sou · H0B360 · 2012-09-28 00:00:00 — Regeln innebär att om en avgifts- upptagare eller ett anmält organ vid en sådan bedömning som följer av 5, 16 och 18 §§ finner att den tekniska utrustningen inte upp- fyller de föreskrivna krav som anges i 16 §, får den tillverkare eller betalningsförmedlare som har initierat bedömningen hänskjuta frågan till Transportstyrelsen. Att det är Transportstyrelsen som ska besluta följer av 5 § förordningen. Transportstyrelsen fattar sedan ett beslut i saken, som kan överklagas på sedvanligt sätt, se Att beslut ska fattas i sådana situationer följer av artikel 16 i Bestämmelsen behandlas i avsnitt 4.15. Paragrafen är ny. I bestämmelsen slås fast att det ska finnas ett förlikningsorgan. Bestämmelsen genomför artikel 11 i kommis- sionens beslut och behandlas i avsnitt 4.13. Förlikningsorganet ska endast agera om någon av parterna begär det. Med parter avses betalningsförmedlare och avgiftsupptagare. I 10 § finns bestämmelser om förutsättningarna för att kontrakt ska kunna slutas. Förlikningsorganets uppgifter är tudelade. Dels ska det medla mellan parterna inför kontraktsskrivning, dels ska det undersöka om redan slutna kontrakt är diskriminerande eller på andra sätt oskäliga. Förlikningsorganet har dock inte någon rättslig möjlighet att slutligt pröva frågan, utan kan bara försöka förlika parterna. I 27 § 3 finns bestämmelser om att regeringen får meddela föreskrifter om vilken statlig myndighet som ska vara förliknings- organ. I 8 § förordningen anges att det är som ska vara förlikningsorgan. I 33 § finns ett bemyndigande om att föreskriva om hand- läggningen hos förlikningsorganet. I artikel 11 fastställs nämligen vissa frister som ska hållas och att förlikningsorgan inom Europeiska unionen ska utbyta information och liknande med varandra. Register/Registret över vägtullsområden/Registret över betalningsförmedlare 22–26 §§ I paragraferna, som är nya, behandlas de register som behövs enligt artikel 19 i kommissionens beslut. I 22 § slås fast att Transportstyrelsen ska föra register över vägtullsområden och betalningsförmedlare och vara person- uppgiftsansvarig enligt PUL. I 23 och 25 §§ anges ändamålet för registrena. I 24 och 26 §§ anges vad registrena ska innehålla. Innehållet följer av artiklarna 6 och 19. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 4.17. I bestämmelsen anges att regeringen ska besluta om vilka statliga myndigheter som ska vara ansvariga för de olika funktionerna. Paragrafen ersätter nuvarande 6 §. Sista meningen i nuvarande paragraf har delvis förts in i 28 § första stycket. I sista punkten anges att regeringen meddelar föreskrifter om vilken statlig myndighet som ska vara avgiftsupptagare på allmän väg. Bestämmelsen innebär att regeringen inte ska besluta vilka kommunala myndigheter eller privata subjekt som ska vara avgiftsupptagare. Att de är avgiftsupptagare på sina infrastrukturer följer naturligt av att de är väghållare eller motsvarande på sina färjor eller andra vägavsnitt (exempelvis ) och tar upp avgifter där. Bestämmelsen behandlas i denna del i avsnitt 4.5.3. Paragrafen ersätter nuvarande 7 § och delvis sista meningen i 6 §. Den innehåller bestämmelser om tillsyn. Det nya första stycket behandlas i avsnitt 4.14. I det nya första stycket första punkten anges att tillsyns- myndigheten utövar tillsyn över att betalningsförmedlare följer bestämmelserna i lagen och föreskrifter meddelade med stöd av lagen. Tillsynen i detta avseende gäller de allmänna krav som ställs på betalningsförmedlarnas täckningsgrad och liknande som ska föreskrivas med stöd av 8 och 33 §§. Av andra punkten följer att tillsyn ska ske av betalningsför- medlarnas tekniska utrustning. Bestämmelsen genomför artikel 15. Första och andra punkten avser tillsyn över alla betalnings- förmedlare som verkar i landet, inte bara de som är registrerade här. I 30 § finns bestämmelser om att tillsynsmyndigheten ska granska att betalningsförmedlarna fortfarande uppfyller förutsättningarna för att vara registrerade som sådana. Enligt tredje punkten ska tillsyn ske av sådana avgiftsupptagare som inte är myndigheter. Bestämmelsen motsvarar i huvudsak den nuvarande bestämmelsen i 6 § andra meningen. Uppräkningen är inte uttömmande. Det finns även andra situationer då tillsynsmyndigheten kan behöva ingripa. En sådan situation är exempelvis då ett organ som ackrediterats och anmälts av en annan medlemsstat inte uppfyller kraven, se 6 § förordningen om elektroniska vägtullar. Paragrafens första stycke ersätter nuvarande 8 § och har endast ändrats språkligt. I andra stycket har nuvarande 9 § förts in. Paragrafen är ny och rör tillsyn av de betalningsförmedlare som är registrerade i . Bestämmelsens första stycke genomför regeln i artikel 3 e i kommissionens beslut om att betalningsförmedlares globala risk- hanteringsplan ska granskas minst . Slutsatserna från granskningen i den delen ska noteras i registret. Paragrafens andra stycke genomför regeln i artikel 19.1 b andra stycket som anger att en granskning ska ske minst en gång av om vissa förutsättningar för registrering av betalnings- förmedlaren är uppfyllda. Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om återkallelse av registrering. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 4.17. Det första stycket genomför artikel 19.1 b andra stycket i den del den anger att registret ska uppdateras om förutsättningarna i motsvarande 7 § 1, 4, 5 eller 6 är uppfyllda. Betalnings- förmedlarens registrering ska alltså återkallas om förutsättningarna är uppfyllda. I andra stycket anges att om den registrerade begär det, ska registreringen återkallas. Paragrafen ersätter den nuvarande 10 § och reglerar överklagande. Bestämmelsen genomför delvis artikel 16 i kommissionens beslut och behandlas i avsnitt 4.20. Genom ändringen i första stycket omfattas alla beslut som fattats enligt lagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen, inte bara tillsynsbeslut. Vidare anges att alla beslut ska överklagas till samma domstol, nämligen Förvaltningsrätten i . I 30 § myndighetsförordningen (2007:515) finns bestämmelser om att myndigheters beslut i ärenden om meddelande av före- skrifter inte får överklagas. Paragrafen ersätter den nuvarande 11 § och behandlar bemyndig- anden. 7.11Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2007:59) om elektroniska vägavgiftssystem Paragrafens första stycke anger att förordningen innehåller bestämmelser om tillämpningen av lagen om elektroniska vägtull- system. I första stycket är det endast uttrycket vägtullsystem som ändras. I andra stycket, som är nytt, anges att termer och uttryck som används i förordningen har samma betydelse som i lagen om elektroniska vägtullsystem. I paragrafen utvidgas Transportstyrelsens föreskriftsrätt. Första punkten anger även fortsättningsvis att Transport- styrelsen ska meddela föreskifter om vilka tekniska krav som ska vara uppfyllda. Bemyndigandet följer av 16 § och innebär att Transportstyrelsen ska föreskriva om kraven i hela den tekniska utrustningen, inte bara i avgiftsupptagarens utrustning. De föreskrifter som här avses är, förutom de som följer av EFC- direktivet, artikel 12, 13 och 14 i kommissionens beslut. I andra punkten finns bemyndigande avseende vilka krav betalningsförmedlaren ska uppfylla enligt artikel 3 och 4 i kommissionens beslut. Tredje punkten avser föreskrifter om innehållet i en områdes- deklaration, dvs. bilaga 1 till kommissionens beslut. Fjärde punkten innebär att föreskrifter ska meddelas om sär- redovisning med det innehåll som anges i artikel 8 i kommissionens beslut. Femte punkten avser föreskrifter om hur bedömning av överens- stämmelse och lämplighet för användning ska gå till, dvs. bilaga IV i kommissionens beslut. I sjätte punkten regleras de föreskrifter som ska genomföra bilaga VI i kommissionens beslut. Sjunde punkten ersätter den nuvarande andra punkten. Den ändras på så sätt att begreppet vägtullsystem införs och att även avgifter för registrering och expeditionsavgifter för bevis om registrerings- eller inskrivningsåtgärd omfattas av föreskriftsrätten. I paragrafen har begreppet vägtullsystem införts. Paragrafen är ny och innebär att det är Transportstyrelsen som ska godkänna betalningsförmedlare. Paragrafen har stöd i 27 § 2 lagen om elektroniska vägtullsystem. Paragrafen är ny. Bestämmelsen innebär att betalningsförmedlare eller tillverkare som vill ha ett beslut i fråga om deras utrustning uppfyller kraven ska hänskjuta frågan till Transportstyrelsen. Paragrafen har stöd i 20 § lagen om elektroniska vägtullsystem. Bestämmelsen är ny och innebär att det är Transportstyrelsen som ska anmäla till kommittén för elektroniska vägtullar om ett anmält organ inte uppfyller kraven. Paragrafen genomför artikel 17.4 i kommissionens beslut. I den anges följande. Om en medlemsstat eller kommissionen anser att ett organ som har anmälts av en annan medlemsstat inte uppfyller de berörda kriterierna, ska ärendet överlämnas till kommittén för elektroniska vägtullar, som ska lämna sitt yttrande. Mot bakgrund av yttrandet från kommittén ska kommissionen informera medlemsstaten ifråga om eventuella ändringar som krävs för att det anmälda organet ska få behålla den status som det har tilldelats. vägtullar regleras i artikel 5 i EFC- direktivet. Paragrafen har stöd i 27 § 1 lagen om elektroniska vägtull- system. Paragrafen är ny. Den reglerar de fall då en avgiftsupptagare anser att det elektroniska vägtullsystemet är ett mindre och lokalt elektroniskt vägtullsystem enligt 2 § lagen, som inte behöver uppfylla de föreskrivna kraven. Ett sådant vägtullsystem ska då anmälas till Transportstyrelsen. I paragrafen, som är ny, anges att det är som ska vara förlikningsorgan. I andra och tredje stycket genomförs artikel 11.2-3 i kommis- sionens beslut om vilka tidsfrister som ska gälla för förliknings- organet. Paragrafen har stöd i 27 § 3 och 33 § 5 lagen om elektroniska vägtullsystem. Paragrafen är ny. I bestämmelsen klargörs att det är som är den statliga myndighet som ska vara avgiftsupptagare på de allmänna vägarna. Paragrafen har stöd i 27 § 4 lagen om elektroniska vägtull- system. Bestämmelsen är ny. Den innebär att sådana avgiftsupptagare som inte är statliga myndigheter, dvs. kommunala myndigheter och privata väghållare på enskilda vägar, ska meddela Transport- styrelsen sin avgiftsstruktur. Bestämmelsen genomför artikel 6 i kommissionens beslut. Uppgifterna behövs i registret om väg- tullsystem, se 24 § lagen om vägtullsystem. Bestämmelsen innebär att avgiftsupptagare fortlöpande ska meddela sin avgiftsstruktur, dvs. både när den skapas och när den ändras. Transportstyrelsen kan också inom ramen för sin tillsynsverksamhet begära in uppgifterna när som helst, jfr 28 § första stycket 3 lagen om vägtullsystem. I andra stycket anges att sådana avgiftsupptagare som inte är statliga myndigheter ska meddela Transportstyrelsen sambandet mellan de använda parametrarna för klassificering av fordon och fordonstaxeklasserna innan de ska användas. Bestämmelsen genomför bilaga VI punkt 1.2. Paragrafen har stöd i 4 § andra stycket och 33 § 1 lagen om elektroniska vägtullsystem. Paragrafen är ny och genomför artikel 5.5 i kommissionens beslut. Paragrafen har stöd i 4 § andra stycket och 33 § 1 lagen om Paragrafen är ny och genomför artikel 5.6. Den har stöd i 4 § andra stycket och 33 § 1 lagen om elektroniska vägtullsystem. Bestämmelsen är ny och genomför artikel 5.1 och 5.8. Paragrafen har stöd i 4 § andra stycket och 33 § 1 lagen om elektroniska vägtullsystem. Bestämmelsen är ny och genomför artikel 5.7. Paragrafen har stöd i 4 § andra stycket och 33 § 1 lagen om elektroniska vägtullsystem. Skatte- och avgiftsuttag vid användandet av En särskild utredare ska analysera förutsättningarna för och lämna förslag till vilka villkor som bör gälla för delegation av föreskriftsrätt till kommuner när det gäller sådan skatt som syftar till att reglera trafikförhållanden i kommunen och som tas ut i form av trängselskatt. Utredaren ska också lämna förslag till hur en sådan delegation kan utformas. Utredaren ska vidare ta fram författningsförslag till uttag av avgifter vid användandet av de nya broarna över Sundsvallsfjärden, och . Utredaren ska även undersöka villkoren för att ta ut trängselskatt och avgift för användandet av väginfrastruktur för fordon som inte är registrerade i . Förslag ska lämnas på hur ett skatte- respektive avgiftsuttag för sådana fordon kan utformas. I det sammanhanget ska även utformningen av påminnelse- och sanktionsavgifter vid utebliven betalning analyseras. Utredaren ska ta ställning till hur framtida höjningar av trängselskatten bör utformas och på vilket eller vilka sätt sådana höjningar bör genomföras. I uppdraget ingår även att överväga vilka allmänna förvaltningsdomstolar som ska pröva mål om trängselskatt som första instans. Utredaren ska vidare ta ställning till de författningsändringar som kan aktualiseras och lämna förslag till sådana ändringar. I uppdraget ingår inte att föreslå ändringar i grundlag. En konsekvensbeskrivning ska göras av förslagen. Utredaren ska även bedöma förslagets påverkan på intäkterna från trängselskatt i och . Uppdraget ska redovisas . Lagen (2004:629) om trängselskatt trädde i kraft . Med stöd av lagen kan tids- och platsrelaterade skatter tas ut. till och med togs skatt ut för passager in i och ut ur . Efter beslut av återinfördes trängselskatten i (prop. 2006/07:109, bet. 2006/07:SkU19, rskr. 2006/07:212). har fattat beslut om införande av trängselskatt i (prop. 2009/10:189, bet. 2009/10:SkU39, rskr. 2009/10:294). I budgetpropositionen (prop. 2010/11:1, volym 1, s. 145) anges att en utredare bör få i uppdrag att närmare utreda förutsättningarna för att till kommuner delegera rätten att meddela föreskrifter om trängselskatt, en skattskyldighet för fordon som inte är registrerade i samt hur skattebeloppen bör justeras för att skattens förmåga att begränsa trängsel ska bibehållas. I budgetpropositionen har det även angetts att en bestämmelse som begränsar skatteuttaget om flera betalstationer i passeras , en s.k. flerpassageregel, ska analyseras. Flerpassageregeln hanteras dock inom ramen för propositionen Vissa förändringar av trängsel- skatten i (2010/11:133). Allmänna förutsättningar för trängselskatt Huvudsyftet med trängselskatt är att öka framkomligheten för vägtrafiken. Trängselskatt bidrar även till lägre bullernivåer och minskade utsläpp av olika föroreningar. I första hand ska dock skatteuttaget bidra till reducerad trängsel. I propositionen Införande av trängselskatt i (2009/10:189) anges att det finns anledning att överväga på vilket sätt eventuella justeringar av skattebeloppen ska utformas för att bibehålla skattens förmåga att begränsa trängsel i och . Intäkterna från trängselskatten i och ska användas för att finansiera investeringar i infrastruktur. Regeringen fattade beslut om att fastställa den nationella planen för utveckling av transportsystemet för perioden –2021. nationella planen ingår ett antal väg- och järnvägsinvesteringar vars kostnader helt eller delvis kommer att finansieras med inkomster från bland annat trängselskatt. För dessa investeringar får lån tas upp i . är medfinansiering med uttag av trängselskatt aktuellt för vissa infrastruktursatsningar som ingår i Stockholmsöverenskommelsen samt för satsningar i som ingår i det västsvenska infrastrukturpaketet. Uttaget av trängselskatt bör utformas utifrån samma principer oavsett var den tas ut. Med hänsyn till att trafikförhållandena varierar mellan olika orter och områden kan den närmare utformningen komma att variera, exempelvis avseende tidpunkter för uttag av trängselskatt och skattens storlek. Eftersom det huvudsakliga syftet med trängselskatt är att minska trängseln, bör skatteuttaget utformas så att det ger ett incitament för den enskilde att antingen välja en annan tidpunkt för transporten eller att t.ex. byta färdsätt till kollektivt resande. En annan viktig utgångspunkt är att trängselskatt tas ut för merparten av de fordon som trafikerar det skattebelagda området. Samtliga bilar som kör in i och ut från det skattebelagda området utnyttjar infrastrukturen och ger upphov till trängsel. Av legitimitets- och rättviseskäl bör därför uttaget av trängselskatt omfatta merparten av de fordon som passerar det skattebelagda området. Undantag kan dock medges för sådana fordon som i hög grad ersätter bilkörning och därmed minskar trängseln. Även skäl såsom att det inte finns något annat val än att använda bil för att kunna förflytta sig, kan motivera undantag från trängselskatt. Det förhållandet att ett fordon inte är registrerat i bör inte medföra befrielse från trängselskatt. Anledningen till att dessa fordon inte har omfattas av trängselskatt är att det har ansetts alltför komplicerat att beskatta dem. Framförallt har det bedömts att det inte är genomförbart att kontrollera om skatten har betalats och att det finns begränsade möjligheter att driva in skatt vid utebliven betalning. Möjligheter till delegation avseende skatt som syftar till att reglera trafikförhållanden i kommunen En grundläggande konstitutionell princip är att det ligger på att meddela föreskrifter på skatteområdet. Regeringen har dock en på regeringsformen grundad befogenhet att meddela föreskrifter om verkställighet av lag även på detta område samt möjlighet att överlåta sådana befogenheter till en förvaltnings- myndighet. får också bemyndiga regeringen att meddela föreskrifter om tull på införsel av varor (8 kap. 3 § regerings- formen). Att en offentligrättslig pålaga som trängselskatt är att betrakta som en skatt i konstitutionell mening framgår av förarbetena till lagen om trängselskatt (SOU 2003:61. s. 101 f., prop. 2003/04:145 s. 32 f. och bet. 2003/04:SkU35). Det fanns därmed när lagen infördes inte några förutsättningar att delegera normgivningsmakt till regeringen eller till kommunerna för att reglera uttaget av skatten. framgår av 8 kap. 9 § regeringsformen att kan bemyndiga en kommun att meddela föreskrifter om bl.a. skatt som syftar till att reglera trafikförhållandena i kommunen. Av förarbetena till denna bestämmelse framgår att regeringen, i likhet med , ansåg att det borde vara möjligt för kommuner att, efter delegation från , meddela föreskrifter rörande sådana särskilda skatter som tas ut för användning av vägnätet, t.ex. trängselskatt (SOU 2008:125 s. 562– 564 och prop. 2009/10:80 s. 225–228). Det finns således numera inte längre något hinder i regeringsformen mot att delegerar rätten att meddela föreskrifter om t.ex. trängselskatt till kommunerna. Med hänsyn till den grundläggande principen om exklusiva normgivningskompetens på skatteområdet anförs i regeringens proposition dock att den föreslagna delegations- bestämmelsen bör tolkas restriktivt (prop. 2009/10:80 s. 228). Enligt förarbetena är utgångspunkten fortfarande att föreskrifterna ska meddelas av men att delegation är möjlig. Regeringen uttalar i förarbetena även att det framstår som en lämplig ordning att i lag ange de grundläggande förutsättningarna för skatteuttaget och därefter genom delegation ge kommuner rätt att meddela kompletterande föreskrifter. Avgiftsuttag vid användandet av allmänna vägar I den nationella planen för utveckling av transportsystemet för perioden –2021 ingår några väginvesteringar som helt eller delvis kommer att finansieras genom att avgifter tas ut av dem som De väginvesteringar som är aktuella är de kommande broarna över Sundsvallsfjärden på , över på och över på . Avgiftsuttag för användandet av allmänna vägar regleras i väglagen (1971:948). Enligt 29 § väglagen kan regeringen besluta att avgift ska tas ut för att finansiera nya vägar. Någon närmare reglering av hur avgiftsuttaget ska utformas finns inte i lagen. Uttag av sådana avgifter måste vara förenliga med bestäm- melserna i och rådets direktiv /62/EG av om avgifter på tunga godsfordon för använd- ningen av vissa infrastrukturer1 (Eurovinjettdirektivet). Detta direktiv reglerar bl.a. tids- och distansbaserade skatter och avgifter som tas ut för lastbilar och lastbilskombinationer med en högsta tillåten bruttovikt på . Grundprincipen är att sådana pålagor maximalt får motsvara kostnaden för investering i och drift av infrastrukturen. Vidare finns regler om differentiering av distansbaserade pålagor utifrån fordonskategori och EURO-klass. Beroende på teknisk lösning för registrering av passager vid avgiftsuttag blir även andra bestämmelser i nationell lagstiftning och tillämpliga. Allmänna förutsättningar för skatte- och avgiftsuttag baserat på elektronisk avläsning Skatte- och avgiftsuttag vid användandet av väg som baseras på elektronisk avläsning ska följa och rådets direktiv /52/EG av om driftskompatibilitet mellan elektroniska vägtullsystem i gemenskapen2 (EFC- direktivet), som har införlivats i svensk lagstiftning genom lagen (2007:58) om elektroniska vägavgiftssystem. Direktivet ska tillämpas på vägtullsystem med system för elektronisk inkassering av vägtullar där utrustning behöver installeras i fordon. Avgifts- system som uteslutande baseras på identifiering genom fotografering av registreringsskylt definieras enligt direktivet inte som elektroniskt avgiftssystem och omfattas därför inte av direktivets regler. Det svenska uttaget av trängselskatt baseras på 1EGT L 187, 20.7.1999, s. 42 (Celex 31999L0062), senast ändrat genom och rådet direktiv /38/EG av (EUT L 157, , s. 8, Celex 32006L0038). 2EUT L 166, 30.4.2004, s. 124 (Celex 32004L0052). Bilaga 1 SOU 2012:60 fotografering av registreringsskyltar och därför omfattas inte skatteuttaget av direktivets regler. Satellitbaserad positionsbestämning eller mobil-kommunikation enligt GSM/GPRS-standarden eller 5,8 GHz mikrovågor är de tekniker som ska tillämpas i alla elektroniska vägtullsystem. EFC- direktivet anger att det ska tas fram en europeisk tjänst (, EETS) som innebär att en elektronisk betaltjänst för användandet av väg ska kunna användas i alla europeiska skatte- eller avgiftssystem. Direktivet slår fast vissa ramar för hur tjänsten ska utformas och ges, med stöd av en särskild kommitté, i uppgift att närmare definiera tjänsten, tekniskt såväl som funktionellt. Utredaren ska bedöma förutsättningarna för att till kommuner delegera rätten att meddela föreskrifter om trängselskatt. Utredaren ska med utgångspunkt i bedömningen lämna förslag på hur en sådan delegation kan utformas och föreslå den författnings- reglering som är nödvändig. I uppdraget ingår inte att föreslå ändringar i grundlag. En viktig utgångspunkt är att en delegation inte får medföra att de grundläggande reglerna för skatteuttaget utformas på skilda sätt i de olika områden där trängselskatt tas ut. Vidare bör övriga regelverk för uttag av pålagor för användande av väginfrastruktur vara förenliga med regelverket för trängselskatt. Delegationen får inte heller förhindra effektiva trafiklösningar. I detta sammanhang kan nämnas att en princip för uttag av trängselskatt är att sådan skatt inte bör tas ut på större genomfartsleder. Om en genomfartsled kan anses utgöra en integrerad del av trafikflödet i ett trängselskatteområde och den lokala trafiken utgör en betydande del av det totala trafikflödet i detta område, kan det emellertid finns skäl att göra ett undantag från principen. En förutsättning för att skattebelägga genomfartsleder är emellertid att det leder till minskad trängsel och därmed ökar framkomligheten på genomfartsleden (se prop. 2009/10:189 s. 8). Ansvarsfördelningen mellan kommuner och staten ska tydlig- göras, särskilt i ett EU-perspektiv. Det är angeläget att utredaren uppmärksammar att en föreskriftsrätt inte innebär att kan åsidosättas på ett sätt som medför ansvar för staten. Särskilt sådana motsättningar som kan uppkomma i relation till Eurovinjettdirektivet ska belysas. Utredaren ska i sin bedömning dessutom ta hänsyn till att det kan finnas konkurrerande intressen mellan staten och kommunen avseende pålagor på vissa vägar.