sou · H0B334d2 · 2012-06-05 00:00:00 — Som anförts kan det också antas att tekniken inom en förhållandevis snar framtid kommer att utveck- las på ett sådant sätt att det ges möjlighet att ta av och på fotbojan vid varje enskilt tillfälle då helghemarresten ska fullgöras. Sammantaget föreslår vi därför att efterlevnaden av helghem- arrest ska kunna kontrolleras med elektroniska hjälpmedel, som t.ex. elektronisk fotboja. Beslut om helghemarrest bör föregås av en lämplighetsbedömning Verkställighet av kortare fängelsestraff genom IÖV beslutas av Kriminalvården på ansökan av den dömde. Enligt 2 § IövL får en sådan ansökan inte bifallas om särskilda skäl talar emot verkställig- het utanför anstalt. Sådana skäl kan enligt förarbetena bl.a. vara att den dömde inte har tillgång till en bostad i vilken det går att in- stallera den elektroniska övervakningsutrustningen, att brottet är begånget från bostaden eller att det riktats mot någon som också är bosatt där, att en vuxen person som delar bostad med den dömde motsätter sig att fängelsestraffet verkställs i bostaden eller att den dömde saknar sysselsättning.37 En fråga är om det bör ställas upp någon motsvarande form av lämplighetskrav för att en övervaknings- och kontrollsanktion ska kunna innefatta helghemarrest. Inledningsvis kan konstateras att det är uppenbart att en förut- sättning för helghemarrest måste vara att den dömde har tillgång till en bostad. Om efterlevnaden av förbudet att lämna bostaden ska kontrolleras elektroniskt förutsätts dessutom att det finns möjlighet att installera den elektroniska övervakningsutrustningen i bostaden. Det skulle naturligtvis – i likhet med vad som har fram- 36 Se prop. 2010/11:45 angående elektronisk övervakning av kontaktförbud och prop. 2010/11:107 angående förbättrad övervakning från sluten ungdomsvård. 1993/94:184 s. 34. Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse förts i tidigare lagstiftningsärenden om IÖV – kunna göras gällande att avsaknad av en bostad i vilken helghemarresten kan fullgöras inte ska drabba den dömde, och att det därför bör ankomma på Kriminalvården att tillhandahålla bostäder för helghemarrest. Vi be- dömer dock inte en sådan lösning som realistisk, inte minst eftersom bostäderna i huvudsak endast skulle utnyttjas under veckosluten. Därtill kommer att en del av syftet med helghemarresten är att den ska verkställas i den dömdes bostad. De problem som kan upp- komma genom att inte alla personer har tillgång till en fungerande bostad bör i stället lösas genom att det ges möjlighet att ersätta helg- hemarresten med något annat förstärkningsinslag, se avsnitt 11.6.8.6 nedan. Ett annat skäl mot helghemarrest kan vara att den dömde inte bedöms ha förutsättningar att fullgöra ett sådant inslag. Det kan t.ex. handla om situationer där den dömde på förhand uttrycker att han eller hon inte kommer att följa ett förbud att lämna bostaden eller där det annars är uppenbart att han eller hon inte kommer kunna upprätthålla förbudet. Det nu anförda leder till slutsatsen att en förutsättning för att en övervaknings- och kontrollsanktion ska kunna innefatta helg- hemarrest bör vara att sådant inslag är lämpligt med hänsyn till den dömdes personliga förhållanden. Helghemarrest bör inte vara uteslutet för vissa brottstyper eller för brott som riktats mot personer i den dömdes hushåll När det gäller frågan om helghemarrest bör vara uteslutet för vissa brottstyper gör vi följande överväganden. Till skillnad från vad som gäller vid verkställighet av kortare fängelsestraff genom IÖV, kommer den som åläggs helghemarrest att kunna röra sig fritt i samhället, inklusive den egna bostaden, under de tider då helghemarresten inte fullgörs. Det innebär att risken för fortsatt brottslighet i bostaden inte kommer att vara högre då helghemarresten fullgörs än då övervaknings- och kontrollsanktionen pågår. Helghemarrest bör därmed inte vara utesluten för vissa brottstyper eller för brott som har riktats mot personer i den dömdes hushåll. I vissa fall kan dock brottstypen beaktas vid lämplighetsbedömningen, och innebära att helghemarrest inte bedöms vara en lämplig tilläggssanktion. Som utvecklas nedan kan då ett alternativt förstärkningsinslag väljas. Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse Det bör inte krävas att den dömde har sysselsättning Kravet på sysselsättning för att ett kortare fängelsestraff ska kunna verkställas genom IÖV har motiverats med att en renodlad husarrest, som innebär att den dömde ska uppehålla sig i sin bostad i princip , inte kan godtas som påföljd för brott.38 Orsaken till detta torde vara de psykiska påfrestningar som en total isolering i hemmet skulle innebära. Helghemarrest ska fullgöras endast under för den dömde arbets- fria dagar, då han eller hon ändå inte hade lämnat bostaden för att arbeta eller delta i någon annan anordnad sysselsättning. Det bör därmed inte ställas upp något krav på sysselsättning för att en över- vaknings- och kontrollsanktion ska kunna innefatta helghemarrest. Det bör inte ställas upp något krav på samtycke för att besluta att en övervaknings- och kontrollsanktion ska innefatta helghemarrest Kravet på samtycke från sammanboende till verkställighet av kortare fängelsestraff genom IÖV har motiverats med att personer som sammanbor med den som undergår elektronisk övervakning kan utsättas för stora påfrestningar under verkställigheten.39 Påfrestningarna för sammanboende måste emellertid anses betyd- ligt mindre om förbudet för den dömde att lämna bostaden endast omfattar . Vi gör därför bedömningen att helg- hemarrest inte bör förutsätta samtycke från sammanboende. Det förhållandet att en person som sammanbor med den dömde mot- sätter sig att helghemarrest verkställs i den gemensamma bostaden får i stället beaktas vid lämplighetsbedömningen. Det bör inte heller krävas något formellt samtycke från den dömde för att det ska kunna beslutas att en övervaknings- och kontrollsankt- ion ska innefatta helghemarrest. Som anförts i det föregående kan dock det förhållandet att den dömde aktivt motsätter sig åtgärden innebära att helghemarrest inte bedöms vara ett lämpligt förstärk- ningsinslag. 1997/98:96 s. 113 f. Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse 11.6.8.6 Alternativ till helghemarrest Vårt förslag: Om helghemarrest med hänsyn till den dömdes personliga förhållanden inte bedöms lämpligt eller om det annars framstår som mer ändamålsenligt, får helghemarresten ersättas med 1.Förbud för den dömde att under vissa tider vistas på en sär- skilt angiven plats eller inom ett särskilt angivet område. 2.Förbud för den dömde att under vissa tider lämna ett särskilt angivet område. 3.Skyldighet för den dömde att under vissa tider vistas på en särskilt angiven plats. Ingripandegraden i det alternativa förstärkningsinslaget ska mot- svara ingripandegraden i den helghemarrest som det ersätter. Efterlevnaden av förstärkningsinslaget ska kunna kontrolleras med elektroniska hjälpmedel. Helghemarrest bör kunna ersättas med något annat förstärkningsinslag Som anförts i det föregående bör övervaknings- och kontroll- sanktionen vara utformad på ett sådant sätt att den kan väljas som tilläggssanktion utan att den tilltalade behöver uppfylla några krav på lämplighet för sanktionen. Detta är av särskild vikt eftersom övervaknings- och kontrollsanktion är den tilläggssanktion som ska väljas om det inte finns förutsättningar att förena det villkorliga fängelsestraffet med vare sig samhällstjänst eller en vård- eller på- verkanssanktion. Villkorligt fängelse med en övervaknings- och kontrollsanktion bör dessutom kunna dömas ut även om den till- talade inte inställt sig hos för personutredning och det därmed inte finns något underlag om hans eller hennes lämp- lighet i olika avseenden. Vi har i föregående avsnitt bedömt att en övervaknings- och kon- trollsanktion som ska påg eller mer, utöver kontakt- och anmälningsskyldighet, ska innehålla något förstärk- ande inslag samt att helghemarrest ska kunna utgöra ett sådant inslag. har vi gjort bedömningen att en förutsättning för att en övervaknings- och kontrollsanktion ska kunna innefatta helghemarrest bör vara att sådant inslag är lämpligt med hänsyn till den dömdes personliga förhållanden. I kravet på lämplighet ligger att Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse den dömde har tillgång till en bostad i vilken helghemarresten kan fullgöras och kontrolleras samt att han eller hon även i övrigt bedöms ha förutsättningar att fullgöra helghemarresten. Kravet på lämplighet innebär att helghemarrest inte bör utgöra det enda möjliga förstärkande inslaget i en övervaknings- och kontrollsanktion. I detta avsnitt övervägs vilka inslag som bör kunna utgöra alternativ till helghemarrest. Förbud att vistas på en särskilt angiven plats eller inom ett särskilt angivet område Ett alternativ till helghemarrest, som inte är beroende av att den dömde har tillgång till en bostad och vars ingripandegrad kan justeras med hänsyn till det villkorliga fängelsestraffets längd, bör kunna vara att den dömde förbjuds att vistas på en särskilt angiven plats eller inom ett särskilt angivet område. Platsen eller området som förbudet omfattar bör kunna beslutas av Kriminalvården, med möjlig- het för den dömde att överklaga beslutet till förvaltningsdomstol.40 Ett förbud att vistas på en viss plats eller inom ett visst område bör med fördel kunna utformas på ett sådant sätt att det verkar brottsförebyggande, t.ex. genom att det får omfatta vistelse i eller i närheten av målsägandens bostad eller på andra platser där risken för återfall i brott bedöms vara särskilt stor, som t.ex. på uteställen. När det gäller förbud att vistas i närheten av målsägandens bostad måste dock observeras att det inte ska vara fråga om ett förbud att söka upp eller på annat sätt kontakta målsäganden, då ett sådant kontaktförbud i enlighet med vår bedömning i avsnitt 11.6.8.3 inte ska kunna utgöra inslag i övervaknings- och kontrollsanktionen. Förbudet ska alltså inte omfatta annat än ett förbud att vistas på en viss plats eller inom ett visst område. Förbud att lämna ett särskilt angivet område Ett annat inslag som bör kunna göras lika ingripande som helg- hemarrest är ett förbud för den dömde att lämna ett särskilt angivet område, exempelvis en kommun, en del av en kommun eller viss del av landet. Vilket område ett sådant förbud ska omfatta bör kunna 40 Vi återkommer till frågan om valet mellan de förstärkande inslagen och deras närmare omfattning längre fram i detta avsnitt. Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse beslutas av Kriminalvården i samband med verkställigheten, med möjlighet för den dömde att överklaga beslutet till förvaltnings- domstol. Storleken på området bör vara sådant att övervaknings- och kontrollsanktionen sammantaget kan anses blir huvudsakligen lika ingripande som det antal timmar samhällstjänst som annars skulle dömts ut som tilläggssanktion. Som utgångspunkt bör förbudet kunna omfatta ett område motsvarande en mindre kommun eller en inte alltför liten del av en storstadskommun. Skyldighet att uppehålla sig på en särskilt angiven plats Ytterligare ett inslag som bör kunna motsvara helghemarrest i ingripandegrad är en skyldighet för den dömde att uppehålla sig på en särskilt angiven plats. Ett sådant förstärkningsinslag skulle t.ex. kunna användas om den dömde inte har någon bostad i vilken helg- hemarrest kan verkställas, men det däremot finns någon annan plats som kan fylla samma funktion som en bostad och från vilken elek- tronisk övervakning eller annan kontroll av verkställigheten kan ordnas. Genom att det ges möjlighet till ett sådant inslag skapas dess- utom förutsättningar för att besluta om skyldighet för den dömde att vistas på ett s.k. närvarocentrum, för det fall att det ges ekonomiskt utrymme och praktiska förutsättningar för att be- driva den typen av verksamhet, se avsnitt 11.6.8.4 ovan. Vilken plats den dömde ska vara skyldig att uppehålla sig på bör kunna beslutas av Kriminalvården i samband med verkställigheten, med möjlighet för den dömde att överklaga beslutet till förvaltnings- domstol. Ingripandegraden i det alternativa förstärkningsinslaget ska motsvara ingripandegraden i den helghemarrest som det ersätter De nu angivna förstärkningsinslagen – förbud att vistas på en viss plats eller inom ett visst område, förbud att lämna ett visst område och skyldighet att uppehålla sig på en viss plats – ska kunna ersätta helghemarrest, som i enlighet med vad som föreslagits i av- snitt 11.6.8.5 ska utgöra det grundläggande förstärkningsinslaget. Avsikten med de alternativa förstärkningsinslagen är inte att övervaknings- och kontrollsanktionen ska bli mer ingripande än Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse vad den hade blivit om den hade innefattat helghemarrest. För att kraven på proportionalitet och likabehandling ska uppfyllas får valet av ett sådant inslag inte heller innebära att övervaknings- och kontrollsanktionen blir mindre ingripande än vad den hade varit om helghemarrest hade fått utgöra förstärkningsinslag. Det nu sagda innebär att det alternativa förstärkningsinslaget i varje enskilt fall i ska motsvara den helghemarrest som den ersätter i ingripandegrad. Tillräcklig, men inte alltför hög, ingripandegrad bör kunna upp- nås genom bestämmandet av storleken på det område som förstärk- ningsinslaget ska omfatta och – som utvecklas närmare i nästa av- snitt – den tid under vilket förstärkningsinslaget ska pågå. Det alternativa förstärkningsinslaget bör kunna omfatta hela eller delar av den tid under vilken övervaknings- och kontrollsanktionen pågår För att de nu angivna alternativa förstärkningsinslagen i varje en- skilt fall ska kunna motsvara helghemarrest i ingripandegrad bör det överlämnas till Kriminalvården att avgöra de ska pågå. Kontroll av efterlevnaden av förbudet Efterlevnaden av ett förbud att vistas på en särskilt angiven plats eller inom ett särskilt angivet område, ett förbud att lämna ett sär- skilt angivet område eller en skyldighet att uppehålla sig på en särskilt angiven plats bör, på samma sätt som efterlevnaden av helg- hemarrest, kunna övervakas elektroniskt. Den teknik som används för elektronisk övervakning innebär dock att utrustningen reagerar om den dömde lämnar det område inom vilket han eller hon ska uppehålla sig. Elektronisk övervakning av ett förbud att vistas på en viss plats eller inom ett visst område förutsätter att utrustningen reagerar om den dömde kommer in i det förbjudna området. Därmed måste det finnas möjlighet att kontrol- lera var den dömde uppehåller sig, något som kräver annan teknisk utrustning. Kontroll av var en person uppehåller sig kan uppnås genom s.k. GPS-övervakning. Sådan övervakning har prövats i olika samman- hang, bl.a. i , där tekniken används för elektronisk övervakning Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse I tycks övervakningen ha varit förenad med vissa problem, då antalet fellarm varit stort.41 –2006 genomfördes ett pilotprojekt i och , där GPS-över- vakning användes dels under villkorligt frigivning från fängelsestraff, dels som en del av en icke frihetsberövande påföljd. utvisade bl.a. att det fanns vissa problem med den tekniska utrust- ningen, som t.ex. risk för dålig mottagning och att utrustningens batterier måste laddas upp regelbundet.42 Enligt uppgift från före- trädare för det engelska var utrustningen förenad med sådana brister, som t.ex. att den inte fungerar inomhus, mellan stora byggnader eller i tunnelbana, att man valt att inte gå vidare med projektet. infördes i 2 § lagen (1988:688) om kon- taktförbud en möjlighet att förena ett beslut om särskilt utvidgat kontaktförbud med villkor om elektronisk övervakning. Den som ålagts ett kontaktförbud med villkor om elektronisk övervakning ska kunna positionsbestämmas när han eller hon träder in i det om- råde som förbudet avser eller när den elektroniska övervakningen hindras. Så länge den övervakade uppehåller sig utanför det för- bjudna området och tekniken fungerar som den ska, ska det alltså inte gå att kontrollera exakt var han eller hon uppehåller sig. Reg- leringen bygger på att övervakning kan ske med hjälp av GPS- teknik. I förarbetena till lagstiftningen anges att man visserligen är medveten om att tekniken har vissa begränsningar, som t.ex. att det måste finnas täckning inom det övervakningssystem som används och att batterierna i mottagaren måste vara laddade, men att man gör den samlade bedömningen att tekniken nu är så pass utvecklad att den möjliggör en tillräckligt säker och tillförlitlig elektronisk övervakning av kontaktförbud.43 Teknik för elektronisk övervakning av att en person inte vistas på en viss plats eller inom ett visst område eller att denne uppe- håller sig inom ett visst område kan således antas finnas tillgänglig . Det bör också anmärkas att utvecklande av en flexibel övervak- ning av platser och områden inom vilken den dömde förbjuds alter- nativt är skyldig att vistas är en förutsättning för att det ska finnas möjlighet att verkställa vissa av de inslag som omfattas av ram- 41SOU 2008:81 s. 187 f. 42Satellite Tracking Of Offenders: A Study Of The Pilots In And – Research Summary, publicerad . 2010/11:45 s. 48. Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse beslutet om tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande på domar och övervakningsbeslut i syfte att övervaka alternativa påföljder och övervakningsåtgärder. 11.6.8.7Det bör ankomma på Kriminalvården att besluta om vilket förstärkande inslag övervaknings- och kontrollsanktionen ska innefatta i det enskilda fallet Vårt förslag: Frågan om vilket förstärkande inslag en övervak- nings- och kontrollsanktion ska innefatta och hur det ska utformas i det enskilda fallet ska avgöras av Kriminalvården. Kriminal- vårdens beslut ska kunna överklagas till förvaltningsdomstol. I enlighet med vad som föreslagits i det föregående ska övervak- nings- och kontrollsanktionen när det villkorliga fängelsestraffets längd uppgår eller mer innefatta helghemarrest, förbud att vistas på en särskilt angiven plats eller inom ett särskilt angivet område, förbud att lämna ett särskilt angivet område eller skyldighet att uppehålla sig på en särskilt angiven plats. Samtliga de förstärkande inslagen ska vara i huvudsak lika ingripande. Valet mellan inslagen ska göras utifrån lämplighet och ändamålsenlighet i det enskilda fallet. För att en övervaknings- och kontrollsanktion ska kunna dömas ut utan föregående lämplighetsbedömning och även om den dömde inte har inställt sig hos för personutredning före det att målet avgörs, bör det inte ankomma på domstolen att välja vilket förstärkande inslag som ska ingå i sanktionen. Detta är i stället något som bör avgöras på verkställighetsstadiet, då det rimligen bör vara lättare att avgöra huruvida det finns praktiska och andra förut- sättningar att låta sanktionen innefatta helghemarrest, eller om det är mer lämpligt och ändamålsenligt att den får innefatta något av de andra förstärkningsinslagen. Vi föreslår därför att det ska ankomma på Kriminalvården att besluta vilket förstärkande inslag övervak- nings- och kontrollsanktionen ska innefatta i det enskilda fallet. Om förstärkningsinslaget ska bestå av förbud att vistas på en särskilt angiven plats eller inom ett särskilt angivet område, förbud att lämna ett särskilt angivet område eller skyldighet att uppehålla sig på en särskilt angiven plats, måste det även avgöras vilken plats Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse eller vilket område åtgärden ska omfatta. Även denna fråga bör det ankomma på Kriminalvården att avgöra. Vid valet av förstärkningsinslag ska Kriminalvården beakta dels huruvida lämplighetskravet för helghemarrest är uppfyllt, dels om det framstår som mer ändamålsenligt att välja något av de andra inslagen. Det bör inte finnas något hinder mot att Kriminalvården vid denna bedömning beaktar vad som i det enskilda fallet kan antas vara mest brottsförebyggande, t.ex. med hänsyn till målsäganden eller den aktuella brottstypen. Även vid bedömningen av vilken plats eller vilket område ett annat förstärkningsinslag än helghem- arrest ska omfatta bör Kriminalvården kunna beakta brottsföre- byggande aspekter genom att utforma förbudet på ett sådant sätt att det begränsar den dömdes möjlighet att ta kontakt med måls- äganden eller förhindrar honom eller henne att vistas på platser där risken för återfall i brott kan antas vara särskilt hög, som t.ex. på uteställen. Det är dock av vikt att Kriminalvården tillser att inslaget blir tillräckligt – men inte alltför – ingripande jämfört med den helghemarrest som annars skulle ha utgjort förstärkningsinslag, se vad som sagts om de alternativa förstärkningsinslagens ingripande- grad i avsnitt 11.6.8.6 ovan. Kriminalvårdens beslut när det gäller valet av förstärkande inslag och omfattningen av inslaget bör kunna överklagas till förvaltnings- domstol av den dömde. De förstärkande inslagen innebär inskränkningar i den dömdes rörelsefrihet. Det skulle därmed kunna hävdas att en ordning där det överlämnas åt Kriminalvården att avgöra vilket förstärknings- inslag som ska väljas och hur det ska vara närmare utformat strider mot grundläggande principer i (se artikel 5) och regeringsformen (se 2 kap. 8 och 9 §§) om att frihetsberövan- den ska beslutas av domstol. Enligt vår bedömning innebär emellertid inte det förhållandet att Kriminalvården väljer vilket förstärkande inslag övervaknings- och kontrollsanktionen ska innefatta att det är Kriminalvården som beslutar att ett frihetsberövande eller en annan inskränkning av rörelsefriheten ska ske. Villkorligt fängelse utgör en privilegiering i förhållande till det ovillkorliga fängelsestraff som utgör den i någon mån riktiga påföljden för den aktuella brottsligheten. Ovillkorligt fängelse innebär alltid ett frihetsberövande, då verkställigheten genomförs genom att den dömde (i vart fall inledningsvis) tas in i kriminalvårdsanstalt. Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse Våra förslag innebär dessutom att en övervaknings- och kon- trollsanktion som uppgår eller mer alltid ska inne- fatta ett förstärkningsinslag och att detta inslag som utgångspunkt ska bestå av en helghemarrest. Helghemarrestens omfattning ska framgå direkt av lag och därmed direkt följa av domstols beslut. Kriminalvårdens beslut om alternativ inskränkning av rörelsefri- heten innebär således endast att formerna för frihetsinskränkningen ändras. Att det är Kriminalvården som beslutar om formerna för ett frihetsberövande som beslutats av domstol är i sig inget nytt, utan följer av myndighetens uppgift att verkställa fängelsestraff. Enligt nuvarande reglering är det Kriminalvården som beslutar om ett fängelsestraff ska verkställas i bostaden enligt IövL. När fängelse- straff verkställs i anstalt är det också Kriminalvårdens beslut gällande verkställigheten som till stor del avgör hur ingripande straffet i prak- tiken blir. Vad som har stor betydelse för den faktiska ingripande- graden är bland annat på vilken anstalt den dömde placeras, vilket beslutas av Kriminalvården. Vidare är de särskilda utslussnings- åtgärder som Kriminalvården kan besluta om enligt 11 kap. fängelse- lagen (frigång, vårdvistelse, halvvägshus och utökad frigång) av- görande för hur långt det faktiska frihetsberövandet blir och i vilka former det ska verkställas. Kriminalvården kan dessutom enligt 26 kap. 9 § BrB besluta att villkorligt medgiven frigivning ska skjutas upp. I de nu angivna fallen är det aldrig Kriminalvården som beslutar om ett frihetsberövande. I grunden finns det ett beslut från dom- stol som Kriminalvården under verkställigheten beslutar om former- na för. Kriminalvårdens beslut får aldrig innebära att påföljden blir mer ingripande än om den dömde skulle verkställa hela det ut- dömda fängelsestraffet i anstalt.