sou · H0B385 · 2012-12-19 00:00:00 — genomgångar för 1990- och 00-talen har visat att skjutvapen användes i 17–av fallen av dödligt våld och att fördelningen inte förändrats . 7 Denna statistik grundar sig i en specialstudie som Brå genomför över anmält dödligt våld. Inom ramen för studien granskar myndigheten samtliga aktuella polisanmälningar. Konstaterade fall av dödligt våld definieras som dödsfall där det med stor sannolikhet är våld som är dödsorsaken. Behovet av tvångsmedlet – bakgrund och behovsbeskrivningar Av visst intresse kan också vara hur andelen personuppklarade brott mot vapenlagen förändrats under de senaste åren.8 Som synes har andelen personuppklarade vapenbrott minskat något . Någon markant förändring är det dock inte fråga om. 4.3.2.2Kartläggning av brottslighet och trygghet i , och . gav regeringen i uppdrag att kartlägga situationen avseende brottslighet och trygghet i , och . Kartläggningen skulle bidra till en mer faktabaserad kunskap om hur brottsligheten och tryggheten såg ut och har utvecklats i storstäderna. Förutom en bred bild av brottssituationen skulle, i den mån det var möjligt, den grova och organiserade brottsligheten och, där tillfälle gavs, vapenanvändning särskilt lyftas fram. Uppdragstiden var kort, och Brå presenterade sin rapport. Av denna framgår bl.a. följande. 8Personuppklaring innebär att en person bundits till brottet genom att åtal har väckts, strafföreläggande har utfärdats eller åtalsunderlåtelse har meddelats. 9Uppklaringsprocenten redovisar antalet brott som klarats upp i procent av antalet anmälda brott under . Behovet av tvångsmedlet – bakgrund och behovsbeskrivningar Studien bygger dels på tillgänglig statistik, dels på intervjuer och underrättelsematerial. Statistiken består i officiell kriminalstatistik, uppgifter från Nationella trygghetsundersökningen (NTU) om utsatthet för brott, upplevd trygghet och förtroende för rättsväsendet samt uppgifter från (), och om befolkning och sociala förhållanden. Intervjuerna har avsett att ge en bild av den organiserade brottsligheten. De personer som intervjuats har varit främst poliser och analytiker inom kriminalunderrättelsetjänsten i respektive stad. Enligt både NTU och statistiken över polisanmälda brott har de tre storstäderna i högre brottslighet än övriga landet (räknat per invånare). Så har det sett ut så länge frågan har studerats och så är det också typiskt sett i andra jämförbara länder. är den av de tre städerna som –2011 hade flest anmälda vapenbrott per 100 000 invånare, i snitt 292 . hade 213 och 194. Skillnaderna mellan och de två andra städerna var dock större . Det dödliga våldet är inte påfallande högt i något av de tre storstadslänen jämfört med övriga län. Däremot är andelen fall som bedöms ha skett i kriminella miljöer högre i de tre storstadslänen, och andelen fall som begås med skjutvapen är dessutom högre i än i de andra två storstadslänen. I som helhet är det vanligare att dödligt våld begås med kniv eller andra vassa föremål än med skjutvapen. avviker dock då antalet fall som begåtts med skjutvapen är fler än de som begås med kniv eller annat vasst föremål. är uppgifterna något osäkra, men det pekar mot att antalet fall med skjutvapen har minskat i , är oförändrat i och har ökat i jämfört med . I landet som helhet är partnermord och övriga dispyter (i synnerhet mellan bekanta män, ofta i samband med alkoholkonsumtion) de största kategorierna av dödligt våld, medan de som begås inom ramen för en kriminell miljö är tredje vanligast. Den senast nämnda typen är dock som nämnts överrepresenterad i de tre storstads- Behovet av tvångsmedlet – bakgrund och behovsbeskrivningar länen, och andelen ouppklarade fall där brottet begåtts med skjutvapen är högre i dessa län (något som kännetecknar dödligt våld i kriminella miljöer). har sammanfattningsvis ett något högre antal både fullbordat och icke-fullbordat dödligt våld som begås med skjutvapen än vad som kan förväntas i relation till folkmängd och till modus. Nästa fråga blir om brottsproblemen tilltar. När det gäller brott mot enskild person och våldsbrott har de sammantaget inte ökat i de tre storstäderna , enligt resultaten från NTU. 2009 och 2010 noteras dock vissa ökningar i , även om nivåerna är lägre än . Nivåerna för våldsbrott i den andra datakällan – statistiken över anmälda brott – har dock ökat kontinuerligt . När uppgifterna analyseras tillsammans framträder bilden av att den breda allmänhetens utsatthet för våldsbrott inte har ökat i de tre storstäderna sammantaget. Förklaringen till ökningarna i statistiken över anmälda brott torde hänga samman med en ökande benägenhet att anmäla brott. Det går dock inte att utesluta att det i vart fall skedde en viss ökning i av den del av våldsbrottsligheten som drabbar allmänheten.10 Utvecklingen när det gäller allmänhetens utsatthet för brott motsäger inte att den organiserade brottsligheten i särskilda kriminella miljöer kan öka. Intervjuer och underrättelsematerial (organiserad brottslighet) Sammanlagt har Brå i den del av undersökningen som avsett den organiserade brottsligheten genomfört ett sextiotal intervjuer med poliser och analytiker. En systematisk genomgång har gjorts av totalt ett sextiotal underrättelserapporter. Bland annat följande framgår av Brås rapport. I samtliga tre aktuella städer synes allt fler kriminellt belastade personer söka sig till olika grupperingar. Denna utveckling började i , då den första broderskapsgrupperingen etablerades i mc-miljön. har broderskapen i mc-miljön vuxit till ett femtiotal klubbar. De flesta finns i eller nära , och . Till detta kommer andra namngivna grupperingar. Större delen av den kriminella miljön för organiserad 10 Det är därtill i huvudsak ännu okänt hur brottsnivåerna har utvecklats under och efter 2011, alltså sedan de många uppmärksammade grova våldsdåden i . Behovet av tvångsmedlet – bakgrund och behovsbeskrivningar brottslighet utgörs dock inte av broderskapsgrupperingar med namn och symboler utan av personer som går samman i kriminella projekt och bildar, ofta tillfälliga, ad hoc-grupperingar. De utgör betydligt mer diskreta grupperingar med inriktning på kriminell affärsverksamhet. Den organiserade brottsligheten i , och har sin bas i stölder, häleribrott, narkotikabrott, rån och punktskattebrott med alkohol och tobak. Det är också en kriminalitet som länge förknippats med organiserad brottslighet. Över huvud taget uppges tillgången på vapen vara god i samtliga tre storstäder. Särskilt i och har tillgången till vapen ökat . Smugglingsmetoder och rutter varierar, men de flesta vapnen antas komma från . Ofta smugglas vapnen in i genom s.k. myrtrafik.11 Till synes vägarna vara fler för införsel av vapen, och variationen av typ och fabrikat är också större. Skjutningar har blivit vanligare i de tre städerna. Många skjutningar sker enligt intervjupersonerna som en markering utan syfte att skada någon. Skjutningar och skottlossning mellan personer äger också rum spontant vid konfrontationer. Mer ovanligt är planerade avrättningar. I jämförelse med och befinner sig de kriminellt belastade personerna i på en mindre yta. Risken för våldsamma möten ökar därför. Det är också troligt att skjutningarna i uppfattas som mer påtagliga än i och till följd av att staden saknar förorter. Skjutningar äger dock rum även i och där nöjeslivet är koncentrerat. Enligt den sammantagna bedömningen förekommer det dock inte något gängkrig i vare sig , eller . Däremot kan de konflikter som uppstår få allvarliga konsekvenser, särskilt med hänsyn till att allt fler är beväpnade. 11 Med begreppet myrtrafik avses att smugglingen sker i små volymer, företrädesvis i motorfordon. Se om detta även Polisens och minska införseln av illegala skjutvapen (). I rapporten betonas att vapensmugglingen inte synes ske i sådan stor skala eller så kontinuerligt att man generellt kan hålla ärenden igång mot en förväntad smuggling. Organisationsgraden bedöms istället som låg och några grupperingar eller nätverk vilka specialiserat sig på smugglingen uppges inte ha identifierats. Behovet av tvångsmedlet – bakgrund och behovsbeskrivningar Brå betonar att dess uppgift inte har varit att föreslå åtgärder för förbättringar. Trots detta lyfts dock fyra utvecklingsområden fram i rapporten. fortsatta initiativ mot den organiserade brottsligheten, polisens resurstillgång och kunskaper om den organiserade brottsligheten, samhälleliga insatser för ungdomar som riskerar att utveckla en kriminell livsstil, och åtgärder mot tillgången till skjutvapen. I det sista hänseendet framhålls att sådana vapen uppfattas som lätta att få tag på i de tre storstäderna, och att tillgången till vapen ökar risken för att konflikter mellan personer i kriminella grupperingar får en allvarlig utgång. Därför är det angeläget, anges det, med åtgärder som tar sikte på att minska vapentillgången. Utredningen har hämtat in behovsbeskrivningar från och (Riksåklagaren). Även Säkerhetspolisen och Åklagarkammaren för säkerhetsmål har kommit in med yttranden i behovsfrågan. Kompletterande yttranden i behovsfrågan har lämnats av , och direkt från vissa åklagarkammare.12 Vår förfrågan om behovsbeskrivningar har precis som vårt kvarvarande uppdrag rört två olika frågor. Vi har ställt frågor om behovet att vidga tillämpningsområdet för hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation dels till att omfatta fler grova vapenbrott, dels till att omfatta andra allvarliga brott – främst sådana som begås inom ramen för den organiserade brottsligheten – där uppgifter om innehållet i elektronisk kommunikation typiskt sett är av särskild betydelse. 12 och har getts del av behovsbeskrivningarna från åklagare och polis och tillfrågats om kompletterande särskilda synpunkter från sina respektive områden. Behovet av tvångsmedlet – bakgrund och behovsbeskrivningar De tillfrågade myndigheterna har ombetts att så långt som möjligt konkretisera beskrivningarna av behoven och att beträffande grova vapenbrott besvara följande frågor. Vilka grova vapenbrott som inte ger möjlighet till hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation (konkret beskrivna typer av gärningar) avser behovet? Föreligger typiskt sett några särskilda svårigheter vid utredning av dessa brott, jämfört med vid utredningen av allvarliga brott i allmänhet? I så fall vilka och varför? Varför och hur skulle hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation vara ett effektivt verktyg för att utreda dessa brott? (Är t.ex. uppgifter om innehållet i elektronisk kommunikation typiskt sett av särskild betydelse när dessa brott utreds? I så fall varför?) Ge gärna konkreta exempel. Jämför om möjligt med tvångsmedlets effektivitet vid utredning av andra allvarliga brott. Nedan återges vad de tillfrågade i huvudsak angett i sina svar. I behovsbeskrivningen från anges i huvudsak följande.13 4.4.2.1Grova vapenbrott som inte ger möjlighet till hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation Grovt vapenbrott har enligt nuvarande lagstiftning (9 kap. 1 § vapenlagen) en straffskala på sex månaders fängelse upp till fängelse. Polisens bild är att det är mycket få domar som medfört straff fängelse. Denna praxis leder till att det är svårt att kunna anta att straffvärdet för ett vapenbrott överstiger , vilket är en förutsättning för att enligt 27 kap. 18 § kvalificera för ett beslut om hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation. I väldigt få fall där man misstänker grovt vapenbrott går det att komma upp till det antagandet. 13 Av behovsbeskrivningen framgår att denna är en sammanställning av svar och tankar som framförts inom polisorganisationen från Polisens nationella operativa ledningsgrupp, , i , i län och i med anledning av de frågor som utredningen ställt. Behovet av tvångsmedlet – bakgrund och behovsbeskrivningar leder till att hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation inte kommer till användning som tvångsmedel vid utredning av misstänkta vapenbrott. I ett av de få fall där hemliga tvångsmedel använts i en utredning av grovt vapenbrott dömdes huvudmannen till fängelse (dom i mål nr B 1641-05). Ett annat stort problem med grova vapenbrott är att det sällan blir den rubriceringen. När det gäller straffmätningen är känslan att det successivt blivit billigare att begå dessa brott. Det är ännu för tidigt att se vilka effekter de ändringar i vapenlagen som trädde i kraft får på straffen för grovt vapenbrott. Exempel på vapenbrott som inte bedöms ge möjlighet till hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation är: Egentillverkning och ombyggnad av vapen genom t.ex. konvertering från halvautomatisk till helautomatisk funktion, innehav i överlåtelsesyfte, innehav där någon – ensam eller för något nätverk – fungerar som mellanhand för vidare transport genom att ombesörja logistik, dokumenterat innehav av endast ett eller ett fåtal vapen som t.ex. avsågat hagelgevär eller automatvapen där inget konkret finns som styrker annat brott, och innehav av vapen av en sådan typ som erfarenhetsmässigt används vid grova brott och som har en begränsat legalt användningsområde. 4.4.2.2Särskilda svårigheter vid utredning av grova vapenbrott, jämfört med vid utredningen av allvarliga brott i allmänhet Tillgång till och användning av skjutvapen är i de flesta fall en nödvändig förutsättning för att begå grova brott vilket gör att vapenbrotten ofta är sammankopplade med annan brottslighet. Grova vapenbrott förekommer i miljön kring organiserad brottslighet. Innehav av vapen i kriminella grupperingar är ett problem. Dessa grupper förvarar vapen i lokaler, bostäder, fordon och undangömda i förråd. I uppges flera skjutningar ha skett under Behovet av tvångsmedlet – bakgrund och behovsbeskrivningar inom kriminella gäng med risk för att tredje man skadas. I personkretsen kring organiserad brottslighet är det få som är villiga att yttra sig under en förundersökning. I utredningarna är det viktigt att försöka hitta smuggelvägar och internationella kontakter som används. Det är ett mycket angeläget men lika svårt uppdrag eftersom information om just vapen är mycket svår att komma över. Även bland de kriminella hanteras vapenfrågor med särskild sekretess, och det finns därför i de flesta kriminella grupperingar särskilt utsedda vapenansvariga. Att lyckas med utredningen av ett grovt vapenbrott inom gäng- eller mc-miljön är svårt utan en uppbackning genom hemliga tvångsmedel och den information som kan komma fram därigenom. Även om man vet att vapen finns i t.ex. MC-klubbar har man svårt att bevisa detta. Användning av bulvaner m.m. Det är svårt att styrka bruk och hantering av vapen. Vapenbrotten i sig är ett brott som många kriminella ser som brott med lindrig påföljd i förhållande till de brott där vapen kan komma att användas. Vapen ger i kriminella kretsar en förhöjd status, dvs. förhållandevis hög status till ett lågt pris. Den som bär eller förvarar vapen inger respekt och förtroende både lägre ned och högre upp i hierarkin. Det är inte ovanligt att brukaren av vapen har någon bulvan som hanterar vapnet åt sig. Hantering av vapen sker snabbt och man byter brukare och/eller förvarare. De kriminella grupperingarna har underställda personer i beroendeställning som tvingas förvara och i vissa fall utgöra mobila förråd åt sina användare/brukare av vapnen som då inte blir misstänkta bärare av vapnen. Efter att vapnet använts går det åter i flera led till en förvarare som säkrar vapnet för kommande behov eller ser till att det försvinner – förstörs eller dumpas. Utredning av grovt vapenbrott påminner således mycket om utredning av grova narkotikabrott och andra brott som innefattar illegalt innehav. Brotten sker i det fördolda och ofta i en krets av personer som är införstådda med att vapenförvaringen ska döljas och inte Behovet av tvångsmedlet – bakgrund och behovsbeskrivningar Precis som är vanligt i samband med narkotikabrott förvaras vapen eller vapendelar i olika gömställen och hos andra personer än de egentliga brukarna. Det uppstår inte sällan svårigheter att bevisa vem eller vilka som disponerar de aktuella vapnen. 4.4.2.3Hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation ett effektivt verktyg för att utreda vapenbrott När grova vapenbrott utreds initieras detta ofta genom ett beslag då någon ertappas med vapen. Det går oftast inte att klargöra varifrån vapen kommer eller till vem vapnen ska levereras. Hanteringen sker oftast i lönndom och med särskilda försiktighetsåtgärder för att förhindra upptäckt. När vapen anträffas och tas i beslag är det ofta mycket svårt att bevisa vem som är innehavare av vapnet. Det är mycket svårt att få personer att anmäla och vittna i brott av denna typ, och konventionell öppen eller dold spaning är en åtgärd som för sig själv oftast inte är framgångsrik. Polisen bedömer att ökade möjligheter att använda tvångsmedlet hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation i utredningar som rör misstänkta grova vapenbrott skulle öka möjligheterna att lagföra grova vapenbrott. Vid misstanke om att en person eller flera personer handlar med eller förvarar vapen skulle det vara ett betydelsefullt hjälpmedel att tillsammans med yttre spaning lokalisera personerna och även lokaler eller områden där vapen förvaras. Möjligheten att binda vapnen till personer skulle öka, om hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation kunde användas under en utredning. Under hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation kan man få reda på mer om vad som är i görningen än det som direkt uttalas i de avlyssnade samtalen. Ofta lär man sig vad som är ett normalläge i den avlyssnade personkretsen, och det kan leda till att även om de inte direkt pratar om brottsligheten det ändå är möjligt att förstå när något är på gång. I de fall de kriminella inte talar öppet om brotten på telefon kan hemliga tvångsmedel således ändå leda till att man lyckas hitta vapnen och ta dem i beslag genom att man kan följa personers rörelser och kontakter. Analys av t.ex. inkommet material kan i vissa fall ge information och vägledning även om vem som sålt vapnen. Behovet av tvångsmedlet – bakgrund och behovsbeskrivningar Vid t.ex. grova narkotikabrott används hemlig avlyssning för att kunna stoppa en leverans eller att dokumentera ett led i köp av narkotika. Det är mycket svårt att utreda ett grovt narkotikabrott utan att använda hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation. I samband med utredningar av andra brott där hemliga tvångsmedel har använts har det kommit fram, via innehållet i elektronisk kommunikation, uppgifter som medfört att vapen har kunnat beslagtas och grova brott har kunnat förhindras – vapen och brott som varit okända. 4.4.2.4Internationell samverkan mot organiserad brottslighet Grova vapenbrott ingår ofta i en förberedelse till andra mycket grova brott. Brottsligheten är i hög grad internationell, och utan ett internationellt samarbete klarar det svenska rättsväsendet inte att hindra och lagföra denna brottslighet. Att delta och samverka internationellt i utredningar angående vapen, smuggelvägar m.m. bedöms vara en central uppgift för att kunna förhindra gängkrig, grova rån och inte minst för att förhindra att blir ett genomgångsland för vapensmuggling. Möjligheter att i större utsträckning kunna använda sig av hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation skulle kunna förbättra förutsättningarna för svenskt deltagande i det internationella samarbetet för att motverka organiserad brottslighet. 4.4.2.5Andra allvarliga brott som bör kunna föranleda hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation Brott som systematiskt begås inom den organiserade brottsligheten, t.ex. utpressning, olaga hot och övergrepp i rättssak är allvarliga och mycket vanligt förekommande brott. Dessa brott används ofta systematiskt av grupper eller nätverk som sysslar med organiserad brottslighet för att driva in fiktiva eller verkliga skulder. Målsägande är ofta utsatta för ett så kraftigt hot att de inte vågar ta kontakt med polisen eller anmäla brottet. Det är även vanligt att den drabbade vill återta sina uppgifter eller inte vill medverka i utredningen med motiveringen att de är bekymrade för sin egen eller närståendes säkerhet. En möjlighet att använda hemliga tvångs- Behovet av tvångsmedlet – bakgrund och behovsbeskrivningar medel skulle ge ökade möjligheter att utreda även denna typ av brottslighet. Detta skulle medföra att brottet kunde styrkas även med en rädd eller ovillig målsägande och vara ett stöd för att undvika påtryckningar mot den brottsutsatte i den fortsatta processen. Något som skulle kunna övervägas är att man vid sådan brottslighet skulle föra liknande resonemang som tillämpat i domar avseende straffvärde vid narkotikabrott och tillåta användning av hemliga tvångsmedel när det är motiverat med hänsyn till en samlad bild av omständigheterna, brottsligheten och aktörerna. Det skulle dock krävas en välgrundad redovisning och uppfattning om den samlade brottsligheten och vilka personer som agerar inom denna. Även avseende rån som inte är grovt finns behov av att använda hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation. Andra brott som kan jämföras med grova vapenbrott avseende våldspotentialen och fara för allmänheten skulle kunna vara när någon misstänks hantera, införskaffa, sälja, tillverka sprängmedel och/eller bomber.14 Inom polisorganisationen ser man behov av att justera lagstiftningen även i flera avseenden som inte omfattas av utredningens uppdrag. Det behövs dels en straffskärpning, dels att fler gärningar/beteenden ska anses utgöra grovt vapenbrott samt att även försök och förberedelse bör vara straffbart avseende grovt vapenbrott. 4.4.3Åklagarmyndigheten (Utvecklingscentrum m.fl.) lät Utvecklingscentrum (UC) svara på utredningens frågor.15 Synpunkterna avser till stor del annat än det som omfattas av utredningens uppdrag. Kompletterande yttranden har kommit in från de internationella åklagarkamrarna i och . I det följande finns först en sammanställning av det som i olika frågor i huvudsak framgår yttrandena. Därefter har vi valt att i dess helhet återge en mer 14Eftersom effekterna av ett brottsligt uppsåt och hantering i dessa fall kan bli så svåra och omfattande bör dessa brott också vara straffbara redan på förberedelse och försöksstadiet. 15Inför besvarandet inhämtade UC synpunkter från kamrarna och UC . Dessa vidarebefordrades i delvis oredigerat skick till utredningen. Behovet av tvångsmedlet – bakgrund och behovsbeskrivningar utförlig och konkret redogörelse som lämnats av för behovet av tvångsmedlet vid vissa brott (grov människosmuggling och organiserande av sådan). Höjda straffskalor för vapenbrott – och möjlighet till hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation – behövs Vapenlagstiftningen har präglats av alltför stor försiktighet vilket i stor utsträckning bidragit till den oroväckande utveckling som vi nu ser med en kraftig ökning av tillgången och användandet av vapen i brottsliga syften i och . För att komma till rätta med denna utveckling krävs en betydande skärpning av synen på framför allt grova vapenbrott. Hela straffskalan bör ses över. Såväl minimistraffet som maximistraffet bör höjas, och det bör även utredas om det finns behov av att införa ett synnerligen grovt vapenbrott.16 Den sistnämnda rubriceringen skulle kunna användas när det t.ex. är fråga om hantering av särskilt farliga helautomatiska vapen som saknar ett civilt användningsområde. Skulle inte en skärpning av straffen enligt ovan komma till stånd, bör man i vart fall höja straffmaximum för grovt vapenbrott till eftersom det är svårt att (med dagens påföljdspraxis) hitta vapenbrott som är så grova att de kan sägas ha ett straffvärde . handlar kriminella grupperingars beväpning om inköp av enstaka vapen. Hade straffskalan inte varit så komprimerad, så hade det oftare varit möjligt att göra gällande att kommande inköp av två eller tre automatvapen hade haft ett straffvärde . Man måste vidga tillämpningsområdet för hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation till att omfatta grova vapenbrott i betydligt större utsträckning än .