sou · H0B378 · 2012-11-29 00:00:00 — Inte heller en sådan uppdelning medför att fråga är om mer än en verksamhetsgren.6 Polisverksamheten inrymmer, liksom många andra myndigheters verksamhet7, flera verksamhetsgrenar. Med utgångspunkt i OSL torde bl.a. följande kunna urskiljas hos de nuvarande polismyndigheterna och den del av som inte avser Säkerhetspolisen8: den brottsförebyggande och brottsutredande verksamheten (18 kap. 1–3 §§ OSL), verksamhet som avser särskilt personsäkerhetsarbete enligt 2 a § polislagen (1984:387) (18 kap. 7 § och 35 kap. 11 § OSL), verksamhet som avser förande av eller uttag ur vapenregister (18 kap. 16 § och 35 kap. 23 § OSL), verksamhet enligt lagen (1991:483) om fingerade personuppgifter (22 kap. 2 § OSL), verksamhet som avser förordnande av ordningsvakt (30 kap. 21 § OSL), verksamhet som avser räddningsinsatser enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor (32 kap. 8 § OSL), verksamhet som avser hjälp och bistånd till enskilda (35 kap. 20 § OSL), verksamhet som avser utlänningskontroll och medborgarskap (37 kap. 1 § OSL) samt verksamhet som avser skadereglering (40 kap. 6 § OSL). Frågan om i vilken mån olika verksamhetsgrenar också är att anse som självständiga i förhållande till varandra är dock mer komplicerad. Bedömningen ska göras med ledning av förarbetena till 2008/09:150 s. 359 ff. 7Se bl.a. prop. 2002/03:99 s. 233 f. när det gäller . 8Frågan om verksamhetsgrenar hos är av mindre intresse i detta sammanhang, då det som är Säkerhetspolisen kommer att utgöra en självständig myndighet. Regler om offentlighet och sekretess 2 kap. 8 § TF om allmänna handlingar som innehåller ett motsvarande krav på självständighet; se avsnitt 3.2.9 Av de verksamhetsgrenar som redovisats får i dagens organisation, enligt kommitténs bedömning, de verksamheter som avser 1. personsäkerhetsarbete, 2. fingerade personuppgifter och 3. skadereglering anses vara självständiga verksamhetsgrenar. Övriga verksamhetsgrenar kan, med hänsyn till att de inte organiseras skilda från andra verksamheter, inte anses vara självständiga. I den nya kan utfallet bli ett annat beroende på hur myndigheten väljer att organisera vissa verksamheter. Den nya kommer att vara en stor myndighet med ett förhållandevis stort antal sekretessregler att tillämpa. Inom myndigheten kommer sekretess endast att gälla mellan självständiga verksamhetsgrenar. Det är därför angeläget att frågan om vilka verksamhetsgrenar som ska organiseras som självständiga ägnas särskild uppmärksamhet under genomförandearbetet. Det är kommitténs bedömning att i vart fall de tre verksamheter som angetts (personsäkerhetsarbete, fingerade personuppgifter och skadereglering) bör ha en sådan ställning. Noteras bör dock att de sekretessbrytande bestämmelserna gäller också mellan självständiga verksamhetsgrenar.10 Möjligheten att lämna annars sekretesskyddade uppgifter mellan sådana verksamheter är därför betydande. Omfattningen av självständiga verksamhetsgrenar inom påverkas inte av att denna polis blir en fristående myndighet. Avslutningsvis finns det anledning att behandla frågan om vilka rättigheter och skyldigheter en anställd har när det gäller att inom den nya och den fristående myndigheten hantera sekretesskyddade uppgifter. Frågan gäller alltså hur en polisanställd ska tillämpa sekretessreglerna i förhållande till sina arbetskamrater. Inom en myndighet eller ett sekretessområde gäller, formellt sett, sekretessen inte mellan de anställda. Att lämna uppgifter som går utöver vad om är normalt och behövligt för ett ärendes handläggning eller för verksamhetens bedrivande anses dock strida mot grunderna för sekretesslagen.11 I den praktiska tillämpningen har JO konstaterat att sekretesslagen inte hindrar att en handläggare rådfrågar andra befattningshavare om ett ärende, åtminstone inte om det framstår som objektivt försvarbart samt 2008/09:150 s. 357. 10Se 8 kap. 2 § OSL. 1990/91:111 s. 24. och SOU 2003:99 s. 282 ff. Regler om offentlighet och sekretess vidare att uppgifter fritt måste kunna lämnas till dem som på ett eller annat sätt deltar i beredningen och avgörandet av ett ärende.12 En omständighet att beakta när det gäller anställdas tillgång till sekretesskyddade personuppgifter i polisverksamheten är följande. I dagens organisation med flera myndigheter inom polisen regleras tillgången till uppgifter i stor omfattning av regler i lag eller förordning om till vilka myndigheter uppgifter får lämnas ut och om direktåtkomst. I den nya kommer sådana regler inte att behöva finnas kvar eftersom de reglerar förhållandet mellan myndigheter. Istället bör, enligt kommitténs uppfattning, de anställdas tillgång till uppgifter regleras genom myndighetsinterna föreskrifter om behörighet. Det är angeläget att dessa föreskrifter utformas med beaktande även av de överväganden om avgränsningar av tillgång till personuppgifter som ligger till grund för dagens författningar på dessa områden. Sammanfattningsvis när det gäller sekretess kommer avskaffandet av myndighetsgränserna och den föreslagna nya att medföra att betydligt fler anställda kan få del av fler uppgifter. ger dock de sekretessbrytande reglerna betydande möjligheter att lämna uppgifter mellan polismyndigheter och mellan självständiga verksamheter inom myndigheterna. Dessutom finns det tydliga gränser för hur en anställd internt ska hantera en sekretessbelagd uppgift. Genom att organisera känsliga verksamheter så att de blir att anse som självständiga verksamhetsgrenar vid tillämpningen av OSL kan dessutom sekretesskyddet stärkas. Även väl utformade myndighetsföreskrifter om behörighet bidrar till att sekretesskyddet stärks. Kommittén bedömer därför att den enskilde medborgaren kommer att ha i huvudsak samma sekretesskydd i en organisation med den nya som i dagens. Mot denna bakgrund behöver inga ändringar göras i offentlighets- och sekretesslagstiftningen i syfte att förstärka sekretesskyddet. Till följd av den ändrade myndighetsstrukturen behöver dock vissa andra ändringar göras som avser såväl som Säkerhetspolisen. Dessa behandlas i avsnitt 3.5. 12 JO 1983/84 s. 262. Regler om offentlighet och sekretess 3.4Hur påverkas polisens möjligheter att samverka och möjligheten till insyn i polisens verksamhet? har statsmakternas strävan varit att genom förändringar i regelverket underlätta för de brottsbekämpande myndigheterna att samverka i kampen mot brott. Utgångspunkten för detta arbete har varit att, med beaktande av befogade krav på skyddet för den enskildes integritet, var och en av de brottsbekämpande myndigheterna ska kunna få tillgång till uppgifter från andra brottsbekämpande myndigheter, i den mån uppgifterna behövs i verksamheten.13 Denna målsättning präglar såväl offentlighets- och sekretesslagstiftningen som de författningar som reglerar hanteringen av personuppgifter hos de brottsbekämpande myndigheterna. Ett exempel på detta är de sekretessbrytande bestämmelser i den brottsbekämpande verksamheten som redovisats i närmast föregående avsnitt. är polismyndigheterna och , inklusive bl.a. och Säkerhetspolisen, självständiga myndigheter. I den kommande organisationen kommer dessa, med undantag för Säkerhetspolisen, att vara samlade i den nya . Följaktligen kommer inte de sekretessbrytande bestämmelserna att vara tillämpliga på uppgiftslämnade som sker inom den nya . Detta uppgiftslämnande bör i stället regleras genom myndighetsinterna föreskrifter om behörighet. Det kan antas att informationsutbytet mellan enheter inom den nya kommer att underlättas genom detta. Precis som kan dock sekretess gälla för en viss verksamhet inom myndigheten i den mån verksamheten utgör en självständig verksamhetsgren. För Säkerhetspolisen kommer, från sekretessynpunkt, den nya organisationen att innebära att regelverket om sekretessbrytande bestämmelser kommer att behöva tillämpas i förhållande till den nya , alltså till det som utgörs av övriga delar av och av polismyndigheterna. I förhållande till polismyndigheterna och är detta fallet . Detsamma torde i stor omfattning också gälla i förhållande till annan verksamhet inom Rikspolis- 13 Se bl.a. prop. 2009/10:85 s. 63 f. Regler om offentlighet och sekretess styrelsen, med hänsyn till bestämmelserna om självständiga verksamhetsgrenar. Förhållandet i sekretesshänseende mellan polisens myndigheter och andra brottsbekämpande myndigheter påverkas, enligt kommitténs bedömning, inte av den nya polisorganisationen. Det krävs dock relativt omfattande ändringar av organisationsbegrepp för att vidmakthålla den nuvarande ordningen. När det gäller offentlighets- och sekretesslagstiftningen redovisas dessa ändringar i närmast följande avsnitt. De ändringar som krävs i registerlagstiftningen redovisas i avsnitt 4.11.4. Regelverket om allmänna handlingar och rätten att ta del av offentliga handlingar är en hörnsten när det gäller insyn i polisens verksamhet liksom i all offentlig verksamhet. I den nya upphör, såsom redovisats i avsnitt 3.2, de formella myndighetsgränserna och handlingar som utväxlas mellan olika enheter i den nya myndigheten blir inte allmänna genom detta. Detta torde innebära att färre handlingar blir allmänna och därmed föremål för prövning om de kan lämnas ut. I den mån handlingarna utväxlas mellan självständiga organ inom myndigheten är de dock att anse som allmänna i samma omfattning som om de två organen hade varit självständiga myndigheter. I vilken omfattning den nya myndigheten kommer att innehålla självständiga verksamhetsgrenar avgörs, såsom redovisats i avsnitt 3.3, av hur den nya myndigheten väljer att organisera vissa verksamheter. När det gäller handlingar som utväxlas mellan myndigheterna Säkerhetspolisen och kommer fler handlingar än att bli allmänna. Detta beror på att handlingar som utväxlas mellan och Säkerhetspolisen inte utan vidare är att anse som allmänna. I den mån de verksamhetsgrenar mellan vilka handlingarna utväxlas är att anse som självständiga i förhållande till varandra är handlingen dock, även i dagens organisation, att anse som allmän. Slutligen bör uppmärksammas att många handlingar av betydelse för insyn i polisverksamheten inte expedieras. De är därmed att anse som allmänna i och med att det ärende till vilket de hänför sig slutbehandlats eller i vissa fall på ett ännu tidigare stadium. Regler om offentlighet och sekretess Detta gäller bl.a. diarier och s.k. händelserapporter. Dessa regler gäller oberoende av polisens organisation. 3.5Vissa ändringar i offentlighets- och sekretesslagstiftningen Förslag: Vissa ändringar ska göras i offentlighets- och sekretesslagstiftningen för att anpassa den till den nya myndighetsstrukturen inom polisen. Enligt 18 kap. 16 § OSL gäller sekretess under vissa förutsättningar för uppgift hos polismyndighet i verksamhet som avser förande av eller uttag ur vapenregister för uppgift som har tillförts registret, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan fara för att vapen eller ammunition kommer till brottslig användning. Detsamma gäller hos för uppgift som hänför sig till vapenregister. Enligt det förslag till ändring i vapenlagen som kommittén redovisar i avsnitt 4.11.5 ska de lokala och centrala vapenregister som finns föras av i den nya organisationen. Mot denna bakgrund behöver 18 kap. 16 § OSL ändras så att sekretessen i båda fallen istället gäller hos . Enligt 18 kap. 17 § OSL gäller under vissa förutsättningar sekretess hos en polismyndighet och för uppgift i en angelägenhet som avses i 3 § 1 och 614 lagen (2000:344) om Schengens informationssystem (SIS). Säkerhetspolisen har tillgång till uppgifter i SIS i egenskap av en organisatorisk enhet inom . För att säkerställa att sekretess kommer att gälla för uppgifterna även när Säkerhetspolisen blir en självständig myndighet behöver, utöver , även Säkerhetspolisen anges som organisatoriskt begrepp i denna bestämmelse. Begreppet polismyndighet bör utgå. I 29 kap. 10 § OSL finns bestämmelser om sekretess hos för vissa uppgifter i rapporter om händelser inom civil luftfart. Här bör begreppet ersättas med . Enligt 35 kap. 1 § första stycket 4 OSL gäller sekretess i viss verksamhet som syftar till att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott och som bedrivs av en polismyndighet eller . Här bör begreppet polismyndighet 14 Enligt SFS 2010:383 har vissa ändringar gjorts i denna bestämmelse. Ändringarna, som träder i kraft den dag regeringen bestämmer, innebär bl.a. att p. 6 ska numreras som p. Regler om offentlighet och sekretess bör inte uttryckligen nämnas i bestämmelsen, eftersom kommittén i SOU 2012:13 har föreslagit att laboratoriet ska ingå i den nya . Enligt 35 kap. 1 § första stycket 5 OSL gäller sekretess för uppgift i Statens biografbyrås verksamhet när denna biträder en polismyndighet i brottmål. Även här bör polismyndighetsbegreppet ersättas med . Enligt 35 kap. 1 § första stycket 6 gäller sekretess för uppgift i register som förs av enligt polisdatalagen (2010:361) eller som annars behandlas där med stöd av samma lag. Här bör utgå som organisatoriskt begrepp och istället bör anges. I den nya organisationen kommer Säkerhetspolisen att vara en självständig myndighet. Säkerhetspolisen bör därför anges i denna bestämmelse. I 35 kap. 4 § första stycket 2 anges att sekretess under vissa förutsättningar gäller i verksamhet som avser förande av eller uttag ur register för uppgift hos som rör brott eller den som har misstänkts, åtalats eller dömts för brott om uppgiften har lämnats dit för databehandling inom rättsväsendets informationssystem i vissa register. Denna arbetsuppgift kommer att gå över till den nya . Därför behöver anges i denna bestämmelse. I 35 kap. 8 § OSL anges att viss förundersökningssekretess inte hindrar att polisen på begäran av den som lidit person- eller sakskada vid en trafikolycka lämnar uppgift om identiteten hos en trafikant som haft del i olyckan. Bestämmelsen ska ses mot bakgrund av att polisen enligt 2 kap. 8 § trafikförordningen (1998:1276) i vissa fall ska underrätta den vars egendom skadats i samband med en trafikolycka. I avsnitt 4.7.1. har kommittén föreslagit att begreppet polisen i trafikförordningen, i förtydligande syfte, ska bytas ut mot . Följaktligen bör motsvarande byte av begrepp göras även i 35 kap. 8 § OSL. Även i rubriken närmast före 35 kap. 20 § bör begreppet polisen ersättas med . Enligt 37 kap. 6 § OSL15 gäller sekretess under vissa förutsättningar hos en polismyndighet och för uppgift som förekommer i en angelägenhet som avser en framställning enligt 3 § lagen (2000:344) om Schengens informationssystem och avser bl.a. dold övervakning eller särskilda kontrollåtgärder. 15 Enligt SFS 2010:383 har vissa ändringar gjorts i denna bestämmelse. Ändringarna, som träder i kraft den dag regeringen bestämmer, saknar dock betydelse i detta sammanhang. Regler om offentlighet och sekretess bör anges och de organisatoriska begreppen och polismyndighet utgå. Med hänsyn till att de uppgifter som avses kan finnas även hos , som är en del av , behöver även Säkerhetspolisen anges i denna bestämmelse. Slutligen ska orden en polismyndighet eller polismyndigheten bytas mot i följande bestämmelser: 10 kap. 19–24 §§, 18 kap. 1, 3 och 15 §§, 29 kap. 10 § samt 35 kap. 4, 20, 21 och 23 §§ OSL. Vidare behöver följande ändringar göras i offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641; OSF). I 2 § regleras vilka handlingar hos ett antal uppräknade myndigheter som är undantagna från diarieföringsskyldigheten. I fråga om handlingar hos , bör orden bytas mot ordet Säkerhetspolisen. Vidare bör i fråga om handlingar hos polismyndigheterna och undantagen samlas under en punkt och de nuvarande två myndighetsbegreppen ersättas med . I 3 § OSF regleras på vilka register (diarier) hos ett antal uppräknade myndigheter som reglerna om möjlighet att utelämna vissa uppgifter vid diarieföringen inte ska tillämpas. En följd av detta är att registren i stor omfattning kommer att omfattas av sekretess. Under rubriken myndigheter, bör polismyndigheterna ersättas med och ersättas med Säkerhetspolisen. De register som anges vid polismyndigheterna förekommer även hos . Ett motsvarande undantag bör därför gälla där. I 6 § OSF anges att sekretess gäller för centrala passregister och centrala register för nationella identitetskort. I den nya organisationen kommer dessa register att föras av . Här bör därför anges istället för . Enligt 7 § OSF gäller under vissa förutsättningar sekretess för uppgifter om enskildas personliga förhållanden i de undersökningar som genomför om hur brottsoffer upplever sina kontakter med polisen. Dessa undersökningar kommer i den nya organisationen att genomföras av . Denna myndighet ska därför istället anges här. Enligt 10 § gäller sekretess i personaladministrativ verksamhet hos polismyndigheter, och för uppgift om en enskilds bostadsadress, hemtelefonnummer, personnummer och andra jämförbara uppgifter avseende personalen, uppgift i form av fotografisk bild som utgör Regler om offentlighet och sekretess underlag för tjänstekort samt uppgift om närstående till personalen, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den som uppgiften rör eller någon närstående till honom eller henne lider men. I denna bestämmelse bör polismyndigheter, och utgå. Istället bör och Säkerhetspolisen anges. 4 Ändrade organisatoriska begrepp Begreppet polismyndighet, liksom böjningar och preciseringar av detta begrepp, förekommer i ett mycket stort antal författningar. Kommitténs förslag att organisera de nuvarande 21 polismyndigheterna, och som en myndighet, , innebär att polismyndighetsbegreppet får en ny innebörd. Samtliga författningar som innehåller ett polismyndighetsbegrepp måste därför ses över och anpassas till en ny terminologi. Antalet sådana författningar är något över 300. Den förändrade organisationen aktualiserar också ändringar i författningar som innehåller andra begrepp. och begrepp med anslutning till polisen och den lokala polisorganisationen Även kommitténs förslag om att organisera Säkerhetspolisen som en fristående myndighet aktualiserar ändringar i de författningar som innehåller begreppet Säkerhetspolisen och sådana begrepp som är kopplade till dess verksamhet. De ändringar som behöver göras är av skiftande slag. När det gäller begreppet polismyndighet kan i några fall den sakliga ändring som avses, komma till språkligt uttryck genom att ordet polismyndighet och olika böjningsformer av detta ord byts ut mot ordet i motsvarande böjningsform. I vissa fall, då polismyndighetsbegreppet redan är uttryckt som , krävs inte någon språklig ändring. I andra fall krävs mer omfattande ändringar i författningarna. Begreppen polischef och länspolismästare kommer, i den mån de ska finnas kvar, i vart fall att ha en annan innebörd i en ny organisation. Begreppen polisdistrikt och kommer att sakna motsvarighet i den nya och behöver därför avskaffas. Några av de ändringar som behöver göras har behandlats i kapitel 2 och 3. I avsnitten 4.2–4.10 lämnas en samlad redovisning begrepp för begrepp. Ett stort antal författningar kräver särskilda överväganden och dessa behandlas i avsnitt 4.11. 4.2.1Vad är en polismyndighet? Begreppet polismyndighet har varit reglerat i lag . fram till förstatligandet reglerades begreppet av lagen (1944:415) om vad i allmänhet skall med polismyndighet avses. Den lagen ersattes av lagen (1964:317) om vad som avses med polismyndighet, som i sin tur ersattes 1972 av lagen (1972:509) om vad som avses med polismyndighet m.m. Den saknas anledning att gå in på de närmare bestämmelserna. Gemensamt för dem är dock att polismyndighetsbegreppet i dessa lagar varit reserverat för den eller de lokala ledningsfunktionerna. Fram var länsstyrelserna högsta regionala polisorgan med en länspolischef eller länspolismästare som ansvarig tjänsteman. Inom vissa områden fanns det ett behov för honom eller henne att kunna agera med polismyndighetens befogenheter. I 7 kap. 9 § och då gällande utlänningslagar1 angavs därför att, vid tillämpningen av dessa lagar, med polismyndighet avsågs även länspolischefen. Någon motsvarande bestämmelse för 1 § utlänningslagen (1980:376). , som inrättades vid förstatligandet , fanns inte. Enligt det polismyndighetsbegrepp som gällde vid polislagens ikraftträdande avsågs med polismyndighet polisstyrelsen i polisdistriktet. Denna ordning ansågs missvisande eftersom den gav intryck av att även tjänstemannabeslut, som var det stora flertalet, var fattade av polisstyrelsen i plenum. För att komma till rätta med detta infördes ett nytt polismyndighetsbegrepp polislag (1984:387). Enligt den nya ordningen, som alltjämt gäller, övergick man till att benämna den lokala myndigheten polismyndighet.2 För att tydligt markera att begreppet polismyndighet var avsett för den lokala myndigheten, valdes i den dåvarande 6 § polislagen begreppet polisorgan som benämning för som då var högsta polisiära myndighet i länet. Vidare angavs i 6 § polislagen att, då ledde polisverksamhet, vad som i lag eller annan författning föreskrevs om polismyndighet i tillämpliga delar skulle gälla även . Denna befogenhet ska ses mot bakgrund av att helt eller delvis kunde ta över ledningen av polisverksamheten i ett län då kravet på enhetlig ledning var särskilt framträdande.4 I samband därmed upphävdes den särskilda regleringen i 7 kap. 9 § och i utlänningslagen. Vid arbetet med polislag uppmärksammade polisberedningen5 att inte hade ställning som polismyndighet och därmed saknade polismyndighetens befogenheter i de många fall då styrelsen enligt sin instruktion skulle leda polisverksamhet. Därför infördes i 7 § andra stycket polislagen ett motsvarande stadgande för , som det som gällde för enligt 6 §. I motiven angavs följande om bestämmelsens tillämpning på . Föreskriften får sin största betydelse för den verksamhet som styrelsen bedriver genom sin säkerhetsavdelning (kommitténs anmärkning: motsvarar Säkerhetspolisen). Att styrelsen inom ramen för denna verksamhet bör kunna vidta vissa interimistiska tvångsåtgärder och lämna biträde åt vederbörande åklagarmyndighet torde vara ostridigt. Detsamma gäller i viss utsträckning även i fråga om den verksamhet som bedrivs av rikskriminalen. Såvitt gäller annan polisverksamhet 2SOU 1979:6 s. 187 f och prop. 1983/84:111 s. 67. 1983/84:111 s. 67. 4SOU 1982:63 s. 151. 5Se bl.a. Polisberedningens promemoria Ds Ju 1982:13 s. 33. 1983/84:111 s. 72. som även fortsättningsvis avses leda – exempelvis bevaknings- och säkerhetsarbetet vid statsbesök – får den nu diskuterade föreskriften ingen praktisk betydelse annat än möjligen för omedelbara åtgärder som inte tål uppskov. Av motivuttalandena framgår att bestämmelsen ursprungligen var avsedd att ha en tillämpning som var begränsad till i huvudsak interimistiska tvångsåtgärder och biträde till åklagare i brottmål samt till vissa omedelbara åtgärder inom ramen för annan verksamhet som leder genom Säkerhetspolisen. I praktiken har bestämmelsen i 7 § andra stycket fått en vidare tillämpning än så. Detta gäller såväl i den praktiska tillämpningen som i lagstiftningen. Som exempel i sistnämnda avseende kan nämnas att det i förarbetena till polisdatalagen7, med hänvisning till det aktuella stadgandet i 7 § andra stycket polislagen, anges att vissa bestämmelser i polisdatalagen som avser polismyndighet även är tillämpliga på då styrelsen leder polisverksamhet. Det står dock inte strid med ordalydelsen i 7 § andra stycket polislagen att tillämpa bestämmelsen på detta extensiva sätt. Regeringen har i ett lagstiftningsärende om Säkerhetspolisen 19898 angett den närmare innebörden av begreppet leda polisverksamhet. Med begreppet avses att direkt leda verksamheten vid de polisstyrkor som myndigheten disponerar över. Begreppet står i motsats till indirekt ledning9 som avser befogenheten att meddela allmänna riktlinjer eller mera konkreta direktiv för polisverksamheten vid andra polismyndigheter. Sammanfattningsvis gäller alltså att med polismyndighet avses de 21 polismyndigheterna. är en central förvaltningsmyndighet för polisen och kan i vissa fall leda polisverksamhet.