sou · GZB384 · 2012-01-01 00:00:00 — För personer som arbetar ombord på fiskefartyg är, som följer av avsnitt 3.2.6, lagen endast tillämplig i vissa delar. Enligt 4 § i lagen, som är tillämplig på anställda personer som arbetar ombord på fiskefartyg, har sjömän rätt till vilotid. Vilotiden får enligt bestämmelsen inte understiga under varje tjugofyra- timmarsperiod och . Tillfälliga avvikelser får, enligt 6 § samma lag, bl.a. göras om det är nödvändigt för att avvärja hotande fara för liv, fartyg eller last eller för att hjälpa någon annan som är i sjönöd. Dessa bestämmelser är endast tillämpliga på arbetstagare ombord på fiskefartyg. För fiskare som är egenföretagare, vilket i princip samtliga svenska yrkesfiskare är, finns inga bestämmelser om vilotid. För andra sjömän än fiskare är lagen om vilotid, under förutsättning att personen tjänstgör i någon funktion på ett fartyg och är vakt- indelad, även tillämplig på den som inte är anställd (1 § tredje stycket 2 lagen om vilotid för sjömän). Med vakt avses enligt föreskrifter (SJÖFS 2005:7) om vakthållning en grupp av personal som bildar vakten eller en ansvarsperiod för ett fartygsbefäl eller maskinbefäl under vilken befälets personliga närvaro på bryggan eller i maskinutrymmena kan krävas eller inte krävas. För svenska fiskefartyg i drift med en största längd om minst 6 m men understigande 50 m som har en maskinstyrka understigande 3 000 kW och används i högst Europafart finns särskilda bestämmelser om vakthållning i kapitel 8 i föreskrifterna. För övriga fiskefartyg gäller föreskrifterna på samma sätt som för handelsfartyg. 6.2.2Krav på reglering om vilotid för fiskare som inte är arbetstagare Utredningens förslag: Ett tillägg görs i 15 § lagen om vilotid för sjömän med innebörd att bestämmelserna om vilotid i 4 § och om tillfälliga avvikelser i 6 § även är tillämpliga för personer som utan att vara anställda arbetar ombord på fiskefartyg. Dock bör de krav som uppställs i 4 § andra och tredje styckena endast gälla de fiskare som arbetar ombord på fiskefartyg som är ute till sjöss . Även 6 § i samma lag bör omfatta dessa fiskare. För övriga fiskare är det tillräckligt med att de omfattas av 4 § första stycket i lagen. I artikel 13 b) i konventionen uppställs krav om att medlems- staterna ska anta lagar, förordningar eller vidta andra åtgärder med innebörd att fiskare får regelbunden vila av tillräcklig längd för att säkerställa säkerhet och hälsa. Som framgår ovan finns bestäm- melser om vilotid för fiskare som är arbetstagare i lagen om vilotid för sjömän. I artikel 14.1 b) konventionen uppställs särskilda krav vad gäller vilotid på fiskefartyg som oavsett storlek stannar till sjöss . För dessa fiskefartyg ska den behöriga myndigheten, efter samråd och för att begränsa trötthet, fastställa den kortaste vilotid som fiskare ska ha. I bestämmelsen anges att den kortaste vilotiden inte får understiga och . Vidare följer av artikel 14.4 i konventionen att avsteg från vilotidsschema får göras för att fullgöra arbetstid som krävs för fartygets, besättningens eller fångstens omedelbara säkerhet eller för att hjälpa andra fartyg eller personer i nöd. De materiella innehållet i artikel 14.1 b) och 14.4 överensstämmer med vad som gäller för fiskare som är arbetstagare enligt 4 och 6 §§ lagen om vilotid för sjömän. För att överensstämma med konventionens krav om reglering av vilotid krävs dels att det införs en allmän reglering av vilotiden även för fiskare som är egenföretagare, dvs. inte arbetstagare, dels att denna reglering avseende fiskefartyg som, oavsett storlek, stannar till sjöss ska innehålla krav motsvarande innehållet i artikel 14.1 b) och 14.4 i konventionen. Varför en sådan reglering inte redan införts för svenska fiskare framgår inte av förarbetena till lagen om vilotid för sjömän. Ett skäl kan dock utläsas av dåvarande och remissvar till regeringens förslag om att bestämmelserna om minsta vilotid för sjömän i 4 § lagen om vilotid för sjömän även ska gälla anställda ombord på fiskefartyg. I remissvaren angavs att i den mån det finns några svenska fiskare som är anställda, kommer arbets- och vilotidsreglerna att skapa problem för fiskelagen att få fisket att fungera4. Ett annat skäl kan vara att arbetstidsregler vanligtvis, t.ex. arbetstidslagen (1982:673) som med vissa undantag gäller alla typer av verksamheter, endast gäller arbetstagare. Undantag finns, t.ex. kör- och vilotidsregler för vägtransporter med fordon eller fordonskombinationer och bussar. Dessa bestämmelser5 gäller alla förare, oavsett om de är anställda eller egenföretagare. Av säkerhetsskäl bör det, enligt utredningens bedömning, även finnas bestämmelser om vilotid för fiskare som är egenföretagare. För yrkesfiskare har 4 § i lagen om vilotid för sjömän ingen större verkan då det i princip inte finns några anställda fiskare. Ett alternativ som utredningen övervägt är att göra 4 § i lagen om 4Proposition 2002/03:109 Sjösäkerhet, s. 137. 5Bestämmelser om körtider och vilotider i den svenska yrkestrafiken regleras dels genom nationella regler för vissa transporter, dels genom EU-regler för tunga fordon. vilotid för sjömän tillämpligt på samtliga fiskare, dvs. även de som är egenföretagare. Det skulle innebära att samma krav ställs på samtliga fiskefartyg, oavsett den tid fartyget är till sjöss, och delvis gå utöver vad konventionen föreskriver. Det ligger dock i linje med den reglering som finns för fiskare som arbetar som arbets- tagare ombord på fiskefartyg samt för övriga sjömän som tjänstgör antingen som anställda eller utan att vara anställd på ett fartyg och är vaktindelade. Alternativet är även förenligt med vad som anges i direktiven till utredningen om att fiskares arbets- och levnads- villkor ombord på svenska fiskefartyg bör vara likvärdiga med dem som gäller för sjömän ombord på övriga svenska fartyg. Utredningen anser dock att utformningen av bestämmelser om vilotid för yrkesfiskare i möjligaste mån bör anpassas efter de förutsättningar som gäller för yrkesfisket, t.ex. vad gäller fiske- kvoter etc. Enligt uppgift från SFR orsakar konventionens krav om vilotid problem. Vanligtvis bedrivs pelagiskt fiske ca 12 vilket innebär ca tio resor à en eller . Någon möjlighet att under dessa förhållanden kunna följa de vilotidsbestämmelser som gäller för sjömän finns, enligt SFR, inte. Mot bakgrund härav och för att uppfylla kraven i konven- tionen föreslår utredningen att de krav som uppställs i 4 § andra stycket i lagen om vilotid för sjömän endast bör gälla de fiskare som arbetar ombord på fiskefartyg som är ute till sjöss . Även 6 § i samma lag bör omfatta dessa fiskare. För övriga fiskare är det tillräckligt med att de omfattas av 4 § första stycket lagen om vilotid för sjömän, dvs. sjömän har rätt till vilotid och att vilotiden bör förläggas så att de får vila på allmän helgdag. Konsekvensen av förslaget blir visserligen att olika bestämmelser avseende vilotid kommer att gälla beroende på om en fiskare är anställd eller inte. Någon möjlighet för utredningen att föreslå ändringar angående vilotid för anställda fiskare och anpassa dessa efter konventionens krav finns inte då regleringen för dessa fiskare är en följd av genomförande av ett EU-direktiv6. Av betydelse är dock att det i praktiken inte kommer att leda till några problem eftersom det av tradition i i princip inte finns några fiskare som är anställda. 6 och rådets direktiv /34/EG av om ändring av Rådets direktiv /104/EG om arbetstidens förläggning i vissa avseenden. Direktiven har kodifierats genom och rådets direktiv /88/EG av om arbetstidens förläggning i vissa avseenden. Jfr även prop. 2002/03:109 om Sjösäkerhet, s. 136 f. Utredningens bedömning: uppfyller konventionens krav. Enligt artikel 15 i konventionen ska varje fiskefartyg medföra en besättningslista, av vilken ett exemplar ska lämnas till bemyndigade personer i land före fartygets avgång eller skickas dit efter det att fartyget avgått. Bestämmelse med motsvarande innehåll finns i 4 kap. 36 § fartygssäkerhetsförordningen. Med fiskares arbetsavtal avses enligt artikel 1 f) i konventionen ett anställningskontrakt, anställningsavtal eller andra liknande arrange- mang, eller något annat kontrakt som styr en fiskares arbets- och levnadsförhållanden ombord på ett fartyg. Bestämmelser om fiskares arbetsavtal finns i artiklarna 16–20 samt i bilaga II i konventionen. Konventionen förutsätter att samtliga fiskare som arbetar på fartyg under medlemsstats flagg ska skyddas av ett arbetsavtal som uppfyller bestämmelserna i konventionen och som specificerar de minimibestämmelser som ska ingå i fiskares arbetsavtal enligt bilaga II till konventionen. I bilaga II anges de uppgifter en fiskares arbetsavtal ska innehålla, om det inte är onödigt att ta med en eller flera av dem på grund av att frågan regleras på annat sätt i nationella lagar, förordningar, eller i tillämpliga fall, kollektivavtal. Vidare finns bestämmelser om förfaranden m.m., undantag för den som fiskar ensam samt om fartygsägarens ansvar. 6.4.2Reglering i svensk rätt Ett arbetsavtal är en överenskommelse om utförande av arbete mot vederlag. I svensk rätt delas arbetsavtalen in i två huvudtyper, anställningsavtal (arbetsgivare – arbetstagare) och uppdragsavtal (uppdragsgivare – uppdragstagare). Anställningsavtalen reglerar bl.a. lön, pension och andra anställningsförmåner. Ett uppdrags- avtal kan avse utförande av tjänster av olika slag. Uppdragstagare omfattas inte av lagen (1982:80) om anställningsskydd och annan reglering om anställningsavtal, LAS. Inom arbetsrätten och främst inom den kollektiva arbetsrätten finns begreppet jämställd uppdragstagare, dvs. den som utför uppdrag åt någon annan och inte är anställd men har en ställning av väsentligen samma slag som en arbetstagare. Syftet är att lagreglerna om föreningsrätt, förhandlingsrätt och kollektivavtal ska kunna tillämpas för arbetspresterande parter som inte är arbetstagare men står dem nära. Vissa bensinstationsinnehavare betraktas t.ex. vid tillämpningen av lagen (1976:580) om med- bestämmande i arbetslivet som en arbetstagare. Han driver rörelsen i egen regi men är starkt beroende av det bolag som levererar olja till stationen7. Vid bedömning av om det föreligger ett anställningsförhållande eller ett uppdragsförhållande finns vissa omständigheter (t.ex. hur arbetet ska utföras, vad ska utföras, vem tillhandahåller material, redskap och utrustning, personlig arbetsskyldighet, det ekono- miska vederlaget, intensitet etc.) som brukar beaktas vid en helhetsbedömning i det enskilda fallet. Endast anställningsavtalet är hänförligt till arbetsrätten medan uppdragsavtalet behandlas i förmögenhetsrätten. För svenska sjömän finns bestämmelser om anställningsavtal m.m. i sjömanslagen, lagen om anställningsskydd och kollektivavtal. Dessa bestämmelser omfattar även anställda fiskare. Några kollektivavtal för fiskare finns emellertid inte. 7 Jfr SOU 1994:141 Arbetsrättsliga utredningar, s 81. Svenska fiskare är av tradition egenföretagare och beskattas som sådana samt har vid prövning av arbetslöshetsersättning betraktats som sådana. Enligt SFR kan fiskarna liknas vid konsulter. Fiskarnas ställning i förhållande till det civilrättsliga arbetstagarbegreppet har, såvitt utredningen erfarit, inte varit föremål för prövning. I litteraturen8 talas om en tredje form av arbetsavtal för att knyta till sig arbetskraft genom att ingå bolagsavtal (handelsbolag, enkla bolag) såsom små företag eller exempelvis vid fiske å part, där fångsten delas allt efter deltagarens insats av kapital i form av båt, redskap och arbete. Även denna form av avtal ligger utanför den arbetsrättliga regleringen. För dessa fiskare har SFR upprättat ett standardavtal för samarbete inom fiskelag. Avtalet gäller, enligt § 1 i avtalet, för fiskare och fartygsägare som är medlemmar i och avtal om samarbete inom fiskelagen anses ha ingåtts om inte ett särskilt skriftligt avtal med avvikande innehåll upprättats och undertecknats av samtliga i fiskelaget. I avtalet sägs att varje fiskare är enskild näringsidkare och att det är varje fiskares skyldighet att själv ansvara för t.ex. arbetslöshetsförsäkring, pension, mervärdesskatt och egenavgifter samt även ombesörja inbetalning av preliminär skatt. Den enskilde fiskaren ska förete F-skattsedel för fiskeinkomst. Om han eller hon inte gör det ska vederbörliga skatteavdrag, även täckande av sociala avgifter, göras av utbetalaren. Vidare finns bestämmelser om bl.a. resultatfördelning, uppsägning av samarbetsavtal inom fiskelaget och tvister. 6.4.3Krav på arbetsavtal för fiskare som inte är anställda Utredningens bedömning: Krav på arbetsavtal i enlighet med vad som föreskrivs i artiklarna 16–20 i konventionen är inte tillämpligt på yrkesfiskare som har ett eget bolag alternativt enskild näringsverksamhet. För svenska sjömän finns bestämmelser om anställningsavtal m.m. i sjömanslagen, lagen om anställningsskydd och kollektivavtal. Dessa bestämmelser, med undantag av kollektivavtal, omfattar även anställda fiskare och gällande reglering motsvarar, enligt utred- 8 Axel Adlercreutz, Svensk arbetsrätt, elfte uppl. ningens bedömning, i huvudsak9 konventionens krav i artiklarna 16 till 20. Som framgår ovan betraktas i svensk rätt även de avtal som icke anställda fiskare ingår som en slags arbetsavtal. Någon reglering motsvarande den som föreskrivs i artiklarna 16 till 20 i konven- tionen om bl.a. innehållet i dessa avtal finns emellertid inte. Problemet är att ett fiskelags inbördes avtal om andelar m.m. inte är ett anställningsavtal utan ett avtal som ingås mellan jämlika parter. En förutsättning för att dessa fiskare ska omfattas av LAS och sjömanslagen är att de betraktas som arbetstagare och att t.ex. fiskefartygsägaren är att betrakta som arbetsgivare. Om samtliga fiskare som ingår i ett fiskelag har F-skattesedel är det med hänsyn till gällande rätt svårt att se hur dessa ska kunna betraktas som arbetstagare och därmed anställda. Om de inte ska betraktas som anställda är det å andra sidan svårt att se hur en reglering, motsvarande den som föreskrivs i artiklarna 16–20 i konventionen, ska utformas. I princip råder avtalsfrihet för dessa fiskare. Ytterst är det lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område som gäller för samarbetet inom ett fiskelag och uppkommer tvister får de avgöras i allmän domstol. I enlighet med definitionen av fiskare i artikel 1 e) i konven- tionen omfattas alla personer som är sysselsatta med fiske, även de som får betalning grundad på en andel i fångsten av begreppet och således även av bestämmelserna om arbetsavtal i artiklarna 16–20 i konventionen. Dock följer av Del II punkten 13 i rekom- mendationen att fiskare som inte faller inom konventionens tillämpningsområde bör få tillräckligt skydd av den behöriga myndigheten när det gäller arbetsvillkor och medel för tvistlösning. Mot bakgrund härav uppkommer fråga om bestämmelserna om fiskares arbetsavtal i konventionen utgör ett hinder för att i detta hänseende ratificera konventionen. Syftet med konventionens bestämmelser om arbetsavtal är att ge ett visst skydd för fiskaren gentemot fiskefartygets ägare eller annan part genom att omfattas av ett arbetsavtal. Det är underförstått att fiskaren är i beroende- ställning till fiskefartygets ägare eller annan part och att hans rättigheter därför ska bekräftas i ett avtal. Fråga är om sådant behov föreligger för fiskare som innehar F-skattsedel. 9 Jfr kapitel 2 i Sjöarbetskonventionen samt SOU 2009:95 s. 294 f. Motsvarighet till krav om innehållet i arbetsavtalet enligt bilaga II till om namn och registrerings- nummer på det fiskefartyg där fiskaren åtar sig att arbeta, de resor som ska företas, den kost som fiskaren ska ha samt det skydd som ska gälla för fiskaren i händelse av sjukdom, skada eller dödsfall i samband med tjänstgöring saknas. förutsättas att dessa fiskare vid ingående av avtal om samarbete i fiskelag reglerar frågor om bl.a. hur andelarna ska beräknas, vilka resor som ska företas och när de ska företas, vilken funktion varje fiskare ska ha, uppsägning av avtalet, vad som händer om en fiskare inte kan delta i fisket osv. Att dessa frågor regleras bekräftas av hur SFR:s standardavtal för samarbete inom fiskelag är utformat. Enligt utredningens uppfattning föreligger sammanfattningsvis inte något skyddsbehov för dessa fiskare eftersom de inte är i beroende- ställning till annan part på ett sådant sätt som förutsätts i konven- tionen. Enligt utredningens bedömning omfattas inte dessa fiskare, i egenskap av egenföretagare i motsats till anställd fiskare, av konventionens bestämmelser om arbetsavtal. Krav på arbetsavtal i enlighet med vad som föreskrivs i artiklarna 16–20 i konventionen är inte tillämpligt på fiskare som har ett eget bolag alternativt enskild näringsverksamhet. Utredningens bedömning: Bestämmelsen om fri hemresa i artikel 21 i konventionen är inte tillämplig på yrkesfiskare som har ett eget bolag alternativt enskild verksamhet. För det fall det blir aktuellt med fri hemresa för en fiskare som är anställd är bestämmelserna i 29 och 31 §§ sjömanslagen och 19 § förordningen (1991:1379) om handläggning av sjöfartsärenden vid utlandsmyndighet tillämpliga och motsvarar de krav som följer av artikel 21 i konventionen. I artikel 21 i konventionen finns bestämmelser under vilka förutsättningar en fiskare på ett fiskefartyg som anlöper en främmande hamn har rätt till fri hemresa. Enligt punkt 3 i artikeln ska medlemsstater i detalj föreskriva vilka omständigheter som berättigar en fiskare till hemresa, den maximala längden av tjänstgöringsperioder ombord efter vilka en fiskare är berättigad till hemresa och de destinationer till vilka en fiskare får resa hem. Dessa bestämmelser är i enlighet med utredningens resonemang i avsnitt 6.4.3 endast aktuella i de fall en yrkesfiskare är anställd på ett fiskefartyg. För övriga fiskare, dvs. de som är egenföretagare, är frågan om vem som ska stå för kostnaden för hemresa och under vilka förutsättningar sådan kan ersättas en fråga som får regleras i avtal om samarbete i fiskelag. Bestämmelser om fri hemresa finns i 29 och 31 §§ sjömanslagen, 19 § förordningen (1991:1379) om handläggning av sjöfartsärenden vid utlandsmyndighet och 22 kap. 2 § sjölagen (1994:1009). För sjömän som tjänstgör på handelsfartyg regleras rätten till fri hemresa dessutom i kollektivavtal. För yrkesfiskare finns inga kollektivavtal. Dessa bestämmelser är, även om de i första hand är utformade för sjömän som tjänstgör på handelsfartyg, tillämpliga för anställda yrkesfiskare och uppfyller, enligt utredningens bedömning, vad som följer av artikel 21 i konventionen. Med hänsyn till att det i princip inte finns några anställda fiskare anser utredningen att det inte föreligger något behov av att komplettera och utforma bestämmelserna mer efter fiskarnas behov. Utredningens bedömning: uppfyller konventionens krav. I artikel 22 i konventionen regleras dels rekrytering och förmedling av fiskare, dels privat arbetsförmedling. Enligt punkten 1 i artikeln ska varje medlemsstat som bedriver offentlig rekrytering och förmedling av fiskare se till att verksam- heten ingår i eller är samordnad med en offentlig arbetsförmedling för alla arbetstagare och arbetsgivare. I punkten 2 finns bestäm- melser om regleringen av privata rekryterings- och förmedlings- kontor för fiskare och att ändringar av denna reglering får ske först efter samråd. Av punkten 3 följer bl.a. att rekrytering och förmedling av fiskare ska vara kostnadsfritt för fiskaren. Traditionellt har rekrytering av fiskare skett genom släkt och vänner. Arbetsförmedling för sjömän bedrivs i inom den offentliga arbetsförmedlingen, Arbetsförmedlingen sjöfart. Yrkes- fiskarna omfattas inte av Arbetsförmedlingen sjöfarts verksamhets- område utan är organiserade under varje lokalkontor hos Arbetsförmedlingen. Enligt uppgift från Arbetsförmedlingen är det ytterst ovanligt att det förmedlas några anställningar som yrkesfiskare, vilket är en naturlig konsekvens av att det i princip inte finns några anställda yrkesfiskare. All service från Arbetsförmedlingen är avgiftsfri. Enligt 3 § lagen (1993:440) om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft får arbets- förmedling för sjömän inte bedrivas mot ersättning. Det är det enda undantaget när privat arbetsförmedling inte får bedrivas. Förbudet har sin grund i en , Placing of Seamen Convention, 1920 (nr 9). Några privata för fiskare finns, såvitt utredningen erfarit, inte i . Bestämmelserna om privat arbetsförmedling i artikel 22 punkterna 4–6 är tillämpliga för medlemsstater som ratificerat konventionen (nr 181) om privat arbetsförmedling, 1997. Frågan om ska ratificera denna konvention har diskuterats10 men något beslut om ratifikation har inte fattats. Utredningens bedömning: uppfyller konventionens krav. Artiklarna 23–24 i konventionen avser betalning av fiskare. I bestämmelserna regleras att avlönade fiskare ska tillförsäkras en månatlig eller annan regelbunden betalning samt att alla fiskare som arbetar ombord på ett fiskefartyg ska beredas möjlighet att kostnadsfritt överföra hela eller delar av sina inkomster, inklusive förskott, till sina familjer. Fråga om när lön ska utbetalas, dvs. eller annat intervall är inte reglerat i lag utan framgår vanligtvis i arbetsavtalet eller kollektivavtal om sådant finns. Dock följer av 56 § sjömanslagen att en lön på begäran av sjömannen helt eller delvis betalas ut till en bestämd person här i landet. I 55 § samma lag stadgas att en , utan kostnad, får anlita svensk utlandsmyndighet för att sända lönemedel från utlandet till . Bestämmelserna omfattar även anställda fiskare. För yrkesfiskare som är verksamma som egenföretagare regleras andelens storlek och tidpunkt för utbetalning i fiskelagets samarbetsavtal. 10 Jfr prop. 2000/01:93 s. 5 f och Betänkande 2000/01:AU8. Av punkterna 13 och 14 i rekommendationen följer att fiskare bör ha rätt till förskott på inkomster enligt föreskrivna villkor samt att alla fiskare på fartyg med en längd om 24 m eller mer bör ha rätt till minimilön. Det finns inte någon lagstiftad minimilön i utan minimilön regleras i kollektivavtal mellan arbetsgivare och fackföreningar. Inte heller finns det någon i lag reglerad rätt till förskott på lön. Enligt punkten 12 i rekommendationen bör, när ett kontrakt är avslutat, ett tjänstgöringsintyg lämnas till fiskaren eller föras in i fiskarens tjänstgöringsbok. I 15 § sjömanslagen finns bestämmelser om tjänstgöringsbesked för en som tillträder en befattning på ett fartyg. Av andra stycket följer att arbetsgivaren eller befälhavaren ska ange i tjänstgöringsboken när sjömannen lämnar sin befattning ombord på fartyget. Även för fiskare som är egenföretagare finns en motsvarande reglering i 7 § sista stycket SFR:s standardavtal för samarbete inom fiskelag varav följer att när samarbetsavtal har upphört har fiskare rätt att av skepparen erhålla ett fiskeintyg. 7 Bostäder och livsmedel Del V och bilaga III i konventionen och del III i rekom- mendationen innehåller bestämmelser om bostäder och livsmedel. 7.1Reglering i svensk rätt När det gäller bestämmelser om arbetsmiljö ombord på fartyg finns bestämmelser både i arbetsmiljölagen och fartygssäkerhetslagen. Av 2 kap. 8 § arbetsmiljölagen följer att i den utsträckning som föranleds av arbetets art och arbetstagarnas behov ska det finnas utrymmen och anordningar för personlig hygien, förtäring och vila samt första hjälp vid olycksfall eller sjukdom. Ytterligare bestämmelser om bostads- och fritidsutrymmen samt kost och vatten för ombordanställda på fartyg finns i kapitel 4 i fartygssäker- hetslagen. Av 4 kap. 3 § fartygssäkerhetslagen följer att ett fartyg i före- kommande fall ska erbjuda ombordanställda en tillfredsställande bostads- och fritidsmiljö.