sou · GZB375d3 · 2012-01-01 00:00:00 — 36 a § Till böter eller fängelse i högst döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot skyldigheter, villkor eller förbud som finns i de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen. Detta gäller dock inte, om överträdelsen avser bestämmelser om myndighets- utövning. Om brottet har begåtts med uppsåt och avsett en förpliktelse av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt, döms till fängelse i högst . Om gärningen är att anse som ringa ska inte dömas till ansvar. Till ansvar enligt denna paragraf döms inte om gärningen är belagd med samma eller strängare straff i . I straffbestämmelsen i 36 a § djurskyddslagen hänvisas till EU- förordningar på ett visst område men i djurskyddslagen preciseras inte närmare vilka förordningar som avses eller vilka bestämmelser i respektive förordning som aktualiseras. En enskild som vill veta vad som är straffbelagt måste därför börja med att identifiera de relevanta EU-förordningarna. Därefter återstår att identifiera de enskilda bestämmelser i respektive förordning som fyller ut straffbestämmelsen. De EU-förordningar som kompletterar djurskyddslagen och som avses i 36 a § anges i tillkännagivanden från regeringen. Det nu aktuella är tillkännagivande (2007:118) om de EG-bestämmelser som kompletteras av djurskyddslagen (1988:534). I tillkänna- givandet anges de grundförordningar som kompletteras av djurskyddslagen i de delar som de innehåller bestämmelser om djurskydd eller djurskyddskontroll. Dessa är följande. 1.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 882/2004 av om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd, (kontroll- förordningen) och 2.Rådets förordning (EG) nr 1/2005 av om skydd av djur under transport och därmed sammanhängande förfaranden och om ändring av direktiven /432/EEG och 93/119/EG och förordning (EG) nr 1255/97 (transport- förordningen) Vidare anges grundförordningar som kompletteras av djurskyddslagen i vissa delar. (EUT L 139, 30.4.2004, s. 55, Celex 32004R0853) och rådets förordning (EG) nr 853/2004 av om fastställande av särskilda hygienregler för livsmedel av animaliskt ursprung 4.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 854/2004 av om fastställande av särskilda bestämmelser för genomförandet av offentlig kontroll av produkter av animaliskt ursprung avsedda att användas som livsmedel. De artiklar eller avsnitt i dessa grundförordningar som avses anges närmare i tillkännagivandet. kommer dessutom rådets förordning (EG) nr 1099/2009 av om skydd av djur för avlivning (slaktförordningen) att börja tillämpas. I 37 § djurskyddslagen finns vissa bestämmelser som bl.a. syftar till att undvika att den enskilde ska påföras sanktioner två gånger för samma sak. 37 § Om ett vitesföreläggande eller vitesförbud har överträtts, döms inte till ansvar enligt 36 eller 36 a § för gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Den som har ålagts att betala en särskild avgift enligt 3 § fjärde stycket för att han inte låtit förpröva stall eller andra förvarings- utrymmen för djur döms inte till ansvar enligt 36 §. 13.2.3Ds 2011:12, Genomförande av EU:s direktiv om skydd av djur som används för vetenskapliga ändamål Promemorian Ds 2011:12, Genomförande av EU:s direktiv om skydd av djur som används för vetenskapliga ändamål innehåller förslag som syftar till att genomföra och rådets direktiv /63/EU; det s.k. försöksdjursdirektivet (se avsnittet Utredarens övriga överväganden). I promemorian lämnas förslag på en ny 22 a § i djurskyddslagen som reglerar krav på utbildning, kompetens och metoder vid infångande av vilt levande djur avsedda att användas för djurförsök. Vid en jämförelse med likartade bestämmelser i 27 och 40 §§ jaktlagen (1987:259) bedöms att de straffbelagda förfarandena i den föreslagna bestämmelsen i 22 a § bör sättas till böter. I avvaktan på den nu aktuella allmänna översynen av straffbestämmelserna föreslås i promemorian att det införs en straffbestämmelse i en ny 36 b § djurskyddslagen. När djurskyddslag infördes skärptes straffbestämmelserna i förhållande till bestämmelserna som fanns djurskydds- lag genom att fängelsestraff infördes. Detta gällde både brott mot lagen och brott mot föreskrifterna som meddelats med stöd av lagen. Dessutom skedde en utökning av det straffsanktionerade området genom att även oaktsamhet medförde straffansvar. Motivet till förändringen anförs i förarbetena (prop. 1987/88:93 s. 71 f.). Paragrafen innehåller lagens straffbestämmelser. I förhållande till bestämmelserna i 21 § lag har straffet för brott mot lagen eller med stöd av lagen meddelade föreskrifter skärpts genom att fängelse ska kunna ådömas. Dessutom har en viss utvidgning skett av det straffsanktionerade området, främst genom att även oaktsamhet medför straffansvar. De gärningar som kommer att omfattas av bestämmelsen kommer att vara av mycket varierande art. Såväl behovet av att kunna inskrida med straff som de enskilda gärningarnas inbördes straffvärde måste med nödvändighet bli ytterst växlande. Mot bakgrund härav stadgas i andra stycket att i ringa fall inte ska dömas till ansvar. Det behöver inte visas att ett djur har utsatts för lidande för att straffbestämmelserna i lagen skall vara tillämpliga. Bestämmelserna skiljer sig i det hänseendet från bestämmelse om djurplågeri. är det svårt att bevisa att ett förfarande inneburit lidande för djuret. Enligt paragrafen behöver inte heller för straffbarhet styrkas att förfarandet varit annat än oaktsamt. Enligt straffbestämmelsen för djurplågeri krävs grov oaktsamhet eller uppsåt. skärptes djurskyddslagens straffbestämmelser på nytt. I förarbetena (prop. 2001/02:93 s. 22 f.) anfördes bl.a. följande. Maximistraffet för brott mot lagen är fängelse . De gärningar som sanktioneras av bestämmelsen är av mycket varierande art och svårighetsgrad. Självfallet måste en rad gärningar bedömas som mindre allvarliga och endast leda till bötespåföljd. Generellt kan dock sägas att många brott mot djurskyddsbestämmelserna anses, inte minst av allmänheten, ha ett högt straffvärde. Så är t.ex. fallet vid brott mot de för EU gemensamma bestämmelserna om transport av djur. Detta illustreras av den upprördhet hos såväl allmänhet som djurskydds- organisationer som på olika sätt kommit till uttryck sedan det har kommit fram att djur i många länder behandlas mycket illa och utsätts för stora lidanden under transporter. Även långvarig misskötsel och bristande utfordring och vattning av djuren måste anses som allvarliga brott mot lagen. Medvetandet om och intresset för djurens välfärd har ökat högst väsentligt i samhället. Med det nuvarande maximistraffet kan emellertid inte ens de allvarligaste brotten eller upprepade brott mot lagen medföra fängelse . Flertalet remissinstanser har tillstyrkt departementspromemorians förslag eller har inte haft några erinringar mot det. Med hänsyn härtill och till samhällets syn på brotten anser regeringen att lagen bör skärpas genom att maximistraffet i fortsättningen bestäms till fängelse och att det i straffskalan för de allvarligaste brotten endast skall ingå fängelse. Av specialmotiveringen (prop. 2001/02:93 s. 28) framgår att syftet med straffskärpningen var att betona att det finns anledning att se allvarligt på brott mot djurskyddsbestämmelserna. I brottmål innebär preskriptionstider för åtal och påföljd det att den allmänne åklagaren måste väcka åtal . Preskriptionstiden bestäms beroende på hur allvarligt brottet är. Enligt 35 kap. 1 § gäller preskriptionstid för brott med maximalt straff . En effekt av straffskärpning blev även att preskriptionstiden för åtal och påföljd enligt 35 kap. 1 § för brott mot djurskyddslagen höjdes från två till . Bestämmelsen om djurplågeri tillhör den allmänna straffrätten och är ett brott mot allmän ordning. Straffbestämmelsen för djurplågeri finns i 16 kap. 13 § och har följande lydelse. Om någon uppsåtligen eller av grov oaktsamhet, genom misshandel, överansträngning eller vanvård på annat sätt, otillbörligen utsätter djur för lidande, dömes för djurplågeri till böter eller fängelse i högst . Straff för djurplågeri infördes i och upptogs i 18 kap. strafflag (SL). Brottsobjekt var tidigare endast kreatur, med skyddas alla, och även vilda, djur. Brottet beskrevs tidigare som uppenbar grymhet i behandling av djur. Genom ett tillägg 1921 gjordes en förtydligande exemplifiering genom misshandel, överansträngning, vanvård eller annorledes. bestämmelsen en lydelse som innehöll formuleringen otillbörligt lidande. Straffbar är den som utsätter djur för lidande. Brotts- beskrivningen anknyter direkt till effekten, nämligen djurets lidande och inte som i äldre rätt till gärningsmannens sinnelag. Kravet på otillbörlighet har upptagits med hänsyn till att inte alla handlingar som förorsakar lidande för djur bör bestraffas som djurplågeri. Vissa sådana handlingar är påkallade av fullt legitima intressen, varför vissa intressekollisioner kan uppkomma, t.ex. i fråga om att använda djur för vetenskapliga ändamål. Uttrycket otillbörligen syftar på att det därför kan vara straffritt att utsätta djur för lidande. Genom att byta ut uttrycket otillbörligt lidande mot otillbörligen utsätter djur för lidande har avsikten varit att framhålla att förfarandet endast undantagsvis är tillåtet. (m.fl. 1998) Såväl uppsåtliga som grovt oaktsamma gärningar är straffbara som djurplågeri. I förarbetena till bestämmelsen (prop. 1972:122, s. 10) framhåller departementschefen bl.a. att det enligt paragrafens ordalydelse krävs att djur har utsatts för lidande. Däremot är det i och för sig utan betydelse på vilket sätt som gärningsmannen har framkallat lidandet. Vidare anförs det att grov oaktsamhet framför allt kommer i fråga om man inte följer de allmänna reglerna i djurskyddslagen eller dess tillämpningsföreskrifter. Oaktsamheten ska emellertid framstå som grov i det enskilda fallet. I förarbetena (prop. 1972:122, s. 11 f.) framhålls även följande. Vad beträffar den föreslagna lagändringens inverkan på andra områden av djurhållning torde till en början kunna konstateras att straffrättsliga ingripanden bör kunna göras i större utsträckning än t.ex. när djur har förorsakats lidande genom att de allmänna bestämmelserna i djurskyddslagen eller till denna anslutande författningar har åsidosatts. Större krav bör därvid kunna ställas på den som yrkesmässigt eller eljest mera varaktigt handhar djur. Därmed är dock inte sagt att den som är okunnig eller ovan att sköta djur inte skulle kunna straffas enligt djurplågeriparagrafen i dess föreslagna vidgade lydelse. Det bör i stället kunna krävas att den som är okunnig om djurskötsel eller ovan att handha djur inte försätter sig i situationer som han, enligt vad han bör förstå, inte har förutsättningar att bemästra utan risk för att tillfoga djur lidande. Detta äger naturligtvis tillämpning när någon utsätter djur för lidande genom att söka avliva det på oskickligt sätt. Vidare bör framhållas att djurplågeriparagrafen är tillämplig och att straff för djurplågeri som skett av grov oaktsamhet kan komma i fråga även om särskilda djurskyddsföreskrifter inte har åsidosatts. I sådana fall får i stället handlingssättet hos erfarna och omdömesgilla personer tas till utgångspunkt vid bedömningen av frågan om straffbar oaktsamhet skall anses föreligga. Enligt straffstadgandet begås djurplågeri genom misshandel, överansträngning, eller vanvård eller på annat sätt. Djurplågeri kan antingen begås genom handling, fysiskt våld och övergrepp av olika slag mot djur eller genom vanvård, vilket vanligtvis innebär att brottet begås genom underlåtenhet i någon form. En djurhållare har alltså handlingsplikt att se till att djurets behov blir tillgodo- sedda. I den juridiska litteraturen har det ansetts framgå av straffskalan att djurplågeri är ett tämligen allvarligt brott (Jareborg 1987). 13.2.6Förhållandet mellan djurplågeri enligt och brott mot djurskyddslagen Brott mot djurskyddslagen är underordnade djurplågeribrott enligt 16 kap. 13 § . I första hand ska en gärning alltså prövas om den är djurplågeri och därefter om den är ett brott mot djurskyddslagen. Detta framgår av 36 § fjärde stycket och 36 a § fjärde stycket djurskyddslagen. En grundläggande skillnad mellan de två brotten är att det krävs styrkt uppsåt eller grov oaktsamhet för att någon ska dömas för djurplågeri. Vidare krävs att ett djurlidande kan visas. För brott mot djurskyddslagen behöver det inte visas att ett djur har utsatts för lidande och det är även tillräckligt för straffbarhet att det kan visas att förfarandet har varit oaktsamt. En annan grundläggande skillnad mellan bestäm- melser om djurplågeri och djurskyddslagens straffbestämmelser är att de förra riktar sig till en obestämd allmänhet, medan djurskyddslagens straffbestämmelser i första hand riktar sig till den som är ansvarig för djuret eller djurhållningen. Djurskyddslagen anger vilka skyldigheter den har som har hand om djur. Den som är djurhållare har straffansvar om han eller hon inte gör det som krävs för att ta hand om djuret. I många fall finns det föreskrifter som meddelats med stöd av lagen som mer detaljerat talar om vad som djurhållaren är skyldig att göra. Brotten djurplågeri och brott mot djurskyddslagen har olika betydelse vid tillämpningen av bestämmelserna om djurförbud (se vidare Omhändertagande av djur och djurförbud). dömts för djurplågeri ska ha djurförbud och kontrollmyndigheten ska utfärda detta direkt. Detta framgår av 29 § första stycket punkten 4 djurskyddslagen. För den som däremot har dömts för brott mot djurskyddslagen så krävs det att denne har dömts vid upprepade tillfällen för att få djurförbud. Detta framgår av 29 § första stycket punkten 5 djurskyddslagen. () ansvarar för den officiella kriminalstatistiken i . Till grund för statistiken ligger uppgifter som rapporteras in till BRÅ från bl.a. polis, åklagare och domstolar. I statistiken redovisas bl.a. anmälda brott och miss- tänkta personer. Statistik över anmälda brott omfattar händelser som har anmälts som brott och som registrerats av polis, tull och åklagare. Lagföringsstatistiken innehåller statistik över lagförda personer, dvs. personer som har dömts i första instans (tingsrätt), godkänt strafföreläggande (förenklat förfarande vid vissa bötesbrott) eller har meddelats åtalsunderlåtelse (beslut av åklagare att inte väcka åtal även om det finns förutsättningar för det). , strafförelägganden och åtalsunderlåtelser redovisas separat. Om samma person har lagförts så förekommer denne i statistiken. Eftersom statistiken endast omfattar domar i första instans så går det inte att utläsa om en fällande dom ändras i högre rätt. Frikännande domar i första instans som ändras i högre rätt syns inte heller i statistiken. Alla ärenden där åklagare har beslutat om att väcka åtal går inte heller att återfinna i statistiken, eftersom frikännande domar inte redovisas. Brottstatistiken redovisas efter olika brottskoder. För när- varande innehåller brottskodsystemet ca 400 olika koder. Brott mot djurskyddslagen och djurplågeribrott har inte någon särskild brottskod, utan redovisas tillsammans med andra brott. Antalet anmälda brott kan därmed inte urskiljas i statistiken. 13.3.2Statistisk från , enkätundersökningar m.m. Utredaren har inhämtat statistiska uppgifter från BRÅ som utvisar antalet personer som enligt den officiella brottsstatistiken lagförts för djurplågeri respektive brott mot djurskyddslagen –2009. En person kan i ett och samma lagföringsbeslut dömas för flera brott. Som huvudbrott väljs det brott i ett lagföringsbeslut som har den strängaste straffskalan. I de fall ett lagföringsbeslut rör flera brott med samma straffskala, väljs slumpmässigt ett av dessa brott som huvudbrott i redovisningen. I tolkning av statistiken bör man ta hänsyn till att huvudbrottsprincipen ger en underskattning av lindrigare brott. På liknande sätt som för brotten kan flera påföljder utdömas i ett och samma lagföringsbeslut. Som regel väljs den strängaste påföljden i lagföringsbeslutet som huvudpåföljd. Huvudpåföljden väljs i den absoluta majoriteten av fallen enligt rangordningen fängelse först och eftergiven påföljd sist. I statistiken har olika åtgärder har vidtagits på grund av sekretessen enligt 24 kap. 8 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) i de fall där antalet redovisade brott inom ett intervall är lågt. På grund av sekretessen är det inte möjligt att redovisa antalet lagföringsbeslut där fängelse har dömts ut för brott mot djur- skyddslagen. Tabellen redovisar samtliga lagföringsbeslut där brott mot 36 § djurskyddslagen, 36 a § djurskyddslagen och/eller brott mot 16 kap 13 § ingår. Av tabellen kan utläsas att antalet lagföringsbeslut där djurplågeri eller brott mot djurskyddslagen ingår har varierat kring en nivå . Det kan dock konstateras att en mindre ökning har skett . har andelen strafförelägganden och åtalsunderlåtelser utgjort ungefär en tredjedel av samtliga lagföringsbeslut. Tabellen redovisar samtliga lagföringsbeslut där huvudbrott är brott mot 36 och 36 a §§ djurskyddslagen eller brott mot 16 kap 13 § efter lagföringstyp. Av statistiken kan utläsas att antalet lagföringsbeslut i denna kategori har minskat i fråga om djurplågeri och ökat beträffande brott mot djurskyddslagen. Andelen strafföre- lägganden och åtalsunderlåtelser har ökat vid brott mot djur- skyddslagen men ligger på en lägre nivå för djurplågeribrott. kan en tydlig ökning av antalet lagförda brott mot djurskyddslagen konstateras. Tabellen utvisar samtliga lagföringsbeslut där huvudbrottet är brott mot 36 eller 36 a § djurskyddslagen eller djurplågeri 16 kap 13 § där dagsböter är huvudpåföljd. har antalet djurplågeribrott i denna kategori varierat kring en nivå. Brott mot djurskyddslagen visar en större ökning med en relativt kraftig ökning –2009. Statistiken visar att andelen lindrigare bötesstraff är högre för brott mot djurskyddslagen än för djurplågeri och andelen strängare bötesstraff är högre för djurplågeri. –2009 har dock en utjämning skett, där antalet strängare bötesstraff för brott mot djurskyddslagen har ökat. Det bör dock noteras att även annan brottslighet kan förekomma i denna statistik. I tabellen redovisas samtliga lagföringsbeslut för brott mot 36 § och 36 a § djurskyddslagen eller brott mot 16 kap 13 § med dagsböter som huvudpåföljd. Huvudbrottet är det enda brottet i lagföringsbeslutet. Lindrigare bötesbelopp döms oftare ut för brott mot djur- skyddslagen i förhållande till djurplågeri. Omvänt är det vanligare med strängare bötesstraff för djurplågeri än för brott mot djurskyddslagen. har antalet brott mot djurskyddslagen med dagsböter som påföljd ökat sett med en tydlig ökning –2009. Sammanfattningsvis kan konstateras att antalet lagföringsbeslut för djurplågeri och brott mot djurskyddslagen är relativt men att en viss ökning kan ses . Även en viss ökning i antalet strängare bötespåföljder kan utläsas för brott mot djurskyddslagen. Antalet lagförda brott är jämförelsevis lågt, vilket betyder att statisktik över antalet fängelsepåföljder inte kan utläsas med hänsyn till sekretessbestämmelserna. 13.3.3Statistiska uppgifter från polismyndigheterna har i samråd med utredaren ställt vissa frågor om bl.a. tillämpningen av djurskyddslagens straffbestämmelser och djurplågeribrott enligt till landets polismyndigheter . De polismyndigheter som har inkommit med svar har lämnat följande uppgifter om antalet ärenden om brott, inledda och nedlagda förundersökningar och uppklarade brott mot djurskydds- lagen respektive djurplågeri enligt . Av svaren framgår att antalet ärenden varierar kraftigt mellan olika polismyndigheter, från enstaka ärenden upp till närmare hundra ärenden . Av uppgifterna kan utläsas att antalet brott mot djurskyddslagen och djurplågeri har ökat –2010. Andelen uppklarade brott är större i fråga om brott mot djurskyddslagen i jämförelse med djurplågeri. Andelen nedlagda förundersökningar i fråga om djurplågeribrott är betydligt större vad gäller djurplågeri än för brott mot djurskyddslagen. De polismyndigheter som har svarat uppger att det, i princip, aldrig förekommer att ärenden om brott mot djurskyddslagen eller djurplågeri preskriberas. 13.3.4Åtalsanmälan enligt 24 b § djurskyddslagen Djurskyddsbrott kommer till polisens kännedom genom att t.ex. allmänheten anmäler till polisen eller att eller polisen själv upptäcker ett djurskyddsbrott och upprättar en egeninitierad Kontrollmyndigheterna ska också enligt 24 b § djurskyddslagen verka för att överträdelser av djurskydds- bestämmelserna beivras och åtalsanmälan sker när de upptäcker brott mot djurskyddslagen. Bestämmelsen har motsvarande utformning som bestämmelsen om åtalsanmälan i livsmedelslagen (2006:804). Enligt vägledning för kontrollmyndigheter m.fl. är alltid skyldig att göra åtalsanmälan om myndigheten vid kontroll har iakttagit objektiva omständigheter om överträdelser mot djurskyddslagstiftningen. Kontrollmyndig- heten ska dock inte göra någon bedömning av om det inträffade har skett med uppsåt eller av oaktsamhet. Detta är en uppgift för polis, åklagare och domstolar. Däremot ska eventuella bevis sparas och överlämnas till åklagaren tillsammans med övrigt underlag i ärendet. Om åklagaren väljer att gå vidare med det åtalsanmälda brottet inleds en förundersökning enligt . Då hålls som regel förhör med berörda personer, vanligen den anmälde, vittnen och andra personer som kan lämna upplysningar om det inträffade. Personal vid den anmälande myndigheten kan tillfrågas om upp- lysningar och bedömningar under förundersökningen. Förunder- sökningen leder till ett beslut i åtalsfrågan, som kan innebära att ärendet avskrivs, att strafföreläggande utfärdas eller att åtal väcks i allmän domstol, dvs. (vägledning för kontrollmyndigheter m.fl.) har i skrivelse till regeringen (dnr Jo 2009/2174) om förslag till ändringar i djurskyddslagstiftningen m.m. uttryckt att bestämmelsen i 24 b § djurskyddslagen inte är tillräcklig och att det bör ligga i en kontrollmyndighets uppdrag att brottsliga överträdelser ska anmälas till polis eller åklagare. Enligt myndighetens uppfattning ligger det i en kontrollmyndighets uppdrag att se till att överträdelser avhjälps och att detta även framgår av artikel 54.1 i kontrollförordningen. Bestämmelsen bör enligt Djurskydds- myndigheten omformuleras för att i likhet med motsvarande bestämmelser i stadga skyldighet att anmäla brottsliga överträdelser. Antalet åtalsanmälningar vid respektive länsstyrelse – 2010 framgår av följande tabell. Antal åtalsanmälningar 2009 och 2010 enligt Motsvarande uppgift 2008: 211 Antalet genomförda kontroller enligt statistik var 23 018 st , 12 731 st 882 st . gjorde kontrollmyndigheterna sammanlagt 135 åtalsanmälningar i landet. gjordes 211 åtals- anmälningar av den dåvarande kommunala djurskyddstillsynen. Motsvarande siffra är 176 anmälningar. Antalet åtals- anmälningar var alltså högre än under såväl 2009 som sedan länsstyrelserna övertagit ansvaret för djurskydds- kontrollen. Det lägre antalet anmälningar kan antas bero på organisatoriska skäl i samband med överflyttning av kontrollverksamheten från kommunerna till länsstyrelserna. 13.3.5Överprövning av avskrivningsbeslut i åtalsfrågan eller åklagarmyndigheten kan av olika skäl avskriva en åtalsanmälan. Det kan också först beslutas att förunder- sökning ska inledas men att denna sedan läggs ner eller att det på något stadium fattas beslut om att åtal inte ska väckas. Sådana beslut kan bli föremål för överprövning. För överprövningen gäller inte några särskilda tidsfrister. Det går att begära överprövning av åklagarens beslut t.ex. om nedlagd förundersökning eller beslut att inte väcka åtal. Detta görs hos något av utvecklingscentrum. Enligt nuvarande praxis tas en begäran om överprövning i princip endast upp till prövning om den som begär det har ett berättigat intresse av att få saken prövad.