sou · GZB371 · 2012-01-01 00:00:00 — 7 § Riksåklagaren, , , Statens institu- tionsstyrelse eller åklagare som gjort en framställning om utläm- ning får lämna kompletterande information direkt till en behörig myndighet i en annan stat, om den andra staten tillåter det. 8 § Riksåklagaren får i ett ärende om utlämning till godta villkor om att den eftersökte återförs till den andra staten för att där verkställa ett fängelsestraff eller annan frihetsberövande påföljd som denne har dömts till i . Underrättelse vid villkorad utlämning till 9 § Ska någon i ett fall som sägs i 10 kap. 2 § lagen (0000:00) om utlämning återföras till en annan stat, ska åklagaren underrätta polis- myndigheten när återförandet ska äga rum. 10 § Den myndighet som har gjort en framställning om utlämning ansvarar för att den eftersökte förs till , när den andra staten har beslutat om utlämning hit. Myndigheten ska, om inte annat har överenskommits, se till att den eftersökte rättidigt hämtas till . Myndigheten får, om det behövs, begära hjälp av eller den polismyndighet som bestämmer. Överförande av verkställighet av en frihetsberövande påföljd 11 § Om någon ska återföras till den andra staten enligt 8 § ska den ansvariga myndigheten se till att verkställigheten av straffet eller påföljden överförs till den andra staten och att personen förs dit när domen har vunnit laga kraft. Myndigheten får, om det be- hövs, begära hjälp av polismyndigheten i den ort där personen vistas. Ansvarig myndighet enligt första stycket är Kriminalvården, eller , om påföljden avser fängelse, rättspsykiatrisk vård eller sluten ungdomsvård. Den andra staten ska i samband med överförandet informeras om när verkställigheten påbörjades och om de frihetsberövanden som har ägt rum i . Medgivande till utvidgad utlämning eller vidareutlämning 12 § När det följer av en internationell överenskommelse som är bindande för , att den som har utlämnats för brott till kan lämna sitt medgivande till åtal eller straff för annat brott som denne har begått före utlämningen eller till att vidareutlämnas till en annan stat, utan att tillstånd måste inhämtas från den stat från vilken utlämning har skett, ska medgivande lämnas skriftligen enligt formulär som fastställs av Riksåklagaren. Medgivandet lämnas till åklagare. Den som har utlämnats ska underrättas om innebörden av med- givandet. Den handling där medgivandet lämnas ska om möjligt vara skriven på det språk som normalt används av den som har ut- lämnats. Om ett annat språk används, ska det antecknas på hand- lingen vilka åtgärder som har vidtagits för att kontrollera att den som har utlämnats har förstått innebörden av samtycket. Handläggning av utvidgad utlämning eller vidareutlämning 13 § Om utlämning till har beviljats och fråga uppkommer om att begära den andra statens tillstånd till att lagföra eller straffa den som har utlämnats även för gärningar som har begåtts före utlämningen men som inte omfattades av utlämningsframställningen eller att utlämna denne till en annan stat, gäller i tillämpliga delar vad som sägs i detta kapitel om en ursprunglig begäran om utläm- ning. 1.Denna förordning träder i kraft den 2.Genom förordningen upphävs förordningen (1982:306) med vissa bestämmelser om utlämning för brott. 3.Äldre bestämmelser gäller fortfarande för ärenden om utläm- ning som har inletts vid ikraftträdandet. förordning om ändring i förordningen (2001:682) om behandling av personuppgifter inom kriminalvården Härigenom föreskrivs att 37 § förordningen (2001:682) om be- handling av personuppgifter inom kriminalvården ska ha följande lydelse. Uppgifter i det centrala krimi- Uppgifter i det centrala krimi- nalvårdsregistret skall på begäran nalvårdsregistret ska på begäran lämnas ut till , lämnas ut till , budsmän, , en budsmän, , en tionen eller en myndighet som tionen eller en myndighet som får besluta om frihetsberövande får besluta om frihetsberövande enligt lagen (1957:668) åtgärd enligt lagen (0000:00) om om utlämning för brott, lagen utlämning, lagen (1959:254) om utlämning för brott till Dan- mark, , och eller utlänningslagen (2005:716). ningslagen (2005:716). Dessutom får , och polismyn- digheter ha direktåtkomst till registret. får dock endast sådana uppgifter göras tillgängliga som behövs i ären- den om nåd i brottmål och om upphävande av utvisningsbeslut enligt 8 kap. 14 § utlänningslagen. Denna förordning träder i kraft den 21 Senaste lydelse 2006:106. Bestämmelsen kommer med all säkerhet att ändras i samband med att en förordning ang. tillämpningen av NAOL tillkommer. förordning om ändring i förordningen (2003:1178) om överlämnande till enligt en europeisk arresteringsorder Härigenom föreskrivs att 10 § förordningen (2003:1178) om över- lämnande till enligt en europeisk arresteringsorder ska ha följ- ande lydelse. Om den andra medlems- Om den andra medlems- staten meddelar att ett utläm- staten meddelar att ett utläm- skall förordningen (1982:306) med (0000:00) om vissa bestämmelser om utlämning utlämning tillämpas i stället för för brott tillämpas i stället för ande myndigheten ska omedel- ande myndigheten skall omedel- bart överlämna ärendet till den bart överlämna ärendet till den förordning, är behörig att göra förordning, är behörig att göra till den andra medlemsstaten. till den andra medlemsstaten. I fall som avses i första stycket behöver någon ny framställning inte göras, om den andra staten godtar arresteringsordern som en framställning om utlämning. Denna förordning träder i kraft den Utredningens direktiv (2009:88) återges i sin helhet i bilaga 1. Utredningens uppdrag är en översyn av lagen (1957:668) om ut- lämning för brott (UtlämningsL). Utredningen ska därvid dels göra en genomgripande genomgång av regelverket i sak, dels se över lag- stiftningens tekniska och språkliga utformning. Målsättningen är att utlämning från ska ske på ett sätt som är snabbt, rätts- säkert och effektivt med beaktande av folkrättsliga förplik- telser. I uppdraget ingår också att följa arbetet med framtagandet av ett tredje tilläggsprotokoll till den europeiska utlämningskonventionen av samt att överväga en anpassning av den svenska lagstiftningen till de föreliggande förslagen alternativt, om protokollet antas, analysera behovet av lagändringar och ta ställning till frågan om ratificering. Utredningen ska även ta ställning till om bör anta proto- kollet av om ändring av europeiska kon- vention om bekämpande av terrorism samt överväga behovet av lag- ändringar. Utredningen ska slutligen göra en översyn av bestämmelserna som reglerar en svensk begäran om utlämning enligt förordningen (1982:306) med vissa bestämmelser om utlämning för brott. Utredningen har haft regelbundna sammanträden med sakkunnig- och expertkretsen. Utredningen har i sitt arbete vägletts av nyare lagstiftning på om- rådet, såsom lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder (EAOL) och lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål (LIRB). Utredningen har, förutom den värdefulla medverkan som den sak- kunniga och experterna i utredningen utgjort, vilka bl.a. har varit representanter för och Advokatsam- fund, haft vidare kontakter och samrått med , Riks- polisstyrelsen och . För att kunna jämföra den svenska regleringen med lagstiftning- en i vissa andra länder har kontakter tagits med det danska Justits- ministeriet, det finska och det norska Justisdepar- tementet. Vidare har utredningen haft kontakt med den franska, brittiska, tyska, australiensiska, kanadensiska, amerikanska, ryska respektive turkiska ambassaden i samt med den svenska ambassaden i (), (), (), (), (), (), (), () respektive (). Den utländska rättsöversikten avser rättsläget . Från (Riksåklagaren) och har utredningen inhämtat vissa statistikuppgifter. Dessvärre har det inte varit möjligt, bl.a. på grund av hur ärenden hand- lagts i vid skilda departement och de sekretess- föreskrifter som omgärdar materialet, att med rimliga arbetsinsatser få fram statistiska uppgifter rörande utlämningsärenden och fram till , avseende framför allt det totala antalet ärenden där är anmodad stat, och motsvarande, där är ansö- kande stat, vilka andra stater som därvid är ansökande respektive an- modade stater samt vilka brott som utlämning begärs för i respektive kategori. Även om det hade varit önskvärt, har utredningen alltså måst avstå från att redovisa sådant material. Utredningen har också följt beredningen inom med framtagandet av en lagstiftning om en nordisk arresteringsorder och tillträde till och genomförande av kon- vention av om förebyggande av terrorism. När det gäller en nordisk arresteringsorder föreligger nu ett förslag till lag (lag [0000:00] om överlämnande från enligt en nordisk arres- teringsorder, NAOL, prop. 2010/11:158). Om förslaget antas av riks- dagen, kommer lagen, enligt uppgift, att kunna träda i kraft tidigast . Utredningen har i sina överväganden och förslag utgått från regeringens förslag till NAOL, och förslag till ändringar i andra författningar, så som de föreligger enligt propositionen. Vidare har utredningen följt arbetet inom med ett tredje tilläggsprotokoll till den europeiska utlämningskonventionen (utlämningskonvention). Utred- ningen har även i övrigt hållit sig underrättad om arbete som pågår internationellt; bl.a. framtagandet av ett fjärde tilläggsprotokoll till utlämningskonvention och tilläggsprotokoll till Haagkon- ventionen1 och Montrealkonventionen2. Samråd har skett med (Ju 2003:04), (Ju 2009:03), utredningen om transporter av frihetsberövade personer (Ju 2009:04) och utredningen om inter- nationell straffverkställighet (Ju 2011:03). Utredningen har slut- ligen beaktat arbetet i bl.a. Delegationen för mänskliga rättigheter i (Ju 2006:02), (Ju 2008:11) och Förunder- sökningsutredningen (Ju 2009:07). Betänkandet består av tre delar. Del A innehåller en utförlig beskriv- ning av gällande rätt. Inledningsvis finns en introduktion till utläm- ningsrätten (kapitel 2), därefter följer avsnitt om UtlämningsL:s för- utsättningar för utlämning (kapitel 3), UtlämningsL:s förfarande, beslutsordning och tvångsmedelsreglering (kapitel 4), utlämningens förenlighet med (kapitel 5), FN:s konventioner om mänskliga rättigheter (kapitel 6), utlämningsärendenas omfatt- ning (kapitel 7), som ansökande stat (kapitel 8) och, slutli- gen, utländsk rätt (kapitel 9). I del B finns utredningens överväganden och förslag. Utredning- en behandlar här först frågor hänförliga till utlämningslagen: förut- sättningar för utlämning (kapitel 10), en ny förfarandemodell (kapi- tel 11), förfarandet (kapitel 12), överförande av verkställighet av en 1Konventionen för bekämpande av olaga besittningstagande av luftfartyg, dagtecknad i (SÖ 1971:17). 2Konventionen för bekämpande av brott mot den civila luftfartens säkerhet, antagen i (SÖ 1973:48), jämte tilläggsprotokoll – protokollet för be- kämpande av våldsbrott på flygplatser som används för civil luftfart i internationell trafik, antagen i (SÖ 1990:16). frihetsberövande påföljd till (kapitel 13) och övriga frågor (kapitel 14). Därefter behandlas det tredje tilläggsprotokollet till utlämningskonvention (kapitel 15) och protokollet om ändring av konvention om bekäm- pande av terrorism, m.m. (kapitel 16). I följande kapitel behandlas utlämning till (kapitel 17) och ändringar i vissa andra lagar (kapitel 18). I del B finns avslutningsvis utredningens kostnads- och konsekvensanalys samt förslag i fråga om ikraftträdande och över- gångsbestämmelser (kapitel 19). Del C innehåller utredningens författningsförslag med kommen- tarer (kapitel 20). Författningsförslagen är som brukligt också, jämte sammanfattningen, redovisade inledningsvis i betänkandet. 2 Introduktion till utlämningsrätten 2.1Svensk utveckling på utlämningsområdet Den första svenska lagen om utlämning trädde 1913 (lagen [nr 68] om utlämning av förbrytare). Lagen inne- höll regler om villkoren för och förfarandet vid utlämning för brott från till främmande stat. Den gällde samtliga utlämnings- ärenden då stod som anmodad stat, dvs. oavsett om hade något utlämningsavtal med den ansökande staten eller inte. Enligt lagen fick svensk medborgare inte utlämnas. Utlämning fick vidare inte ske, om dom beträffande det aktuella brottet meddelats här i landet (principen om ne bis in idem) eller om straff för brottet skulle vara preskriberat enligt svensk lag. Utlämning fick inte heller ske för militära eller politiska brott. I lagen fanns krav på dubbel straffbarhet, och den som utlämnats fick inte utan svenskt medgiv- ande åtalas eller straffas i den främmande staten för annat brott som begåtts före utlämningen (ett uttryck för den s.k. specialitetsprin- cipen). De villkor för utlämning som lagen upptog fanns i huvudsak med i de avtal om utlämning som tidigare ingått och som fram till lagens tillkomst utgjorde den i gällande utläm- ningsrätten (prop. 1913:50 s. 22). lag gällde fram till dess att den alltjämt gällande lagen (1957:668) om utlämning för brott (UtlämningsL, prop. 1957:156, bet. 1LU 1957:37, rskr. 1957:377) trädde i kraft . Inom har bedrivits arbete med att förbättra det internationella utlämningssamarbetet. antogs den grundläggande konventionen på utlämningsområdet, den euro- peiska utlämningskonventionen av (utlämningskonvention, SÖ 1959:65). UtlämningsL bygger i allt väsentligt utlämningskonvention. Lagen innehåller be- stämmelser om utlämning till utomnordiska stater och upptar, lik- som lag, ett antal villkor för beviljande av utlämning samt Till utlämningskonvention har fogats två tilläggsprotokoll rörande utlämning för bl.a. folkrättsbrott (SÖ 1976:27) och fiskala brott (SÖ 1979:13), vilka ratificerats av och efter vilka UtlämningsL:s bestämmelser har anpassats. har det mellan de nordiska länderna funnits ett utlämningssamarbete som bygger på harmoniserad lag- stiftning. trädde lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och (den nordiska utläm- ningslagen, prop. 1959:72, bet. 1LU 1959:22, rskr. 1959:207) i kraft. I lagen fanns bestämmelser om förutsättningar för och förfarandet vid utlämning till de nordiska länderna. Utlämning mellan de nordiska länderna har genom det nordiska samarbetet varit mindre komplicerat än vad som gäller enligt UtlämningsL. Det nordiska utlämningssamarbetet har utvecklats ytter- ligare och grundar sig numera på konventionen om överlämnande mellan de nordiska staterna på grund av brott (nordisk arresterings- order). De åtaganden som följer med konventionen kommer i att genomföras genom den föreslagna lagen (0000:00) om över- lämnande från enligt en nordisk arresteringsorder (den nor- diska arresteringsorderlagen, NAOL, prop. 2010/11:158), förmodligen gällande tidigast från den 1 januari 2012.1 Utvecklingen på utlämningsområdet har sedan mitten av 1990- talet i stor utsträckning skett inom ramen för EU:s straffrättsliga samarbete. Inom EU har först utarbetats konventionen om ett för- enklat förfarande för utlämning mellan Europeiska unionens med- lemsstater (utlämningskonvention, SÖ 1998:43) och kon- ventionen om utlämning mellan Europeiska unionens medlemsstater (utlämningskonvention, SÖ 2001:49). innebar i förhållande till utlämningskonvention att utläm- ningssamarbetet mellan medlemsstaterna förenklades. Även Schengen- konventionen (SÖ 1998:49) innehåller bestämmelser om utlämning (artikel 59–66). Utlämningssamarbetet mellan EU:s med- lemsstater har emellertid utvecklats ytterligare och grundar sig nu- mera på rambeslutet om en europeisk arresteringsorder och över- lämnande mellan medlemsstaterna (EGT L 190, 18.7 2002, s. 1, Celex 02002F0584). Rambeslutet har i genomförts genom lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder (den europeiska arresteringsorderlagen, EAOL, prop. 2003/04:7, bet. 2003/04:JuU8, rskr. 2003/04:107). 1 Utredningen kommer i fortsättningen att behandla föreliggande förslag (NAOL) som gällande, i den del det har betydelse för utredningens egna förslag. beslutet ersattes i princip all utlämning inom EU med ett förenklat och snabbare förfarande, där rättsliga myndigheter i en medlems- stat efter en begränsad prövning överlämnar en efterlyst person till en annan medlemsstat för lagföring eller verkställighet av ett redan utdömt straff. har, förutom utlämningskonvention, tillträtt ett antal andra konventioner på utlämningsområdet, bl.a. konvention om bekämpande av terrorism, m.m. (terrorism- konvention, SÖ 1977:12), mot olaglig han- tering av narkotika och psykotropa ämnen (SÖ 1991:41) och mot gränsöverskridande organiserad brottslighet (SÖ 2004:21). Vidare har ingått bilaterala avtal om utlämning med (SÖ 1974:3, 1985:64, 1989:49), (SÖ 1951:31, 1973:149, 1988:11), (SÖ 2001:42), och Nord- (SÖ 1965:19–20, 1966:20, 1979:62, 1980:4) samt (SÖ 1963:17, 1984:34). Såväl avtalet med som avtalet med torde efter EAOL:s tillkomst, helt ha spelat ut sin roll och kan i praktiken utelämnas vid redogörelsen för bilate- rala avtal.2 Även mellan och har ingåtts avtal om utläm- ning. innebär för svenskt vidkommande att olika fråge- ställningar om utlämning mellan och regleras såväl i bilateral överenskommelse som i . För ikraftträdande förut- sätter att samtliga medlemsstater inom EU i bilaterala överenskommelser med klargör förhållandet mellan tidigare träffade bilaterala överenskommelser och motsvarande åtaganden i . och har träffat överenskommelse som tyd- liggör vilka åtaganden som gäller mellan staterna i fråga om utläm- ning och i ett särskilt bilateralt instrument har reglerats vilka be- stämmelser som ska gälla i samarbetet. En konsoliderad version av bilaterala utlämningsavtal och om utlämning har arbetats fram (prop. 2004/05:46 och dess bilaga 1). Utlämnings- avtalet mellan och EU trädde, efter att det ratificerats av alla medlemsstater och , i kraft . har ett antal internationella brottmålsdomstolar inrättats. Genom resolutioner antagna av har – med stöd av kapitel 7 i , vilken ger säkerhetsrådet be- hörighet att vidta åtgärder för att upprätthålla och återställa inter- nationell fred och säkerhet – tribunalerna för brott begångna i f.d. 2 Jfr dock för del avseende bl.a. , Påle 2003, s. 52 f. och i tillskapats. Besluten att inrätta Jugoslavien- och Rwandatribunalerna och bestämmelserna i deras stadgor om t.ex. jurisdiktion och samarbete, är bindande för alla FN:s medlems- stater. Vidare har genom ett avtal mellan och inrättats Specialdomstolen för , vars syfte är att etablera en oberoende domstol för beivrande av allvarliga brott mot internationell humanitär rätt samt brott mot viss nationell rätt i . Eftersom Specialdomstolen för inte är inrättad med stöd av kapitel 7 i , är inte skyldigt att samarbeta med specialdomstolen i fråga om utlämning. har emellertid valt att möjliggöra utlämningssamarbete med special- domstolen genom lagen (2006:615) om samarbete med Specialdom- stolen för . Vid en diplomatkonferens antogs Stadgan för Internatio- nella brottmålsdomstolen (Romstadgan), som är en multilateral över- enskommelse och därför bindande endast för de stater som valt att tillträda den. tillträdde Romstadgan och stadgan trädde i kraft (SÖ 2002:59). 2.2Gällande svensk lagstiftning om utlämning Vid utlämning till utomnordiskt land enligt utlämnings- konvention, och andra konventioner som tillträtt samt en- ligt de bilaterala utlämningsavtal som har ingått, tillämpas UtlämningsL. Lagen är tillämplig även i de fall där det inte finns ett särskilt avtal om utlämning mellan och den andra staten. Vid utlämning eller överlämnande till de internationella tribu- nalerna, den och Specialdom- stolen för kompletteras UtlämningsL med de särskilda lagarna om samarbete med dessa domstolar: lagen (1994:569) om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt (tribunallagen), lagen (2002:329) om samarbete med respektive lagen (2006:615) om samarbete med Specialdomstolen för . UtlämningsL gäller inte i förhållande till annat EU-land, i vilken situation EAOL i stället ska tillämpas. I NAOL finns bestämmelser om förutsättningar för och förfaran- det vid överlämnande till de nordiska länderna. Förordningen (1982:306) med vissa bestämmelser om utlämning för brott (utlämningsförordningen) innehåller bestämmelser om utläm- ning för brott till . UtlämningsL innehåller, som nämnts, regler om utlämning från till annan stat för lagföring eller straff i samtliga de fall då varken EAOL eller NAOL är tillämplig. Lagen gäller således i för- hållande till alla stater med undantag för , , och samt övriga medlemsstater i EU. Lagen bygger i allt väsentligt utlämningskonvention (prop. Den innehåller dels ett antal avslagsgrunder, dvs. villkor för att utläm- ning ska beviljas, dels förfaranderegler. I 2 § UtlämningsL finns ett absolut förbud mot utlämning av svenska medborgare. I 4 § uppställs vissa krav på brottets allvar eller frihetsstraffets längd för att utlämning ska kunna ske. Den gärning för vilken utlämning begärs måste motsvara brott, för vilket enligt svensk lag är föreskrivet fängelse . Avser framställningen flera brott är det tillräckligt att ett av dem är av denna svårhetsgrad. Har dom meddelats i den ansökande staten för gärningen måste på- följden utgöra frihetsstraff eller annat om- händertagande på anstalt . I 5 och 6 §§ finns regler som begränsar möjligheterna att ut- lämna när det är fråga om militära och politiska brott. Enligt 7 § får utlämning inte ske om åtgärden kan medföra risk för att den utlämnade på grund av bl.a. sin härstamning eller reli- giösa eller politiska uppfattning löper risk att bli utsatt för förföljelse av allvarligare slag. Enligt 8 § får utlämning inte heller ske om åtgärden skulle vara uppenbart oförenlig med humanitetens krav. Enligt bestämmelsen ska en avvägning ske mellan, å ena sidan, den eftersöktes personliga förhållanden, bl.a. ungdom och hälsotillstånd, och, å andra sidan, den ansökande statens intresse. I 9 § uppställs vissa krav på bevisning i skuldfrågan. I princip krävs dom eller häktningsbeslut från behörig myndighet i den an- sökande staten. För att en dom ska godtas ska den stödjas av utredningen och får inte föranleda allvarlig erinran. Grundar sig framställningen på ett häktningsbeslut krävs för utlämning att det föreligger sannolika skäl för att personen begått gärningen. I be- stämmelsen ges möjlighet att genom överenskommelse med annan stat bestämma att fällande dom eller häktningsbeslut som meddelats av domstol eller domare ska godtas, om det inte i särskilt fall framgår att domslutet eller häktningsbeslutet är uppenbart oriktigt. I en sådan överenskommelse kan emellertid föreskrivas, att dom som meddelats efter förhandling som hållits i den dömdes utevaro endast ska godtas, om den dömdes rättighet att försvara sig ändå kan anses ha blivit tillräckligt tillgodosedd eller om den främmande staten lämnar en försäkran om att den dömde har möjlighet att på- kalla en ny domstolsprövning som tillgodoser hans rätt till försvar. Överenskommelse att godta såväl domar som häktningsbeslut föreligger mellan och andra stater som anslutit sig till utlämningskonvention. Vidare finns sådan överenskommelse i så gott som samtliga de bilaterala utlämningsavtal som in- gått. Enligt det andra tilläggsprotokollet till utlämnings- konvention får emellertid domar som meddelats utan att den dömde varit närvarande särbehandlas på det sätt som anges i 9 § Utläm- ningsL. I 10 § kommer principen om ne bis in idem, att en person inte ska lagföras eller straffas för samma gärning mer än en gång, till uttryck. Utlämning får bl.a. inte ske om dom beträffande det aktu- ella brottet meddelats här i landet. I bestämmelsen finns också för- bud mot utlämning när straff för brottet skulle vara preskriberat enligt svensk lag. I 11 § finns s.k. tillfälliga utlämningshinder. Pågår i lag- föring eller straffverkställighet beträffande annan brottlighet än den som det begärs utlämning för föreligger, som den svenska lagföringen eller straffverkställigheten pågår, hinder mot utlämning.