlingen av lagrådsremiss kan det dock beträffande vissa tomträtter fortfarande finnas ett behov av ett anmälnings- och inskrivningsförfarandet i samband med väckande av talan, dom eller slutligt beslut som gäller omprövning av avgäld. Så kommer visserligen inte att vara fallet när avgälden ska bestäm- mas enbart på grundval av i lagen utpekade schabloner, dvs. i fråga om småhustomträtter för vilka avgälden ska beräknas med utgångs- punkt i marktaxeringsvärde. I övriga fall, där avgälden kan vara avhängig en fri värdering av marken, torde emellertid ett anmäl- nings- och inskrivningsförfarande fortfarande ha betydelse. För dessa fall bör därför förfarandet finnas kvar. Bedömning: Bestämmelserna om dödande av inskrivning av tomträtt behöver inte ändras. Vi har tidigare, se avsnitt 1.3.3, konstaterat att ett flertal tomträtts- fastigheter, som enligt fastighetsregistret är upplåtna med tomträtt och vilkas lagfarna ägare inte är en kommun, i själva verket har friköpts av den senaste tomträttshavaren. Det verkliga förhållandet återspeglas därmed inte fullt ut i fastighetsregistret. Normalt dödas inskrivningen av tomträtten i samband med överlåtelsen. Dödningen förutsätter dock att den är fri från belast- ning.6 Inteckningar samt inskrivningar av nyttjanderätter och servi- tut i tomträtten måste således dödas innan inskrivningen av tomträtten kan dödas. Detta är möjligt endast om berörda rättig- hetshavare medger dödning av inteckningen, nyttjanderätten etc. eller om sådan dödning sker genom förfarande enligt lagen (2011:900) om dödande av förkommen handling.7 Lantmäteriet har på vår förfrågan bedömt att diskrepansen mellan uppgifterna i fastighetsregistret och de verkliga förhållandena 6Se 21 kap. 6 § andra stycket jordabalken.