sou · GZB375 · 2012-01-01 00:00:00 — Om beslutet har meddelats av polismyndigheten, ska beslutet dock underställas , som ska avgöra om det ska fortsätta att gälla. När det gäller hanteringen av dessa herrelösa djur anser utredaren att när djur av andra tamdjursarter än katt påträffas utan sin ägare kan man med fog anta att dessa är herrelösa (borttappade eller övergivna) eftersom dessa djur normalt inte tillåts ströva fritt. Dessa djur kan alltså sannolikt antas vara herrelösa och ska därför omhändertas av ansvarig för att omhänderta dessa djur. Om däremot en katt påträffas utan ägare kan man inte automatiskt dra slutsatsen att den saknar ägare eftersom katter tillåts röra sig fritt utomhus. Som utredaren ser det ska endast ingripa då det är sannolikt att katten är herrelös eller far illa på något sätt. Det kan t.ex. handla om katter i en kattkoloni eller katter som påträffas magra eller skadade, se Övergivna och förvildade djur. Utredarens förslag innebär att herrelösa djur i fortsättningen ska hanteras enligt djurskyddslagen. Bestämmelsen är tillämplig oavsett om djuret lider eller inte. Bestämmelsen i 4 a § hittegodslagen när det gäller hundar flyttas över till paragrafen och görs tilllämplig på samtliga djur, med undantag för hemdjur som omfattas av hänvisningen i 8 § hittegodslagen till 52–57 §§ lagen om ägofred. Detta innebär att hittegodslagen inte längre kommer att tillämpas på sällskapsdjur. Förslaget innebär att hittegodslagens bestämmelser om t.ex. upphittarens rätt till hittelön är aktuella i fråga om djur som tas om hand enligt paragrafen. ska meddela djurets ägare om beslutet om ägaren är känd. är i sådana fall skyldig att förvara djuret i . Är ägaren okänd, eller inte kan nås, ska djuret förvaras i från det att fattar beslut om omhändertagande. Efter det att tidsfristen på har löpt ut tillfaller djuret staten. ska då fatta beslut enligt 11 kap. 9 § om att sälja djuret, överlåta det på annat sätt eller att avliva djuret. Ägaren är enligt 11 kap. 10 § ansvarig för de kostnader som uppstår i samband med omhändertagandet. befogenhet att omhänderta djur får rätt att omhänderta djur om de hålls av personer som har djurförbud. Beslutet ska underställas som ska avgöra om det ska fortsätta att gälla. Paragrafen är ny. Utredaren föreslår att en ny bestämmelse införs i lagen som ger polismyndigheten rätt att omhänderta djur om de hålls av personer som har djurförbud. Detta gäller även om djurlidande inte kan visas. Syftet är att göra det möjligt för polisen att ingripa när de påträffar ett djur hos en person som har djurförbud. Om djuret i fråga inte uppenbart lider krävs det att polisen inväntar ett beslut från före det att ingripande får ske. I avvaktan på detta beslut kan djurhållaren hinna skaffa undan djuret, se vidare i Djurförbud och omhändertagande. Förfogande över omhändertagna djur Paragrafen ersätter 33 § i nuvarande lag. Inte någon ändring i sak. Beslut om försäljning, överlåtelse på annat sätt eller avlivning av omhändertagna djur Paragrafen ersätter 34 § i nuvarande lag. Endast språkliga ändringar har gjorts. Ägarens kostnadsansvar för omhändertagna djur Kravet på betalningsansvar för enskild i samband med omhändertagande av djur skärps. Paragrafen ersätter 35 § i nuvarande lag med ändring av det gällande kravet på återbetalning. Utredaren föreslår en skärpning när det gäller djurägarens återbetalningsansvar. De kostnader som uppstår vid omhändertagande av djur får tas ut av allmänna medel men ska, enligt gällande lag betalas av djurägaren om det inte finns särskilda skäl till annat. Vad som är särskilda skäl i detta sammanhang uppfattas ofta olika av olika polismyndigheter och det är förhållandevis sällan som polismyndigheterna får full kostnadstäckning. Utredaren anser att utgångspunkten bör vara att djurhållaren alltid är ansvarig för de kostnader som uppkommer till följd av ett djurinnehav och att detta även bör gälla vid omhändertagande av djur med stöd av djurskyddslagen. Endast i fall där det är utsiktslöst att djurägaren kan betala och det skulle betyda en merkostnad för myndigheterna att utkräva förskotterade belopp bör återkrav kunna underlåtas. Detta bör även gälla om det är fråga om uppenbart oriktiga myndighetsbeslut. Utredaren föreslår därför att lydelsen särskilda skäl ändras till synnerliga skäl, se vidare Omhändertagande av djur och djurförbud. Straff och andra sanktioner Sådana gärningar som är straffbara med böter eller fängelse i högst i nuvarande lag bibehåller samma straffskala i den nya lagen. Vissa av de bestämmelser som överförs till den nya lagen från den nuvarande djurskyddsförordningen blir straffbara med böter eller fängelse. Vissa nya bestämmelser i lagen får även samma straffskala. Vissa särskilt straffvärda artiklar i EU- bestämmelser som kompletteras av lagen där det bedöms att straffskalan bör vara böter eller fängelse specificeras. Paragrafens första stycke punkten 1 ersätter 36 § första stycket punkten 1 i nuvarande lag i fråga om brott där både böter och fängelse ingår i straffskalan. Paragrafens första stycke punkten 2 ersätter första stycket punkten 3 i nuvarande lag. Andra stycket ersätter 36 a § första stycket i nuvarande lag i fråga om brott mot EU- bestämmelser där straffskalan utgörs av både böter och fängelse. På samma sätt som den nuvarande lagen innehåller utredarens förslag till ny djurskyddslag många bestämmelser som är allmänt hållna. Många av lagens bestämmelser uppfyller därför inte det krav på klarhet och tydlighet som ställs på straffbestämmelser för att de ska vara förutsägbara. Utredarens förslag innebär att de bestämmelser som i den nuvarande lagen är belagda med straff i form av böter eller fängelse i högst behåller samma straffskala i den nya lagen. De bestämmelser som flyttas från förordningen till lagen är samtliga straffbara med böter eller fängelse i högst enligt 36 § punkten 2. Straffsanktioneringen i den nya lagen innebär därför inte någon ändring i sak. Däremot införs vissa nya bestämmelser i den nya lagen som utredaren föreslår ska vara straffbara med böter eller fängelse. En sådan bestämmelse är förbudet i 3 kap. 11 § att sätta ut djur av viltarter om det inte finns, eller har skapats goda levnadsbetingelser för djuren i den miljö de sätts ut. Straff i form av böter eller fängelse kan motiveras av att det finns stor risk för djurlidande om inte den miljö djuren sätts ut är lämplig. många djur och kan innebära en risk för ett stort djurlidande genom svält, se även motiven till 3 kap. 11 §. En annan ny bestämmelse som får samma straffskala är förbudet att använda djur för sexuella ändamål i 3 kap. 13 §. Kriminaliseringen av dessa gärningar motiveras bl.a. av att det finns en stor risk för att djur far illa i sådana situationer och att utredarens syfte är att stärka skyddet för djur i dessa situationer. Se Sexuellt användande av djur. Vidare föreslås brott mot förbud mot användande av förprövningspliktigt utrymme m.m. i 7 kap. 2 § ha böter eller fängelse i straffskalan. Enligt utredarens mening kan överträdelser av sådana förbud vara allvarliga från djurskyddssynpunkt. Straffskalan för överträdelser av 8 kap. 4 § om att den ytterst ansvarige ska se till att försöksdjursverksamhet bedrivs enligt bestämmelserna i lagen föreslås vara böter eller fängelse i högst . Anledningen till detta är att bestämmelsen är mycket viktig för att säkerställa att försöksdjursverksamhet bedrivs enligt lagens krav och att underlåtenhet att följa bestämmelserna skulle vara mycket allvarliga med hänsyn till verksamhetens art. Ett krav på effektiva sanktioner finns dessutom enligt försöksdjursdirektivet som ligger till grund för bestämmelserna. I övrigt är inte någon förändring avsedd av de bestämmelser som är straffbara med böter eller fängelse i högst enligt nuvarande lag. För mer detaljerad information när det gäller den nya lagens straffbara bestämmelser, se Straffbestämmelser. Andra punkten motsvarar 36 § punkten 3 i nuvarande lag. Med ett beslut om djurförbud menas både underlåtenhet att följa ett föreläggande och att bryta mot ett djurförbud. I andra stycket anges vissa EU-bestämmelser som kompletteras av lagen där det bedöms att straffskalan bör vara böter eller fängelse i högst . I paragrafen specificeras vissa särskilt straffvärda artiklar i transportförordningen och slaktförordningen där fängelse bör ingå i straffskalan. Grovt brott mot djurskyddslagen Det införs ett grovt brott mot djurskyddslagen där straffskalan är fängelse i högst . Till fängelse för grovt brott döms om brottet har begåtts med uppsåt och avsett en förpliktelse som medfört eller kunnat medföra betydande ekonomisk för djurhållaren, annars är av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt, Detsamma gäller om brottet har utförts organiserat eller systematiskt, eller utförts med förslagenhet. Paragrafen är ny. Utredaren föreslår att ett grovt brott mot djurskyddslagen införs och att straffskalan för dessa brott höjs till fängelse i högst . För grovt brott mot djurskyddslagen ska dömas om brott mot lagen har begåtts med uppsåt och avsett en förpliktelse som har inneburit risk för omfattande djurlidande, betydande ekonomisk för djurhållaren, eller annars är av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt. Grovt brott mot djurskyddslagen ska även kunna utdömas om brottet har utförts organiserat eller systematiskt, eller har utförts med förslagenhet. Risken för allvarligt djurlidande är enligt utredarens mening större i verksamheter som drivs i ekonomiskt vinstsyfte. Anledningen till detta är dels att sådana verksamheter ofta bedrivs i större omfattning, dels att vinstintressena i sig kan motivera ett ökat risktagande som kan innebära att djurskyddsintresset eftersätts. Det kan även vara fråga om djurhållning med s.k. bidragsoptimering som huvudsyfte, där risken för bristande efterlevnad av djurskyddsbestämmelserna kan vara stor, se vidare i Straffbestämmelser. Vissa bestämmelser i den nya lagen straffbara med böter. Paragrafen är ny. Vissa av bestämmelserna i den nya lagen har straffsanktionerats med böter i straffskalan. Dessa bestämmelser har enligt utredarens mening bedömts vara så viktiga att de bör vara straffsanktionerade även i de fall som regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer inte meddelar några föreskrifter med stöd av bemyndigandet. Brott ska i första hand bedömas enligt denna paragraf, även om det har meddelats föreskrifter som har böter i straffskalan. De bestämmelser i lagen som föreslås bli belagda med bötesstraff är följande. Kravet på utbildning och kompetens i 2 kap. 2 § är enligt utredarens mening särskilt viktigt för att säkerställa efterlevnaden av djurskyddsbestämmelserna. Detta motiverar även en nykriminalisering av brott mot 2 kap. 2 §. Det föreslås även att paragrafen träder i kraft efter lagens ikraftträdande. Utredaren förutsätter att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har beslutat om föreskrifter som närmare anger omfattningen av kravet på kompetens och utbildning. Bestämmelsen i 7 kap. 1 § är straffbar enligt gällande förordning. Enligt utredarens mening är det motiverat att bestämmelsen är straffsanktionerad även fortsättningsvis. Brott mot bestämmelserna om kravet på förprövning är dock i första hand sanktionerad med särskild avgift enligt 12 kap. 9 §. Det bedöms därför vara tillräckligt att straffskalan bestäms till böter. Straffstadgandet i 8 kap. 5 § innebär nykriminalisering. Enligt utredarens mening är kraven i bestämmelsen av så grundläggande betydelse för att någon ska få bedriva försöksdjursverksamhet att det motiverar att överträdelser av bestämmelsen blir straffbar med böter. Vidare är det enligt försöksdjursdirektivet ett EU-rättsligt krav att det finns effektiva sanktioner vid överträdelser. Bestämmelsen i 8 kap. 19 § är ny och reglerar krav på utbildning, kompetens och metoder vid infångande av vilt levande djur avsedda att användas för djurförsök. I departementspromemorian Ds 2011:12 uttalas att det i jämförelse kan nämnas att det i 27 § och 40 § jaktlagen (1987:259) finns bestämmelser angående metoder samt jägarens kompetens vid jakt för vilka straffskalan är böter. De straffbelagda förfarandena i den föreslagna bestämmelsen i djurskyddslagen bör sättas till böter, eftersom de får anses ha ett likvärdigt straffvärde som de redovisade bestämmelserna i jaktlagen. Utredaren instämmer i den bedömning som görs i promemorian och föreslår att straffskalan sätts till böter i den nya lagen. Böter för brott mot föreskrifter meddelade med stöd av lagen Föreskrifter meddelade med stöd av lagen får förenas med böter i straffskalan om de fattats med stöd av de bemyndiganden som anges i paragrafen. Paragrafen är ny och innebär en ändring av 36 § punkten 2. I paragrafen utpekas vissa bemyndiganden i den nya lagen där regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har befogenhet att meddela föreskrifter som innehåller böter i straffskalan. Annan rättsverkan av brott än böter är inte förenligt med regeringsformen för överträdelser av bestämmelser som har beslutats på lägre nivå än regeringen, se Straffbestämmelser. Om en överträdelse inte enbart utgör brott mot en bestämmelse i föreskrifter utan även utgör ett brott mot någon straffbar bestämmelse i lagen så ska straff i första hand utdömas enligt bestämmelsen i lagen. Bestämmelser som har meddelats med stöd av andra bemyndiganden än de som uppräknas här är således strafffria. I de fall som det finns ett övergripande förbud i respektive bestämmelse gäller detta förbud även vid brott mot föreskrifter meddelade med stöd av bemyndigandet, se Staffbestämmelser. De flesta bemyndiganden omfattar bestämmelser som är straffsanktionerade. I följande fall innebär dock utredarens förslag en nykriminalisering eftersom då det är fråga om bemyndiganden enligt nya bestämmelser eller att motsvarande bestämmelser i nuvarande lag är straffria. Bestämmelsen om att djur ska hållas och skötas på ett sådant sätt att de ges möjlighet att utföra vissa naturliga beteenden i 3 kap. 2 § är ny. Enligt utredarens förslag ska bestämmelsen kompletteras av föreskrifter på vad som är sådana beteenden relaterade till djurs behov av rörelse, vila, komfort, sysselsättning och socialt umgänge. Bestämmelsen är enligt utredarens mening av central betydelse för hur djurhållning ska bedrivas. bör enligt utredarens bedömning kunna förena sådana föreskrifter med böter. I 8 kap. 6 § finns ett bemyndigande att meddela ytterligare föreskrifter om bl.a. uppgifter, utbildning och kompetens för verksamma inom försöksdjursverksamhet och djurskyddsorganets uppgifter och sammansättning. Enligt utredarens mening är det mycket viktigt att bestämmelserna för försöksdjursverksamhet efterlevs. Enligt utredarens mening är det lämpligt att överträdelser av föreskrifter meddelade med stöd av bemyndigandet blir straffbara med böter. Böter för brott mot EU-bestämmelser som kompletteras av lagen Paragrafen ersätter 36 a § första stycket i nuvarande lag där straffskalan omfattar böter. De EU-bestämmelser som kompletteras av lagen där fängelse inte ingår i straffskalan blir straffbara med böter. Enligt andra stycket ska gärningar i första hand bedömas om de utgör brott av normalgraden enligt 1 § eller grovt brott enligt 2 §, dvs. där påföljd i form av fängelsestraff även kan dömas ut. Gemensamma bestämmelser för 1–5 §§ Paragrafen är ny. Andra stycket motsvarar 36 § fjärde stycket och 36 a § fjärde stycket i nuvarande lag. I paragrafen anges att djurskyddslagens straffbestämmelser i likhet med straffbestämmelserna i nuvarande lag är underordnade brott enligt . Utredaren inför en definition av ringa brott. I dagens rättstillämpning vid bedömning av vad som är ringa brott mot djurskyddslagen förekommer det att djurlidande vägs in. Detta stämmer inte överens med djurskyddslagens förebyggande syfte där djurlidande inte behöver visas. Bedömningen av vad som är ringa brott ska göras utifrån intresset eller skyddssyftet med bestämmelsen, oavsett om gärningen har betytt någon effekt i form av djurlidande. Paragrafen ersätter 36 § tredje stycket och 36 a § tredje stycket i nuvarande lag. Utredaren inför en definition av ringa brott som är utformad med förebild i bestämmelsen om ringa brott i 29 kap. 11 § . Syftet är att förtydliga vad som är ringa brott mot djurskyddslagen. I dagens rättstillämpning vid bedömning av vad som är ringa brott mot djurskyddslagen förekommer det att djurlidande vägs in. Detta stämmer inte överens med djurskyddslagens förebyggande syfte där djurlidande inte behöver visas. Bedömningen av om gärningar ska ses som ringa brott ska enligt utredarens mening göras med bortseende från om gärningen har betytt någon effekt i form av djurlidande. I stället ska bedömningen göras med utgångspunkt i det intresse eller det konkreta syfte som bestämmelsen är avsedd att skydda, oavsett om någon effekt har uppstått. Detta överensstämmer med lagens förebyggande syfte där något djurlidande inte behöver styrkas för att fälla någon till ansvar för brott mot lagen. Överträdelse av vitesföreläggande m.m. Paragrafen ersätter 37 § första stycket i nuvarande lag. Inte några ändringar i sak. Avgift om förprövning inte har skett Paragrafens första stycke, första meningen ersätter 6 a § första stycket i gällande förordningen. Andra meningen ersätter 3 a § tredje stycket i nuvarande lag. Paragrafens andra stycke ersätter 37 § andra stycket nuvarande lag. Inte någon ändring i sak. Föreskrifter om särskild avgift vid underlåten förprövning Paragrafens ersätter 3 a § andra – fjärde stycket nuvarande lag. Lydelsen kring vem avgiften ska tas ut av har flyttats till 6 §. I övrigt inte några ändringar. Föreskrifter och beslut om undantag vid krissituation Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ges rätt att meddela föreskrifter och beslut om undantag från djurskyddslagen vid krissituationer. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får även meddela föreskrifter om hantering av krissituationer. Paragrafen är ny. Utredaren föreslår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska ha möjlighet att meddela föreskrifter och beslut om undantag från djurskyddslagen vid krissituationer. Utredaren anser att ska kunna meddela särskilda föreskrifter eller fatta beslut som innebär avvikelser från lagen vid krissituation som innebär allvarlig fara för liv eller hälsa hos människor eller djur, allvarlig fara för miljön eller om stora ekonomiska värden hotas. Bestämmelsen syftar till att kunna fatta brådskande beslut som innebär ett frångående av vad som under normala förhållanden gäller enligt djurskyddslagen, se vidare i Krisberedskap. Utredaren föreslår även att det införs ett bemyndigande att meddela föreskrifter som avser hantering av krissituationer. Avgifter för offentlig kontroll och ärenden enligt lagen Paragrafen ersätter 25 b § i gällande lag. Endast språkliga ändringar. Paragrafen ersätter 38 § första och fjärde stycket i gällande lag. En hänvisning har gjorts till särskilda bestämmelser i 8 kap. om överklagande av beslut av djurförsöksetisk nämnd, samt överklagande av beslut om kontrollprogram i 9 kap. Överklagande av beslut av officiell veterinär Paragrafen ersätter 38 § andra och tredje styckena i gällande lag. Endast språkliga ändringar. Föreskrifter om omedelbar verkställighet Paragrafen ersätter 39 § i gällande lag. Endast språkliga ändringar. Förslaget till ändringar i övrig lagstiftning Hittegodslagen (1938:121) Herrelösa djur ska endast omfatta av djurskyddslagen. Hittegodslagen ska därmed inte längre tillämpas på sällskapsdjur. Utredaren föreslår att ett nytt tredje stycke införs i 1 § hittegodslagen. Herrelösa, dvs. övergivna eller borttappade djur omfattas av hittegodslagen, tillsynslagen och . Enligt utredarens förslag ska herrelösa djur endast omfattas av djurskyddslagen. Hittegodslagen blir därmed inte längre tillämplig på djur, med undantag för sådana djur som enligt hänvisning i 8 § hittegodslagen ska hanteras enligt speciella bestämmelser i ägofredslagen. Se vidare kommentaren till 11 kap. 6 § djurskyddslagen, samt Övergivna och förvildade djur. Utredaren föreslår att 4 a § hittegodslagen ska upphöra. Utredaren föreslår att bestämmelsen tas in i 11 kap. 6 § djurskyddslagen och blir generellt tillämplig på samtliga djur utom sådana djur som avses i 8 § hittegodslagen. Se vidare kommentaren till 11 kap. 6 §. Förordningen (2000:338) om biocidprodukter Utöver att paragrafen har ändrats språkligt har hänvisningen i andra stycket ändrats till följd av att bestämmelserna om godkännande av djurförsök har flyttats från djurskyddsförordningen till djurskyddslagen. Förordningen (2006:1010) om växtskyddsmedel Utöver att paragrafen har ändrats språkligt har hänvisningen i andra stycket ändrats till följd av att bestämmelserna om godkännande av djurförsök har flyttats från djurskyddsförordningen till djurskyddslagen. Artskyddsförordningen (2007:845) Hänvisningen i andra stycket har ändrats till följd av att bestämmelserna om förbud mot att föra omkring och att förevisa djur har flyttats från djurskyddsförordningen till djurskyddslagen. Lagen (2007:1150) om tillsyn över hundar och katter Enligt utredarens förslag bör djurskyddsförordningen inte innehålla materiella bestämmelser utöver sådana som är relaterade till fördelningen av ansvarsuppgifter mellan myndigheter. Utredaren föreslår därför att den nuvarande 19 § djurskyddsförordningen flyttas till lagen om tillsyn över hundar och katter. Utredaren föreslår att herrelösa djur i fortsättningen ska hanteras enbart enligt djurskyddslagen. Till följd av detta blir den nuvarande 21 § lagen om tillsyn över hundar och katter överflödig och bör tas bort. Lagen (2009:302) om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård Hänvisningen i andra stycket har ändrats till följd av att bestämmelsen om definitionen av djurförsök har flyttats från 1 c § till 1 kap. 6 § djurskyddslagen. Offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 10 kap. 20 a § En sekretessbrytande regel införs i offentlighets- och sekretesslagen. Enligt bestämmelsen har personal inom hälso- och sjukvården samt möjlighet att underrätta kontrollmyndigheten om de i tjänsten upptäcker tydliga fall av vanvård eller misshandel av djur eller om djur uppenbart uppvisar sjukdomssymtom. Paragrafen är ny och har utformats med förebild i 10 kap. 20 § offentlighets- och sekretesslagen. Utredaren föreslår att personal inom hälso- och sjukvården samt får möjlighet att bryta sekretessen i situationer där de upptäcker att djur far illa. Bestämmelsen motiveras av djurskyddsintresset och inte av intresset att beivra brott. Bestämmelsen är utformad som en möjlighet att göra en sådan anmälan om situationen inte kan lösas på annat sätt. En anmälan ska även bedömas lämplig med hänsyn till den personliga integriteten och övriga omständigheter. De situationer som avses är sådana där det är tydligt att djur vanvårdas, misshandlas eller uppenbart uppvisar sjukdomssymtom, se vidare Sekretessfrågor och informationsutbyte. Ändring i bilagan till offentlighets- och sekretesslagen De organisationer och andra sammanslutningar som får myndighetsutövning delegerad till sig förslås omfattas av offentlighetsprincipen. Ändringen införs med anledning av bestämmelserna i 9 kap. djurskyddslagen om kontrollprogram. De organisationer och andra sammanslutningar som får myndighetsutövning delegerad till sig enligt bestämmelserna i 9 kap. 1 § djurskyddslagen bör jämställas med myndigheter enligt 2 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen. Bestämmelserna om allmänna handlingars offentlighet i tryckfrihetsförordningen kan genom detta tillämpas på sådana organisationer. För mer information, se Ett djurskydd i förändring (2008:24). KAPITEL 1–7 1 Utredarens uppdrag och arbete Enligt kommittédirektivet (Dir. 2009:57) har utredarens uppgift varit att göra en bred översyn över den samlade djurskyddslagstiftningens utformning och innehåll, lämna förslag till ny djurskyddslag och förordning samt ge exempel på hur andra föreskrifter på området kan utformas.