sou · H0B334 · 2012-06-05 00:00:00 — Om den dömde bryter mot ett beslut om inskränkning i rörelse- friheten som meddelats med stöd av 22 eller 23 § och då påträffas av polisman, får polismannen även i annat fall tillfälligt ta om hand den dömde. I de fall ett sådant omhändertagande enligt första eller andra styckena inte kan grundas på 12 § polislagen (1984:387) ska den dömde, om han eller hon är , skyndsamt överlämnas till vårdnadshavaren. Om det inte är möjligt ska den dömde över- lämnas till socialnämnden. Om den dömde saknar vårdnadshavare ska han eller hon skyndsamt lämnas i bostaden eller på lämplig plats som möjliggör att han eller hon kan ta sig till bostaden. Om före- skriften gäller en skyldighet att uppehålla sig på en särskilt angiven plats enligt 23 § första stycket 3 ska polismannen i stället föra den dömde till den platsen. 34 § Om det kan antas att det finns förutsättningar för åtgärd enligt 30 b § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare eller 32 kap. 10 § första stycket genom att den dömde -inte medverkar vid upprättande av verkställighetsplan, -inte medverkar till provtagning enligt 28 § -inte följer beslut i verkställighetsplanen om drog- eller alko- holförbud, -inte följer beslut om sammanträffande med koordinatorn eller -inte följer beslut om inskränkningar i rörelsefriheten ska underrätta åklagarmyndigheten om detta. ska även underrätta åklagar- myndigheten om det finns förutsättningar för undanröjande enligt 32 kap. 10 § andra stycket . 35 § Beslut enligt denna lag fattas av . Beslut i frågor enligt denna lag gäller , om inte något 36 § Beslut av enligt denna lag isär- skilda fall får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Denna lag träder i kraft . 1.1Något om den lagtekniska lösningen Våra förslag beträffande vuxna lagöverträdare innebär att det införs ett helt nytt påföljdssystem, där de nuvarande icke frihetsberövan- de påföljderna villkorlig dom och skyddstillsyn utmönstras och er- sätts med en möjlighet att besluta att fängelsestraff ska vara villkor- liga. När det gäller påföljdssystemet för unga lagöverträdare föreslår vi inte någon lika genomgripande förändring. Våra huvudförslag i den delen är att det införs tre nya ungdomspåföljder: varnings- straff, kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning. Därutöver föreslår vi vissa andra förändringar, bl.a. såvitt avser böter som självständig påföljd och de s.k. billighetsskälen i 29 kap. 5 § BrB. Den övervägande delen av våra förslag till författningsändringar finns i 1 och 25–38 kap. Förändringarna har medfört att några av kapitlen har fått nya rubriker och att något kapitel har upphävts. Vi har försökt att i så stor utsträckning som möjligt behålla den grundstruktur som finns . Bestämmelserna om straffmätning i 29 kap. har ändrats endast i begränsad omfattning. Introduktionen av villkorligt fängelse leder ändå till relativt omfattande ändringar i systematik. Vi har försökt att renodla påföljds- systemet för ungdomar i 32 kap. Våra överväganden kring bestäm- melserna om sammanträffande av brott och förändring av påföljd (34 kap.) har också lett till tämligen omfattande förändringar. Sam- mantaget innebär våra förslag följande. Bestämmelserna om böter finns kvar i 25 kap. Bestämmelserna om fängelse finns kvar i 26 kap. I 27 kap. finns bestämmelser om villkorligt fängelse. I kapitlet definieras vad villkorligt fängelse är och vilka tilläggssanktioner ett villkorligt fängelsestraff får förenas med. Det innehåller också be- stämmelser om vilka åtgärder som ska vidtas om den dömde inte fullgör en tilläggssanktion som ett villkorligt fängelsestraff har för- enats med. 28 kap. upphävs. 29 kap. innehåller fortfarande bestämmelser om straffmätning och påföljdseftergift. En nyhet är att den bestämmelse om gemensam straffvärdebedömning som funnits i 34 kap. 3 § andra stycket har flyttats – något förändrad – till 29 kap. 1 a §. Rubriken till 30 kap. har ändrats till Om bestämmande av påföljd. Kapitlet, som är väsentligt förkortat, innehåller hänvisningar till 29, 31 och 32 kap. samt bestämmelser om gemensam påföljd för flera brott. 31 kap. är helt förändrat och har rubriken för villkorligt fängelse. I kapitlet regleras förutsättningarna för att besluta att ett fängelsestraff ska vara villkorligt och valet av tilläggs- sanktion till villkorligt fängelse. 32 kap. innehåller bestämmelser om ungdomspåföljder. Rubriken har ändrats till Om ungdomspåföljder. Kapitlet har delvis struktu- rerats om och försetts med ett antal underrubriker. Det har tillförts bestämmelser om de nya ungdomspåföljder som vi föreslår. Vidare har de bestämmelser om ny påföljdsbestämning efter en tidigare ungdomspåföljd som funnits i 34 kap. flyttats till 32 kap. och kompletterats i väsentliga avseenden. I 33 kap. har endast gjorts några mindre förändringar (se 6 §). 34 kap. innehåller bestämmelser om ny påföljdsbestämning när den tilltalade tidigare dömts till fängelse, antingen villkorligt eller ovillkorligt. Kapitlet är i stora delar ändrat till både innehåll och struktur. Rubriken har ändrats till Ny påföljdsbestämning efter tidi- gare dom på fängelse, som en följd av att bestämmelserna om ny påföljdsbestämning efter en tidigare ungdomspåföljd har flyttats till 32 kap. Regleringen om verkställighet av nya påföljder efter ett tidi- gare utdömt livstidsstraff eller ett längre (ovillkorligt) fängelse- straff eller en längre sluten ungdomsvård har flyttats till lagen (1974:202) om beräkning av strafftid (se 19 c §) respektive lagen (1998:603) om sluten ungdomsvård (se 10 b §). 35 kap. innehåller fortfarande bestämmelser om bortfallande av påföljd (påföljdspreskription) och har kvar samma struktur. Några mindre tillägg har gjort i kapitlet. I 36 kap. om förverkande av egendom, företagsbot och annan särskild rättsverkan har det endast gjorts ändringar som följer av våra övriga förslag. Strukturen i 37 kap. om övervakningsnämnderna och i 38 kap. om rättegångsbestämmelser är oförändrad, men flera av bestäm- melserna har ändrats och anpassats till våra övriga förslag. En sammanställning av 1 och 25–38 kap. BrB i deras fullständiga lydelse med våra förslag till ändringar införda finns fogad till be- tänkandet, se bilaga 2. Vi föreslår två nya lagar om verkställighet, lagen om villkorligt fängelse och lagen om verkställighet av ungdomsövervakning. Lagen om villkorligt fängelse innehåller bestämmelser om verk- ställigheten av de tilläggssanktioner som villkorligt fängelse kan förenas med. Lagen, som ska styra Kriminalvårdens arbete under verkställigheten av tilläggssanktionerna, omfattar samtliga tilläggs- sanktioner förutom dagsböter. Dagsböter som tilläggssanktion verk- ställs, på samma sätt som andra böter, enligt bestämmelserna i bötes- verkställighetslagen (1979:189). I lagen om villkorligt fängelse finns bestämmelser om verk- ställighetens inledning, verkställighetens mål och utformning, den dömdes allmänna skyldigheter under verkställigheten, de särskilda skyldigheter som följer med varje tilläggssanktion och vilka åt- gärder som Kriminalvården ska vidta om den dömde brister i verk- ställigheten. Införandet av den nya lagen – liksom för övrigt hela systemet med villkorligt fängelse – innebär att det behöver göras föränd- ringar i förordningen (1998:642) om verkställighet av frivårds- påföljder. Då förordningen även innefattar bestämmelser om över- vakning efter villkorlig frigivning från ovillkorligt fängelse över- lämnar vi den frågan till den fortsatta beredningen av våra förslag. Lagen om villkorligt fängelse kommer också att behöva kom- pletteras med bestämmelser på förordningsnivå. Lagen om verkställighet av ungdomsövervakning reglerar verk- ställigheten av den nya ungdomspåföljden ungdomsövervakning. och ska styra Statens institutionsstyrelses arbete under verkställig- heten av påföljden. Lagen innehåller bestämmelser om verkställighetens inledning, verkställighetens mål och utformning, upprättande av verkställig- hetsplan, det närmare innehållet i verkställigheten, åtgärder för säkerställande av verkställighet och skyldighet för Statens institu- tionsstyrelse att underrätta åklagare om den dömde brister i verk- ställigheten. Bestämmelser om verkställigheten av den nya ungdomspåföljden kontaktskyldighet för unga finns i socialtjänstlagen (2001:453). Utöver vad som redovisats lämnar vi förslag till ändringar i flera andra lagar och förordningar. I lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lag- överträdare, lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga och socialtjänstlagen (2001:453) föreslås ändringar som av- ser ungdomspåföljder. I lagen (1974:202) om beräkning av strafftid föreslås – förutom den ovan nämnda bestämmelsen i 19 c § – vissa ändringar som följer av våra förslag såvitt avser villkorligt fängelse. I bötesverkställighetslagen (1979:189) och bötesverkställighets- förordningen (1979:197) föreslås ändringar såvitt avser verkställig- het av böter. I lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. görs en mindre justering. I lagen (1998:620) om belastningsregister och förordningen (1999:1134) om belastningsregister föreslås bl.a. regler om gallring av de nya påföljder som föreslås och om vilka uppgifter registret ska innehålla. I lagen (2001:617) om behandling av personuppgifter inom kri- minalvården, förordningen (2001:682) om behandling av person- uppgifter inom kriminalvården och förordningen (1999:1135) om misstankeregister föreslås – förutom rena följdändringar till våra för- slag om villkorligt fängelse – en utvidgad möjlighet för Kriminal- vården att få del av uppgifter ur det centrala kriminalvårdsregistret och misstankeregistret. I utlänningslagen (2005:716), socialförsäkringsbalken (2010:110) och häkteslagen (2010:611) föreslås ändringar till följd av våra förslag om villkorligt fängelse. I offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) föreslås sekretess- brytande bestämmelser såvitt avser uppgifter som behövs för upprättande av verkställighetsplan och verkställighet av ungdoms- övervakning. Slutligen föreslås att bestämmelsen om särskild åtalsprövning i 46 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall och hela lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll ska upphävas. 1.2Förslaget till lag om ändring i I paragrafen definieras begreppen straff och påföljd. Bestäm- melsen har ändrats på så sätt att påföljderna villkorlig dom och skyddstillsyn samt överlämnande till särskild vård har utgått, vilket är en följd av att dessa påföljder utmönstras ur påföljdssystemet dels genom våra förslag, dels genom och förslag att utmönstra överlämnande till rättspsykiatrisk vård som påföljd (se om våra avgränsningar såvitt avser påföljder för psykiskt störda lagöverträdare i avsnitt 2.4.1). Vidare har i paragrafen gjorts en hänvisning till 32 kap. såvitt avser påföljderna för unga lagöverträdare. Ändringarna motiveras i av- snitt 9.2.1 och 13.6. Sammantaget innebär regleringen att påföljden för brott kan bestämmas till böter, fängelse eller en ungdomspåföljd. Av 30 kap. 1 § andra stycket framgår att rätten kan besluta att ett fängelse- straff ska vara villkorligt. Innebörden av villkorligt fängelse regleras i 27 kap., medan förutsättningarna för att besluta att ett fängelse- straff ska vara villkorligt regleras i 31 kap. Paragrafen har ändrats genom att övriga påföljder har ersatts med särskilda påföljder för unga lagöverträdare. Ändringen är en följd av att påföljderna villkorlig dom och skyddstillsyn samt över- lämnande till vård enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall utmönstras ur systemet, och att det därmed – om Psyk- ansvarskommitténs och förslag att ut- mönstra även överlämnande till rättspsykiatrisk vård som påföljd genomförs – endast är de särskilda påföljderna för unga lagöver- trädare som kan ersätta straffen böter och fängelse som påföljd. Paragrafen reglerar rangordningen i ingripandegrad mellan på- följderna böter och fängelse samt mellan villkorligt och ovillkorligt fängelse. I första stycket har det gjorts ett tillägg, i vilket det förtydligas att fängelse är ett svårare straff än böter även om fängelsestraffet är villkorligt. Det innebär att ett villkorligt fängelsestraff oavsett dess närmare innehåll ska ses som ett mer ingripande straff än ett rent bötesstraff, dvs. oavsett vilken tilläggssanktion straffet förenas med och även om straffet inte förenas med någon tilläggssanktion. Andra stycket i paragrafen, i vilket det tidigare fanns en hänvis- ning till den i 30 kap. 1 § reglerade rangordningen mellan å ena sidan fängelse och å andra sidan villkorlig dom och skyddstillsyn, har ändrats på så sätt att det nu anges att ett fängelsestraff som inte är villkorligt är att anse som svårare än villkorligt fängelse. Änd- ringen är en följd av att villkorligt fängelse införs i påföljdssystemet och att villkorlig dom och skyddstillsyn utmönstras ur systemet. I bestämmelsen anges vilka bötesformer som finns inom påföljds- systemet och hur dessa olika former rangordnas i förhållande till varandra. Bestämmelsen har ändrats genom att penningböter anges före dagsböter i uppräkningen av bötesslagen. Genom ändringen markeras – sammantaget med ändringarna gällande 2 och 3 §§ – att dagsböter är en strängare påföljd än penningböter och att bestäm- mandet av ett dagsbotsbelopp ska ta avstamp i vad som kan utgå som penningböter, för att dagsböter alltid ska vara en mer ingrip- ande påföljd. Ändringen motiveras närmare i avsnitt 16.2.5. Paragrafen innehåller regler om lägsta och högsta belopp för pen- ningböter. Den har överflyttats i sak oförändrad från 3 §. Genom ändringen har bestämmelserna om dagsböter (tidigare 2 §) och penningböter (tidigare 3 §) bytt plats. Förändringen i bestämmelsen om dagsböter (numera 3 §) innebär att högsta be- loppet för penningböter utgör utgångspunkten för beräkningen av dagsbotsbeloppet, för att säkerställa att ett dagsbotsstraff alltid är mer ingripande än ett penningbotsstraff. För att förtydliga detta synsätt och den straffvärdemässiga rangordningen mellan penning- böter och dagsböter anges i kapitlet genom ändringen först pen- ningböter och därefter dagsböter. Paragrafen reglerar vilket antal dagsböter som får dömas ut för ett brott och hur dagsbotsbeloppet bestäms. Den har överflyttats från 2 § och ändrats. Ändringarna behandlas i avsnitt 16.2.5 och 16.3.2. Första stycket har ändrats på så sätt att , vilket motsvarar högsta penningbotsbelopp, ska utgöra utgångspunkten vid beräk- ningen av dagsbotsbeloppet. Genom ändringen säkerställs att dags- böter alltid är en mer ingripande påföljd än penningböter. Straff- skalan för dagsböter är densamma efter ändringen. Sålunda före- skrivs att ett dagsbotsantal på minst 30 och högst 150 ska bestäm- mas. Det tydliggörs genom den nya lydelsen att detta ska ske med anledning av vad som följer av brottsligheten. Någon ändring av hur straffmätningen ska ske – dvs. bestämmandet av antalet dags- böter för ett brott utifrån bestämmelserna i 29 kap. – är inte avsedd. Dagsbotsbeloppet ska sålunda uppgå till samt det belopp som följer av antalet dagsböter som bestäms vid straffmätningen och beloppet som varje dagsbot uppgår till. I andra stycket föreskrivs till vilka belopp varje dagsbot kan fast- ställas och hur detta belopp ska bestämmas. Regleringen har änd- rats genom att lägsta dagsbot kan fastställas till i stället för tidigare . Någon ändring har inte gjorts i regleringen av hur varje dagsbot ska fastställas (dvs. Det är alltså inte avsikten att de principer som har utvecklats i praxis och genom Riksåklagarens riktlinjer (senast RåR 2007:2) ska ändras med anledning av att maximi- och minimibeloppen ändras. Som anges i avsnitt 16.2.5 finns det emellertid anledning att beakta det belopp om som alltid ska vara utgångspunkt för beräkningen av dagsbots- Bestämmelsen om jämkning återfinns oförändrad i andra stycket. I tredje stycket föreskrivs minsta bötesbelopp vid dagsböter, vilket har betydelse för vilket utrymme det finns för att jämka dagsbotens belopp. Bestämmelsen har ändrats på så sätt att minsta bötesbelopp har höjts från till , vilket motsvarar högsta penningbotsbelopp. Ändringen innebär att beloppet för varje dags- bot – om det finns tillräckliga skäl enligt andra stycket – kan jämkas till noll men att det sammantagna bötesbeloppet inte får understiga högsta beloppet för penningböter, dvs. I bestämmelsen hänvisas till bötesverkställighetslagen för närmare bestämmelser om uppbörd, indrivning och förvandling av böter. Ändringarna motiveras närmare i avsnitt 16.5.4. Andra stycket har ändrats genom att det har lagts till att det vid förvandling av böter enligt bötesverkställighetslagen inte får be- slutas att det fängelsestraff som böterna förvandlas till ska vara vill- korligt. I ett nytt tredje stycke hänvisas till att det i 27 kap. 11 § finns sär- skilda bestämmelser om verkställighet av böter som utgör tilläggs- sanktion till villkorligt fängelse. Genom denna hänvisning tydlig- görs att sådana böter inte kan förvandlas till fängelse på samma sätt som fristående bötesstraff. I paragrafen regleras fängelsestraffets längd, dvs. kortaste respek- tive längsta fängelsestraff som kan dömas ut. Första stycket har ändrats genom att hänvisningen till 28 kap. 3 § såvitt avser straffskalan för fängelsestraff som döms ut i förening med skyddstillsyn har tagits bort. Ändringen är en följd av att skyddstillsyn utmönstras ur påföljdssystemet. Som framgår av våra överväganden i avsnitt 9.5.14 ska det inte finnas möjlighet att besluta att en del av ett fängelsestraff ska vara villkorligt. Det finns därmed inte något behov av någon reglering motsvarande nuvarande hänvisning till 28 kap. 3 §. Paragrafen reglerar hur ett ovillkorligt fängelsestraff ska verkställas. Paragrafen har ändrats i två avseenden. För det första har den begränsats till att gälla endast ovillkorliga fängelsestraff, vilket är en följd av att villkorligt fängelse förs in i påföljdssystemet. Villkorligt fängelse ska inte verkställas i kriminalvårdsanstalt, utan genom att den dömde fullgör den tilläggssanktion som straffet har förenats med och inte återfaller i brott under den till straffet knutna prövo- tiden. Först om tilläggssanktionen inte fullgörs eller om den dömde återfaller i brott före prövotidens utgång kan det komma i fråga att besluta att straffet ska verkställas i anstalt, i enlighet med bestäm- melserna i 27 kap. 10 och 11 §§ samt 34 kap. 7 §. I sådana fall gäller, enligt vad som föreskrivs i 27 kap. 17 §, de bestämmelser som gäller för ovillkorligt fängelse. För det andra har begränsningen av intagning av den dömde i kriminalvårdsanstalt till situationer där inte annat är särskilt före- skrivet utgått. Begränsningen infördes ursprungligen i paragrafen 1999 och föranleddes av att intensivövervakning med elektronisk kontroll (IÖV) då blev en permanent verkställighetsform för kortare fängelsestraff.1 Som framgår av våra överväganden i avsnitt 9.5.2 och 9.5.8 föreslår vi att IÖV inte längre ska utgöra en verkställig- hetsform för kortare fängelsestraff, utan att ett förbud att lämna bostaden – s.k. hemarrest – i stället ska kunna väljas som tilläggs- sanktion till villkorligt fängelse. Denna förändring får till följd att den som döms till fängelse som inte är villkorligt alltid ska påbörja verkställigheten av straffet i kriminalvårdsanstalt. Paragrafen reglerar förutsättningarna för villkorlig frigivning från tidsbestämda fängelsestraff. Första stycket har ändrats på så sätt att regleringen har begränsats till att avse endast ovillkorliga fängelsestraff. Detta är en följd av att villkorligt fängelse införs i påföljdssystemet. Villkorligt fängelse ska, som framgår av kommentaren till 5 § ovan, verkställas utanför kriminalvårdsanstalt, vilket innebär att det inte blir aktuellt med villkorlig frigivning. I andra stycket har endast gjorts språkliga ändringar. Tredje stycket har ändrats på så sätt att undantaget från regle- ringen om villkorlig frigivning såvitt avser fängelse som dömts ut i 1997/98:96 s. 190. förening med skyddstillsyn enligt 28 kap. 3 § har utgått. Ändringen är en följd av att skyddstillsyn utmönstras ur påföljdssystemet och att påföljdskombinationen skyddstillsyn i förening med ett kortare fängelsestraff därmed inte längre finns kvar. Som framgår av våra överväganden i avsnitt 9.5.14 ska det inte finnas möjlighet att be- sluta att en del av ett fängelsestraff ska vara villkorligt. Det finns därmed inte något behov av någon reglering motsvarande den som gäller för fängelsestraff som dömts ut i förening med skydds- tillsyn. I paragrafen regleras frågan om villkorlig frigivning när flera fängelse- straff verkställs . Första stycket har ändrats på så sätt att det har lagts till att reg- leringen endast gäller för fängelsestraff som inte är villkorliga samt att undantaget från regleringen om villkorlig frigivning såvitt avser fängelse som dömts ut i förening med skyddstillsyn har tagits bort. Detta är en följd av att villkorligt fängelse införs i påföljdssystemet, se kommentaren till 5 och 6 §§ ovan. I andra stycket har endast gjorts språkliga ändringar. Kapitlet, som är helt ändrat och vars rubrik har ändrats till Om vill- korligt fängelse, innehåller bestämmelser om innebörden av och innehållet i ett villkorligt fängelsestraff samt reaktionerna vid brist- ande verkställighet av ett sådant straff. Innebörden av villkorligt fängelse Paragrafen definierar innebörden av villkorligt fängelse. Av första stycket framgår att rätten får besluta att ett tidsbestämt fängelsestraff ska vara villkorligt. Vid villkorligt fängelse ska rätten därmed döma ut ett fängelsestraff av viss längd (ett visst antal dagar, månader eller år i enlighet med vad som föreskrivs i 26, 29 och 30 kap.) och därefter avgöra om det finns förutsättningar att besluta att fängelsestraffet ska vara villkorligt. Begränsningen till tidsbestämda fängelsestraff innebär att det inte finns möjlighet att besluta att ett fängelsestraff på livstid ska vara villkorligt. De när- mare förutsättningarna för att besluta att ett fängelsestraff ska vara villkorligt regleras i 31 kap. I andra stycket finns bestämmelser om prövotid vid villkorligt fängelse. Regleringen motiveras närmare i avsnitt 9.3. Inledningsvis regleras prövotidens längd, som enligt huvudregeln ska uppgå till . Om det villkorliga fängelsestraffet är längre än , ska prövotiden dock motsvara fängelsestraffets längd. Prövotidens längd behöver inte anges i domen, utan följer direkt av regleringen i denna bestämmelse. Prövotiden räknas enligt huvudregeln från den dag då rättens avgörande såvitt avser påföljd vinner laga kraft mot den dömde. Det innebär att prövotiden börjar löpa dagen efter den dag då domen vinner laga kraft. Med påföljden för brottet avses inte bara det villkorliga fängelsestraffet som sådant, utan även den tilläggssank- tion som detta har förenats med. För att prövotiden ska börja löpa krävs alltså att domen har vunnit laga kraft mot den dömde av- seende såväl det förhållandet att påföljden bestämts till fängelse och att fängelsestraffet ska vara villkorligt som valet av tilläggssanktion till det villkorliga fängelsestraffet. Påföljden vinner laga kraft an- tingen genom att den tid inom vilken domen kan överklagas löper ut utan att påföljden överklagas av någon part eller genom att den dömde avger nöjdförklaring. Bestämmelser om nöjdförklaring finns i 38 kap. 1 § och i 1 kap. 4 § lagen (20xx:xxx) om villkorligt fängelse. Slutligen ges i andra stycket en hänvisning till 7 § tredje stycket, av vilket följer att prövotiden för ett villkorligt fängelsestraff som förenas med kontraktsvård räknas för domen. Om ett villkorligt fängelsestraff förenas med kontraktsvård, börjar alltså prövotiden löpa i direkt anslutning till det att domen meddelas utan avvaktan på att domen vinner laga kraft. Av tredje stycket framgår vilka tilläggssanktioner ett villkorligt fängelsestraff får förenas med.