sou · H0B334 · 2012-06-05 00:00:00 — Vidare har i första stycket hänvisningarna till 32 kap. 4 §, 34 kap. 10 § andra stycket och 34 kap. 18 § ersatts av hänvisningar till 32 kap. 10 §, 34 kap. 11 § andra stycket och 34 kap. 12 §. Ändringarna är föranledda av att de bestämmelser som har funnits i 32 kap. 4 § i stället regleras i 32 kap. 10 §, att de bestämmelser som reglerats i 34 kap. 10 § i stället regleras i 34 kap. 11 § och att de bestämmelser som har funnits i 34 kap. 18 § i stället regleras i 34 kap. 12 §. I andra stycket, som reglerar förutsättningarna för besluta om omhändertagande i anledning av bristande verkställighet, har hänvis- ningen till 28 kap. 11 § första och andra styckena utgått och ersatts av en hänvisning till 27 kap. 13 §. Ändringen är motiverad av att påföljderna villkorlig dom och skyddstillsyn utmönstras ur påföljds- systemet och att det i stället införs en möjlighet att besluta att ett fängelsestraff ska vara villkorligt. Ändringen innebär att omhänder- tagande i anledning av bristande verkställighet av tilläggssanktionen till ett villkorligt fängelsestraff får beslutas utan att den dömde ges tillfälle att yttra sig. Bestämmelsen är ändrad. Den anger i vilka situationer rättens be- slut gäller . I paragrafen har hänvisningen till 27 kap. 2 a § tredje stycket och 5 § tredje stycket samt 28 kap. 11 § första och andra styckena utgått och ersatts av en hänvisning till 27 kap. 10, 11 och 13 §§. Ändringen är motiverad av att påföljderna villkorlig dom och skydds- tillsyn utmönstras ur påföljdssystemet och att det i stället införs en möjlighet att besluta att fängelsestraff ska vara villkorliga. Änd- ringen innebär att beslut om att ett villkorligt fängelsestraff ska verkställas i kriminalvårdsanstalt enligt 27 kap. 10 och 11 §§ samt beslut om omhändertagande i anledning av bristande verkställighet av tilläggssanktionen till ett villkorligt fängelsestraff enligt 27 kap. 13 § gäller , om inte annat förordnas. Vidare har hänvisningen till 34 kap. 10 § andra stycket och 18 § utgått och ersatts av en hänvisning till 34 kap. 11 § andra stycket och 12 §. Ändringen är föranledd av att de bestämmelser som hit- tills har funnits i 34 kap. 10 § i stället regleras i 34 kap. 8 § och att de bestämmelser som har funnits i 34 kap. 18 § i stället regleras i 34 kap. 10 §. Därutöver har hänvisningen till 27 kap. 6 §, och 28 kap. 9 §, samt 34 kap. 4 och 6 §§ utgått. Ändringarna är motiverade av dels att påföljderna villkorlig dom och skyddstillsyn utmönstras ur påföljds- systemet, dels att regleringen om förverkande av villkorligt med- given frihet flyttas från 34 kap. 4 § till 34 kap. 5 §. Paragrafen, som reglerar polismyndighetens skyldighet att lämna handräckning för den dömdes inställelse i mål eller ärende enligt eller för omhändertagande, är ändrad. Ändringen är motiverad av att skyddstillsyn utmönstras ur påföljdssystemet och att det i stället införs en möjlighet att besluta att ett fängelsestraff ska vara villkorligt. Ändringen innebär att polismyndigheten är skyldig att bistå med handräckning vid omhändertagande av den som döms till villkorligt fängelse med kontraktsvård för överförande av den dömde till be- handlingshem eller annan vårdgivare och vid omhändertagande i anledning av bristande verkställighet av en tilläggssanktion till ett villkorligt fängelsestraff. Paragrafen, som reglerar frågan om skyndsam handläggning av vissa måltyper, är ändrad. Ändringarna behandlas i avsnitt 12.8. Ändringen innebär att domstolen ska handlägga mål om åtgär- der i anledning av bristande verkställighet av ett villkorligt fängelse- straff skyndsamt. Skyndsamhetskravet omfattar mål om byte av tilläggssanktion till villkorligt fängelse (27 kap. 9 § första stycket 2), mål om ändring av kontraktsvårdsplan (27 kap. 9 § första stycket 3) och mål om verkställighet i anstalt av villkorliga fängelsestraff på grund av bristande verkställighet av den tilläggssanktion som straffet förenats med (27 kap. 10 och 11 §§). Innebörden av skyndsamhets- kravet kan knappast anges enhetligt för alla åtgärder, utan bör kunna variera beroende på vilken åtgärd det är som prövas. I den mån målet avser ett beslut om frihetsberövande ska kravet på skynd- samhet tolkas i ljuset av den praxis som utarbetat såvitt avser tolkningen av 5 § . Paragrafen, som ger möjlighet att meddela föreskrifter om ersätt- ning från staten för skador som orsakats av den dömde vid sam- hällstjänst och ungdomstjänst, är ändrad. Ändringarna är en följd av att samhällstjänst blir en tilläggssanktion till villkorligt fängelse, vilket regleras i 27 kap. 3 § samt att ungdomstjänst regleras i 32 kap. 6 och 8 §§. 1.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare I 4 § uppställs ett särskilt skyndsamhetskrav vid förundersökning mot den som inte har fyllt . I andra stycket anges därtill en särskild frist när beslut i åtalsfrågan senast ska fattas. Förunder- sökningen ska avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart möj- ligt och senast för delgivning av brotts- misstanke. Tidsfristen får överskridas vid några särskilt angivna omständigheter. Paragrafen har ändrats genom att det införts ytter- ligare en punkt som kan ge åklagaren rätt att överskrida tidsfristen; att socialnämnden behöver ytterligare tid för att färdigställa ett ungdomskontrakt eller en vårdplan inför huvudförhandlingen. Ändringen behandlas i avsnitt 24.3.8. I de fall socialnämnden behöver mer tid än vad som angetts i åklagarens begäran för att färdigställa ett yttrande och åklagaren skulle behöva överskrida sexveckorsfristen för att tillmötesgå den begäran, ger den ändrade lydelsen åklagaren rätt att överskrida fristen. I den konflikt som kan uppstå mellan det skyndsamhetskrav som ligger på åklagaren och det behov som kan ha av till- räcklig tid för att utarbeta ett yttrande, ska enligt den nya lydelsen skyndsamhetskravet något kunna ge vika. Om sexveckorsfristen inte behöver överskridas, bör åklagaren alltid kunna tillmötesgå begäran om ytterligare tid för att utarbeta åtgärds- förslag. Därutöver kan alltså åklagaren enligt den nya punkten tillåtas överskrida fristen, om det behövs för att ska få erfor- derlig tid att utarbeta ett ungdomskontrakt eller en vårdplan. Det bör betonas att bedömningen ska ske i varje enskilt fall och att det inte bör utvecklas till en rutin att fristen överskrids. Även om sexveckorsfristen något kan överskridas, kvarstår det allmänna skyndsamhetskravet. Det innebär att fristen endast kan överskridas , såsom . I de fall det påkallas mer om- fattande utredningsåtgärder – exempelvis inför en ansökan om LVU-vård – får det ske vid sidan om och efter brottmålsprocessen. Genom kommunikation mellan åklagare, socialtjänst och domstol finns det därtill förutsättningar – om behov föreligger – att låta utnyttja tiden mellan åtals väckande och huvudförhand- lingen för att färdigställa ett yttrande. Paragrafen, som reglerar skyldighet för åklagaren att inhämta yttrande, har ändrats genom att det i tredje stycket har införts en skyldighet för socialnämnden att i yttrandet – utöver vad som gällt sedan tidi- gare – även uttala sig om ungdomstjänst är en lämplig påföljd med hänsyn till den unges person eller övriga omständigheter. Änd- ringen behandlas i avsnitt 24.4.2. Efter vilka hållpunkter lämplig- hetsbedömningen bör göras behandlas i kommentaren till 11 kap. 1 a § SoL. Enligt 16 § får åklagaren, om någon begått ett brott innan han eller hon fyllt , besluta att underlåta åtal enligt denna bestämmelse. I paragrafen finns sålunda de särskilda bestämmelserna om åtals- underlåtelse för omyndiga lagöverträdare. Dessa särskilda bestäm- melser har företräde framför den allmänna regeln i 20 kap. 7 § RB om åtalsunderlåtelse. Genom en ändring i andra stycket har förutsättningarna för åtalsunderlåtelse något vidgats. Ändringen behandlas i avsnitt 25.6.4. har det i andra stycket föreskrivits att åtalsunder- låtelse får beslutas, om det är uppenbart att brottet har skett av okynne eller förhastande. Genom ändringen har det lagts till att åtal därtill kan underlåtas om brottsligheten är sådan att det kan för- väntas att den unge skulle ha dömts till varningsstraff enligt 32 kap. 2 § BrB om åtal hade väckts. Vad gäller förutsättningarna för varningsstraff hänvisas till kommentaren till 32 kap. 2 § BrB. I kort- het kan sägas att rätten ska kunna döma till varningsstraff om det med hänsyn till brottslighetens straffvärde inte är påkallat med en mer ingripande påföljd än dagsböter. Med utgångspunkt i att ung- domstjänst ska väljas i stället för dagsböter om det bötesstraff som brottsligheten motiverar uppgår till omkring 60 dagsböter eller mer, kan ett varningsstraff dömas ut om brottsligheten motiverar ett dagsbotsstraff på mindre än 60 dagsböter (dvs. om det s.k. straff- mätningsvärdet understiger 60 dagsböter) och dagsböter är före- skrivet för brottet. I sådana fall kan alltså åtalsunderlåtelse med- delas, även om brottet inte kan sägas ha skett av okynne eller för- hastande. Vid prövningen av om ett varningsstraff skulle meddelas om åtals väcks, har åklagaren emellertid även att pröva om ett var- ningsstraff är tillräckligt ingripande. Vid denna bedömning ska, enligt vad som sägs i 32 kap. 2 § andra stycket BrB, särskilt beaktas om den unge tidigare gjort sig skyldig till brott. kommentaren till den bestämmelsen ska utgångspunkten vara att varningsstraff i de flesta fall är uteslutet som påföljd om den unge tidigare varit föremål för lagföring. På motsvarande sätt ska det då vara uteslutet att meddela åtalsunderlåtelse på den grunden. Vid bedömningen av om åtalsunderlåtelse ska meddelas på denna nya grund, ska även övriga rekvisit i paragrafen beaktas. Enligt sista stycket får inte åtalsunderlåtelse beslutas, om något väsentligt all- mänt eller enskilt intresse därigenom åsidosätts. Exempelvis kan den omständigheten att det finns flera medmisstänkta eller att egen- dom till betydande värde bör förverkas utgöra sådant allmänt in- tresse som motiverar åtal. I sådana fall kan det i stället bli aktuellt för domstolen att döma till varningsstraff. Vid bedömningen av om det skulle strida mot ett väsentligt allmänt intresse att meddela åtalsunderlåtelse för ett brott som i och för sig begåtts på grund av okynne eller förhastande, har tidi- gare de omständigheter som föranlett särbehandling i påföljdsdelen på grund av brottets art varit vägledande.14 Brottslighetens art ska inte längre utgöra en grund för ett strängt påföljdsval (se kommen- taren till 32 kap. 3 § BrB ). Det innebär i sin tur att brottslighetens art inte längre ska tillmätas betydelse vid bedömningen av om åtals- underlåtelse skulle strida mot ett väsentligt allmänt intresse, oavsett på vilken av grunderna det kan vara aktuellt att meddela åtals- underlåtelse. I sista stycket anges att det vid bedömningen av om något väsentligt allmänt intresse åsidosatts, särskilt ska beaktas om den unge tidigare gjort sig skyldig till brott. Genom att detta är något som också ska tillmätas betydelse vid bedömningen av om varnings- straff är en tillämplig påföljd, ska åklagaren beakta tidigare brotts- lighet redan vid bedömningen om ett varningsstraff kan antas dömas ut i de fall åtal väcks. Åtalsunderlåtelse får heller inte meddelas om något väsentligt enskilt intresse därigenom åsidosätts. I vissa fall bör åtal exempelvis väckas om det finns ett enskilt anspråk. Det gäller även om det annars skulle finnas förutsättningar för åtalsunderlåtelse på den grunden att varningsstraff kan förväntas om åtal väcks. Paragrafen är ändrad. I paragrafens första stycke finns en bestämmelse om att åklagare kan meddela den som dömts till 14 RåR 2006:3 s. 7. ungdomsvård eller ungdomstjänst en varning vid misskötsamhet. Paragrafen har ändrats genom att möjligheten till varning även gäller misskötsamhet vid verkställigheten av kontaktskyldighet för unga eller ungdomsövervakning. I andra stycket anges att företrädare för bör ges tillfälle att närvara vid det personliga sammanträffande då varning ska meddelas. Det gäller genom ändringen i första stycket även när den aktuella påföljden är kontaktskyldighet för unga eller ungdoms- övervakning. Genom en ändring i andra stycket anges att även före- trädare för kan ges möjlighet att närvara om misskötsamheten gäller ungdomsövervakning. Ändringarna behandlas i avsnitt 27.7.3.3 och 27.7.5.16. Bestämmelsen är ny. Den behandlas i avsnitt 24.2. Bestämmelsen föreskriver att varje socialnämnd, tingsrätt, polis- myndighet och åklagarkammare som handlägger ungdomsmål ska verka för att det sker en samverkan mellan dessa olika myndigheter gällande handläggningen av ungdomsmål. De olika myndigheterna ska enligt bestämmelsen också se till att företrädare för myndig- heten medverkar vid sådan lokal samverkan. Bestämmelsen gäller inte ärenden på individnivå utan frågor som är av generell betydelse vid handläggningen. Med samverkan i denna bestämmelse åsyftas lokal samverkan mellan den tingsrätt, åklagar- kammare, socialtjänst och polismyndighet som i olika skeden och med olika ansvarsområden ansvarar för handläggningen av samma unga lagöverträdare. Genom samverkan kan det ske kunskapsutbyte och byggas upp fungerande rutiner som kan appliceras på olika fall där de olika myndigheterna ofta är beroende av varandras insatser. Enligt den ordning som sedan ett flertal år etablerats är detta en uppgift som centralt ligger på och lokalt på de särskilda ungdomsåklagarna – eller någon av dem – på varje åklagar- kammare. Denna bestämmelse syftar inte till att ändra denna ord- ning. För att den lokala samverkan ska fungera förutsätts dock även ett aktivt deltagande av alla myndigheter som bör vara med i en lokal samverkan. Genom bestämmelsen ges därför myndigheterna ett ansvar att verka för att det kommer till stånd en lokal sam- verkan och se till att tjänstemän från respektive myndighet också deltar vid möten och andra sammanträffanden. Det lämpligaste kan ofta vara att det utses personer på de olika myndigheterna som all- tid deltar i samverkansmöten och som annars kan fungera som kon- taktpersoner. 1.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. Paragrafen, som anger lagens tillämpningsområde, är ändrad. Genom ändringarna tydliggörs att lagen endast omfattar verkställighet av ovillkorligt fängelse. Villkorligt fängelse verkställs i stället i enlig- het med regleringen i lagen (20xx:xxx) om villkorligt fängelse. När det i lagen talas om fängelse, avses därmed endast fängelse som inte är villkorligt. Av andra stycket framgår att lagen även gäller för- vandlingsstraff för böter, som enligt vad som framgår av 25 kap. 8 § BrB inte får vara villkorligt. Paragrafen, som bl.a. reglerat formkraven för meddelande av nöjdförklaring vid beslut om undanröjande av skyddstillsyn, är ändrad. Ändringen, som innebär att hänvisningen till 28 kap. 11 § tredje stycket BrB ersätts av en hänvisning till 27 kap. 13 § fjärde stycket BrB, är en följd av att skyddstillsyn utmönstras som påföljd och att det i stället införs en möjlighet att besluta att ett fängelse- straff ska vara villkorligt. Regleringen om omhändertagande efter beslut om att ett villkorligt fängelsestraff ska verkställas i anstalt återfinns i 27 kap. 13 § fjärde stycket BrB. Ändringen innebär att den som är omhändertagen enligt den bestämmelsen får avge nöjd- förklaring i enlighet med bestämmelserna i 4 § i denna lag. Paragrafen, som reglerar verkställighet av fängelse beträffande den som är frihetsberövad, är ändrad. I första stycket har hänvisningen till 28 kap. 11 § tredje stycket BrB ersatts av en hänvisning till 27 kap. 13 § fjärde stycket BrB. Ändringen är en följd av att skyddstillsyn utmönstras som påföljd och att det i stället införs en möjlighet att besluta att ett fängelse- straff ska vara villkorligt. Regleringen om omhändertagande efter beslut om att ett villkorligt fängelsestraff ska verkställas i anstalt återfinns i 27 kap. 13 § fjärde stycket BrB. Genom ändringen klar- görs att paragrafen är tillämplig beträffande den som är omhänder- tagen i enlighet med den bestämmelsen. Övriga ändringar är endast av språklig karaktär. I andra och tredje styckena har endast gjorts språkliga ändringar. Paragrafen, som reglerar frågan om anstånd med verkställigheten för den som ansökt hos regeringen om nåd, har ändrats. Ändringen, som innebär att villkorlig dom och skyddstillsyn utgår och ersätts med villkorligt fängelse och att överlämnande till särskild vård helt utgår ur bestämmelsen, är en följd av att villkorlig dom och skydds- tillsyn utmönstras som påföljd och att det i stället införs en möj- lighet att besluta att ett fängelsestraff ska vara villkorligt samt att det inte längre ska finnas möjlighet att överlämna den som döms för brott till särskild vård. Ändringen innebär att verkställigheten av ett ovillkorligt fängelsestraff ska anstå, om den dömde visar att han eller hon har gett in en ansökan om att straffet av nåd ska er- sättas av böter eller ett villkorligt fängelsestraff. Paragrafen, som reglerar beräkning av strafftid vid verkställighet av ovillkorligt fängelse, har ändrats. Ändringarna, som innebär att hän- visningen i första och tredje stycket till 28 kap. 11 § tredje stycket BrB ersätts av en hänvisning till 27 kap. 13 § fjärde stycket BrB, är en följd av att skyddstillsyn utmönstras som påföljd och att det införs en möjlighet att besluta att ett fängelsestraff ska vara villkor- ligt. Regleringen om omhändertagande efter beslut om att ett villkorligt fängelsestraff ska verkställas i anstalt återfinns i 27 kap. 13 § fjärde stycket BrB. Ändringarna innebär att strafftiden vid verkställighet av ovillkorligt fängelse, när den dömde är omhänder- tagen efter ett sådant beslut, räknas från den dag då domen får verkställas samt att den tid som den dömde varit omhändertagen efter det att beslutet om verkställighet i anstalt meddelades ska räk- nas in i verkställighetstiden. Paragrafen, som reglerar avräkning av tid som den dömde varit fri- hetsberövad med anledning av misstanke om brott, är ändrad. I första stycket har hänvisningen till 34 kap. 1 § 1 BrB ersatts av en hänvisning till 34 kap. 2 § 1 BrB. Ändringen är motiverad av ändringar i numreringen av paragraferna i 34 kap. BrB. ring i sak är inte avsedd. Övriga ändringar är endast av språklig karaktär. I andra stycket har bestämmelsen om avräkning av tid som den dömde varit frihetsberövad när villkorlig dom och skyddstillsyn undanröjts och ersatts av ett fängelsestraff utgått och ersatts med en bestämmelse av motsvarande slag såvitt avser situa- tioner där det beslutats att ett villkorligt fängelsestraff ska verk- ställas i anstalt. Ändringen motiveras av att villkorlig dom och skyddstillsyn utmönstras som påföljder och att det i stället införs en möjlighet att besluta att ett fängelsestraff ska vara villkorligt. Vidare har hänvisningen till 33 kap. 6 § tredje stycket BrB er- satts med en hänvisning till andra stycket i samma paragraf. Den ändringen är en följd av att hittillsvarande 33 kap. 6 § andra stycket BrB utgår och att tredje stycket i paragrafen följaktligen återfinns i andra stycket. Slutligen har hänvisningen till 28 kap. 6 b § och 11 § tredje stycket BrB ersatts av en hänvisning till 27 kap. 7 § fjärde stycket och 13 § fjärde stycket i samma balk. Även denna ändring är motiverad av att villkorlig dom och skyddstillsyn utmönstras som påföljd och att det i stället införs en möjlighet att besluta att ett fängelsestraff ska vara villkorligt. Regleringen om omhändertagande efter dom till kontraktsvård och efter beslut om att ett villkorligt fängelsestraff ska verkställas i anstalt återfinns i 27 kap. 7 § fjärde stycket respek- tive 27 kap. 13 § fjärde stycket BrB. Ändringarna innebär samman- taget att avräkning av tid som den dömde har varit frihetsberövad vid beslut om omhändertagande efter dom till villkorligt fängelse med kontraktsvård eller efter beslut om att ett villkorligt fängelse- straff ska verkställas i anstalt ska ske på samma sätt som gällt vid omhändertagande efter en dom till skyddstillsyn med före- skrift om kontraktsvård respektive när en villkorlig dom eller skyddstillsyn undanröjts och ersatts av ett fängelsestraff. Bestämmelsen är ny och ersätter hittillsvarande 34 kap. 2 och 11 §§ BrB. Regleringen har flyttats till denna lag, då den avser verkställig- het av ovillkorliga fängelsestraff. I förhållande till regleringen i hittillsvarande 34 kap. 11 § första stycket BrB har första stycket ändrats på så sätt att påföljderna vill- korlig dom och skyddstillsyn har utgått samt att ungdomspåföljderna har kompletterats med ungdomsvård, kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning. Borttagandet av villkorlig dom och skyddstillsyn motiveras av att de påföljderna utmönstras ur påföljdssystemet och att det i stället införs en möjlighet att besluta att tidsbestämda fängelsestraff ska vara villkorliga. Tillägget av ungdomsvård, kontaktskyldighet för unga och ung- domsövervakning är motiverat av att verkställigheten av ett livs- tidsstraff bör ersätta samtliga ungdomspåföljder som den livstids- dömde dömts till. Begreppet fängelse omfattar såväl villkorligt som ovillkorligt fäng- else. Sammantaget innebär ändringarna att verkställigheten av ett livs- tidsstraff konsumerar samtliga andra påföljder som den livstids- dömde har dömts till, och detta oavsett om livstidsstraffet har dömts ut före eller efter den andra påföljden. Den som dömts till livstids fängelse behöver således inte verkställa någon annan på- följd, om inte han eller hon döms för brottet efter det att livstids- straffet tidsbestämts. Om livstidsstraffet har omvandlats till fäng- else , ska det fortsättningsvis betraktas som ett tidsbe- stämt fängelsestraff. Om en ny påföljd har dömts ut före omvand- lingen, har livstidsstraffet enligt regleringen i denna paragraf trätt i stället för den påföljden. Tidsbestämningen av livstidsstraffet inne- bär därmed inte att den dömde ska verkställa både det tidsbestämda straffet och den påföljd som dömts ut senare (men före omvand- lingen). Det förhållandet att den dömde har dömts för ytterligare brottslighet efter det att livstidsstraffet dömdes ut får i stället beaktas inom ramen för det ärende i vilket frågan om tidsbestämning av livstidsstraffet prövas. Om däremot en ny påföljd döms ut efter det att ett livstidsstraff har omvandlats till fängelse , är reg- leringen i första stycket inte tillämplig. I förhållande till hittillsvarande 34 kap. 11 § andra stycket BrB har andra stycket ändrats på så sätt att det i bestämmelsen förtyd- ligas att den endast avser ovillkorliga fängelsestraff. Någon saklig ändring är inte avsedd. Den del av regleringen i 34 kap. 11 § andra stycket BrB som avser att sluten ungdomsvård i vissa fall ska träda i stället för böter eller förvandlingsstraff för böter har flyttats till 10 b § lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård. 1.5Förlaget till lag om ändring i bötesverkställighetslagen (1979:189) Första stycket är ändrat. Genom ändringen tydliggörs att paragrafen även omfattar böter som dömts ut som tilläggssanktion till villkor- ligt fängelse. I övrigt görs inga ändringar i sak. Paragrafen är ändrad. Genom ändringen tydliggörs att paragrafen även omfattar böter som dömts ut som tilläggssanktion till villkor- ligt fängelse. I paragrafen regleras förutsättningarna att förvandla böter till fängelse. Första stycket har ändrats genom att kravet att det ska vara uppenbart att den bötfällde av tredska har underlåtit att betala böterna, har utmönstrats. Ändringen motiveras i avsnitt 16.4.6.