sou · H0B367 · 2012-10-09 00:00:00 — b) fonden är avsedd att mark- nadsföras här i landet, oberoende av i vilket land som fonden har getts tillstånd eller registrerats. Vid marknadsföring av bara en EES-baserad AIF-fond i flera olika länder inom EES, om a) är fondens hemland, eller b) ett av de länder där fonden är avsedd att aktivt marknads- föras, oberoende av om eller i vil- ket land som fonden har getts till- stånd eller registrerats. Vid marknadsföring av bara en icke EES-baserad AIF-fond i flera olika länder inom EES, om är ett av de länder inom EES där fonden är avsedd att marknadsföras. Vid marknadsföring av flera EES-baserade AIF-fonder inom EES, om är a) fondens hemland, eller b) det land i vilket de flesta av dessa fonder är avsedda att aktivt marknadsföras. I fall som avses i andra stycket ska förvaltaren hos Finansinspek- tionen och övriga, behöriga myn- digheter i samtliga länder som är möjliga som referensland, begära ett beslut om att ett referensland ska fastställas. Om ett gemensamt beslut en- ligt tredje stycket inte har fattats inom en månad från förvaltarens begäran eller om förvaltaren inte har informerats om beslutet från att det fattades, får förvaltaren själv välja sitt refe- rensland på grundval av kri- terierna i andra stycket. Det- samma gäller om första stycket är tillämpligt. Förvaltarens val av referensland ska i sådana fall ut- värderas av den behöriga myndig- heten i det valda referenslandet i samband med prövningen av för- valtarens ansökan om tillstånd, varvid Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten ska underrättas och lämna besked om myndighetens utvärdering. Om avser att, i strid mot ett besked från Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten som avses i fjärde stycket, ge förvaltaren tillstånd enligt 10 §, ska inspek- tionen först informera den myn- digheten samt de behöriga myn- digheterna i det land där en av förvaltaren förvaltad AIF-fond ska marknadsföras och, i tillämpliga fall, de behöriga myndigheterna i fondens hemland. I paragrafen, som är ny, anges de kriterier utifrån vilka ett refe- rensland ska fastställas. Av första stycket framgår i vilka fall endast kan utgöra den icke EES-baserade AIF-förvaltarens refe- rensland. I enlighet med de kriterier som anges i andra stycket är flera referensländer möjliga. I sådana fall ska, enligt tredje stycket, en AIF-förvaltare, som avser att enbart förvalta EES-baserade AIF- fonder, enbart marknadsföra eller både förvalta och marknadsföra förvaltade AIF-fonder inom EES, lämna in en begäran till de be- höriga myndigheterna i samtliga länder inom EES som kan vara möjliga som referensland. Myndigheterna ska därefter gemensamt avgöra vilket land som ska utgöra förvaltarens referensland. För- farandet att fastställa referensland och hur eventuell oenighet mellan berörda myndigheter ska hanteras behandlas i avsnitt 13.4.2, se även avsnitt 14.4. Av fjärde stycket framgår att en förvaltare under vissa omständig- heter själv får välja referensland, och att , om förvaltaren valt som referensland, ska pröva valet utifrån kriterierna i första och andra styckena. Om anser att kriterierna är uppfyllda ska inspektionen inhämta Esmas besked över sin utvärdering. I sitt meddelande till ska inspek- tionen inkludera förvaltarens motivering avseende valet av referens- land samt informationen som förvaltaren har lämnat om sin mark- nadsföringsstrategi. , om högst en månad, (se artikel 37.5 tredje stycket) som genomför sin granskning ska inte tidsfristen enligt 3 kap. 8 löpa. I femte stycket finns en informationsskyldighet för Finansinspek- tionen om inspektionen, i strid mot Esmas besked i fråga om granskningen av förvaltarens val av referensland, avser att bevilja tillstånd enligt 10 §. Paragrafen genomför artikel 37.4. första–tredje styckena samt artikel 37.5 andra, femte och sjätte styckena. En icke EES-baserad AIF- förvaltare som, från det att tillstånd enligt 10 § gavs, avser att ändra sin marknads- föringsstrategi på ett sådant sätt att ett nytt referensland kan komma att utses, ska anmäla detta till innan änd- ringen genomförs. I anmälan ska förvaltaren 1. ange och motivera valet av nytt referensland utifrån kriterierna i 11 § första och andra styckena och redovisa den nya marknads- föringsstrategin, samt 2. lämna uppgifter om namn på och plats i det nya referens- landet där den rättsliga represen- tanten är etablerad. ska utvär- dera förvaltarens motivering och underrätta Europeiska värde- pappers- och marknadsmyndig- heten om sin bedömning. Om , efter ett posi- tivt besked från den myndigheten, godtar förvaltarens val av nytt referensland, ska inspektionen in- formera förvaltaren och dess ur- sprungliga rättsliga representant samt Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten om sitt beslut. ska även underrätta de behöriga myn- digheterna i det nya referenslandet om ändringen samt utan onödigt dröjsmål överlämna en kopia av tillstånds- och tillsynsdokumen- tationen för AIF-förvaltaren till det nya referenslandet. Om beslut står i strid mot beskedet från Euro- peiska värdepappers- och mark- nadsmyndigheten, ska inspektio- nen lämna en underrättelse om beslutet och dess skäl till den myn- digheten samt de behöriga myn- digheterna i det land där en för- valtad AIF-fond ska marknads- föras och, i tillämpliga fall, de behöriga myndigheterna i det land där fonden hör hemma. Om förvaltaren ändrar sin marknadsföringsstrategi efter den tidpunkt som anges i första stycket, får förvaltaren hos Finansinspek- tionen lämna en begäran om änd- ring av referensland med anled- ning av den nya strategin. I så- dant fall gäller det som anges i andra–fjärde styckena i tillämp- liga delar. Förfarandet och beslutet att fastställa referensland ska inte på- verkas av en AIF-förvaltares vidareutveckling av verksamheten inom EES. Förvaltaren är dock skyldig att informera om en ändring av marknadsföringsstrategi som avses i första stycket. Det ska alltså vara fråga om en ändring som skulle ha påverkat valet av referensland, om den förändrade marknadsföringsstrategin i stället hade varit den ursprungliga. Av andra och tredje styckena framgår hur förfarandet går till om såväl förvaltare som Finansinspek- tionen och är av samma uppfattning avseende förändringen. Om ytterligare uppgifter om innehållet i en anmälan, utöver vad som anges i andra stycket och eventuella genomförandebestämmelser, behövs, får med stöd av bemyndigandet i 16 kap. 1 § meddela föreskrifter Enligt tredje stycket är skyldig att underrätta och berörda behöriga myndigheter i det fall beslut i frågan står i strid mot inhämtat besked från . När tvåårsperioden räknat från tidpunkten för beslutet om det ursprungliga verksamhetstillståndet har passerat, har förvaltaren möjlighet att hos begära att referenslandet ska ändras med anledning av en förändrad marknadsföringsstrategi. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 37.11 första, andra, och fjärde–sjätte styckena samt artikel 37.12 andra stycket. Efter begäran från Finans- inspektionen är en icke EES- baserad AIF-förvaltare skyldig att lämna en anmälan om ändring av referensland enligt 12 § andra stycket, om det efter att tillstånd beviljades framgår av den faktiska utvecklingen av för- valtarens verksamhet inom EES, att förvaltaren 1. inte följt den ursprungligt angivna marknadsföringsstrategin, 2. lämnat felaktiga uppgifter om 3. genomfört ändringar av den utan att först ha underrättat in- spektionen. I 15 kap. finns bestämmelser om åtgärder som ska vidtas mot en förvaltare som inte följer en begäran enligt första stycket. Paragrafen är ny och innebär att har rätt att begära att en icke EES-baserad AIF-förvaltare med som referensland, ska lämna en underrättelse enligt 12 § andra stycket och att ett annat land därigenom kan fastställas som referensland. I första stycket anges under vilka förutsättningar inspektionen kan framställa en sådan begäran. Det förfarande som anges i 12 § ska i dessa fall gälla i tillämpliga delar. Av hänvisningen i andra stycket följer att förvaltarens tillstånd återkallas om begäran inte följs. Paragrafen genomför artikel 37.12 första stycket. Ansökan om tillstånd och tillståndsförfarande En ansökan om tillstånd enligt 10 § ska innehålla 1.en motivering till valet av referensland med information om marknadsföringsstrategin, 2.en förteckning över bestäm- melser i denna lag som är oför- enliga med tvingande lagstiftning som AIF-förvaltaren är skyldig att följa i sitt hemland, 3.skriftliga intyg, styrkta av ett rättsligt utlåtande, som be- skriver reglerna i den tvingande lagstiftningen i förvaltarens hem- land och att dessa regler är likvär- diga med de bestämmelser som avses i 2, regleringssyftet och efter- strävat investerarskydd, samt stöd för att förvaltaren följer dessa reg- ler, 4. namn på och plats där för- valtarens rättsliga representant är etablerad, 5. uppgifter om vilka personer som ingår i ledningen för förval- taren, 6. en ägarförteckning, där kva- lificerade innehav och storleken av dessa framgår, 7. en verksamhetsplan med uppgifter om förvaltarens orga- nisationsstruktur, 8. information om förvaltarens a) ersättningssystem enligt 8 kap. 23 §, och b) rutiner för att delegera eller vidaredelegera funktioner enligt 8 kap. 15–18 §§, 9. information om vilken eller vilka investeringsstrategier som ska användas, 10. uppgift om var mottagar- AIF-fonden hör hemma, om det är fråga om en matar-AIF-fond, 11. fondbestämmelser, bolags- ordningar eller motsvarande hand- lingar för varje AIF-fond, 12. rutiner för hur förvarings- institut ska utses, och 13. en informationsbroschyr enligt 10 kap. 1 §. Om verksamheten avser för- valtning av en specialfond ska ansökan också innehålla ett fakta- blad enligt 10 kap. 2 §. Uppgifter och handlingar en- ligt första stycket 9–13, får be- gränsas till de EES-baserade AIF- fonder som förvaltaren avser att förvalta eller de AIF-fonder som förvaltaren förvaltar och avser att marknadsföra i länder inom EES med stöd av 21 och 22 §§. Paragrafen är ny och anger i första stycket vad en tillståndsansökan ska innehålla. Med motiveringen som avses i punkten 1 ska för- valtaren kunna styrka sina avsikter att t.ex. bedriva aktiv marknads- föring i genom att redogöra för sin marknadsföringsstrategi. Den information och dokumentation som anges i punkterna 2 och 3 krävs för inspektionens ställningstagande i frågan om det finns förutsättningar att tillämpa undantagsbestämmelsen i 15 § andra stycket. Sådana skriftliga intyg och rättsliga utlåtanden som ska lämnas till ska baseras på tekniska standarder för tillsyn som fått i uppdrag att utveckla. Punkterna 4–13 motsvarar innehållskraven enligt 3 kap. 5 §, se kommentaren till den paragrafen för beskrivning av innebörd och syfte. Om förvaltaren, i samband med tillståndsprövningen ansöker om tillstånd att förvalta en specialfond ska, enligt andra stycket, även ett faktablad enligt 10 kap. 2 § bifogas ansökan. Av tredje stycket följer att kraven på information avseende punkterna 9–13 gäller för sådana AIF-fonder som är relevanta för EES-baserade investerare. Beträffande innebörden av marknads- föring se definitionen i 1 kap. 11 § 15 och avsnitt 6.1. Paragrafen genomför artikel 37.8.a och b. icke EES-baserad AIF-förvaltare tillstånd att förvalta en AIF-fond, om har fastställts som förvaltarens referensland och det finns en utsedd, rättslig represen- tant för förvaltaren här i landet, 2. det, mellan Finansinspek- tionen och de behöriga myndig- heterna för berörda EES-baserade AIF-fonders hemland samt till- synsmyndigheten i det land där förvaltaren är etablerad, finns lämpliga samarbetsarrangemang avseende övervakningen av sys- temrisker, 3. det land där förvaltaren är etablerad har vidtagit nödvändiga åtgärder för att motverka penning- tvätt och finansiering av terrorism, och 4. det, mellan och det land där förvaltaren är etablerad, finns en skriftlig överenskommelse som uppfyller bestämmelserna i artikel 26 i modellavtal för skatter på inkomst och för- mögenhet, och övriga behöriga myndigheters effektiva utövande av sina till- synsuppgifter inte hindras av de lagar och författningar som för- valtaren omfattas av i sitt hem- land eller av att undersöknings- eller tillsynsbehörigheten hos till- synsmyndigheten i förvaltarens hemland är begränsad, 6. förvaltaren har tillräckligt startkapital och tillräcklig kapital- bas enligt 7 kap., 7. förvaltarens aktieägare eller medlemmar, som har eller kan för- väntas få kvalificerade innehav, bedöms lämpliga att utöva ett väsentligt inflytande över förval- tarens ledning, 8.de personer som ingår i led- ningen för förvaltarens verksam- het har tillräcklig insikt och er- farenhet för att delta i ledningen av en förvaltare samt även i övrigt är lämpliga för en sådan uppgift, och 9.det finns skäl att anta att den planerade verksamheten kom- mer att drivas enligt bestämmel- serna i denna lag och andra för- fattningar som reglerar förvaltarens verksamhet. Vid tillämpning av första stycket 9, är förvaltaren inte skyl- dig att följa bestämmelser i denna lag, om det kan visas 1.att det är omöjligt att kom- binera bestämmelserna i denna lag och den tvingande lagstiftning som gäller för förvaltaren eller den icke EES-baserade fonden, som ska marknadsföras, och 2. att den lagstiftning som gäller för och följs av förvaltaren eller fonden i deras hemland, innehåller en likvärdig regel med samma regleringssyfte och samma skyddsnivå för fondens investerare. ska utan onödigt dröjsmål underrätta Euro- peiska värdepappers- och mark- nadsmyndigheten om inspektionen bedömer att villkoren i andra stycket är uppfyllda. Om inspek- tionen avser att, i strid mot ett besked från Europeiska värde- pappers- och marknadsmyndig- heten och med tillämpning av undantaget i andra stycket, be- vilja förvaltaren tillstånd, ska in- spektionen först underrätta den myndigheten om detta liksom de behöriga myndigheterna i de länder i vilka förvaltaren ska marknads- föra sina förvaltade AIF-fonder. Paragrafen, som är ny, innehåller i första stycket villkoren för att ge en icke EES-baserad förvaltare tillstånd som AIF-förvaltare. Av punkten 1 följer att när har tagit emot en ansökan om tillstånd ska frågan om referensland först klargöras. Som framgår av 11 § tredje stycket kan referenslandet fastställas genom att de behöriga myndigheterna i samtliga länder inom EES som är möjliga som förvaltarens referensland fattar ett gemensamt beslut. Om ett sådant beslut inte har fattats på grund av vad som anges i 11 § fjärde stycket, ska förvaltaren i sin ansökan om tillstånd motivera sitt val av som referensland samt styrka sin stånd- punkt med information om sin marknadsföringsstrategi (se 14 § första stycket 1). I sådana fall ska undersöka huruvida förvaltarens val uppfyller kriterierna i 11 § första och andra styckena. Om inspektionen anser att så inte är fallet ska ansökan avslås med angivande av skälen för beslutet. Om i stället instämmer i förvaltarens bedömning ska inspektionen en- ligt 11§ fjärde stycket underrätta om sin utvärdering, avvakta myndighetens besked och därefter ta slutlig ställning i frågan. Av punkten 1 framgår vidare att förvaltaren ska ha utsett en rättslig representant här i landet, se 1 kap. 11 § 25 för definition och inne- börd av termen. Villkoren i punkterna 2–4 motsvarar i princip dem som uppställs i exempelvis 4 § andra stycket 2–4. Syftet med villkoret i punkten 2 är att säkerställa ett effektivt informationsutbyte som gör det möjligt för att utföra sina uppgifter i enlighet med denna lag. Samarbetsarrangemangen ska därför vara i linje med internationella standarder, men bör inte användas som ett hinder mot marknadsföring av dessa fonder (se skäl 63 i AIFM-direk- tivet.) Kravet i punkten 3 innebär i praktiken att det land där förval- taren är etablerad inte får vara upptaget i förteckningen över icke samarbetsvilliga länder och territorier, vilken sammanställs av Financial Action Task Force (FATF), som är ett mellanstatligt organ som arbetar för att motverka penningtvätt och finansiering av terrorism. Förteckningen finns publicerad bl.a. på organisationens webbplats: Syftet med villkoret enligt punkten 4 är, liksom det i punkten 2, att säkerställa ett effektivt informationsutbyte mellan behöriga myndigheter och tillsynsmyndigheten i förvaltarens hemland. Villkoren i punkterna 6–9 är i huvudsak desamma som dem som uppställs för tillstånd för svenska och övriga EES-baserade AIF- förvaltare (se 3 kap. 3 § och kommentaren till den paragrafen). Kravet på att förvaltaren ska ha både sitt huvudkontor och sitt stadgeenliga säte i samma land inom EES gäller dock inte för en icke EES-baserad AIF-förvaltare (se artikel 8.1.e och artikel 37.8.d i AIFM-direktivet). Den grundläggande principen i AIFM-direk- tivet är att icke EES-baserade AIF-förvaltare som ges tillstånd som avses i direktivet ska få åtnjuta rättigheten att t.ex. marknadsföra aktier eller andelar i AIF-fonder inom EES med ett marknads- föringspass, förutsatt att förvaltaren uppfyller AIFM-direktivets krav till fullo. Detta bör enligt skäl 64 i direktivet säkerställa att likvärdiga förutsättningar gäller för alla AIF-förvaltare som är verk- samma inom EES, oavsett var de är etablerade. Vidare anges att de behöriga myndigheterna i EES-länderna ska utöva tillsyn över efter- levnaden av direktivets krav också avseende icke EES-baserade AIF- förvaltare som har beviljats tillstånd som avses i direktivet. Ansvarig för tillsynen är de behöriga myndigheterna i förvaltarens referens- land. Om en eller flera behöriga myndigheter i övriga berörda EES- länder har en avvikande åsikt om de bedömningar som Finans- inspektionen har gjort av tillämpningen av punkterna 1–3 och 5, får den eller de myndigheterna hänskjuta ärendet till . Vidare får , om en behörig myndighet för en EES-baserad AIF-fond inte medverkar i de samarbetsarrangemang som avses i punkten 2, hänskjuta ärendet till (jfr 14 kap. 14 §). Enligt andra stycket får förvaltaren under vissa förutsättningar medges undantag från skyldigheten att följa samtliga krav som uppställs på en AIF-förvaltare. Detta följer av artiklarna 37.2 och 37.8.c i AIFM-direktivet. I skäl 65 i direktivet fastslås att detta undantag gäller under högst exceptionella omständigheter. Att det föreligger sådana förutsättningar som anges punkterna 1 och 2 ska styrkas av den som åberopar tillämpning av undantaget. Av tredje stycket följer att frågan om tillämpning av undantaget ska prövas innan tar slutlig ställning till tillstånds- ansökan. I underrättelse till ska inspek- tionens bedömning styrkas med den information som förvaltaren har lämnat i detta avseende, se 14 § första stycket 2 och 3. underrättelseförfarande ska tidsfristen enligt 3 kap. 8 § inte löpa. Paragrafen genomför artikel 37.2, 37.3 och 37.7 första stycket samt 37.9 första och tredje–femte styckena. Särskilda villkor för tillstånd att förvalta en specialfond En icke EES-baserad AIF-för- valtare med tillstånd enligt 10 § får förvalta en specialfond efter tillstånd av . En icke EES-baserad AIF- förvaltare, som har ett annat refe- rensland än och tillstånd som avses i och rådets direktiv /61/EU, får också förvalta en specialfond, om från den behöriga myndigheten i förval- tarens referensland har mottagit en underrättelse om den plane- rade verksamheten samt ett intyg om att förvaltaren har tillstånd som avses i direktiv /61/EU, och 2. förvaltarens tillstånd om- fattar förvaltning av en AIF-fond av motsvarande slag som den specialfond som ska förvaltas här i landet. Tillstånd enligt första och andra styckena ges i form av godkän- nande av fondbestämmelserna. Vid prövningen tillämpas 4 kap. 9 § lagen (2004:46) om investe- ringsfonder. Det som där anges om fondbolag ska i stället avse AIF-förvaltare. Verksamheten får inledas när har meddelat beslut om tillstånd. En AIF-förvaltare som bedri- ver verksamhet som avses i första och andra stycket ska tillämpa de bestämmelser som framgår av 7 § andra stycket. Paragrafen är ny och innebär att en icke EES-baserad AIF-för- valtare, oavsett vilket land som är dess referensland, nu kan ges till- stånd att förvalta en specialfond. Av skäl 10 i AIFM-direktivet framgår att medlemsstaterna inte är förhindrade att anta eller fortsätta att tillämpa nationella krav för AIF-fonder som är etablerade inom deras territorium. En special- fond är en sådan nationellt reglerad fondkategori för vilken det uppställs särskilda villkor för tillstånd och för fonden som sådan. Oavsett om det är fråga om en förvaltare som är etablerad i eller något annat land inom eller utanför EES är villkoren för att förvalta en specialfond desamma. En grundförutsättning för tillstånd är att förvaltaren har ett tillstånd enligt denna lag alternativt ett tillstånd som avses i AIFM-direktivet. När det gäller icke EES- baserade AIF-förvaltare som har som referensland är förut- sättningarna i övrigt desamma som för förvaltare som är etablerade här i landet (svenska AIF-förvaltare). Detta följer av första stycket. I andra stycket regleras förutsättningarna för tillstånd avseende en icke EES-baserad AIF-förvaltare med annat referensland än . För det första krävs att förvaltaren först ska underrätta den behöriga myndigheten i sitt referensland om avsikten att förvalta en specialfond. Av punkten 1 följer att denna myndighet ska över- lämna underrättelsen till tillsammans med ett intyg om förvaltarens verksamhetstillstånd. Enligt punkten 2 krävs därutöver att förvaltarens tillstånd i referenslandet avser den kate- gori av fond som ska förvaltas här i landet. Dessa båda villkor är en förutsättning för att förvalta AIF-fonder med stöd av förvaltnings- passet. Tillståndsprövningen regleras i 4 kap. 9 § lagen (2004:46) om investeringsfonder och i tredje stycket finns en hänvisning till den paragrafen. I fjärde stycket anges när verksamheten får inledas, och i femte stycket anges vilka bestämmelser i denna lag som är tillämpliga för en icke EES-baserad AIF-förvaltare med verksamhetstillstånd i ett annat referensland än och som förvaltar en specialfond, samt för förvaringsinstitut till sådana fonder. Vad en ansökan om tillstånd ska innehålla regleras i föreskrifter. Bemyndigande att meddela sådana föreskrifter finns i 16 kap. 1 §. Tillstånd för förvaltning av specialfonder behandlas i avsnitten 5.2, 7.3, 13.2.2 och 13.4.7. Paragrafen saknar motsvarighet i AIFM-direktivet men är för- enlig med innehållet i artiklarna 37.1 och 41.1. Tillståndets innebörd och tillståndsprövning, m.m. I fråga om ett tillstånds inne- börd och omfattning, sidoverksam- het, AIF-förvaltarens ledning, till- ståndsprövning i övrigt, väsentliga 3 kap. 1, 2, 4 och 6-10 §§ samt 7 kap., i också för icke EES-baserade AIF- förvaltare med tillstånd enligt 10 §. För att uppnå likvärdiga förutsättningar för samtliga förvaltare som förvaltar eller marknadsför AIF-fonder inom EES, krävs nu att även icke EES-baserade förvaltare ska ansöka om och uppfylla vill- koren för tillstånd som AIF-förvaltare (om inte förutsättningar för tillämpning av 2 kap. föreligger), samt driva verksamheten i enlig- het med de krav som gäller enligt direktivet. Även om icke EES- baserade förvaltare omfattas av ett specifikt tillståndsförfarande, genom vilket bl.a. förvaltarens referensland ska fastställas och vissa specifika krav avseende det land där förvaltaren och i förekom- mande fall den icke EES-baserade AIF-fondens är etablerad (se 15 § första stycket 2–5), gäller nu i princip samma krav för alla AIF-förvaltare som är verksamma inom EES (jfr 15 § andra stycket). Förvaltare med som referensland ska inte bara få sin till- ståndsansökan prövad av utan ställs också under inspektionens tillsyn, och är därmed likställd med en förvaltare som är etablerad här i landet. Detta innebär att angivna bestämmelser i 3 kap. om bl.a. handläggningen av en tillståndsansökan samt be- stämmelserna om kapitalkrav i 7 kap., som gäller för svenska AIF- förvaltare, ska tillämpas på motsvarande sätt även för icke EES- baserade AIF-förvaltare. Genom paragrafen, som är ny, genomförs artikel 38.8 första stycket.