sou · H0B356 · 2012-08-29 00:00:00 — är det svårt att se hur kommunen skulle kunna kontrollera vilket avfall som kom från verksamheten och vilket avfall som kommer från hushållet, eftersom verksamheten i detta fall ligger i hushållet. Förslaget förväntas i detta fall inte heller leda till några ökade kostnader för verksamheten. För de fall verksamheten delar abonnemang med flera hushåll, t.ex. en lokal i bottenvåningen av ett flerbostadshus, blir det först och främst upp till fastighetsägaren att ta ställning till huruvida denne finner sig i att bära kostnaderna för att verksamheten ska få nyttja det i fastigheten inrättade avfallsutrymmet. Fastighetsägaren har i detta läge rätt att tvinga verksamheten att teckna ett separat abonnemang för hanteringen av verksamhetsavfallet. Även kommunen kan avkräva detta av verksamheten. För den typen av verksamheter kan förslaget, beroende på hur fastighetsägare eller kommunen agerar, komma att innebära ökade kostnader. Detta är givetvis beroende på vad fastighetsägaren betalar för hanteringen av hushållsavfallet och hur kostnadsfördelningen ser ut mellan fastighetsägaren och verksamheten. Vad som också kan påverka prisbilden är hur nära verksamheten ligger andra verksamheter. Detta eftersom en privat insamlingsentreprenör skulle kunna samlasta de närliggande verksamheternas avfall och på så sätt sänka kostnaderna för själva transporten. Det är därför omöjligt att i konkreta ordalag uttrycka exakt hur mycket mer det kommer att kosta för den typen av verksamheter. För de verksamheter som med förslaget inte längre behöver ha ett kommunalt avfallsabonnemang innebär regelförändringen möjligheter till en mer rationell och samordnad avfallshantering. Insamlingsentreprenörer har då möjlighet att erbjuda mer kostnadseffektiva lösningar för sådana verksamheter. I praktiken innebär det att entreprenörerna kan komma att erbjuda verksam- heterna ett abonnemang som innebär att de sorterar sitt avfall i sådana fraktioner som ger en intäkt hos entreprenören eller i vart fall en låg behandlingskostnad. Ett exempel på detta är insamlingen av matavfall. kan en entreprenör i vissa delar av landet få per ton i betalning för att leverera matavfallet. I andra delar av landet kan entreprenören få lämna avfallet gratis eller behöva betala per ton. Detta innebär att hanteringskostnaden för det avfall som tidigare ingick i det kommunala avfallsabonnemanget fullt ut flyttas över på verksamhetsutövaren. Beroende på var verksamheten är belägen kan antingen en avfallsentreprenör erbjuda en hantering av matavfall till ett lägre pris eller så blir det dyrare i förhållande till vad verksamhetsutövaren tidigare betalade för hantering av sådant avfall. För mindre företag på mindre orter skulle förslaget kunna leda till ökade kostnader. Förslag till krav på utsortering av matavfall hos verksamheter läggs emellertid även om kostnadsfördelningen kan bli ojämn. Förslaget innebär troligtvis en administrativ förenkling och sänkta administrativa kostnader för företagen, eftersom de flesta endast kommer att behöva vända sig till en och samma entreprenör för verksamhetens hela avfallshantering. Förslaget bör inte innebära ökade kostnader för tillsynen över avfallshanteringen, eftersom verksamheter måste betala tillsynsavgift. Förslaget kommer däremot i kombination med införandet av avfallshierarkin att öka behovet av tillsyn över verksamheterna. Detta för att säkerställa att verksamheterna t.ex. sorterar ut sitt matavfall och ser till att det tas om hand i enlighet med hierarkin. Att verksamheterna får ansvar för omhändertagande av det avfall som är jämförligt med hushållsavfall bör inte leda till någon förändrad påverkan på miljön. I och med genomförandet av avfallshierarkin bör detta avfall bli behandlat på samma sätt oavsett om det är kommunen eller någon annan som samlar in det. Antalet transporter bör inte förändras i någon större utsträckning. Mål och regler för avfallshanteringen gäller i samma utsträckning för alla och kommunen har möjlighet att genom tillsyn försäkra sig om att de följs. När insamlingen av verksamheternas med hushållsavfall jämförliga avfall konkurrensutsätts finns en risk att värdet av de investeringar som kommunen gjort i infrastruktur för med hushållsavfall jämförligt avfall går förlorade. Det kan också uppstå en osäkerhet om framtida investeringar och leda till att färre vill investera i nya anläggningar. öppnas marknaden och möjligheter för andra aktörer att bygga biogasanläggningar uppstår. Vid genomförande av det föreslagna systemet bedöms en övergångsperiod uppstå när det nuvarande systemet ska ersättas av det nu föreslagna. skulle ett vakuum kunna uppstå där osäkerheten om framtiden för det nuvarande systemet kan leda till att investeringar inte genomförs och att det löpande arbetet avstannar. Det skulle i sin tur kunna leda till att delar av dagens insamlingssystem inte längre fungerar och att insamlingen försämras. 9.3.2Alternativ handlingsväg som innebär att kommunen får ansvar för insamling av matavfall från särskilt utpekade verksamheter (6.2.5.) Det alternativa förslaget innebär att definitionen av hushållsavfall begränsas till att endast omfatta avfall som kommer från bostäder. Kommunerna får däremot ansvaret för insamling av matavfall från vissa särskilt utpekade verksamheter. Kommunen får genom förslaget också ansvaret för hanteringen hos de utpekade verksamheterna av sådant matavfall som är sammanblandat med annat avfall, medan de särskilt utpekade verksamhetsutövarna får ansvar för övrigt avfall. För att inte underminera utvecklingen av återvinning av utsorterat matfett, dvs. sådant fett som sorteras ut direkt av innehavaren av matfettet och alltså inte av en fettavskiljare, föreslås att detta undantas från kommunens ansvar. Vad gäller konsekvenser av förslaget är det mycket svårt att göra några konkreta bedömningar eftersom förslaget måste kompletteras. Konsekvenserna för de verksamheter som helt får ansvar för sin avfallshantering förväntas vara desamma som i huvudförslaget. För de särskilt utpekade verksamheterna kommer förslaget däremot att innebära att viss hantering ligger kvar hos kommunen. För dessa verksamheter kommer det fortsättningsvis innebära att verksamheten har två avfallsabonnemang beroende på verksamhetens avfallsproduktion. Producerar verksamheten enbart matavfall eller matavfall sammanblandat med annat avfall innebär det att verksamheten inte behöver teckna ett kompletterande abonnemang. De dispensmöjligheter som föreslås kan komma att gynna större rikstäckande restaurangkedjor beroende på nivån på ansökningsavgiften. Den dispensbeviljande myndigheten har möjlighet att sätta en avgift på för förfarandet. Därtill kommer kostnader för framtagande av underlag för dispensförfarandet att tillkomma. Om slutnotan för förfarandet blir för stor kommer det troligtvis att leda till att mindre verksamhetsutövare avstår från att inleda ett sådant förfarande. Om få av de särskilt utpekade verksamheterna väljer att söka dispens från den kommunala renhållningsskyldigheten kommer förslaget troligtvis att leda till en utbyggnad av storskaliga kommunala biogasanläggningar, eftersom kommunen får en säker substrattillgång. kommer en sådan utveckling troligtvis att trycka undan utbyggnaden av främst småskaliga privata biogasanläggningar eftersom de får svårare att komma åt substraten. 9.3.3Verksamheternas ansvar för insamling av förpackningsavfall och returpapper (6.3) Den som bedriver ett godkänt insamlingssystem för återanvändning eller återvinning av förpackningar och tidningar får ansvar för att samla in statistik på insamlade mängder förpackningsavfall och returpapper från verksamheter. Den får vidare ansvar för att ge den som transporterar förpackningsavfall och returpapper från verksamheter möjlighet att lämna avfallet till en avlämningsplats. I förslaget till ny producentansvarsförordning för förpackningar och returpapper föreskrivs i 1 § 2. att förpackningsavfall och returpapper samlas in från hushåll och andra användare. Förordningen omfattar en skyldighet för innehavare av avfall att sortera ut förpackningar och tidningar (22, 23 §§). Andra förbrukare av förpackningar och tidningar än hushåll åläggs att sortera ut förpackningsavfall och returpapper från annat avfall och se till att det hanteras på det sätt som anges i 15 kap. 1 § , dvs. i enlighet med avfallshierarkin. Producentansvaret för dessa fraktioner gäller därmed för verksamheternas avfall. Insamling och omhändertagande av dessa fraktioner utförs vanligtvis av avfallsentreprenörer som verksamheterna själva har anlitat, ofta i samordning med övriga avfallsslag som uppkommer i verksamheten. Då verksamheterna i praktiken ansvarar för att sortera ut den typen av avfall bedöms förslaget inte innebära några kostnadsförändringar för verksamheterna och inte några större förändringar för avfallsentreprenörerna eller för konkurrenssituationen. För systemadministratören som bedriver ett förhandsgodkänt insamlingssystem, kan kravet på att samla in statistik på insamlade mängder förpackningsavfall och returpapper från verksamheter medföra viss ökning av de administrativa kostnaderna. 9.4Förslag i kapitel 7 Utformning av förpackningar och förebyggande av förpackningsavfall (7.3) Ansvaret för tillsynen över producentansvaret för förpackningars utformning läggs på en nationell myndighet. För att underlätta myndighetens arbete för tillsyn likställs tilllämpning av de harmoniserade standarderna eller liknande standard med att första punkten i 1 och 4 §§ i förpackningsförordningen uppfylls. Konsekvenser (se även 9.5.3.) Förslaget kan komma att leda till en ökad administrativ börda och kostnad för företag som producerar eller placerar förpackningar på marknaden. Dessa kostnader beräknas i stort komma initialt när system för att bevara tekniska specifikationer ska börja arkiveras eller när standarder ska tolkas. Ökad tillsyn på området kan leda till ökade administrativa kostnader för producenterna. Förslaget bör leda till minskad börda för kommunen då ansvaret för tillsyn flyttas från dem. Om regeringen väljer att lägga uppgiften på beräknas den rymmas inom ramen för det anslag som verket har tilldelats. Väljer regeringen däremot att inrätta en ny myndighet behöver en utredning tillsättas för att fastlägga uppgifter för och beräkna kostnaderna av införandet av en sådan myndighet. Förslaget bör kunna leda till att förpackningars miljöpåverkan minskar. 9.5Förslag i kapitel 8 En samlad målstruktur, uppföljning och tillsyn 9.5.1En samlad målstruktur (8.2), En effektiv uppföljning (8.3) I 8.2 föreslås att det avfallsförebyggande programmet integreras med den nationella avfallsplanen. Beslut om den nationella avfallsplanen, som föreslås gälla för en fyraårsperiod, fattas av regeringen. Den myndighet som regeringen bestämmer ansvarar för att bereda planen. Återvinningsmålen i förordning (2006:1273) om producentansvar för förpackningar, förordning (1994:1205) om producentansvar för returpapper samt övriga författningar som anger återvinningsmål samlas i och framgår enbart av den nationella avfallsplanen. De avfallsrelaterade målen samlas under en ordning för att på så sätt skapa en tydlig överblick över de olika styrmedlen på avfallsområdet. Av ramdirektivet om avfall följer att medlemsstaterna ska ha en eller flera avfallsplaner. Därför föreslås att alla avfallsrelaterade mål samlas i avfallsplanen. Planen ska enligt direktivet följas upp minst . Jag anser att planen i stället bör följas upp . Detta ligger även i linje med vad som gäller för uppföljningen av målen i miljömålssystemet. Beslut om antagande av den nationella avfallsplanen fattas av regeringen. I 8.3 föreslås att den nationella avfallsplanen ska följas upp . Av uppföljningen ska framgå om de antagna målen i planen har nåtts samt hur pass effektiva eventuella införda styrmedel har varit. Den som omfattas av tillstånds- eller anmälningsplikt enligt 36 § respektive 42 § avfallsförordningen ska lämna en avfallsrapport till . Rapporten ska innehålla uppgift om mängd och typ av avfall som verksamhetsutövaren transporterar samt uppgift om vart avfallet transporteras och om de metoder som används för hantering i enlighet med 15 kap. 1 § . Den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter som kompletterar bestämmelsen om det behövs för att myndigheten ska kunna följa upp avfallsmängder och avfallsflöden på nationell nivå. får i uppgift att sammanställa avfallsrapporterna inom länet. Sammanställningen ska överlämnas till den myndighet som regeringen bestämmer. Underlaget ska användas för att följa upp avfallsmängderna och avfallsflödena på nationell nivå. Både avfallstransportörer och myndigheter har länge eftersökt en bättre kontroll på avfallsflödena i samhället. Branschen menar att detta skulle kunna förhindra illegal hantering av avfall och på så sätt också skapa lika spelregler för alla transportörer. För myndigheter har det varit svårt att utöva tillsyn över transportörerna men också att få fram representativa och trovärdiga avfallsdata för flödena i samhället. Enligt förslaget åläggs avfallstransportörer en skyldighet att varje kalenderår rapportera mängd och typ av avfall som transporteras samt var avfallet lämnas och vilken eller vilka metoder som används för hantering i enlighet med 15 kap. 1 § . Rapporterna ska lämnas till tillsynsmyndigheten, dvs. Hos kan rapporterna fungera som ett underlag för tillsyn över transportörerna och på så sätt också förhindra illegal avfallshantering som är mycket svårupptäckt. För att rapporterna ska kunna fungera som ett underlag för uppföljning av avfallsflödena i stort föreslås att länsstyrelserna ska göra en sammanställning av rapporterna som ska överlämnas till den nationella myndighet som regeringen bestämmer. Tanken är att den nationella myndigheten därefter ska kunna använda sammanställningarna för statistikändamål och vid uppföljningen av avfallsplanen. Kravet på inlämnande av avfallsrapporter innebär att avfallstransportörer får ökade administrativa kostnader. De större företagen menar dock att det är kostnader som de är villiga att ta på sig. Däremot är kostnaden inte lika hanterbar för ett mindre företag. Införandet av reglerna bedöms emellertid vara så pass viktiga för att systemet ska fungera att de mindre företagen inte kan undgå skyldigheten att avlämna en rapport. Att undanta de mindre företagen skulle också innebära att kontrollen över dem skulle försvåras vilket skulle kunna leda till ökad brottslighet. Förslaget måste förenas med övergångsbestämmelser då det inte är tekniskt möjligt för transportörerna att ta fram de uppgifter som behövs för att sammanställa rapporten. Branschen bedömer dock att frågan kan lösas. Kravet på sammanställning av avfallsrapporter innebär att länsstyrelsernas anslag troligen behöver öka med kostnaderna motsvarande högst ett kvarts personår per länsstyrelse. Uppgiftsinhämtning och sammanställning bör kunna samordnas med den nationella myndighetens ansvar för och arbete med den nationella avfallsstatistiken. 9.5.2En effektiv tillsyn (8.4) Tillsynen över tillstånds- och anmälningspliktiga verksamheter enligt 36 §, 42 §, 46 § och 47 § avfallsförordningen övertas av . Förslaget innebär att tillsynen över avfallstransporter övergår från kommun till länsstyrelse. Förslaget är en följd av det ökade behovet av tillsyn över verksamheter på kommunalnivå som införandet av avfallshierarkin förväntas få. Förslaget förväntas i sig varken medföra ökade kostnader för avfallstransportörer eller länsstyrelser. Tillsammans med införandet av hierarkin förväntas emellertid behovet av tillsynen på transportörerna att öka. Detta kan komma att leda till ökade tillsynsavgifter för transportörerna. För länsstyrelserna innebär förslaget troligtvis att ytterligare personer måste anställas för att hantera det ökade behovet. Oavsett hur många personer som måste anställas ska uppgiften finansieras av tillsynsavgifterna. 9.5.3Nya myndighetsuppgifter som rör producentansvaret (8.5) Som en följd av de ändringar som presenteras i kapitel 7 föreslås att en nationell myndighet övertar tillsynen över förpackningars utformning. Följden av de föreslagna ändringarna i kapitel 5 innebär att det ankommer på en nationell myndighet att godkänna en aktör som i producenternas ställe uppfyller de krav som ställs på producenterna. Myndigheten kan även godkänna en enskild producent så länge den uppfyller kraven om godkända insamlingssystem i den föreslagna förordningen om producentansvar för förpackningar och returpapper. Därtill kommer att myndigheten ska vara en första instans i ärenden som rör tvister om ersättningen från godkända systemadministratörer till kommunerna samt om utformningen av det kommunala insamlingssystemet för förpackningsavfall och returpapper och ersättning till kommunerna i det sammanhanget. Om regeringen väljer att lägga de nya myndighetsuppgifterna på måste troligen en omprioritering av myndighetens arbete med avfallsfrågor och angränsande områden behöva genomföras. För att kunna klara flera av de tillkommande uppgifterna bedöms ett tillskott motsvarande ca fem årsarbetskrafter, således en anslagsökning om högst , behövas. Väljer regeringen däremot att inrätta en ny myndighet behöver en utredning tillsättas för att beräkna kostnaderna för en sådan myndighet. Förslaget kan leda till minskad börda för kommunerna då ansvaret för tillsyn över förpackningars utformning flyttas från dem. 10.1Förslaget till lag om ändring i I paragrafen anges att alla som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd ska hushålla med råvaror och energi. Paragrafen ändras så att det framgår att det i detta ingår att använda förnybara energikällor samt utnyttja möjligheterna att förebygga avfall. I att utnyttja möjligheterna att förebygga avfall ingår att se över och minimera uppkomsten av avfall samt att återanvända produkter eller ämnen som ännu inte blivit till avfall. Det innebär också att vidta åtgärder som innebär en minskning av den negativa påverkan på miljön och människors hälsa av det genererade avfallet samt halten skadliga ämnen i material och produkter. I 15 kap. föreslås införande av en definition av vad som avses med att förebygga avfall. Definitionen ska även gälla vid tillämpningen av 2 kap. 5 §. Paragrafen ska i likhet med övriga allmänna principer och hänsynsregler gälla vid all verksamhet och alla åtgärder som inte är av försumbar betydelse. Exempelvis ska, till skillnad mot , utnyttjandet av möjligheterna att förebygga uppkomsten av avfall ingå som en del i de överväganden som ska göras för miljöfarlig verksamhet. Bestämmelser om hur avfall som ändå uppkommer finns i 15 kap. Enligt paragrafen syftar bestämmelserna i 15 kap. till att förebygga avfall samt att hantera det avfall som uppkommer genom att det förbereds för återanvändning eller att det materialåtervinns, men endast om det är lämpligare än att det förbereds för återanvändning. Avfall som uppkommer kan också återvinnas på annat sätt, men endast om det är lämpligare än att det förbereds för återanvändning eller materialåtervinns eller bortskaffas, men endast om det är lämpligare än de tidigare nämnda förfarandena. När bestämmelsen tillämpas ska den åtgärd som ger det bästa resultatet för människors hälsa och miljön bedömas som lämpligast om en sådan hantering inte kan anses orimlig i enlighet med 2 kap. 7 § . Bestämmelsen om att avfall ska förebyggas ska bl.a. tillämpas av kommuner när de planerar avfallshanteringen inom kommunen och vid meddelande av föreskrifter som rör avfallshantering. Bestämmelsen om att avfall ska hanteras enligt en särskilt uppräknad ordning ska tillämpas som huvudregel vid avfallsplanering och meddelande av föreskrifter. Bedömningen av vilken åtgärd som ger det bästa resultatet för människors hälsa och miljön ska göras med utgångspunkt i 1 kap. 1 § , dvs. övergripande mål och syfte och ur ett livscykelperspektiv. Vid en sådan bedömning bör jämföras de hanteringsalternativ som är möjliga för det aktuella avfallet. Det kan i vissa fall innebära att den bästa hanteringen av ett visst avfallsflöde inte är förberedelse för återanvändning, utan kanske bortskaffande. Det gäller t.ex. för vissa typer av farligt avfall. Som underlag för en sådan bedömning kan forskningsresultat, där olika parametrar har använts för att fastställa det alternativ som ger bäst resultat för miljön som helhet för ett specifikt avfallsflöde, användas. Regeringen kan ta ställning till att föreskriva om att viss hantering av ett specifikt avfallsflöde alltid ska anses som lämpligast från hälso- och miljösynpunkt (se vidare under kommentaren för 9 §). Enligt bestämmelsen finns dock alltid en möjlighet att ta hänsyn till omständigheter i det enskilda fallet som t.ex. transportsträcka till närmsta behandlingsanläggning. Skulle detta t.ex. innebära orimligt höga kostnader och en låg miljönytta finns möjligheten att göra undantag från huvudregeln. Paragrafen anger vad som är avfall. Innehållet är detsamma som den tidigare 1 § med undantag för att tillverkningsprocess har bytts ut mot produktionsprocess. Detta för att förtydliga att produktionsprocesser som t.ex. djuruppfödning också omfattas av begreppet. Paragrafen anger innebörden av att förebygga avfall. Definitionen ska även gälla för förebyggandeåtgärder som vidtas enligt 2 kap. 5 §. Paragrafen, som är ny, definierar de olika återvinningsförfarandena som anges i 1 §. Paragrafen definierar hantering av avfall och har, med några redaktionella ändringar, samma innehåll som tidigare 3 §. Vad gäller förberedelse för återanvändning räknas detta in under begreppet återvinning. Paragrafen innehåller definitioner av hushållsavfall, uttjänt bil, fastighetsinnehavare, producent samt insamling. I paragrafen har definitioner som tidigare angivits i 2 och 4 §§ tillkommit. Definitionen av hushållsavfall ändras till att enbart omfatta avfall som kommer från bostäder. Med bostäder avses i detta sammanhang utrymme som med äganderätt eller nyttjanderätt helt eller till väsentlig del används för boende. Till bostad räknas även garage, förråd och tvättstuga. Även fritidshus eller andelslägenhet som den som innehar avfallet äger eller hyr för räknas som bostad. Som bostad räknas däremot inte hotell, pensionat eller vandrarhem oavsett om man vistas där . Av paragrafen följer därför att en verksamhetsutövare ges ansvaret för att se till att ta hand om allt avfall som uppkommer inom verksamheten. Paragrafen reglerar en avfallsinnehavares ansvar för att se till att avfallet hanteras på det sätt som anges i nya 15 kap. 1 §. Bestämmelsen ska läsas tillsammans med övriga bestämmelser i samt föreskrifter som meddelats med stöd av balken. Bestämmelsen anger ett generellt ansvar för alla som hanterar avfall som kan se olika ut för olika aktörer. För en innehavare av hushållsavfall innebär ansvaret att avfallet t.ex. ska lämnas till det insamlingssystem som kommunen tillhandahåller eller själv ta hand om avfallet, om kommunen meddelat dispens för viss hantering enligt föreskrifter eller 15 kap. 18 § . Finns bestämmelser som möjliggör för annan än kommunen att tillhandahålla ett insamlingssystem för hushållsavfall uppfyller en innehavare av hushållsavfall sin skyldighet genom att lämna avfallet till den som tillhandahåller ett sådant system. För en innehavare av avfall i verksamhet innebär bestämmelsen att innehavaren på egen hand eller genom att anlita någon som tillhandahåller ett insamlingssystem för avfall som uppkommit i verksamheten ska se till att avfallet hanteras på det sätt som anges i 15 kap. 1 §. En avfallstransportör räknas alltid som innehavare av avfall och ska uppfylla skyldigheten i 15 kap. 5 a § genom att se till att mottaget avfall transporteras till en anläggning där avfallet hanteras på det sätt som anges i 15 kap. 1 §. Paragrafen anger kommunens renhållningsansvar och har ändrats för att förtydliga kommunens ansvar för att se till att hushållsavfall hanteras på det sätt som anges i 15 kap. 1 §.