sou · H0B326 · 2012-05-02 00:00:00 — En ansökan om brottsskadeersättning beviljas inte förrän en eventuell dom har vunnit laga kraft. Om brottsskadeersättning söks avslås ansökan tillsammans med en upplysning om att den skadelidande får återkomma efter lagakraftvunnen dom (eller i förekommande fall efter avslutad förundersökning). Har den skadelidande inte gjort någon anmälan till sitt för- säkringsbolag avslås ansökan om brottsskadeersättning. Detsamma gäller om den skadelidande visserligen har anmält skadan till för- säkringsbolaget men ännu inte har fått något besked i ersättnings- frågan. ser dock till att den skadelidande förstår varför ansökan avslås, nämligen av den anledningen att brottsskadeersättning bara kan beviljas i den mån skadan inte täcks av försäkringsersättning och den frågan inte är utredd. Brottsoffer- myndigheten bjuder in den skadelidande att återkomma om han eller hon inte får någon ersättning från försäkringsbolaget. Det händer också att den skadelidande uppger att han eller hon inte har någon försäkring. Det förekommer dock att den skadelidande trots allt har en försäkring, t.ex. genom att han eller hon omfattas av föräldrarnas försäkring eller genom medlemskap i en förening där det ingår försäkring. skickar därför ut en förfrågan till de största försäkringsbolagen. Om Brottsoffermyndig- heten får besked om att den skadelidande omfattas av en försäkring Brottsoffrets skyldighet att på egen hand kräva betalning meddelar myndigheten detta till den skadelidande och hänvisar denne till att först söka försäkringsersättning. anser sig inte kunna göra avräkningen innan det är utrett hur mycket den skadelidande får i annan ersätt- ning. gör inte någon skuggreglering och räknar alltså inte ut hur mycket den skadelidande skulle kunna tänkas få i annan ersättning. Det är en resursfråga. Brottsoffer- myndigheten avvaktar i stället och ser hur mycket som blir skade- reglerat. Härefter får den skadelidande återkomma. Ansökningarna om brottsskadeersättning vilandeförklaras alltså inte under den tiden, utan avslås. Om försäkringsbolaget avslår den skadelidandes ansökan om för- säkringsersättning på en villkorsgrund, kan ge brottsskadeersättning. Men om försäkringsbolaget5 meddelar avslag på skadeståndsrättslig grund, följer denna bedömning i normalfallet. Skulle Brottsoffermyndigheten komma till en annan slutsats, innebär ju det att det är försäkrings- bolaget som ska utge ersättningen – vilket försäkringsbolaget alltså har meddelat att det inte gör.6 När det gäller handläggningstider, dvs. den tid det tar för ett ärende att registreras, beredas, avgöras och expedieras, framgår följande av årsredo- visning för . I genomsnitt tog det , dvs. , för myndigheten att handlägga en ansökan om brotts- skadeersättning. Sammantaget hade av ärendena en handläggningstid på maximalt . När det är svårt att utreda någon ersättningspost gör Brotts- offermyndigheten oftast en delreglering och hänvisar sökanden till att återkomma med efterfrågad utredning avseende de poster som inte kunnat ersättas på befintlig utredning. Det kan röra sig om svårbedömda medicinska frågor, främst invaliditetsbedöm- ningar hos sakkunniga läkare. Det förekommer också att det inte gått så vid ansökningstillfället att man kan se att det före- ligger en bestående skada (tumregeln är ). Övriga ersättnings- poster kan dock i de allra flesta fallen ersättas i vanlig ordning, 5I fråga om överfallsskyddet gäller detta Försäkringsbolaget , , Dina försäkringar, Solid samt SveLand, som fortfarande tillämpar en skadeståndsrättslig reglering. 6Om det är tveksamt händer det att skriver att omständigheterna inte utesluter att ersättning kan komma att utgå från försäkringsbolaget efter en ompröv- ning, och att den skadelidande kan vända sig till eller allmän domstol om han eller hon inte är nöjd. Ofta får den skadelidande sin ersättning av för- säkringsbolaget i dessa fall. Brottsoffrets skyldighet att på egen hand kräva betalning medan ett yrkande om ersättning för bestående skada kan brytas ut och handläggas i ett nytt ärende, alternativt avslås tills vidare på grund av tidsfaktorn. har inte fått in så många ärenden som rör bestämmelserna om vårdnadshavares principalansvar. I ska den skadelidande som huvudregel ha gjort en polisanmälan och vid ett eventuellt brottmål ha krävt ersättning av skadevållaren. Brottsskadeersättning betalas inte om brottsoffret får ersättning från gärningsmannen, ett för- säkringsbolag eller från annat håll. Saken ska som utgångspunkt vara avslutad hos polisen, åklagarmyndigheten eller vid domstolen innan Erstatningsnævnet prövar en ansökan om brottsskade- ersättning. Den skadelidande behöver dock inte förgäves ha sökt ersättning av skadevållaren. Om domstolen har tillerkänt brottsoffret ersättning bestämmer domaren en betalningsfrist som oftast är från domens av- kunnande, varefter ränta börjar löpa. Enligt uppgift från Erstatnings- nævnet går det oftast till så att den skadelidande är representerad av en biståndsadvokat som efter domen kontaktar skadevållarens advokat och frågar om skadevållaren kommer att betala i enlighet med domen. Om den skadelidande inte är representerad av en biståndsadvokat, ser praxis olika ut i de olika domkretsarna när det gäller omfattningen av hjälp till den skadelidande. Ofta får den skadelidande information om att kravet kan riktas mot Erstatnings- nævnet som sedan utövar regress mot skadevållaren. Det före- kommer också att domstolen frågar den skadelidande vart beloppet kan inbetalas om skadevållaren uppger för domstolen att han vill betala. Om förhållandena talar för det kan Erstatningsnævnet pröva en ansökan innan saken är avslutad hos polis, åklagarmyndighet eller domstol. Så är fallet om den skadelidande har ett akut behov av ersättning, t.ex. vid tandskador. Den skadelidande kan dock krävas på återbetalning om det, när saken är färdigbehandlad, visar sig att han eller hon inte uppfyller förutsättningarna för att få brotts- skadeersättning. Det ligger därför inte alltid i den skadelidandes intresse att få ersättning , eftersom det kan ge falska för- hoppningar och följas av ett krav på återbetalning som den skade- Brottsoffrets skyldighet att på egen hand kräva betalning lidande inte förutsett. Saken måste också prövas i Erstatnings- nævnet varför behovet av omedelbar ersättning ändå inte alltid kan tillgodoses. Någon statistik finns inte, men Erstatningsnævnet har uppskattat att a conto betalningar sker i ett ärende . När det gäller förhållandet till försäkringar, så hänvisar Erstatningsnævnet alltid till att försäkringsfrågan ska utredas först. Om sökanden har upplyst att han har en försäkring, kräver Erstatningsnævnet ett beslut från försäkringsbolaget innan ansökan om brottsskadeersättning behandlas. Det är enligt uppgift från Erstatningsnævnet egentligen skadevållarens advokat som i dom- stolen bör se till att det utreds om den skadelidande har en för- säkring som täcker skadan. I annat fall bör den skadelidandes biståndsadvokat eller åklagaren utreda frågan, i vart fall om bistånds- advokaten tror att skadevållaren inte kan betala och att kravet därför ska riktas mot Erstatningsnævnet. Det är dock mer regel än undantag att Erstatningsnævnet måste fråga den skadelidande om försäkringsförhållanden. Försäkringsfrågan ska vara utredd även innan förskott kan beslutas. Det är endast försäkringar som har karaktär av verklig skadeersättning som beaktas, vilket innebär att summaförsäkringar inte beaktas. Enligt uppgift från Svensk för- säkring täcker den danska motsvarigheten till den svenska hemför- säkringen (indboforsikringen) endast skada på egendom, inte personskada, med undantag för att psykologisk krishjälp kan täckas vid vissa brott (rån, överfall m.m.). Enligt uppgift från Erstatnings- nævnet täcks normalt inte kränkningsersättning av någon försäkring på den skadelidandes sida. Det kan förekomma att skadevållaren har en försäkring som kan ersätta kränkning, t.ex. om skadevållaren av domstol har bedömts vara psykiskt störd vid gärningstillfället. Den genomsnittliga handläggningstiden hos Erstatningsnævnet är cirka . av ansökningarna avslås, och i av dessa avslagsbeslut var grunden att kravet täcks från annat håll.7 I kan ett ersättningsärende inte avgöras förrän sökandens rätt att få ersättning av skadevållaren har avgjorts i första instans (eller beslut om att inte väcka åtal har fattats). Om sökandens rätt till en ersättning som ska dras av, t.ex. försäkringsersättning, är stridig eller oklar, kan avgörandet uppskjutas. Det gäller dock inte ersättning som ska betalas av gärningsmannen. Enligt uppgift från Statskontoret fungerar bestämmelsen bra och förorsakar inga problem. Det händer sällan att hovrätten upphäver en dom där 7 Siffror enligt Erstatningsnævnets årsredovisning , s. 52 f. Brottsoffrets skyldighet att på egen hand kräva betalning tingsrätten har tilldömt brottsoffret ersättning, eller sänker ersätt- ningens belopp. Om Statskontoret av någon anledning (trots tings- rättens dom) betvivlar att det är fråga om en skada som ska ersättas enligt brottsskadelagen, kan Statskontoret vänta tills hovrätten har avgjort ärendet. Statskontoret har inte rätt att återkräva ersättning bara för att det ursprungligen fattat sitt ersättningsbeslut i enlighet med den dom som tingsrätten meddelat i ett skadeståndsärende, men hovrätten sedermera efter besvär i ärendet har nedsatt det dömda skadeståndets belopp.8 Med andra ord bär staten risken för att tingsrättens dom kan ändras. Men eftersom detta händer så sällan i praktiken har risken ansetts vara acceptabel, då bestämmelsen gör det möjligt att avgöra ersättningsärenden i Statskontoret snabbare. Vidare finns en bestämmelse om att förskottsersättning ska be- talas till sökanden på begäran, om beslutet i ett ersättningsärende fördröjs vid Statskontoret av orsaker som inte beror på sökanden och det är uppenbart att sökanden har rätt till en ersättning av betydande storlek. Av förarbetena9 framgår att med förskotts- ersättning avses ett ersättningsbelopp som betalas före det slutliga ersättningsbeslutet enligt en preliminär bedömning av ersättnings- ansökan. Det görs ingen behovsprövning. Ersättning bör betalas om beslutet fördröjs så att ett ersättningsbeslut inte kan meddelas från den tidpunkt då ansökan anhängiggjorts. Till dröjsmålsperioden räknas alltså inte den tid som en eventuell domstolsbehandling tagit i anspråk innan ersättningsansökan gjordes. Sökandens rätt att få ersättning ska vara klar. Dessutom ska den del av ersättningen som sökanden uppenbart har rätt till vara så betydande till sitt belopp (i allmänhet minst några ) att det med beaktande av de administrativa kostnaderna är ändamåls- enligt att betala förskott. Paragrafen hindrar inte att Statskontoret fattar ett slutligt beslut till den del som ersättningsansökan är klar. Exempelvis kan ersättning för glasögon som har gått sönder ofta betalas på detta sätt utan att man behöver vänta på beslut i fråga om sådana delar av ansökan om ersättning som kräver tilläggsutred- ning. Den genomsnittliga handläggningstiden för brottsskadeärenden hos Statskontoret i är drygt . Enligt den isländska lagstiftningen ska den straffbara handlingen ha polisanmälts så fort som möjligt. Brottsoffret behöver inte ha försökt få skadestånd från gärningsmannen innan han ansöker om 8Se regeringens proposition RP 192/2005 s. 44. 9Se regeringens proposition RP 192/2005 s. 39 f. Brottsoffrets skyldighet att på egen hand kräva betalning Ersättning som den skadelidande har fått från skadevållaren eller från en försäkring reducerar brottsskade- ersättningen. I gäller att den skadelidande ska ha krävt att ersättnings- anspråket behandlas i ett eventuellt brottmål mot skadevållaren. Frågan om brottsskadeersättning tas inte upp förrän ett eventuellt brottmål mot skadevållaren, eller ett civilmål om ersättning från denne, är slutgiltigt avgjort. Om ersättningsfrågan avgörs i brottmålet, översänds avgörandet efter laga kraft automatiskt till Statens innkrevningssentral (SI). När SI får in en straffsak med ett betalningsförordnande (inte en civilrättslig dom), frågar SI den skadelidande om han vill ha hjälp med indrivningen samt om han kommer att begära voldsoffererstatning. Om den skadelidande har svarat att han kommer att begära voldsoffererstatning, betalas inte sådan ersättning som skadevållaren betalar in till SI ut till den skadelidande. Voldsoffererstatning kan betalas ut direkt efter lagakraftvunnen dom, det krävs inte att den skadelidande förgäves ska ha sökt ersättning hos skadevållaren innan ansökan görs. Kontoret for voldsoffererstatning frågar SI om något har utbetalats i saken dels innan man fattar beslut om voldsoffererstatning, dels innan utbetalningen sker (det kan dröja upp däremellan). Om sökanden har en försäkring, måste han försöka få ersättning genom försäkringen först. Den norska hemförsäkringen, innbo- forsikringen, täcker inte personskador men det finns andra för- säkringstyper (t.ex. olycksförsäkringar och reseförsäkringar) som kan täcka behandlingsutgifter m.m. vid personskada. Kontoret for voldsoffererstatning har inte någon uppgift om hur ofta det blir aktuellt att ta ställning till försäkringsfrågor, men det är i vart fall inte ovanligt. Det finns en ruta på ansökningsblanketten där sökan- den ska uppge om han har en försäkring. Det görs inga regelmässiga kontroller av om sökanden har en försäkring. Det finns ingen försäkring som täcker oppreisning (kränkningsersättning), varför sådan ersättning kan betalas ut även om det finns en försäkring. Undantag från huvudregeln om att brottmålet eller civilmålet ska vara slutligt avgjort innan voldsoffererstatning betalas ut kan göras i särskilda fall. Enligt uppgift från Kontoret for voldsoffer- erstatning används bestämmelsen främst i de fall där det finns en dom avseende straff eller ersättning från första instans och där den fråga som har överklagats inte får någon betydelse för skuld- eller ersättningsfrågan (typiskt sett en fråga om påföljd). Brottsoffrets skyldighet att på egen hand kräva betalning situation är när domen av formella skäl inte har vunnit laga kraft. Det kan t.ex. vara så att den dömde har gjort sig otillgänglig så att domen inte kan delges. Ytterligare en situation är när utredningen inte kan slutföras eftersom skadevållaren har lämnat landet. Det finns ingen statistik beträffande hur ofta bestämmelsen används. Ersättningen utbetalas när det har fattats ett beslut om att ersätt- ning ska utges. Om ansökan tills vidare inte kan avgöras på grunder som inte beror på sökanden, kan det utbetalas förskott i den ut- sträckning det anses rimligt. I förarbetena (Ot.prp. 4 2000–2001 s. 30) sägs att frågan om när det är rimligt att betala ut förskott får avgöras i praxis. Enligt uppgift betalas förskott i de fall där behandlingen av frågan tar än normalt hos myndigheten. Det förekommer också att förskott betalas trots att förundersök- ningen inte är avslutad. Det måste då vara rimelig klart att sökanden har ett anspråk på brottsskadeersättning. Vidare krävs att sökanden har behov av ett förskott, men i det avseendet ställer myndigheten inte alltför stränga krav på dokumentation. Om det finns en försäkring, ska försäkringsfrågan vara utredd innan det blir aktuellt att betala förskott. Handläggningstiden vid Kontoret for voldsoffererstatning är i genomsnitt drygt 10 månader. Om ärendet överklagas, är handlägg- ningstiden hos Statens sivilrettsforvaltning (), och om ärendet ska prövas av Erstatningsnemda for voldsofre cirka . I vissa stater är det inte nödvändigt att först ställa krav på ersätt- ning från gärningsmannen. Så är fallet t.ex. i . Brottsskadeersättningen i vilar på social grund och är inte beroende av ersättningsanspråk mot gärningsmannen. Om ersättningsanspråk kan riktas mot gärningsmannen, tar staten över brottsoffrets anspråk till den del ersättning har betalats ut. I kan brottsskadeersättning betalas om det står klart att skadan inte kommer att bli ersatt på annat sätt, t.ex. av gärningsmannen eller av ett försäkringsbolag, men det är inte nöd- vändigt att först försöka få ersättning av gärningsmannen eller för- säkringsbolaget. Den skadelidande behöver inte avvakta utgången av domstolens prövning innan han eller hon ansöker om brotts- skadeersättning. har också ett system med förskott som betalas ut av ett annat statligt organ än den fond som administrerar brotts- skadeersättningen i övrigt. Det gäller vid vålds- och sexualbrott. Om gärningsmannen från domstolens beslut Brottsoffrets skyldighet att på egen hand kräva betalning fortfarande inte har kunnat betala den ersättning som domstolen slagit fast, kan staten förskottera den summan till den skadelidande. Staten inträder i den skadelidandes rätt och skadevållaren måste utge ersättningen till staten i stället. Om nämnden redan har betalat ut ersättning när frågan om förskott på skadeståndet blir aktuell, görs en jämförelse mellan posterna. Är det fråga om ersättning på samma grund ges inte något förskott ut. Om endast vissa kost- nader har utgetts av fonden, görs en avräkning av det beloppet från det belopp som domstolen kommit fram till. Den skadelidande får bara ersättning en gång. Om däremot fonden och domstolen be- viljat ersättning för olika poster (t.ex. materiell skada respektive immateriell skada), är den skadelidande berättigad till båda beloppen. I kan bevilja ersättning enligt ett snabbförfarande i fall där ett eventuellt dröjsmål i hand- läggningen kan medföra avsevärd skada för sökanden mot bak- grund av dennes ekonomiska situation. 7.4.1Polisanmälan och bidrag till att brottet kan utredas Förslag: Det införs en bestämmelse i brottsskadelagen om att den skadelidande i skälig utsträckning ska ha bidragit till att det anmälda brottet kan utredas. Bedömning: Den skadelidande ska, liksom tidigare, som huvud- regel ha polisanmält brottet för att brottsskadeersättning ska kunna utgå. Någon tid inom vilken anmälan ska ha skett föreslås inte. En formell förutsättning för att en ansökan ska prövas är att brottet har anmälts till åklagare eller polismyndighet eller att sökanden visar giltig anledning till att någon sådan anmälan inte har gjorts (14 § tredje stycket brottsskadelagen). Att den skadelidande ska medverka i polisutredningen står inte uttryckligen i lagen men krävs av utifrån grunderna för 6 och 14 §§ brottsskadelagen. Bakgrunden till det lagstadgade kravet på polisanmälan (14 §) är att polisens utredningsmaterial är av stort värde som grundval för ersättningsprövningen, men bestämmelsen sägs också tillgodose Brottsoffrets skyldighet att på egen hand kräva betalning det allmännas intresse av att brott blir beivrade.10 Bestämmelsen i 6 § ger i sin tur uttryck för huvudregeln att det är skadevållaren som ska ersätta skadan, och genom att inte bidra till utredningen om brottet bidrar den skadelidande inte heller till att brottet blir beivrat – och därmed till att den som är skyldig till brottet ersätter den skada som vållats. Den skadelidandes medverkan i utredningen efter bästa förmåga är ett krav för att få ersättning i vissa länder, t.ex. i och (, och ). Enligt utredningens uppfattning är de krav som ställs på den skadelidande rimliga. Kravet på polisanmälan är för övrigt också ett krav från försäkringsbolagens sida för att skadan ska kunna ersättas med försäkringsersättning. Liksom bör kravet inte vara undantagslöst. Det kan förekomma fall där den skadelidande kan visa giltig anledning till att någon polisanmälan inte har gjorts. Den nuvarande ordningen tycks fungera väl. Det bör dock framgå av lagtexten att den skadelidande inte bara ska anmäla brott till polisen utan också bidra till att brottet upp. En sådan bestämmelse skulle befästa gällande praxis och göra det tydligt för den skadelidande vilka krav som ställs. Därmed är inte sagt att den skadelidande ska tvingas utföra några egna under- sökningar. Det som bör krävas är i stället att den skadelidande efter bästa förmåga lämnar de uppgifter och upplysningar som han eller hon har, och som kan bidra till att skadevållaren fälls till ansvar för brottet – och i förekommande fall döms att betala skadestånd. Om den skadelidande inte vill bidra till utredningen om brottet, är det en grund för att avslå ansökan om brottsskadeersättning. Be- stämmelsen innebär att praxis får ett uttryckligt stöd i lag. I vissa länder (t.ex. i ) finns en tidsgräns för när polis- anmälan som huvudregel måste ha gjorts. Utredningen har dock inte sett något behov av att införa en motsvarande regel för svensk del. 10 Se prop. 1977/78:126 s. 53. Brottsoffrets skyldighet att på egen hand kräva betalning 7.4.2Brottsskadeersättning direkt i anslutning till brottet? Bedömning: En möjlighet för den skadelidande att söka och få brottsskadeersättning i direkt anslutning till brottet är inte för- enlig med det nuvarande systemets uppbyggnad och bör inte komma i fråga. Som har nämnts i avsnitt 7.1 följer brottsskadeersättningens sub- sidiaritet till annan ersättning av att skadestånd och annan ersättning ska avräknas från brottsskadeersättningen på visst sätt (se 6–8 §§ brottsskadelagen). Direktiven anger inte särskilt att den grund- läggande avräkningsordningen ska omprövas. Med hänsyn till att det särskilt ska övervägas om kraven på den skadelidande att kräva ersättning av gärningsmannen kan lindras, är det emellertid en naturlig utgångspunkt att överväga även denna ordning. Det skulle underlätta för den skadelidande om han slapp kräva ersättning av gärningsmannen och i stället fick pengarna direkt av i nära anslutning till brottet, t.ex. i sam- band med polisanmälan eller inledd förundersökning. Brottsoffer- myndigheten skulle härefter kunna träda in i den skadelidandes ställe i kravet på skadevållaren. Det nu gällande systemet är uppbyggt utifrån den skadestånds- rättsliga grundtanken att den som har vållat skadan ska ersätta den. Först om det inte är möjligt, och skadan inte heller ersätts på annat sätt (främst genom försäkring) träder staten in och utger brotts- skadeersättning. En ändrad ordning som innebär att staten går in och betalar ut brottsskadeersättning direkt skulle därför få kon- sekvenser på olika plan. Det finns de som anser att gottgörelse just från den som har orsakat skadan är viktig för brottsoffrets upprättelse. Den kopp- lingen skulle försvagas. Även i förhållande till skadevållaren skulle det kunna ge felaktiga signaler om staten direkt gick in och ersatte den skadelidande för den vållade skadan. Den grundläggande skadeståndsrättsliga principen att den som har vållat skadan ska ersätta den, blir på så sätt inte lika tydlig. Försäkringsersättningens funktion skulle också förändras och skulle försäkringsskyddet riskera att upphöra.11 Om staten går in och betalar brottsskadeersättning direkt skulle sannolikt 11 I försäkringsvillkoren står ofta att saken ska ha polisanmälts och att den skadelidande – om gärningsmannen åtalas – är skyldig att föra skadeståndstalan om försäkringsbolaget kräver det. Brottsoffrets skyldighet att på egen hand kräva betalning överfallsskyddet komma att tas bort ur försäkringarna. Annars skulle ersättningen från försäkringsbolagen inte längre gå till den skadelidande utan till staten. Försäkringsbolagens relation till kunden skulle tunnas ut och kundens incitament att behålla överfallsskyddet skulle försvinna. För det fall kopplingen till försäkringsbolagens överfallsförsäkring försvinner skulle det medföra en betydande merkostnad för staten. Enligt uppgift från Svensk försäkring betalade försäkringsbolagen ut med anledning av överfall och rån från hem- och villaförsäkringar.12 Upp- skattat antal inträffade skador uppgick till 8 288. Det utbetalade beloppet kan sättas i relation till det belopp som be- talades ut i brottsskadeersättning om . En ändrad ordning skulle också medföra att Brottsoffer- myndighetens beslutsunderlag försämrades. Det kan i ett tidigt skede vara oklart om det har begåtts ett brott över huvud taget.