sou · GZB375d2 · 2012-01-01 00:00:00 — Majoriteten av de svenska äggproducenterna har gjort omfattande nyinvesteringar i djurvänliga inhysningssystem för värphöns. Det innebär att av antalet anläggningar med frigående system är eller yngre. För höns i inredda burar är motsvarande siffra (2010). Enligt näringen är det som utmärker svensk äggproduktion en hög kunskapsnivå, storleksrationalisering och tillgången till moderna rationella stallar. Enligt näringen är förutsättningarna för en djurvänlig och effektiv äggproduktion mycket god i . Utveckling mot ökad djurvälfärd inom svensk värphönshållning I djurskyddsförordningen infördes förbud mot att inhysa höns för äggproduktion i burar med en övergångstid . Resultaten från de inledande försöken med flervåningssystem visade på stora problem med fjäderplockning, kannibalism, hög dödlighet och låg produktion. fastslog de svenska forskarna att det från djurvälfärdssynpunkt var viktigare för hönan att kunna värpa i rede, sitta på sittpinne och ströbada än att vara inhysta i ett visst specifikt system. Forskarnas ståndpunkt var att inredd bur och frigående system har för- och nackdelar, men att båda systemen uppfyller funktionskraven och djurskyddslagens krav på att djur ska behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. (, C. och Keeling, L. Mot bakgrund av det vetenskapliga underlaget godkände regeringen inredda burar som ett tillåtet inhysningsalternativ. I den nya lydelsen i den svenska djurskyddsförordningen ställdes krav på att inhysningen skulle uppfylla hönsens behov av rede, sittpinne och ströbad. Ny teknikprovning av flervåningssystem och inredda burar skedde därefter parallellt. systemen för frigående höns trots att en hel del problem med fjäderplockning och kannibalism fortfarande kvarstod och –2002 godkändes de inredda burarna. Viss äggproduktion i oinredda burarna kunde ske i när den sista dispensen löpte ut. är därmed det första landet inom EU som fullt ut har genomfört omställningen till mer djurvänliga inhysningssystem för värphöns. Vetenskaplig bakgrund till godkännande av inredda burar Enligt svensk djurskyddslagstiftning och hönsdirektivet är minimikravet för god hönsvälfärd tillgång till rede, sittpinne och ströbad. Både inredda burar och system för frigående höns uppfyller lagstiftningens krav på att djur ska behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. De olika inhysningssystemen har olika för- och nackdelar. Mot bakgrund av diskussionerna lämnade i uppdrag åt EFSA att avge ett vetenskapligt yttrande (EFSA 2005) om olika inhysningssystem för värphöns. EFSA konstaterade 2005 att det inte fanns någon accepterad metod att väga ihop olika välfärdsindikatorer. Därför redovisades för- och nackdelar med olika inhysningssystem för värphöns. EFSA tog således inte ställning till om det ena inhysningssystemet är bättre eller sämre än det andra. Under den svenska omställningsperioden bedrevs en mycket omfattande forskning och den samlade kunskap som finns om djurvälfärd och inhysning för värphöns i är unik i ett EU- perspektiv. Utveckling av välfärden för värphöns är fortsatt aktuella forskningsområden i och omfattar såväl inredda burar som system för frigående höns. Slutsatsen är att både inredda burar och frigående system för höns uppfyller av forskarna uppställda funktionskrav om att djur ska behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. Vilket inhysningssystem som totalt sett är bäst för hönan är i stor utsträckning en värderingsfråga. Utveckling mot ökad djurvälfärd inom EU Enligt hönsdirektivet förbjuds inhysning av höns i traditionella oinredda burar från . Direktivets minimikrav på god djurvälfärd för höns är tillgång till sittpinne, rede och ströbad, oberoende av inhysningssystem. Direktivet är ett minimidirektiv, vilket innebär att enskilda medlemsstater kan ha strängare lagstiftning. Denna möjlighet utnyttjas av ett fåtal medlemsstater. Många bedömare tvivlar på att omställningen inom EU kommer att vara slutförd till . Skälet är bl.a. att inredningsföretagen inte anser sig ha kapacitet att tillverka, projektera och montera ny utrustning i den takt som skulle behövas eftersom många producenter har väntat in i det sista med att planera för omställningen. Därtill finns en mycket stor osäkerhet bland många av EU:s producenter huruvida marknaden och konsumenterna är beredda att betala ett högre pris för ägg som är producerade i alternativa inhysningssystem. har dock vid upprepade tillfällen slagit fast att förbudet mot konventionella burar står fast. De svenska producenterna som redan har genomgått denna omställning kommer att ha en konkurrensfördel gentemot de producenter i övriga EU som inte har gjort det. Läget i andra länder av hönsen inom EU hålls i konventionella burar som saknar inredning. I , som inte är ett EU- medlemsland, har däremot all burhållning av värphöns varit förbjuden . I vissa länder som , och , har en stark konsumentlobby drivit på utvecklingen mot frigående system trots att tvingande lagstiftning har saknats. Andra EU-medlemsstater som har i stället valt att inte tillåta den typ av inredda burar som är tillåtna i och enligt hönsdirektivet utan kräver i stället mer utrymme för djuren. I är de inredda burarna enligt hönsdirektivet tillåtet men där har man begränsat gruppstorleken till 10 hönor per bur. Jämförelse svensk djurskyddslagstiftning och hönsdirektivet På ett antal punkter har strängare regler än vad hönsdirektivet föreskriver. Dessa är i korthet; Eltrådar för att styra hönsens beteende är förbjudet. Unghönsen ska födas upp i system som förbereder dem för det system som de ska hållas i som vuxna. Detaljerade krav på hur ströbaden och redena i inredda burar ska vara utformade och skötta. Näbbtrimning är förbjudet. Krav på dagsljusinsläpp. Mekaniskt buller får inte överstiga . Krav på täta mellanväggar i de inredda burarna. Högst 16 höns per inredd bur. Högst 7 höns/m² tillgänglig yta i flervåningssystem för frigående djur. Högst 9 höns/m2 tillgänglig yta i envåningssystem för frigående höns. Högst 9 höns/m² tillgänglig yta i flervåningssystem i de fall som äggproducenten deltar i kontrollprogrammet och fått öka till den högsta tillåtna beläggningen. Högst 3 våningar i bursystem. Näbbtrimning är vanligt förekommande i övriga EU-länder men är förbjudet i . Näbbtrimning innebär att större eller mindre delar av näbben tas bort, vilket görs i förebyggande syfte för att minska problem såsom fjäderplockning, kannibalism och dödlighet. Näbbtrimning är en metod som väsentligt minskar de djurvälfärdsproblem som i högre utsträckning förekommer i frigående inhysningssystem. Det kan konstateras att den svenska djurskyddslagstiftningen i ett flertal fall ligger långt fram jämfört med vad EU-direktivet föreskriver. Ett flertal frivilliga kontrollprogram bidrar till att utveckla, säkerställa och dokumentera djurvälfärden inom svensk äggproduktion. Kvalitetssäkring och utveckling av de frivilliga kontrollprogrammen sker i samråd mellan äggnäringen, myndigheter, forskare och djurskyddsorganisationer. Svenska Ägg driver följande frivilliga och förebyggande kontrollprogram; -Omsorgsprogram för värphöns -Omsorgsprogram för unghöns -Frivilligt och förebyggande salmonellakontrollprogram -Frivilligt och förebyggande salmonellakontrollprogram för höns med utevistelse -Hälsokontroll av spolmask Den svenska äggbranschen driver ett frivilligt och förebyggande djuromsorgsprogram för värphöns. Målsättningen med programmet är att säkerställa en hög och jämn kvalitetsnivå med avseende på djurskydd, djurhälsa, foderhygien och livsmedelshygien i svensk äggproduktion. Omsorgsprogrammet för värphöns omfattar 25 kontrollpunkter som regelbundet, var tredje hönsomgång, kontrolleras av en rikslikare, ofta i samverkan med kontrollpersonal från . är det två rikslikare varav den ena är anställd av Svenska Ägg och den andra är en fristående konsult. var av hönsplatserna i företag med mer än 350 hönsplatser anslutna till omsorgsprogrammet där följande områden bedöms och poängsätts: djurbedömning och omsorg, hygien och smittskydd, livsmedelshantering, byggnad och inredning. Omsorgsprogrammet är knutet till djurskyddslagstiftningen där möjlighet ges att tillämpa en högre djurbeläggning i flervåningssystem jämfört med icke-anslutna besättningar. Programmet är granskat och godkänt av , efter samråd med forskare och djurskyddsorganisationer. Även anläggningar med inredda burar kan ingå i omsorgsprogrammet, dock utan koppling till beläggningsgraden. tillkom ytterligare en del i det frivilliga djuromsorgsprogrammet och då riktat specifikt till unghönsuppfödningen. Näringen anger att i ett internationellt perspektiv så är hönshälsan i unik. Läkemedelsanvändningen är mycket låg (i praktiken endast vaccinationer) och utbrotten av sjukdomar mycket få i ett EU-perspektiv. Hönshälsan kontrolleras bl.a. genom myndigheternas obligatoriska hälsoövervakning av vissa hönssjukdomar och genom branschens frivilliga och förebyggande kontrollprogram. Utöver den obligatoriska salmonellakontrollen så driver äggbranschen ett frivilligt och förebyggande smittskyddsprogram, där den frivilliga salmonellakontrollen ingår. Totalt av antalet värphöns i besättningar med mer än 350 höns är anslutna till den frivilliga salmonellakontrollen (2009). Övriga besättningar med fler än 200 hönsplatser omfattas av den obligatoriska salmonellakontrollen. godkände ytterligare ett frivilligt kontrollprogram som har tillkommit på näringens initiativ: en frivillig salmonellakontroll riktad till besättningar med höns med utevistelse. Syftet med programmet är att främja det systematiska arbetet med smittskyddsförebyggande åtgärder inom alla produktionsformer. driver Svenska Ägg också ett frivilligt och förebyggande hälsokontrollprogram med avseende på spolmask. Förekomsten av spolmask hos värphöns har ökat sedan introduktionen av stora frigående värphönsbesättningar. Programmet syftar till att begränsa spridning och infektionstryck av spolmask i unghöns- och värphönsbesättningar. Programmet innehåller riktlinjer för provtagning, avmaskning av smittade flockar och sanering av djurutrymmen. var av alla hönsplatser anslutna till programmet. Föräldradjur (Parents) importeras framför allt från och . Dessa korsas i för att ge våra brukshöns. De raser som används har enligt näringen tagits fram i ett långsiktigt avelsarbete med fokus på friska, starka djur med hög äggproduktion och god ekonomisk avkastning. Liksom i allt avelsarbete kontrolleras djuren noga så att inte medfödda defekter, sjukdomar eller andra störningar ska föras vidare i kommande generationer. Djuren härstammar från djungelhöns som lever i små flockar. Ett problem som kvarstår i viss utsträckning är att hönsen inte är avlade för att inhysas i frigående system där många djur går tillsammans. Detta medför att hackning och fjäderplockning förekommer och i motverkas detta genom näbbtrimning. Detta är dock inte tillåtet i , eller eftersom det är ett operativt ingrepp som endast får göras när det finns veterinärmedicinska skäl för det och det orsakar dessutom lidande för hönsen. I stället försöker man motverka fjäderplockning genom olika typer av berikning. På SLU pågår också studier om hur tillgång på grovfoder och strö kan inverka på hönsens benägenhet till fjäderplockning. Vid utbrott av fjäderplockning försöker man dämpa hönsens aktivitet genom att dämpa belysningen. Man undviker även ojämnt dagsljusinsläpp eftersom starka solfläckar tros kunna utlösa stress med fjäderplockning som konsekvens. Det är inte tillåtet enligt djurskyddsförordningen att inte ha dagsljusinsläpp. medger dock dispens från detta krav på grund av problematiken med hackning och fjäderplockning. genomför näringen tillsammans med SLU och ett forskningsprojekt med fokus på hur ett optimalt dagsljusinsläpp skulle kunna utformas samt vilka alternativa belysningskällor som kan finnas. Provning och utvärdering av nya typer av artificiellt ljus i hönsstallar 2009–2011 Ett flertal äggproducenter skärmar helt eller delvis av dagsljusinsläpp för att motverka beteendestörningar såsom fjäderplockning, hackning och kannibalism. Detta är inte tillåtet enligt djurskyddsförordningen men minskar problemet med plockningen och därmed också lidandet för djuren. beviljade 2009 forskningsmedel för ett projekt med titeln och utvärdering av nya typer av artificiellt ljus i hönsstallar. ansvarar för projektet, som finansieras genom anslag för Pågående forskningsprojekt består av fyra delar; en litteraturstudie, en kartläggning av ljusförhållandena i befintliga stallar, en ny teknikprovning av HATO- belysning och en ny teknikprovning med att utrusta och utvärdera stall med diodbelysning. Målet med all ny teknikprovning är att se om det går att få fram eller använda nya metoder eller utrustning till djuren och behålla eller förbättra djurskyddsnivån. Resultaten i ny teknikprovning används ofta som underlag till ändringar i det befintliga regelverket. Effekt av ströbäddsskötsel på fjäderplockning, hackning och andel fellagda ägg hos värphöns 2010–2011 Från djurvälfärdssynpunkt är det viktigt att hönsen håller en så bra fjäderdräkt som möjligt eftersom grav fjäderplockning ibland övergår i aggressiv hackning eller kannibalism. beviljade 2010 forskningsmedel för ett projekt med titeln av ströbäddsskötsel på fjäderplockning, hackning och andel fellagda ägg hos värphöns. Projektet finansieras genom anslag för djurskyddsfrämjande åtgärder och branschorganisationen är medfinansiär. Förhoppningen är att studien ska bidra till ny kunskap om sätt att minska problemet med fjäderplockning/hackning hos värphöns. Från djurskyddssynpunkt har frågan stor relevans i eftersom näbbtrimning inte är tillåten här av djurskyddsskäl. Detsamma gäller i och . Näbbtrimning i sig reducerar normalt graden av hackning/plockning men innebär att man inte angriper problemet utan symptomen. Att finna andra alternativ är därför angeläget. Högsta tillåtna antalet värphöns per bur Enligt nuvarande lantbruksdjursföreskrifter så är antalet värphöns per bur begränsat till 16 stycken Denna begränsning infördes i föreskrifterna 2003 och byggde på dåvarande kunskapsläge och dåtidens hybrider. Ledande hönsforskare i var helt överens om att en begränsning behövdes, bl.a. mot bakgrund av de mycket allvarliga djurskyddsproblem som uppträdde i de s.k. storburarna som provades under 1970- och 80 talen. Svensk Ägg framför att senare tids forskning och erfarenheter pekar på att högsta tillåtna antalet höns per bur troligtvis kan höjas utan att djurskydd och djurhälsa äventyras. Detta framgår bl.a. av den forskningsrapport från SLU (Wall och Tauson, 2010) som har presenterats och som har titeln av inredda burar med fokus på alternativa gruppstorlekar, reden och ströbad. I rapporten konstateras bl.a.; att produktionen var jämn och tycks vara opåverkad av burmodell och gruppstorlek, att det är svårt att dra någon generell slutsats om huruvida dödligheten ökar med gruppstorleken att djurmaterialet i många avseende spelar en minst lika stor roll eller rent av större än gruppstorlek/burmodell för egenskaperna i fråga. I 20- och 40-burarna, siffran syftar på gruppstorleken i buren, ökade andelen fellagda ägg för framför allt bruna hybrider och detta antogs vara en bidragande orsak till att äggkvaliteten försämrades. Dessa negativa effekter torde dock ha en större inverkan på produktionsekonomin än på djurskydd och djurhälsa. Noterbart är också att användandet av ströbadet var störst i 20- buren. Det finns även svenska erfarenheter av 20-burar i praktisk drift i och med att ett antal länsstyrelser vid förprövning har godtagit sådana burar. Ägg är exempel på ett företag som fått tillstånd att installera 20-burar. Enligt Svenska Äggs uppfattning så finns det inte några starka djurskydds- och djurhälsoskäl att hålla fast vid en övre gräns på 16 höns per bur. De anser att både vetenskap och beprövad erfarenhet visar att gränsen kan höjas. Svenska Ägg vill därför att ändrar på föreskrifterna för burhöns och ökar högsta det tillåtna antalet höns per bur och anpassar föreskrifterna för ströbad till de nya och större burmodellerna. Svenska Ägg anser också att de preliminära resultaten för 60-burar, som det redovisas om i ovan nämnda rapport, är helt godtagbara från djurskydds- och djurhälsosynpunkt. Näringen uttalar också att behovet av en övre gräns inte föreligger, vilket de anser också ligger i linje med EU-direktivet. För äggproducenter i är den önskade modifieringen av stor vikt från konkurrenssynpunkt. konstaterar att deras bedömning bygger på den forskning som har bedrivits om inredda burar , vilket klart visar att det finns en ökad risk för försämrat djurskydd vid större gruppstorlekar i bur. Denna forskning är sammanställd bl.a. i EU:s s.k. Lay-Wel projekt (), där den också har utvärderats av vetenskaplig expertis. När det gäller den ovan hänvisade forskningsrapporten (Wall och Tauson, 2010) framför att rapporten konstaterar att det för många av de studerade parametrarna är större skillnader mellan bruna och vita hybrider än mellan gruppstorlekar. (De gruppstorlekar som studerats är 8, 10, 20 respektive 40 hönor. Även 60 höns har studerats i en fristående studie, vilken dock inte är färdigbearbetad.) Forskarna påpekar även att själva burarnas utformning också skiljer sig åt. Det finns intressanta skillnader gällande t.ex. att färre ägg läggs i redena och sämre hygien i 20- och 40-hönsburarna. Dåligt utnyttjande av redena och äggkvaliteten kan vara en indikation på att störningsnivån är hög och detta kan ha flera ogynnsamma effekter på hönsens hälsa och välfärd. Det kan också bero på att hönsen misstar ströbadet för rede eftersom dessa påminner om varandra till högre grad i de större burarna. Forskarna tar själva upp att det har förekommit fler aggressiva hackningar hos vita höns i de större grupperna men skillnaden är liten och enbart signifikant i en av de två studerade omgångarna. Utnyttjandet av redet och ströbadet kan också bero på att utformningen av ströbadet och tillgängligheten på redet skiljer sig åt mellan burstorlekarna. Forskarna anser inte heller att det går att dra några säkra slutsatser gällande dödlighet och befjädring eftersom skillnaden mellan hybrider är större än mellan gruppstorlekar. Detta betyder dock inte att det inte finns skillnader mellan gruppstorlekar utan att upplägget i studien är sådan att man inte kan dra några slutsatser om detta. har i frågan framfört att det är av större intresse att se på större jämförande studier såsom de i . Forskarna i drar bl.a. den slutsatsen att det finns djurvälfärdsrisker med system där gruppstorlekar större än 10–15 djur används. Riskerna som de ser är fjäderplockning, hackning och kannibalism. Forskarna ser även risk för ökad dödlighet. har också framfört att uppföljning i fält är en mycket viktig del av bedömningen av hur ett system fungerar och om eventuella föreskriftsändringar ska göras. Denna uppföljning/utvärdering måste göras under överinseende av vetenskaplig expertis i form av ny teknikprovning. Det pågår också rättsprocesser i med hänvisning till om marknadens fria rörlighet. I flera län har man på länsstyrelsenivå tillåtit användning av en typ av inredda burar på ett sätt som är förbjudet i Dessa burar har samma antal hönor per tillgänglig yta men fler hönor per bur och ströbad i form av en scratching area bestående av en turfmatta med strö ovanpå. och rådets förordning (EG) 764/2008 av om förfaranden för tillämpning av vissa nationella tekniska regler på produkter som lagligen saluförts i en annan medlemsstat och om upphävande av beslut nr 3052/95/EG (förordningen om tekniska regler) handlar om ömsesidigt erkännande på djurområdet. Detta direktiv styr när och hur tekniska produkter direkt ska anses uppfylla andra medlemsländers lagstiftning. Den syftar till att värna om den EG-rättsliga principen om ömsesidigt erkännande, dvs. att en vara som lagligen saluförs i en EU-medlemsstat även ska få saluföras i samtliga andra medlemsstater. I förordningen regleras när en myndighet kan fatta beslut som begränsar en varas fria rörlighet inom EU. Den innehåller också bestämmelser om under vilka förutsättningar som förordningen ska användas, bl.a. att myndighetsbeslutet ska baseras på en teknisk regel och vara riktad till en ekonomisk aktör. De tekniska regler som finns inom djurområdet reglerar enbart användning av produkter. Ett exempel på denna sorts regler är bestämmelsen i 6 kap 18 § lantbruksdjursföreskrifterna att högst 16 värphöns får hållas i en bur. Sedan förordningen om tekniska regler trädde i kraft har frågan aktualiserats om den är tillämplig på en produkt specificerad av lantbruksdjursföreskrifterna. I några ärenden har äggproducenter ansökt i sina förprövningar till för stallbyggnation om att få hålla 20 värphöns i en bur av typ Big Dutchman 20 som är konstruerad i och där lagligen saluförs för inhysning av 20 hönor. Förordningen om tekniska regler är svårtolkad och eftersom den är ny finns det ännu inte någon rättspraxis på området. har frågat , som är kontaktpunkt för förordningen, om hur den ska tolkas. har lämnat ett yttrande till och med det som grund har kommit till ställningstagandet att en användare enligt lantbruksdjursföreskrifterna inte kan anses vara en ekonomisk aktör i förordningens mening. Därmed är inte förordningen tillämplig på beslut som rör användning av en produkt specificerad av lantbruksdjursföreskrifterna. har dragit den slutsatsen av detta att det är tillåtet att använda Big Dutchman 20-buren för inhysning av hönor men med högst det antal som medges i lantbruksdjursföreskrifterna, dvs. 16 och att även övriga regler i föreskriften ska uppfyllas. I sammanhanget kan påpekas att lagstiftningen i tillåter maximalt 10 hönor per bur (Bekendtgørelse om beskyttelse af æglæggende høner). Andra länder såsom har däremot inte någon begränsning på gruppstorleken i burarna (om hold av høns og kalkun FOR-2001-12-12-1494). Utredaren konstaterar att den svenska värphönsproduktionen till stor del består av relativt nybyggda stallar med inhysningssystem i form av inredda burar eller frigåendesystem. blev det första landet i EU där omställning till nya inhysningssystem genomfördes. Detta har fört med sig att en omfattande strukturrationalisering har genomförts i branschen. Konsekvensen av den tidiga omställningen kommer att bli att svenska värphönsproducenter kommer att få en konkurrensfördel gentemot de producenter i övriga EU som måste genomföra omställningen till . Värphönsnäringen har också en lång tradition av att utveckla olika frivilliga och obligatoriska kontrollprogram som på olika sätt säkerställer djurhälsa och djurvälfärd. Resultatet är bl.a. en produktion som är fri från salmonella. Det kan också konstateras att den svenska lagstiftningen på en del punkter ligger på en högre nivå än EU-lagstiftningen. Eftersom avelsarbetet med värphönsen sker utomlands så har de svenska producenterna inte den övergripande kontrollen på avelsarbetet och avel mot hackning och fjäderplockning har inte prioriterats. mot hackning och fjäderplockning har inte tidigare prioriterats eftersom man i större delen av näbbtrimmar hönsen. pågår dock en sådan forskning mot hackning och fjäderplockning (pers. med. Preisinger, chefsgenetiker 110513). Utredaren anser att det är angeläget att sådan avel görs eftersom detta är viktiga välfärdsproblem för hönsen. Gällande användandet av Big Dutchman 20-buren gör utredaren samma bedömning som att den får användas om den uppfyller lantbruksdjursföreskrifterna krav, dvs. gällande antal och funktion. Om man kommer fram till något annat i rättsprocessen får detta givetvis konsekvenser för annan svensk särlagstiftning som är kopplad till fysisk utrustning för djurhållningen. När det gäller antalet höns kan utredaren konstatera att man i storleksbegränsningen i den svenska nationella lagstiftningen kanske borde ha stannat på en ännu lägre nivå än de 16 hönor per bur som är tillåtna.