sou · H0B354 · 2012-09-12 00:00:00 — Konventionens innehåll beskrivs så som utredningen uppfattar den. Det är inte fråga om en regelrätt översättning av konventionen. Därefter följer ett avsnitt 3 där den reglering som finns i , och som kan beröras, gås igenom. Avsnitt 4 innehåller en genomgång av de EU-rättsakter som påverkar konventionens uppställda krav. I avsnitt 5 följer utredningens överväganden, förslag och bedömningar av främst konventionens artiklar och regler, men också EU:s förslag till förordning om återvinning av fartyg berörs. Avsnitt 6 innehåller en konsekvensutredning av förslagen. Slutligen återfinns en författningskommentar i avsnitt 7. Återvinning av fartyg där stål och andra material tas om hand för att återanvändas och återvinnas är ett miljömässigt hållbart sätt att återvinna fartyg men det medför också stora miljökonsekvenser. Återvinning av fartyg sker huvudsakligen i , , , och . , och står för ca 70–av den internationella marknaden för fartygsåtervinning av havsgående fartyg. Resterande del fartyg återvinns huvudsakligen i och . Bara av alla världens fartyg återvinns någon annan stans än i nämnda länder.1 I bland annat , och återvinns fartygen på stränderna genom att utnyttja tidvattnet på så sätt att fartygen körs upp på stränderna vid högvatten (så kallad beaching). Därefter tas de material och ämnen om hand som kan återvinnas eller återanvändas. Arbetet sker där fartyget befinner sig, det vill säga på stranden. Stål och järn tas om hand och spelar en stor ekonomisk roll då stål från fartyg utgör ungefär hälften av tillgång på stål. Eftersom arbetet sker där fartyget befinns medför det att ämnen som olja och drivmedelsrester, men även material som förekommer i fartygets konstruktion, läcker ut direkt i sanden. Det finns inga anordningar för att samla upp flytande ämnen eller annat spill. Asbest, PCB, ozonnedbrytande ämnen och olika tungmetaller tas inte om hand. Vid högvatten förs detta spill direkt ut i havet. 1 Samtliga uppgifter är hämtade från Report No 58275-SAS, Ship Breaking and in and , , , , Milen Dyoulgerov, , och , publicerad på , 23546-1296680097256/Shipbreaking.pdf marken på återvinningsanläggningarna i och testades 2010 när rapporten skrevs och då mättes kadmium, krom, bly och kvicksilver upp, utöver olja. De ämnen som inte redan har spolats ut i havet riskerar att göra det om vattennivåerna höjs till följd av de miljöförändringar som redan pågår globalt. Detta kan också bli resultatet av en storm som drar förbi någon av stränderna där återvinning sker. Det är inte ovanligt med cyklonstormar i Bengaliska bukten och en sådan kan tillfälligt höja vattennivån med ca 3–. Enligt handlar det om att ca 11–sand på Chittagongstranden i , som är , och ca 3 500–sand på Gadanistranden i , som är , hamnar under vattennivån om havsnivån höjs med . Enligt nämnda rapport medför en höjning av havsnivån med på att ca bly, kadmium, krom och kvicksilver skulle hamna under vattennivån. För Gadanistranden är motsvarande mänger bly, krom, kvicksilver, PCB och olja. För det fall havsnivån skulle höjas mer än med ökar så klart mängderna väsentligt. Utöver läckage av farligt material direkt på stränderna fraktas också en stor del material bort från ständerna. Väggpaneler innehållande asbest har återfunnits i möbler som säljs i affärer längs med vägarna utanför den största återvinningsstranden i . När elkablar eldas för att få fram koppar innanför plasthöljen uppstår giftiga gaser, liksom när målarfärgen på plåt värms upp eller eldas bort. Själva arbetet med att plocka isär fartyget sker med fara för arbetarnas hälsa och liv då skyddsutrustning och säkerhets- anordningar i stort sett saknas. Enligt rapporten från sysselsätts uppskattningsvis 8 000–22 000 arbetare på stränderna i och , lite beroende på hur många fartyg som återvinns. Fartygsåtervinningen genererar ytterligare sysselsättning åt arbetare i återvinningskedjan med bland annat att sälja stål och delar. Uppskattningsvis handlar det om ca 200 000 personer som sysselsätts till följd av återvinningen av delar från fartyg. Således lämnar även arbetsmiljön och säkerheten för arbetarna mer att önska både till följd av avsaknad av skyddsutrustning för att förhindra fysiska olyckor och till följd av de farliga material och ämnen som hanteras utan skydd. Detta får till följd att dödsfall är vanligt vid återvinningsarbetet i och . Mot denna bakgrund står det klart att de miljöproblem som fartygsåtervinning medför inte kan behandlas som ett lokalt problem i södra , utan är ett omfattande globalt problem och ett hot mot den globala miljön och fisklivet i världshaven. Eftersom miljömässigt osunda och osäkra metoder för demon- tering av fartyg fortsätter att vara ett allvarligt bekymmer, och en försämring till och med befaras till följd av förväntat ökat antal fartygsåtervinningar, arbetades fram och antogs . Utredningen vill framhålla att vrak inte omfattas av konvent- ionens bestämmelser och därmed inte heller omfattas av utred- ningens förslag. Den internationella om säker och miljöriktig fartygsåtervinning (konventionen) antogs i vid () konferens om säker och miljöriktig fartygsåtervinning. Konven- tionen består av en inledning, 21 artiklar, bilagor och appendix. Av inledningen framgår det att konventionsparterna uttrycker en ökad oro för säkerhet, hälsa, miljön och välfärdsaspekter inom fartygsåtervinningsbranschen. Återvinning av fartyg hjälper till att skapa en hållbar utveckling och är även det bästa alternativet för uttjänta fartyg. Konventionsparterna påminner om beslut A.962(23), Riktlinjer för fartygsåtervinning, tillägg till riktlinjerna antagna genom beslut A980(24), beslut VI/24 och riktlinjer godkända av 289:e möte (Säkerhet och hälsa vid fartygs- återvinning: Riktlinjer för och ). Även beslut A.981(24) i vilket begärde att , , ska ta fram juridiskt bindande redskap för fartygs- återvinning framhålls. roll att verka för arbetsmiljön och hälsan hos dem som arbetar med fartygsåtervinning framhålls. nämns som viktig för att skydda människors hälsa och miljön mot ogynnsam påverkan till följd av avfall. Den inställning som återfinns i princip 15 i Riodeklarationen om miljö och utveckling och som hänvisas till i beslut MEPC.67(37) uppmärksammas också. Behovet att främja ersättandet av farliga material och ämnen vid tillverkning och underhåll av fartyg med mindre farliga ämnen och material, eller helst helt ofarliga material, Detta ska dock göras utan att ge avkall på fartygets säkerhet, hälsan och säkerheten för sjömännen och fartygets operationsduglighet. Konventionsparterna är fast beslutna att i ett juridiskt bindande dokument effektivt komma tillrätta med miljöskador, arbetsmiljörisker och säkerhet relaterat till fartygs- återvinning. De speciella omständigheter som gäller för sjö- transport ska beaktas, liksom behovet att säkerställa ett smidigt återvinnande av uttjänta fartyg. Dessa nämnda målsättningar uppnås bäst genom en internationell konvention om säker och miljöriktig fartygsåtervinning. Konventionsparterna har därför kommit fram till följande innehåll i artiklarna. 2.3.1Artikel 1 Generella skyldigheter Artikel 1 innehåller generella skyldigheter för de stater som tillträder konventionen. Sådana konventionsstater ska se till att konventionens regler får fullständig och total effekt för att förhindra, reducera, minimera, och så långt det är praktiskt möjligt, eliminera olyckor, skador och andra negativa effekter på människors hälsa och miljön som orsakas av fartygsåtervinning. Konventionsstaterna ska också förstärka fartygssäkerheten, skyddet för människors hälsa och miljön under hela fartygets driftstid. Vidare ska konventionsstater samarbeta för att uppnå ett effektivt genomförande och efterlevnad av konventionen. Konventionsstaterna ska även sträva efter att fortsätta utveckla tekniker och sätt att bidra till en säker och miljöriktig fartygsåtervinning. När man hänvisar till konventionen hänvisar man också till konventionens bilagor och appendix, som ska ses som en del av konventionen. Utöver detta framgår det av artikel 1 att konventionens regler är minimiregler. Under förutsättning att det är tillåtet enligt internationell rätt får stater införa strängare regler, var för sig eller tillsammans med andra konventionsstater. Konventionens definitioner återfinns i artikel 2. Om inget annat sägs gäller följande: 1.Konventionen betyder den internationella om säker och miljöriktig fartygsåtervinning, 2009. 2.Administration avser regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer i den stat under vars myndighet fartyget lyder. 3.Behörig/a myndighet/er avser statlig/a myndighet/er som är utsedd/a av en konventionsstat att ansvara för uppgifter relaterade till fartygsåtervinningsanläggningar inom statens jurisdiktion. Ansvaret kan begränsas till angivna geografiska områden eller expertområden. 4.Organisation innebär den Internationella sjöfartsorganisationen, (). 5.Med generalsekreterare menas IMO:s generalsekreterare. 6.Kommitté åsyftar för skydd av den miljön, (). 7.Fartyg innebär alla typer av fartyg som är eller har använts i vatten. Undervattensfartyg, flytande farkoster, flytande plattformar, flytande lagringsenheter (FSU) samt flytande enheter för produktion, lagring och avlastning (FPSO) inkluderas i fartygsbegreppet, liksom även sådana fartyg som har blivit rensade på utrustning eller blir bogserade. 8.Bruttodräktighet avser den bruttodräktighet som räknas ut i enlighet med reglerna för tonnagemätning i bilaga I till internationella konvention om skeppsmätning (ICTM 1969) eller annan konvention som kan komma att ersätta den. 9.Farligt material är alla material eller ämnen som kan vara skadliga för människors hälsa och/eller miljön. 10.Fartygsåtervinning avser aktiviteten att helt eller delvis ta isär ett fartyg på en fartygsåtervinningsanläggning för att ta till vara delar och material för omarbetning eller återanvändning som farliga material och ämnen tas om hand. Det innefattar också lagring och behandling av delar och material på Vidare bearbetning eller bortforsling till andra anläggningar omfattas inte. 11.Fartygsåtervinningsanläggning betyder ett angivet område som utgörs av en plats, varv eller anläggning och används för att återvinna fartyg. 12.Återvinningsföretag är den som äger fartygsåtervinnings- anläggningen. Återvinningsföretag kan också avse en organisation eller en fysisk eller juridisk person som har åtagit sig ansvaret för att genomföra fartygsåtervinningen istället för ägaren av fartygsåtervinningsanläggningen och som genom det åtagandet har övertagit alla rättigheter och skyldigheter som åläggs återvinningsföretaget enligt konventionen. Konventionen ska enligt artikel 3 tillämpas på fartyg som har rätt att segla under en konventionsstats flagg eller som lyder under konventionsstatens myndigheter samt på fartygsåtervinnings- anläggningar som verkar inom en konventionsstats jurisdiktion. Enligt punkten 2 undantas krigsfartyg, stödtrupper eller andra fartyg som ägs eller drivs av en konventionsstat och som för tillfället används enbart i statlig, icke-kommersiell tjänst från konventionens tillämpningsområde. Trots undantaget ska varje konventionsstat se till att även sådana fartyg ska agera enligt konventionens regler så långt det är rimligt och möjligt. Vidare är fartyg med bruttodräktighet mindre än 500 enligt punkten 3 undantagna från konventionens tillämpning. Det samma gäller för fartyg som bara trafikerar inhemska vatten under hela fartygets livstid. Även sådana fartyg ska dock agera i överensstämmelse med konventionen så långt det är rimligt och möjligt. I punkten 4 uppges det att konventionsstater ska tillämpa konventionens regler på ett sådant sätt att fartyg som seglar under en flaggstat som inte har tillträtt konventionen inte ges en förmånligare behandling än vad som gäller för konventionsstaters fartyg. 2.3.4Artikel 4 Efterlevnad av konventionens regler I första punkten uppges det att varje konventionsstat ska kräva att fartyg som är behörigt att segla under konventionsstatens flagg, eller agerar under konventionsstatens befogenhet, efterlever konventionens regler. Konventionsstaten ska också se till att konventionen efterlevs och vidta effektiva åtgärder för att uppnå efterlevnad. Av andra punkten framgår det att varje konventionsstat ska kräva att landets fartygsåtervinningsanläggningar efterlever kraven i konventionen. Även här ska konventionsstaten vidta effektiva åtgärder för att säkerställa efterlevnad av konventionen. 2.3.5Artikel 5 Besiktning och certifiering av fartyg I artikel 5 uppges det att varje konventionsstat ska se till att fartyg som seglar under dess flagg, eller agerar under statens jurisdiktion, också är besiktigade och certifierade i enlighet med konventionens regler. Reglerna återfinns i bilagan. 2.3.6Artikel 6 Auktorisation av återvinningsanläggningar Artikeln behandlar auktorisation av fartygsåtervinningsanlägg- ningar. Varje konventionsstat ska se till att alla fartygs- återvinningsanläggningar i landet, som återvinner sådana fartyg som konventionen omfattar, är auktoriserade i enlighet med reglerna i konventionen. Detta gäller också sådana fartyg som behandlas i enlighet med artikel 3.4. 2.3.7Artikel 7 Utbyte av information Artikeln handlar om informationsutbyte. En konventionsstat ska på begäran förse IMO med relevant information om de uppgifter som har legat till grund för auktorisationen av en fartygs- återvinningsanläggning. Även andra konventionsstater ska få ta del av sådan information på begäran. Den efterfrågade informationen ska lämnas snabbt och utan dröjsmål. 2.3.8Artikel 8 Inspektion av fartyg I artikeln behandlas inspektion av fartyg. Inspektioner skiljer sig från sådana besiktningar som avses i artikel 5. Av punkten 1 framgår det att ett fartyg som omfattas av konventionens regler får inspekteras av personer som är auktoriserade för att avgöra om ett fartyg efterlever konventionens regler. Inspektionen får företas i vilken hamn eller offshore-terminal som helst inom en konventionsstats territorium. En sådan inspektion begränsas till att utröna att det finns ett inventeringscertifikat över farliga ämnen och material (International Certificate on Inventory of Hazardous Materials) eller ett återvinningscertifikat (International for Recycling Certificate) för fartyget. Om fartyget har något av nämnda certifikat ska de godtas under förutsättning att certifikatets giltighetstid inte har gått ut. De undantag som finns anges i punkten 2. Om ett fartyg inte har ett giltigt certifikat eller det föreligger starka skäl att tro att fartygets skick eller utrustning i stor utsträckning avviker från certifikatet och/eller del 1 av inventeringen över farliga ämnen och material, eller om det inte finns någon plan för hur del 1 av inventeringen ska underhållas, får en utökad inspektion företas. En sådan utökad inspektion ska beakta riktlinjer framtagna av IMO. 2.3.9Artikel 9 Uppdagande av överträdelser Artikel 9 handlar om hur överträdelser av konventionens regler kan upptäckas. Enligt punkten 1 ska konventionsstaterna samarbeta för att upptäcka överträdelser och efterlevnaden av reglerna i konventionen. Enligt punkten 2 får den konventionsstat som har tillräckligt bevis för att ett fartyg agerar, har agerat eller har för avsikt att agera i strid med någon av konventionens regler begära en inspektion av fartyget när fartyget når en hamn eller havsterminal hos en konventionsstat. Rapporten från en sådan inspektion ska skickas till den konventionsstat som begärde inspektionen, till flaggstatens regering och till IMO så att lämpliga åtgärder kan vidtas. Artikelns 3:e punkt anger att om ett fartyg befinns vara i strid med konventionens regler, får konventionsstaten som genomför inspektionen vidta åtgärder för att varna, kvarhålla, skicka iväg eller utestänga fartyget från konventionsstatens hamnar. En kon- ventionsstat som vidtar någon av de uppräknade åtgärderna ska informera fartygets administration och IMO. Punkten 4 handlar om fartygsåtervinningsanläggningar. En konventionsstat som tar emot en begäran om inspektion från någon annan konventionsstat tillsammans med tillräckliga bevis på att en fartygsåtervinningsanläggning agerar, har agerat eller är på väg att agera i strid mot någon av konventionens regler bör undersöka fartygsåtervinningsanläggningen och upprätta en rapport. Inspektionsrapporten ska skickas till den konventionsstat som begär det, tillsammans med information om vilka åtgärder som har vidtagits eller eventuellt kommer att vidtas. Rapporten ska också skickas till IMO för lämpliga åtgärder. I artikel 10.1 återfinns det ett krav på att alla överträdelser mot konventionens regler ska vara förbjudna enligt konventions- staternas lagstiftning. I underpunkterna uppges vad som gäller för fartyg respektive återvinningsanläggningar beträffande efter- levnaden av konventionens regler. Beträffande fartyg (artikel 10.1.1) ska sanktioner vara fastställda i konventionsstatens lagstiftning och ska gälla oavsett var i världen överträdelsen sker. Om regeringen informeras om en överträdelse av en annan konventionsstat ska regeringen undersöka saken. Regeringen får också begära att den anmälande konventionsstaten lämnar ytterligare bevis på den påstådda överträdelsen. Om regeringen är säker på att tillräckliga bevis föreligger för att kunna vidta rättsliga åtgärder ska regeringen se till att sådana åtgärder vidtas . De rättsliga åtgärderna ska överensstämma med konventionsstatens lagstiftning. Regeringen ska skyndsamt meddela den anmälande konventionsstaten och IMO om de åtgärder som vidtas. Om regeringen inte har vidtagit några åtgärder från det att uppgifterna togs emot ska regeringen meddela den anmälande konventionsstaten och IMO varför åtgärder inte vidtogs. Även för fartygsåtervinningsanläggningar (artikel 10.1.2) ska sanktioner fastställas i det lands lagstiftning som fartygs- återvinningsanläggningen lyder under. Om konventionsstaten informeras av en annan konventionsstat om en överträdelse av konventionens regler ska det undersökas. Konventionsstaten får begära att den anmälande staten presenterar ytterligare bevis på den påstådda överträdelsen. Om konventionsstaten är säker på att tillräckliga bevis föreligger för att vidta rättsliga åtgärder ska konventionsstaten se till att rättsliga åtgärder vidtas och i överensstämmelse med konventionsstatens lag- stiftning. Konventionsstaten ska skyndsamt meddela den anmälande konventionsstaten och IMO vilka åtgärder som vidtas. Om konventionsstaten inte har vidtagit några åtgärder från mottagandet av uppgifterna ska konventionsstaten meddela den anmälande konventionsstaten och IMO varför några återfärder inte har vidtagits. Enligt artikelns punkt 2 ska alla överträdelser av konventionens regler vara förbjudna och sanktioner ska finnas i respektive konventionsstats nationella lagstiftning. När en överträdelse sker ska konventionsstaten antingen se till att rättsliga åtgärder vidtas i enlighet med landets lagstiftning eller vidarebefordra informa- tionen och eventuella bevis till fartygets flaggstat. Av punkten 3 framgår det att sanktioner i en konventionsstats nationella lagstiftning måste vara adekvata för att avskräcka från överträdelser mot konventionens bestämmelser. 2.3.11Artikel 11 Otillbörlig försening och kvarhållande av fartyg Enligt artikelns punkt 1 ska alla tänkbara åtgärder vidtas för att undvika att ett fartyg otillbörligt kvarhålls eller försenas enligt artiklarna 8, 9 eller 10. För det fall ett fartyg trots allt otillbörligt kvarhållits eller försenats har fartyget rätt till kompensation för eventuella förluster eller skador det har åsamkats. Detta framgår av artikelns andra punkt. 2.3.12Artikel 12 Förmedling av information I artikel 12 räknas det upp olika uppgifter som en konventionsstat ska lämna till IMO. IMO ska i sin tur sprida uppgifterna vidare på lämpligt sätt. Varje konventionsstat ska rapportera följande: en lista över landets fartygsåtervinningsanläggningar som är auktoriserade i enlighet med konventionen, kontaktinformation till behörig/a myndighet/er inklusive landets kontaktpunkt, en lista över erkända organisationer och utnämnda besiktnings- män som är auktoriserade enligt konventionen för att utföra de uppgifter som följer av konventionen, en uppdaterad lista över de fartyg som seglar under landets flagg och som innehar utfärdade återvinningscertifikat, inklusive namn på återvinningsföretaget och uppgifter om var fartygsåtervinningsanläggningen är belägen, en uppdaterad lista över fartyg som har återvunnits i konventionsstaten, information rörande överträdelser mot konventionen, och åtgärder vidtagna gentemot konventionsstatens fartyg och fartygsåtervinningsanläggningar. 2.3.13Artikel 13 Tekniskt bistånd och samarbete Enligt punkten 1 ska konventionsstater erbjuda andra konventions- stater hjälp om en konventionsstat begär tekniskt bistånd. För- frågan om hjälp kan gå genom IMO eller andra vederbörliga internationella organ. Säker och miljöriktig fartygsåtervinning ska iakttas. Biståndet kan bestå av att utbilda personal, se till att lämplig teknik, utrustning och anordningar är tillgängliga, initiera gemen- samma forsknings- och utvecklingsprogram samt att vidta andra åtgärder med sikte på effektivt genomförande av denna konvention med tillhörande riktlinjer som tagits fram av IMO. Konventionsstaterna åtar sig att samarbeta aktivt i enlighet med sina nationella lagar, regler och praxis med tekniköverföring avseende säker och miljöriktig fartygsåtervinning. Tvister om hur konventionen ska tolkas eller tillämpas ska lösas genom förhandling, undersökning, medling, förlikning, skiljedom, rättsligt biläggande eller hänvändelse till regionala organisationer eller arrangemang eller med andra fredliga medel enligt staternas eget val. 2.3.15Artikel 15 Förhållandet till internationell rätt och andra avtal Enligt första punkten har havsrätts- konvention företräde framför konventionen, liksom internationell sedvanerätt på havsrättsområdet. Inte heller andra relevanta och tillämpbara internationella överenskommelser ska påverkas av konventionen. 2.3.16Artikel 16 Undertecknande, ratifikation, godtagande, godkännande och anslutning Av punkten 1 framgår det att konventionen var öppen för undertecknande av stater på från till . Därefter är konventionen öppen för anslutning av alla stater. En stat kan bli part av konventionen på tre olika sätt. Antingen genom undertecknande utan förbehåll för ratifikation, godtagande eller godkännande, eller genom undertecknande med förbehåll för ratifikation, godtagande eller godkännande, följt av ratifikation, godtagande eller godkännande, eller slutligen genom anslutning. Ratifikation, godtagande, godkännande och anslutning skall göras genom deponering av ett vederbörligt instrument hos IMO:s generalsekreterare. Om en stat som omfattar två eller flera territoriella enheter i vilka olika rättssystem tillämpas med avseende på frågor som berörs av denna konvention får vid undertecknandet, ratifika- tionen, godtagandet, godkännandet eller anslutningen förklara att konventionen ska omfatta alla dess territoriella enheter eller endast en eller flera av dem. Detta tillkännagivande kan förändras genom att ge in ett nytt tillkännagivande (artikel 16.4). Ett tillkännagivande om de territorier som omfattas ska göras skriftligt till generalsekreteraren och det ska uttryckligen framgå vilket eller vilka territorier som ska omfattas av konventionen. En stat som tillträder konventionen ska tillkännage om staten kräver ett uttryckligt eller ett tyst, automatiskt beviljande av ett fartygs återvinningsplan. Tillkännagivandet får revideras genom att anmäla det till IMO:s generalsekreterare. En revidering ska specificera från och med vilket datum förändringen gäller. Av artikel 17 framgår det när konventionen träder i kraft. Konventionen träder i kraft 24 månader efter det att tre angivna villkor har inträffat. Villkoren är följande: