sou · H0B355 · 2012-08-24 00:00:00 — Utgångspunkten skulle vara att de grundläggande tryck- och yttrandefrihetsrättsliga principerna – som t.ex. ensamansvaret, jurysystemet och meddelarskyddet – ska ligga fast. Direktiven innebar alltså en tydlig anvisning om att arbetet skulle inriktas på en teknikoberoende grundlag, en lag som är oberoende av teknik i den meningen att det saknar betydelse för reglernas tillämp- lighet vilken teknik som används när yttranden förmedlas. Endast om det inte var möjligt att finna en sådan modell med tillräckligt starkt skydd för tryck- och yttrandefriheten, inklusive ett bevar- ande av de grundläggande principerna, skulle den inriktningen överges. Arbetet har tydligt visat att det går att ge tryck- och yttrande- friheten ett i allt väsentligt lika gott skydd i en teknikoberoende yttrandefrihetsgrundlag, och att yttrandefriheten sammantaget vinner på en sådan förändring. De grundläggande principerna – meddelar- skyddet, ensamansvaret, censurförbudet, etableringsfriheten, de strama gränserna för straffansvaret och den särskilda rättegångs- ordningen – kan bevaras utan problem. Kommittén hävdar visser- ligen att meddelarskyddet hotas, men argumentet har ingen bäring. Meddelarskyddet blir detsamma som med det undantaget att det omges av en viss osäkerhet i de fall meddelaren väljer att vända sig till något massmedium som inte säkert omfattas av grundlag- arna. För denna sannolikt ovanliga situation kan man förse grund- lagen med ett godtrosskydd. Om kommittén skulle ha varit trogen sina direktiv skulle den därför ha lagt fram ett förslag om en ny yttrandefrihetsgrundlag. Till detta kommer ett antal skäl som enligt min mening med betydande styrka talar för att en ny grundlag bör ersätta de nuvarande. Argumenten är i huvudsak juridiska och vinsterna kan vara svåra att se vid en politisk bedömning. Det handlar om sådant som ordning och konsekvens i rättssystemet, att lagen ska behandla lika fall lika och att lagarna ska kunna tolkas och tillämpas med användning av etablerad juridisk metod. Det kanske viktigaste argumentet är dock inte bara juridiskt utan också tydligt politiskt och praktiskt. Det gäller betydelse för våra grundlagar. Låt oss anta att en person skriver kränkande saker om en granne, arbetskamrat eller meningsmotståndare och lägger texterna på en cd- skiva som han sprider i ett stort antal exemplar. Eller anta att en man sprider tryckta flygblad på stan med ofördelaktiga bilder på sin exsambo. I båda fallen strider förfarandet tydligt mot EU:s data- skyddsdirektiv men skyddas av TF och YGL och kan därför inte beivras. Det är tillåtet. Om intresserar sig för detta och väcker talan mot i , kommer det att bli fastslaget att måste ändra sina lagar. Det finns inget utrymme för att hävda – som kommittén kan vilja göra utan att säga det uttryckligen – att ett sådant krav skulle komma i konflikt med bestämmelsen i regeringsformen (10 kap. 5 §) om att viss beslut- anderätt inte får överlämnas till EU. Vi har redan överlämnat full beslutanderätt beträffande dataskyddsdirektivet. måste alltså ändra sina lagar. Problemet då blir att en ändring som gäller kränkande personuppgifter inte kan ske utan sådana ingrepp i TF och YGL att det i praktiken innebär ett under- kännande av den teknikoberoende strukturen. Det förstår man om man försöker göra undantag i TF och YGL för exempelvis kränk- ande personuppgifter. Det blir ogörligt. Inte heller kan man gärna göra undantag för personuppgifter i vissa utpekade medier som annars skyddas av TF och YGL; då rämnar den struktur som grundlagarna bygger på. Den svenske lagstiftaren har valt att inta ståndpunkten att svensk rätt inte kommer i konflikt med dataskyddsdirektivet, fastän en analys utifrån vissa tänkta exempel klart visar att det undan- tag som görs i personuppgiftslagen för all personuppgiftsbe- handling som omfattas av TF och YGL inte håller (jfr Lagrådets yttrande i prop. 1997/98:44, s. 241 f.). Det är fullt förståeligt att lag- stiftaren har valt den linjen, eftersom en annan tolkning i praktiken skulle ha inneburit att man hade behövt påbörja arbetet på en teknik- oberoende yttrandefrihetsgrundlag. Men har fått i uppdrag att överväga en sådan grundlag bl.a. just för att, som det sägs i kommitténs direktiv, minska konflikt- ytorna med . Då borde kommittén enligt min mening ha sett det som sitt ansvar att åtminstone lägga fram ett förslag som löser problemet i förhållande till och som lagstiftaren skulle ha haft möjlighet att ta ställning till. Jag har bara nämnt dataskyddsdirektivet. Det finns en rad andra EU-rättsakter som visar hur svårt det kan vara att upprätt- hålla det teknikberoende skydd för yttranden som TF och YGL ger. Våra förhandlingar i EU om nya rättsakter som berör grund- lagarna är för övrigt onödigt besvärliga av den anledningen att vi inte kan hänvisa till en principiellt avgränsad reglering av yttrandefriheten. har vi nått förhandlingsresultat som sannolikt är i konflikt med TF och YGL (se slutsatserna i rapport till kommittén). Men dataskyddsdirektivet är speciellt såtillvida att det berör en stor del av kärnan av yttrandefriheten, nämligen fri- heten att över huvud taget fälla yttranden – i vad form det vara må – om personer. En reservation kan inte vara hur lång som helst. Jag vill därför här bara i korthet nämna de skäl som i övrigt talar för att det är dags att överge TF och YGL. För överskådlighetens skull väljer jag att numrera dem, varvid det utvecklade argumentet är det första: 1.EU-rätten gör det nödvändigt för oss att gå över till en teknik- oberoende grundlag. Kommittén borde i varje fall presentera ett EU- rättskompatibelt lagförslag som lagstiftaren kunde få möjlighet att ta ställning till. De argument som jag i övrigt vill hålla fram – och som avser just det förhållandet att nuvarande lagar är teknikberoende, inte kritik mot TF och YGL i övrigt – är följande. 2.De nuvarande grundlagarna är inte anpassade till teknikutveck- lingen. , radio, tv, film och tekniska upptagningar har ett automatiskt skydd, medan medier på internet behöver utgiv- ningsbevis. Det betyder bl.a. att papperstidningar har ett automatiskt grundlagsskydd, medan nättidningar inte har det. Det innebär inte bara en bristande teknikanpassning utan strider, enligt min uppfatt- ning, mot principen att lagen ska behandla lika fall lika. 3.De nuvarande grundlagarna vilar inte på någon godtagbar principiell grund. I det avseendet skiljer de sig från i stort sett all annan lagstiftning. Lagarna brukar utgå från ett tydligt och bestämt syfte och principiellt fastlagda begränsningar. Att en ny grundlag avgränsas utifrån ett principiellt ställningstagande om varför vissa yttranden ska ges ett särskilt starkt skydd gör att tolkningen och tillämpningen av en ny grundlag kommer att stå på fastare grund, och därmed kunna ske på ett betydligt mer tillfredsställande sätt. Det är en viktig juridisk förbättring. 4.Dagens grundlagar lider av den bristen att samma texter, bilder och program ges olika skydd beroende på vilket medium de finns i. Det gäller även om de härstammar från ett och samma medie- företag. Mot bakgrund av bland annat utvecklingen när det gäller konsumtion av radio och tv, är detta enligt kommitténs direktiv svårförklarligt. Jag har samma uppfattning. 5.Teknikberoendet i de nuvarande grundlagarna gör dem allt- mer omoderna med tiden och medför att de måste ändras kontinu- erligt. Detta är principiellt olämpligt när det gäller grundlagar. 6.Åtskilliga tillämpningsproblem finns (se kap. 6 i betänk- andet), exempelvis svårigheter att avgöra vad som skyddas av grund- lagen. Sådana svårigheter kommer att finnas med en ny lag också, i början värre än . Men skillnaden är att en ny grundlag alltså kan tolkas – som lagar bör kunna tolkas – utifrån överväganden som utgår från lagens syfte. 7.Som jag har understrukit tidigare ska kommittén enligt sina direktiv föreslå en teknikoberoende reglering om det går att göra utan att yttrandefrihetens kärna, dess grundbultar, skadas och om tryck- och yttrandefriheten även i övrigt kan ges ett tillräckligt starkt skydd. Grundbultarna är censurförbud, meddelarskydd, ensamansvar, etableringsfrihet, en stängd brottskatalog och en särskild rätte- gångsordning. Det går utmärkt att värna dessa fullt ut. Kommittén bör vara lojal med sina direktiv. 8.Yttrandefriheten breddas med en teknikoberoende grundlag genom att den sprids till många fler och inte utgår från omotiv- erade konkurrensfördelar. Alla som är beredda att ta ett tydligt ansvar för sina yttranden kan få grundlagsskydd utan kostnad. Och alla massmedieföretag får automatiskt grundlagsskydd. 9.Yttrandefriheten kan falla i vanrykte om straffvärda förfaranden inte kan beivras. Så kan det på grund av preskriptionsreglerna vara , exempelvis om grovt antisemitiska slagord har förekommit på flygblad och affischer utan att uppmärksammas och sedan åter- kommer med stor spridning och uppmärksamhet. Att yttranden som en stor majoritet anser vara brottsliga också kan beivras ligger i yttrandefrihetens intresse. Kommittén anför i kap. 10 ett antal argument emot ett skifte till en ny yttrandefrihetsgrundlag. Jag vill kort ange de skäl som jag menar visar att argumenten saknar bärkraft. 1.Grundlagarna har gällt , rymmer grundläggande värden och har en stark tradition. De har visat sig hålla måttet. – Det visar sig tvärtom att de inte håller måttet i den nya medie- och tekniksituationen. De behöver ändras ofta, och går det på skruvar (jfr t.ex. problemen när digital bio skulle inrymmas under YGL, se SOU 2009:14 s. 179 f.). Att de har gällt och har en stark tradition är knappast argument av betydelse. Och de rymmer inte några grundläggande värden av betydelse för yttrandefriheten utöver dem som en ny grundlag kommer att rymma. 2.De ger god förutsebarhet, dvs. man vet vad som gäller. Begrep- pen massmedier och massmedieföretag gör NYGL svårtolkad och oförutsebar. Den som vill använda sin meddelarfrihet kan vara säker på att skyddas av anonymitet, medan detta blir osäkrare med en ny grundlag. – Att tillämpningsområdet även för TF och YGL ibland är otydligt och förutsebarheten därmed begränsad framgår av kap. 6 i betänkandet (jfr kommitténs debattbetänkande SOU 2010:68, särskilt s. 63 f.). Och även om tillämpningsområdet skulle vara tydligare med TF och YGL än med en ny grundlag är detta knappast något bärande argument så länge den nya lagen innehåller begrepp som låter sig tolkas och tillämpas i vanlig ordning, och som får ökad stadga allteftersom tiden går. Att det finns en särskilt stor tillämpningsosäkerhet i början med en ny lag har setts som ett giltigt argument mot lagstiftning. – Påstå- endet att meddelarskyddet äventyras med en ny grundlag framstår som påtagligt konstruerat. Meddelarskyddet blir detsamma som med det undantaget att det omges av en viss osäkerhet som har med de nya begrepp som avgränsar tillämpningsområdet att göra (massmedier, massmedieföretag och företrädare). Men den osäker- heten får betydelse bara i de ovanliga fall då meddelaren väljer att vända sig till något massmedium eller någon företrädare som inte säkert omfattas av grundlagarna. Osäkerheten kan lätt undvikas, och den motsvarande osäkerhet som finns när det gäller avgräns- ningen lär aldrig ha setts som ett problem. För osäkra situa- tioner kan grundlagen dessutom förses med ett godtrosskydd. I själva verket torde meddelarskyddet med en ny yttrandefri- hetsgrundlag komma att förstärkas betydligt mer än det försvagas. Det gäller särskilt på grund av den vidare kretsen av viktiga mot- tagare av information. Exempelvis ett tidningsföretag eller ett för- lag som publicerar sina artiklar eller böcker enbart på internet får inte grundlagens skydd utan att först ha ansökt om utgivnings- bevis. Innan ett sådant bevis finns saknas det meddelarfrihet för den som lämnar uppgifter till företaget. 3.De traditionella medierna är särskilt viktiga för yttrande- friheten, och därför bör grundlagarna inrikta sig på dem. – En sådan inriktning på de traditionella medierna uppkommer i än högre grad med en ny grundlag som särbehandlar massmedieföretag än . Detta kritiserar för övrigt kommittén i kap. 10 (se nedan p. 4.Om vi får en ny grundlag är risken att EU-lagstiftningen ingriper i yttrandefriheten genom att man i EU blir mindre benägen att godta undantag än man är när våra grundlagar bottnar i en djup tradition. – Det finns inte något stöd för en sådan förmodan. Den har tvärtom avvisats av bl.a. en tidigare svensk domare i EU- domstolen. är i själva verket ett avgörande argument för en ny teknikoberoende grundlag. 5.Att ge automatiskt grundlagsskydd till massmedieföretag ger en omotiverad fördel till sådana företag. Yttrandefriheten bör ses som en frihet för envar. – Det är nödvändigt med någon avgräns- ning när det gäller de medier som ska ges ett automatiskt grund- lagsskydd. En avgränsning till massmedieföretag bygger på den principiella grundsynen att dessa betyder allra mest för den åsikts- frihet och den opinionsbildning som är grundläggande för demo- kratin. Det är knappast mera motiverat att ge automatiskt skydd till exempelvis skrifter som är tryckta. Och friheten för envar blir betydligt större än genom den möjlighet som kommer att finnas att få grundlagsskydd för texter på internet bara genom att ange ansvarsuppgifter. 6.TF:s och YGL:s avgränsning av tillämpningsområdet innebär att det är möjligt att med bibehållet grundlagsskydd anonymt ge ut t.ex. en skrift. Detta är särskilt betydelsefullt i ett skymningsläge, när motsättningarna i samhället har hårdnat eller trycket från andra stater blivit stort. – Det får medges att detta är en fördel med TF och YGL framför en ny yttrandefrihetsgrundlag som bygger på att den ansvarige antingen är ett massmedieföretag eller någon som tydligt tar på sig ansvaret. Fördelen avser dock en mycket speciell situation och får väl sammantaget anses ha ett begränsat värde när ett system ska vägas mot ett annat. 7.TF och YGL ger indirekt ett skydd åt andra uttrycksformer eftersom det är meningslöst att förbjuda uppförandet av t.ex. en teaterpjäs, om dess innehåll straffritt kan spridas genom något grund- lagsskyddat medium. Denna paraplyeffekt är större med TF och YGL än med NYGL. – Det stämmer knappast att denna effekt skulle vara större med TF och YGL. Med NYGL kan vem som helst som vill ha grundlagsskydd för något icke grundlagsskyddat medium helt enkelt uppnå det genom att sätta ut ansvarsuppgifter, exempel- vis i en blogg eller i en annan text på nätet. Övriga argument som nämns av kommittén (kap. 10) handlar om påstådda brister i NYGL som inte har med grundstrukturen att göra och som därför inte har någon betydelse när det gäller valet mellan TF och YGL å den ena sidan och en teknikoberoende grundlag En genomgång visar alltså att argumenten emot en teknik- oberoende yttrandefrihetsgrundlag väger påfallande lätt. Utifrån kommitténs direktiv att arbetet skulle inriktas på en teknik- oberoende grundlag så länge det var möjligt att finna en sådan modell med tillräckligt starkt skydd för tryck- och yttrande- friheten, är det enligt min mening tydligt att det inte över huvud taget finns några vägande argument. Skälen för en ny yttrandefrihetsgrundlag väger däremot tungt. Min slutsats är därför att kommittén borde ha föreslagit en ny grund- lag. Till min reservation fogar jag en bilaga i form av mitt förslag till en ny yttrandefrihetsgrundlag (NYGL) inklusive kortfattade över- väganden och en i princip genomarbetad författningskommentar. Förslaget bygger till allra största delarna på det utkast till en ny grundlag som kommittén arbetade fram innan den gick över till att revidera TF och YGL. Det är alltså inte mitt eget arbete utan kom- mitténs. Men jag har gjort ett antal tillägg och förändringar i för- hållande till kommitténs utkast, och jag har i viss utsträckning skrivit nya författningskommentarer. Jag anser att kommitténs utkast på några punkter har viktiga brister och har därför inte ansett mig bara kunna hänvisa dit. I de korta överväganden som finns i anslutning till mitt förslag till en ny yttrandefrihetsgrundlag utvecklar jag på några punkter skälen för en sådan lag. Ett stärkt skydd för privatlivet Det går att finna en rad olika situationer där den som kränker en annans privatliv framstår som klart straffvärd utan att kunna straffas. Även inom det grundlagsskyddade området kan man utan svårighet finna sådana situationer. Följande är några förfaranden som med majoritetens synsätt även fortsättningsvis ska vara tillåtna. –En man fotograferar en kvinna i en mycket intim situation och gör bilderna tillgängliga på en grundlagsskyddad webbplats på internet. –En skolelev mobbas allvarligt i ett webbradioprogram eller på en grundlagsskyddad webbplats på internet av några klasskamrater, av vilka en är ansvarig för programmet resp. webbplatsen. –En man ger spridning i ett radioprogram eller på en grundlags- skyddad webbplats åt sekretessbelagda uppgifter om att en kvinna har en mycket allvarlig sjukdom, samt hur sjukdomen yttrar sig och förlöper. –En veckotidning publicerar fotografier som någon har tagit genom fönstret på en känd kvinna när hon befinner sig i sitt hem och ser ut att ha en kärleksfull relation med en annan man än sin sambo. –På en grundlagsskyddad webbplats lägger en person ut förhörs- protokoll som innehåller berättelser om grova sexuella övergrepp på ett namngivet barn. Det kan förmodas att pedofiler i stor utsträck- ning söker sig till webbplatsen. –I en mindre radiokanal arbetar en studioreporter med s.k. Han ringer upp privatpersoner, berättar att samtalet går i direktsänd radio, ställer frågor och gör påståenden. ringer han upp en kvinna och gör olika sexuellt inriktade uttalanden om kvinnans 12-åriga dotter. Kvinnan berörs mycket illa. Samtalet fortsätter innan reportern tackar och avslutar det. –En person filmas av en övervakningskamera när han i för- tvivlan försöker begå självmord. En tv-kanal kommer över bilderna och visar dem i ett sensationsinriktat program i förebyggande syfte. Personen berörs mycket illa. –På en grundlagsskyddad webbplats publiceras namnen på de personer som har bytt kön i under ett visst år. En av personerna har bytt bostadsort för att börja ett nytt liv och drabbas hårt socialt av publiceringen. Alla dessa exempel har viss verklighetsbakgrund, Det rör sig inte i något av fallen om förtal eller något annat brott. Det skulle ha varit fråga om brott mot personuppgiftslagen eller ofredande, om publiceringen inte hade varit grundlagsskyddad. Det råder inte något tvivel om att fälls för brott mot om den drabbade i något av dessa fall anmäler det till . har en förpliktelse enligt Europa- konventionen att se till att förfarandena straffas. Det finns inte utrymme för någon annan bedömning och det är enligt min mening inte godtagbart att vår lagstiftning inte medger att straff döms ut när fordrar det. Till detta kommer, även bort- sett från förpliktelse att skydda människors privatliv i fall som de angivna, att förfarandena enligt min mening är straffvärda och därtill bör kunna föranleda skadestånd. har i ett rättsfall (NJA 2008 s. 946) uttalat kritik mot avsak- naden i svensk rätt av – som var aktuellt i det fallet – ett generellt förbud mot att utan samtycke filma en enskild person eller att för andra visa en film där en enskild person förekommer fastän film- ningen och visningen i det enskilda fallet är djupt integritetskränk- ande. De skäl som har anförts emot ett förstärkt skydd för privatlivet är i huvudsak att det inte finns något behov av det på det grund- lagsskyddade området och att det skulle hämma yttrandefriheten i medierna. Det skulle ha en avkylningseffekt på rapporteringen även ifall där medierna kan riskera att ligga nära det straffbara området. Att det inte skulle finnas något behov av lagstiftning är ett argument som saknar relevans vid en bedömning enligt Europa- konventionen. Och den som faktiskt drabbas av en allvarlig kränk- ning utan att kunna få hjälp kan inte gärna mötas med beskedet att lagstiftning inte behövs. Därför är det svårt att se att behovs- argumentet skulle ha någon bärkraft. Inte heller argumentet att en lagbestämmelse skulle hämma yttrandefriheten är enligt min mening godtagbart i sammanhanget. När mänskliga rättigheter kolliderar med varandra – som yttrande- friheten och skyddet för privatlivet gör här – är det alltid så att den ena rättigheten får maka lite på sig för att den andra rättigheten ska kunna tillgodoses på ett sätt som bedöms rimligt. Jag anser därför att kommittén hade bort föreslå en straff- bestämmelse om privatlivskränkning. Och jag föreslår för egen del en sådan straffbestämmelse. Den finns intagen i mitt förslag till ny yttrandefrihetsgrundlag (7 kap. 1 § 16). Av ledamoten (KD) En straffbestämmelse i TF och YGL om integritetsskydd Av TF framgår (1 kap. 3 §) att ingen kan dömas till straff- eller skadeståndsansvar för publiceringsbrott om det inte är angivet i I TF finns inget heltäckande skydd mot intrång i privatlivet avseende foton eller artiklar som inte kan anses utgöra ett bidrag till en diskussion av allmänt intresse. är svensk lag och där finns just skyddet för privatlivet inskrivet i artikel 8. Den artikeln handlar även om publicering. hävdas felaktigt att skyddet enbart gäller i förhållande till det allmänna (t.ex. staten), men det gäller även mellan enskilda. Min bedömning är att medierna måste ha ett yttre tryck på sig för att inte överskrida de gränser som innebär att man kränker privatlivets helgd utanför allmänintresset. finns en pressetisk regel med detta innehåll. Regel nr 7 under rubriken den personliga integriteten lyder Överväg noga publicitet som kan kränka privatlivets helgd. Avstå från sådan publicitet om inte ett uppenbart allmänintresse kräver offentlig belysning. Bryter man mot denna regel kan man bli fälld av , måste publicera fällningen och får betala en billig expeditionsavgift. Sanktionen är alltså inte särskilt kraftig och fram- förallt får inte den drabbade något skadestånd av den som bryter mot den. Den kostar alltså inte särskilt mycket att kränka någons privat- eller familjeliv. Även för radio och tv har motsvarande tandlöshet. Så fort diskussionen dyker upp kring mediernas lagmässiga ansvar så återkommer alltid svaren med mediernas egen förträffliga självsanering. Rör inte våra grundlagar! Det gällde t.ex. olaga hot, hetslagstiftningen och barnpornografidebatten. Det finns ingen automatik i behovet att ändra grundlagarna; men själv- fallet måste de justeras om det är relevant. Utredningens majoritet faller tillbaka på detta tänkande om att det fungerar bra och att allt står väl till. Men en utredning ska inte bara var retrospektiv utan även ta i beaktande vad framtiden kan föra med sig. Det finns en utbredd uppfattning om att medierna – i synnerhet vissa medier – kryper allt närmare det som kan uppfattas som kränkningar av den privata sfären. De tryckfrihetsbrott som är aktuella i detta sammanhang är förtal och förolämpning. För ansvar, och därmed skadestånds- skyldighet, för förtal eller förolämpning är det inte tillräckligt att lämnade uppgifter angår privatlivet och inte utgör ett bidrag till en diskussion av allmänt intresse. I fråga om t.ex. förtal krävs att den omtalade utpekas som brottslig eller klandervärd i sitt levnadssätt eller att den lämnade uppgiften är ägnad att utsätta den omtalade för andras missaktning. Ansvar skall inte dömas ut om det med hänsyn till omständigheterna var försvarligt att lämna uppgift i saken. Det är med andra ord enlig min bedömning ett för svagt skydd. har en skyldighet att tillhandahålla ett effektivt rätts- medel vid kränkningar av . Publicering av foton eller artiklar som angår en persons privatliv och som inte kan anses utgöra ett bidrag till en diskussion av allmänt intresse utgör en kränk- ning av personens rätt till skydd för privatlivet enligt artikel 8 i konventionen. Såvitt jag begriper finns inte ett effektivt rättsmedel mot sådana kränkningar. Utredningens majoritet gör följande bedömning i denna del: