sou · H0B317d2 · 2012-05-02 00:00:00 — Om den som har undersökts är häktad eller intagen i kriminal- vårdsanstalt ska han eller hon efter undersökningen normalt föras tillbaka till häktet respektive kriminalvårdsanstalten. Om det enligt den rättspsykiatriska undersökningen kan bli aktuellt med psy- kiatrisk tvångsvård ska han eller hon dock i stället föras över till en sjukvårdsinrättning för en prövning av frågan om intagning för sådan vård. Eftersom ansvaret för den som har blivit undersökt i de fallen ligger hos bör transporten till sjukvårds- inrättningen inte ske av polismyndigheten utan av Kriminalvården. I vissa fall kommer den misstänkte att vara så svårt sjuk att han eller hon efter undersökningens slut bör föras till en sjukvårdsinrättning för en prövning av frågan om intagning för psykiatrisk tvångsvård. Eftersom det rättspsykiatriska utlåtandet då ännu inte är utfärdat krävs det att intagningsprövningen föregås av ett vårdintyg på det sätt som beskrivs i avsnitt 7.2. Om det enligt det rättspsykiatriska utlåtandet inte finns förut- sättningar för psykiatrisk tvångsvård krävs det att den misstänkte själv frivilligt söker vård för att han eller hon ska få sitt eventuella vårdbehov tillgodosett. Beslut om vård ska då fattas med stöd av HSL. Det ska vid sådan frivillig vård naturligtvis inte vara möjligt att med polisens biträde föra den misstänkte till en sjukvårdsinrätt- ning. Psykisk störning, brott och ansvar 9.7.3Psykiatrisk tvångsvård för den som har dömts till fängelse Vårt förslag: Är den som döms till fängelse föremål för sluten psykiatrisk tvångsvård får han eller hon inte tas in i en kriminal- av straffet. Domen på fängelse ska då verkställas genom att den dömde genomgår sluten psykiatrisk tvångsvård. Rätten ska i domen upplysa om att verkställigheten av fängelsestraffet ska ske genom sluten psykiatrisk tvångsvård så länge den dömde uppfyller förutsättningarna för sådan vård. Vår bedömning: Den som genomgår öppen psykiatrisk tvångs- vård bör kunna tas in i en av straffet. Den öppna tvångsvården bör då fortsätta verkställigheten sker. Ett genomförande av den reform som vi föreslår kommer att inne- bära att det inte längre finns några bestämmelser som begränsar valet av påföljd för de gärningsmän som döms för brott och som lider av en allvarlig psykisk störning. Detta medför att de psykiskt störda gärningsmän som i dagens system överlämnas till rättspsyki- atrisk vård i stället kommer att dömas till fängelse. Detta kommer att leda till att det blir ett ökat antal fängelsedömda med psykiatriskt vårdbehov. Kriminalvården har ett ansvar för att den som är intagen i krimi- nalvårdsanstalt får den hälso- och sjukvård som han eller hon behöver. Det innebär att den som har ett psykiatriskt vårdbehov ska få detta tillgodosett antingen inom anstalten eller, om behand- lingen inte kan ske där, inom den allmänna sjukvården. För att det med nuvarande reglering ska bli aktuellt med psykiatrisk tvångs- vård för en intagen krävs det att en chefsöverläkare beslutar om intagning för sådan vård efter det att en annan läkare har utfärdat ett vårdintyg. Det ökade antalet fängelsedömda med psykiatriskt vårdbehov kommer att ställa höga krav på Kriminalvården både när det gäller att uppmärksamma dessa personer och att tillgodose deras vård- behov. föreslog att Kriminalvårdens ansvar i dessa hänseenden ytterligare skulle betonas i kriminalvårdslag- stiftningen. Ett antal av de remissinstanser som yttrade sig över förslaget har ställt sig frågande till hur de vårdbehövande ska få nödvändig vård och om det är tillräckligt att i lagstiftningen ytter- Psykisk störning, brott och ansvar ligare betona Kriminalvårdens ansvar för att de som har behov av psykiatrisk vård också ska få sådan vård. Även vi anser att det är tveksamt om en ändring av kriminal- vårdslagstiftningen är tillräcklig för att det psykiatriska vårdbehovet ska tillgodoses fullt ut för de som i det nya systemet kommer att dömas till fängelse. Det är också av stor vikt att ett psykiatriskt vårdbehov hos den som undergår eller ska undergå fängelse blir tillgodosett i omedelbar anslutning till att det uppmärksammas. Vi har därför i avsnitt 9.7.2 föreslagit att en misstänkt som uppfyller förutsättningarna för psykiatrisk tvångsvård ska kunna ges sådan vård direkt efter det att den rättspsykiatriska undersökningen i fråga om tillräknelighet är slutförd. Det ska i det fallet räcka att det av undersökningen framgår att det finns förutsättningar för psy- kiatrisk tvångsvård och att en chefsöverläkare vid en sjukvårds- inrättning har beslutat om intagning för tvångsvård. Detta kommer att leda till att gärningsmannen i en del fall redan är föremål för psykiatrisk tvångsvård när domstolen dömer honom eller henne till fängelse. Det är naturligtvis av stor vikt att vården i de fallen kan fortsätta även då fängelsestraffet ska verkställas. Den dömde ska därför inte, så länge den slutna psy- kiatriska tvångsvården pågår, tas in i ställighet av straffet. Domen på fängelse ska i stället, så länge förut- sättningarna för den slutna psykiatriska tvångsvården är uppfyllda, verkställas genom att den dömde genomgår sådan vård. Däremot bör det inte vara något hinder att den som genomgår öppen psy- kiatrisk tvångsvård får undergå ett fängelsestraff. Den typen av tvångsvård ska alltså kunna ske som ett fängelsestraff verkställs. Denna fråga utvecklas närmare i kapitel 7. Det är viktigt att det står klart för den dömde att fängelse- straffet verkställs som han eller hon befinner sig inom den slutna tvångsvården och att det under den tiden inte kan bli aktuellt med verkställighet i kriminalvårdsanstalt. Rätten bör därför i domen på fängelse upplysa om att verkställigheten av fängelse- straffet ska ske genom sluten psykiatrisk tvångsvård så länge den dömde uppfyller förutsättningarna för sådan vård. Det kommer dock också att förekomma att den som har dömts till fängelse kommer att uppfylla förutsättningarna för sluten psy- kiatrisk tvångsvård först då han eller hon undergår straffet i en kriminalvårdsanstalt. Den dömde kommer då att tas in för sådan vård (efter det att ett vårdintyg har utfärdats) vid en vård- inrättning. Den tid som den intagne befinner sig inom tvångsvården Psykisk störning, brott och ansvar kommer att räknas in i verkställighetstiden, se 9 kap. 1 § FäL och 19 § andra stycket lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. När det inte längre finns förutsättningar för sluten psykiatrisk tvångsvård ska den intagne återföras till undergå en eventuell resterande del av fängelsestraffet. Vi känner dock en oro för att dessa personer kan komma att fara mycket illa i en sådan anstalt. Det är därför mycket angeläget att verkställig- heten av fängelsestraffet utformas med stor omsorg när det gäller dessa personer. De kommer under den kvarvarande anstaltsvistel- sen typiskt sett att ha ett stort behov av stöd och omsorg i en särskilt anpassad vårdmiljö för att kunna bibehålla sin psykiska hälsa. Det är också angeläget att en framgångsrik rehabilitering inom psykiatrin kan fortsätta även i anstalten. Kriminalvårdsanstalter utgör i allmänhet inte en god miljö för rehabilitering. Under en vistelse i anstalt är det därför angeläget att dessa personer kan ges möjlighet att delta i Kriminalvårdens brottsförebyggande program och program för sysselsättning. Det är också angeläget att per- sonalen inom i tillräcklig omfattning ges utbildning och kompetensutveckling på det här området. Inom har det dock skapats nya s.k. SRI-avdelningar, vilka är avsedda för särskilt resurskrävande intagna. Det är främst tre grupper av intagna som placeras på sådana avdel- ningar. En första grupp är de som är utåtagerande och impulsiva. En andra grupp består av intagna som har ett behov av behandling med läkemedel eller behöver särskilt stöd eller tillsyn med anled- ning av en depression eller en annan psykisk störning. Den tredje gruppen är de som kan beskrivas som udda och särpräglade per- soner, av vilka en del kan ha en utvecklingsstörning. Vi menar att det är mycket angeläget att det även framöver noga övervägs vilka intagna som kan vara i behov av vistas på en SRI- avdelning vid verkställighet av fängelsestraff och att alla de som behöver en sådan plats också kan få en. Det måste också ske en ständig utveckling av verksamheten och tillräcklig tilldelning av resurser till SRI-avdelningarna. Vidare är det angeläget att nöd- vändiga rutiner för samverkan med den psykiatriska vården är väl inarbetade, så att ett fortsatt behov av psykiatrisk vård kan till- godoses när den intagne blir frigiven från sitt fängelsestraff. Psykisk störning, brott och ansvar 9.8Sluten stödenhet – en ny form av verkställighet av fängelse för vissa lagöverträdare med funktionsnedsättning 9.8.1En ny form av verkställighet av fängelse Vårt förslag: Verkställigheten av ett fängelsestraff ska ske i en sluten stödenhet om den dömde på grund av -en svår utvecklingsstörning, -en svår autismspektrumstörning eller -någon annan stor och varaktig psykisk funktionsnedsättning har en så uttalad kognitiv funktionsnedsättning att han eller hon är i särskilt behov av det stöd och den service som kan ges vid en sluten stödenhet. För personer med utvecklingsstörning eller som har andra typer av psykiska funktionsnedsättningar framstår miljön i en vanlig kriminal- vårdsanstalt i många fall som mycket olämplig. På grund av sin funktionsnedsättning kan dessa personer fara mycket illa när de är intagna som deras särskilda behov av stöd och service inte kan tillgodoses i anstalten. Skäl kan därför tyckas tala för att det införs särskilda påföljdsbestämningsregler för denna kategori. Ett införande av särskilda påföljdsregler för vissa personer med psykisk funktionsnedsättning skulle emellertid strida mot de grund- läggande principer som vi har lagt fast för en reform på området. Den dömdes vårdbehov ska inte styra påföljdsvalet. I stället bör behovet av vård tillgodoses inom ramen för verkställigheten av påföljden. Vårt förslag blir därför att en särskild verkställighets- form införs för personer som hör till denna kategori lagöverträdare i de fall de döms till fängelse. lämnade också ett förslag om en sådan verkställighetsform (SOU 2002:3, s. 260 ff.). Enligt kommitténs förslag skulle verkställigheten benämnas slutet boende. Vi menar att ordet boende i detta sammanhang kan leda tankarna till att det rör sig om en frivillig form av placering, när det i själva verket rör sig om verkställighet av ett utdömt fängelsestraff. Vi föreslår därför att benämningen bör vara verkställighet i en sluten stödenhet. Psykisk störning, brott och ansvar Vi menar att man vid bedömningen av om det bör bli aktuellt med verkställighet i en sluten stödenhet bör se till den dömdes samlade funktionsnedsättning. Detta innebär att det inte bör räcka att den dömde har fått en viss diagnos för att han eller hon ska kunna komma i fråga för sådan verkställighet, utan att det vid bedöm- ningen ska ses till vilken grad av kognitiv funktionsnedsättning som personen i fråga har. Vi anser att det bör krävas att den kognitiva funktionsnedsättningen ska vara så uttalad att den dömde har ett särskilt behov av stöd och service för att kunna klara sig i tillvaron. Även om det inte är tillräckligt med en viss diagnos för att verk- ställigheten ska kunna ske i en sluten stödenhet menar vi att det finns vissa diagnoser som i sig talar mycket starkt för att den enskilde har en så uttalad kognitiv funktionsnedsättning att han eller hon har ett särskilt behov av det stöd och den service som kan ges vid en sådan enhet. Sådana diagnoser är svår utvecklingsstör- ning och svår autismspektrumstörning. Vi föreslår därför att dessa tillstånd ska anges särskilt i den aktuella lagbestämmelsen. Den dömdes samlade funktionsnedsättning kan naturligtvis även i andra fall vara stor och varaktig. Det kan röra sig om medfödda eller förvärvade tillstånd. Också i dessa fall kan anstaltsmiljön framstå som särskilt olämplig. Vi föreslår därför att även den som har en annan stor och varaktig psykisk funktionsnedsättning ska kunna bli föremål för verkställighet i en sluten stödenhet. 9.8.2Beslut om verkställighet i en sluten stödenhet och om förordnande av offentligt biträde Vårt förslag: Är förutsättningarna för verkställighet i en sluten stödenhet uppfyllda ska allmän domstol i domen, i vilken fängelsestraffet döms ut, besluta att verkställigheten ska inledas i en sådan enhet. Kriminalvården ska kunna besluta om sådan verkställighet om det under pågående verkställighet uppmärk- sammas att den intagne uppfyller förutsättningarna. Ett beslut om att verkställigheten av ett fängelsestraff ska ske i en sluten stödenhet får inte fattas utan att det har gjorts en rätts- psykiatrisk undersökning av vilken det framgår att den dömde uppfyller förutsättningarna för verkställighet i en sådan enhet. Kriminalvården får besluta att den dömde inte längre ska undergå fängelsestraffet i en sluten stödenhet om han eller hon inte längre uppfyller förutsättningarna för sådan verkställighet Psykisk störning, brott och ansvar eller om hans eller hennes behov av stöd och service bättre kan tillgodoses om verkställigheten sker i annan form. Ett sådant beslut får fattas endast på ansökan av den dömde eller efter det att han eller hon har getts tillfälle att yttra sig i frågan. Kriminalvården ska förordna ett offentligt biträde för den som verkställigheten avser, om det inte måste antas att det saknas behov av sådant biträde. 9.8.2.1Beslut om verkställighet i en sluten stödenhet Det är av stor vikt att de personer som kan bli föremål för en verk- ställighet av ett fängelsestraff i en sluten stödenhet verkligen upp- märksammas samt att det sker en professionell bedömning av om förutsättningarna för en sådan verkställighet är uppfyllda. En bedömning av den frågan bör därför alltid ingå som en del i en rättspsykiatrisk undersökning, se vidare avsnitt 13.4. Ett beslut om att ett fängelsestraff ska verkställas i en sluten stödenhet kan fattas antingen av allmän domstol i samband med att den tilltalade döms till fängelse eller senare av Kriminalvården. Kriminalvården har till uppgift att verkställa utdömda påföljder som innefattar kriminalvård. Inom detta ansvarsområde kan Krimi- nalvården besluta bl.a. att verkställigheten av ett fängelsestraff ska ske utanför anstalt i form av intensivövervakning med elektronisk kontroll eller att den som är intagen i kriminalvårdsanstalt ska beviljas tillstånd till vistelse utanför anstalten genom olika utsluss- ningsåtgärder. Det kan därför ligga nära till hands att Kriminal- vården även beslutar om att verkställigheten av ett fängelsestraff ska ske i en sluten stödenhet. Något som också kan tala för att Kriminalvården bör besluta i dessa fall är att ett domstolsbeslut om sådan verkställighet kan leda till att andra mer lämpliga sätt att verkställa fängelsestraffet inte blir aktuella. För att det i stället bör vara domstolen som beslutar om verk- ställighet av fängelse i en sluten stödenhet talar emellertid att den genom det rättspsykiatriska utlåtandet har tillgång till ett mycket gott beslutsunderlag i frågan. Ett beslut av domstolen kan också ge bättre garantier för att den dömde verkligen uppmärksammas och ges möjlighet att verkställa fängelsestraffet på detta sätt. Den dömde får med en sådan beslutsordning också ett besked om hur verkställigheten av fängelsestraffet kommer att ske. Psykisk störning, brott och ansvar hon behöver alltså inte invänta ett beslut i frågan från Kriminal- vården. Vår bedömning är att skälen för att det inledningsvis ska an- komma på domstolen att besluta i fråga om verkställighet i en sluten stödenhet överväger. Vi föreslår således att det blir domstolens uppgift att, i de fall det är aktuellt, ta ställning till frågan, om denna typ av verkställighetsform ska användas. I sitt beslut ska rätten dock endast ta ställning till hur verkställigheten ska inledas. Om det därefter uppmärksammas att det finns ett annat mer lämpligt alternativ för verkställighet kan Kriminalvården besluta om detta med stöd av annan lagstiftning. Det kan förekomma att en funktionsnedsättning hos den som döms till fängelse uppmärksammas först under pågående verkstäl- lighet i kriminalvårdsanstalt. I vissa fall kan det också vara så att funktionsnedsättningen visar sig under den tiden eller att det är först då som ett tillstånd kan diagnostiseras. I dessa fall ska ett beslut om att verkställigheten av fängelsestraffet ska ske i en sluten stödenhet kunna fattas av Kriminalvården. En situation som i enstaka fall bör kunna uppstå är att det under verkställigheten av ett fängelsestraff i en sluten stödenhet upp- märksammas att den dömde inte uppfyller förutsättningarna för sådan verkställighet. Kriminalvården bör då kunna besluta att den ska upphöra. Det kan vara så att den dömde inte har det behov av stöd och service som man antog vid beslutet om verkställigheten men det bör också i något enstaka fall kunna vara så, att den dömdes tillstånd har förändrats på ett sätt som gör att han eller hon inte längre uppfyller förutsättningarna för verkställighet i sluten stödenhet. Med hänsyn till karaktären av de tillstånd som ska före- ligga för att verkställighet i en sluten stödenhet ska bli aktuell kan det dock förutses, att en sådan förändring mera sällan kommer att inträffa. Verkställigheten i en sluten stödenhet bör också kunna upphöra om den dömdes behov av stöd och service bättre kan tillgodoses om verkställigheten av fängelsestraffet sker i annan form. Det kan t.ex. röra sig om att den dömde uppfyller förutsättningarna för verkställighet av fängelsestraffet utanför anstalt genom intensivöver- vakning med elektronisk kontroll. Ett beslut om att verkställigheten inte längre ska ske i en sluten stödenhet bör få fattas endast på ansökan av den dömde eller efter det att han eller hon har getts tillfälle att yttra sig i frågan. Psykisk störning, brott och ansvar Kriminalvårdens beslut i fråga om verkställighet av fängelse- straff i en sluten stödenhet bör kunna överklagas till allmän för- valtningsdomstol. Den som undergår ett fängelsestraff i en kriminalvårdsanstalt har inte rätt att få ett offentligt biträde i samband med att Kriminal- vården beslutar om i vilken anstalt eller i vilken del av anstalten som han eller hon ska placeras vid verkställigheten av straffet. Ett beslut av Kriminalvården om att verkställigheten av ett fängelse- straff ska ske i en sluten stödenhet kan i och för sig jämföras med ett sådant placeringsbeslut. Detta talar för att den som beslutet rör inte heller i det fallet skulle ha en möjlighet att få ett offentligt biträde. De som genom våra förslag ska kunna komma i fråga för verk- ställighet i en sluten stödenhet döms ofta till rätts- psykiatrisk vård. I samband med sådan vård har den dömde möjlighet att få ett offentligt biträde förordnat i ett antal situationer, t.ex. när chefsöverläkaren har ansökt om att vården ska övergå i öppen eller sluten form eller att vården ska fortsätta utöver den tidigare be- slutade längsta tiden. Från rättssäkerhetssynpunkt är det av vikt att dessa personer vid en reform på området inte får sämre möjligheter att ta till vara sina rättigheter än de har . Detta är enligt vår mening ett gott skäl för att den enskilde ska kunna få ett offentligt biträde vid handläggning i fråga om verkställighet i en sluten stödenhet. Något som också talar för att det bör finnas en möjlighet att få ett offentligt biträde i dessa fall är att de personer som kan komma i fråga för denna typ av verkställighet i stor utsträckning kommer att ha ett behov av stöd och hjälp för att kunna ta till vara sina rättigheter och föra sin talan. Behovet av ett biträde är sannolikt i de allra flesta fallen mycket större än det är i de situationer där Kriminalvården beslutar om i vilken anstalt eller del av anstalt som ett fängelsestraff ska verkställas. Det måste också antas att frågan, om verkställigheten av fängelsestraffet ska ske i en sluten stödenhet eller inte, i de allra flesta fallen är av större betydelse för den en- skilde än när det är fråga om ett vanligt beslut om anstaltsplacering. Mot bakgrund av det sagda har vi kommit fram till att det bör vara möjligt att få ett offentligt biträde vid hand- Psykisk störning, brott och ansvar läggning av frågor om verkställighet i sluten stödenhet. Vi föreslår därför att Kriminalvården ska förordna ett offentligt biträde i dessa ärenden. Ett offentligt biträde ska dock inte förordnas om det måste antas att det saknas behov av sådant biträde. I de fall domstolen beslutar i domen att verkställigheten av fängelse ska ske i en sluten stödenhet har detta skett efter en brott- målsförhandling, inför vilken en rättspsykiatrisk undersökning har skett. I situationer av detta slag har den tilltalade praktiskt taget alltid en offentlig försvarare. Det finns därför inte skäl att föreslå någon bestämmelse som tar sikte enbart på att en offentlig för- svarare ska förordnas i dessa fall. Det är av stor vikt att rätten eller Kriminalvården vid sina beslut om verkställighet i en sluten stödenhet har ett gott underlag till grund för bedömningen. Ett beslut om sådan verkställighet ska därför inte få fattas utan att det har gjorts en rättspsykiatrisk under- sökning. Frågan om förutsättningarna för verkställighet i en sluten stödenhet bör därför behandlas i en rättspsykiatrisk undersökning. Beslut om att en sådan undersökning ska utföras ska kunna fattas av allmän domstol eller av Kriminalvården. Att en rättspsykiatrisk undersökning ska kunna utföras i samband med andra typer av rättspsykiatriska undersökningar framgår av avsnitt 13.1. 9.8.3Ansvaret för verkställigheten av fängelsestraff i en sluten stödenhet Vårt förslag: Kriminalvården ska ansvara för verkställigheten av fängelsestraff i en sluten stödenhet. föreslog (SOU 2002:3, s. 260 f.) att SiS ska ansvara för verkställigheten av fängelse i ett slutet boende. Som skäl för detta angav att den nya verkställighetsformen bör anförtros åt något organ som har bättre förutsättningar än Kriminalvården att tillgodose de särskilda krav som ska ställas på ett slutet boende. Enligt kommittén kommer verkställigheten av slutet boende att i stora delar att likna verk- ställigheten av sluten ungdomsvård, vilken SiS redan ansvarar för. ansåg därför att SiS med sin erfarenhet av Psykisk störning, brott och ansvar behandlingsarbete också ska ha ansvaret för verkställigheten av slutet boende Nationell psykiatrisamordning föreslog (SOU 2006:91, s. 142 f.) att överlämnandet till ett slutet boende ska vara en påföljdsfråga och att ska ges ansvar för omhändertagandet. Psykiatrisamordningen menade att det finns olika sätt att se på alternativa verkställighetsformer för den aktuella gruppen av lag- överträdare. Ett sätt att se på verkställigheten är att den är en parallell organisation till Kriminalvården på samma sätt som sluten ungdomsvård, dvs. en typ av kriminalvårdsenhet där en kategori av fängelsedömda undergår fängelsestraffet. Man kan också se det slutna boendet som en verksamhet för vård och behandling på sam- ma sätt som inom rättspsykiatrin där den fängelsedömde vistas så länge han eller hon har behov av vård och ett särskilt omhänderta- gande som inte kan ges inom kriminalvårdens ram. Enligt Psykiatri- samordningen är det i det första fallet naturligt att SiS ansvarar för verkställigheten av slutet boende, medan det i det senare fallet kan vara mer naturligt att knyta verksamheten till samma huvudman som ansvarar för annan kvalificerad vård och omsorg, dvs. Psykiatrisamordningens erfarenhet är att de fåtaliga personer med utvecklingsstörning, autism eller liknande tillstånd som har gjort sig skyldiga till allvarliga brott ofta även har omfattande psyko- sociala och rent psykiatriska problem. Många har även missbruks- problem och i varierande grad somatiska sjukdomar och tillstånd som en följd av den psykiska funktionsnedsättningen.