sou · H0B317 · 2012-05-02 00:00:00 — en person kunde ställas till regeringens förfogande vid första an- blicken inte föreföll godtycklig. Denna åtgärd för att skydda sam- hället var en del av brottmålsdomstolens dom. När justitieministern beslutade om det förebyggande frihetsberövandet innebar det endast att han bestämde villkoren för hur domen skulle tillämpas. Även om sådana villkor kunde falla inom konventionens tilläm- pningsområde påverkade de i princip inte en skyddsåtgärds laglighet. Domstolen fann att de belgiska myndigheterna inte hade brustit när det gällde skyldigheten att försöka ge mannen en behandling som var anpassad till hans förhållanden och som kunde hjälpa honom att återfå friheten. Domstolen pekade dock på regeringens skyl- dighet att vidta alla lämpliga åtgärder för att finna en allmän eller privat institution som kunde behandla fall av det aktuella slaget. Domstolen fann mot bakgrund av detta att det inte hade skett någon kränkning av artikel 5:1. I målet M mot Tyskland10 hade M dömts för mordförsök och rån till fängelse. beslutades det att M skulle placeras i förebyggande förvar. Beslutet fattades med stöd av en rapport från en expert i neurologi och psykiatri. I rapporten framhölls det att M hade en stark benägenhet att begå brott som allvarligt skadade hans offers fysiska integritet, att det var troligt att han skulle begå ytterligare våldshandlingar och att han därför var farlig för allmän- heten. Efter att ha avtjänat sitt straff , gjorde M upprepade framställningar om att han skulle få skyddstillsyn i stället för att vara frihetsberövad. Framställningarna avslogs av domstolarna. avslog domstolen M:s förnyade fram- och beslutade också att frihetsberövandet på grund av M:s farlighet skulle fortsätta även efter , då M skulle ha avtjänat i den aktuella formen av frihetsberövande. Beslutet grundades på en bestämmelse i inhemsk lagstiftning som ändrades 1988. Enligt den bestämmelsen, som var tillämplig även på före- byggande förvar som beslutats innan ändringen, kunde en dömd persons förvar utsträckas till en obestämd period. Enligt den version av bestämmelsen som var tillämplig då M dömdes, kunde före- byggande förvar inte överstiga . I klagade med stöd av artikel 5:1 och menade att det fortsatta förvaret kränkte hans rätt till frihet och att det inte fanns tillräckligt sam- band mellan den fällande domen och det fortsatta frihetsberö- vandet efter det att han hade avtjänat i förebyggande förvar. 10 Domstolens dom: . Han åberopade även artikel 7:1 och anförde att den retroaktiva förlängningen av det förebyggande frihetsberövandet från maximalt till en obegränsad tid, kränkte hans rätt att inte få ett strängare straff än det som var tillämpligt för hans brott. fann att M:s förebyggande förvar före utgången av var att anse som ett frihetsberövande efter fällande dom av den dömande domstolen. För tiden efter de inledande tio åren fann domstolen att det inte fanns tillräckligt sam- band mellan den fällande domen och det fortsatta frihetsberövan- det. När domstolen dömde M till förebyggande frihetsberövande 1986, innebar beslutet att M skulle kunna hållas i den formen av förvar under en klart avgränsad tid. Utan ändringen i lagstiftningen 1998 hade domstolarna inte haft möjlighet att förlänga varaktig- heten av frihetsberövandet. Domstolen fann vidare att M:s fortsatta frihetsberövande inte kunde rättfärdigas av risken för att M skulle återfalla i allvarlig våldsbrottslighet om han släpptes, då risken inte var tillräckligt konkret och specifik för att den skulle falla in under artikel 5:1 punkten c. Domstolen fann därför att M:s fortsatta före- byggande förvar efter de inledande tio åren innebar en kränkning av artikel 5:1. Domstolen fann också att det hade skett en kränkning av artikel 7:1 eftersom förlängningen av det förebyggande förvaret retroaktivt hade ålagts M som en ytterligare påföljd. Artikel 5:1 punkten c Enligt artikel 5:1 punkten c får ett frihetsberövande ske när någon är lagligen arresterad eller på annat sätt berövad friheten för att ställas inför behörig rättslig myndighet såsom skäligen misstänkt för att ha begått ett brott, eller när det skäligen anses nödvändigt att hindra honom från att begå ett brott eller att undkomma efter att ha gjort detta. Ordalydelsen i punkten c skulle kunna tolkas som att det är tillåtet att beröva en person friheten för att hindra honom eller henne att begå brott utan att det finns en skälig misstanke om att han eller hon redan har begått brott. En sådan tolkning är dock inte riktig, eftersom det enligt artikel 5:1 punkten c också ska finnas en avsikt att ställa den frihetsberövade inför en behörig rättslig myn- dighet. Detta utesluter alltså att den som misstänks ha för avsikt att begå brott ska få hållas i förvar i rent förebyggande syfte, dvs. utan att det finns en avsikt att framföra en anklagelse mot honom eller henne inför domstol. Detta klargjorde i fallet Lawless mot Irland.11 Lawless, som var medlem av , hade blivit berövad sin frihet med stöd av särskilda befogenheter för irländska regeringen att internera personer som ansågs farliga för den allmänna säkerheten. I domen klargör att arti- kel 5:1:c ska läsas så att de inledande orden, om att det ska finnas en avsikt att ställa den frihetsberövade inför behörig rättslig myn- dighet, tar sikte också på de fall då det befaras att en person kom- mer att begå brott. Av domen framgår vidare att artikel 5:1:c ska läsas i samband med artikel 5:3. Enligt denna bestämmelse ska den som berövats friheten enligt punkten 1 c utan dröjsmål ställas inför domare och han eller hon ska vara berättigad till rättegång inom skälig tid. fann att den aktuella situationen inte kunde hänföras till något av de fall som anges i artikel 5:1. Frihets- berövandet var därför oförenligt med artikel 5. hade emeller- tid med hänvisning till den rådande politiska situationen på begagnat sig av rätten att göra avvikelser från sina konventions- förpliktelser i enlighet med artikel 15 i konventionen, vilket godtogs av domstolen. Någon konventionskränkning ansågs därför inte ha förekommit. I målet Guzzardi mot Italien12 fann att ett frihetsberövande inte hade stöd i artikel 5:1:c eftersom det inte hade funnits någon avsikt att ställa den frihetsberövade inför dom- stol. Grunden för frihetsberövandet var i det fallet av rent preventiv natur. Guzzardi befarades vara involverad med maffian men det fanns ingen misstanke om ett särskilt brott. Han blev föremål för specialbevakning som bl.a. innebar att han inte fick lämna den ö dit han hade förts. Domstolen konstaterade att inte något av undan- tagsfallen i artikel 5:1 var tillämpligt och att det därför förelåg en konventionskränkning. Artikel 5:1 punkten e Av artikel 5:1 punkten e framgår att ett fall då frihetsberövande får ske är när någon är lagligen berövad friheten bl.a. därför att han eller hon är psykiskt sjuk. Bestämmelsen verkar enligt dess lydelse ge vidsträckta möjligheter till ingripande i dessa fall. A. Vol. Domstolens dom: . A. Vol. Domstolens dom: . en begränsning i det underförstådda kravet på att ett frihets- berövande måste vara proportionerligt i förhållande till dess syfte. Av rättsfall13 från framgår bl.a. att själva begreppet psykisk sjukdom är oprecist och att det kan förändras . En person får dock inte behandlas som psykiskt sjuk enbart på den grunden att hans eller hennes åsikter eller uppföran- de avviker från vad som är normalt. Det måste med stöd av objektiv medicinsk expertis kunna slås fast att personen i fråga lider av en psykisk sjukdom och den själsliga störningen måste vara av sådan art och sådan omfattning att den motiverar ett frihetsberövande. Dock kan ett kort frihetsberövande i brådskande fall ske utan att medicinsk utredning har hunnit inhämtas. Ett förlängt frihets- berövande måste grundas på att den psykiska störningen består. Beslut om frihetsberövande måste vara lagligen grundat såväl i materiellt som i processuellt hänseende. Bestämmelsen reglerar inte de förhållanden under vilka den frihetsberövade förvaras annat än att personen i fråga måste tas in på sinnesjukhus eller liknande institution. har betonat att det av ett konstaterande att det inte längre föreligger en psykisk störning inte automatiskt följer att en patient och utan villkor ska släppas ut i sam- hället. Det kan behövas en tids observation efter det att symtomen har försvunnit för att man ska kunna bekräfta att sjukdomen upp- hört och det kan krävas att vissa villkor ställs upp till dess det kan konstateras att patienten fungerar i ett liv ute i samhället. Denna tid måste emellertid hållas inom tämligen snäva gränser.14 Enligt artikel 5:4 i ska var och en som berövas friheten ha rätt att begära att domstol snabbt prövar lagligheten av frihetsberövandet och beslutar att frige honom om frihetsberövan- det inte är lagligt. Rätten att få lagligheten prövad av domstol gäller 13Målen Winterwerp mot , Ser. 33, X mot , Ser. 46, Luberti mot , Ser. 75, Ashingdane mot , Ser. 93, van den mot , Ser. 170-A, Wassink mot , Ser. 185-A, Herczegfalvv mot , Ser. 244, Målet mot , Rep. No.55 s. 2391, Herz mot (Domstolens dom 2003.06.12 och Aerts mot (Domstolens dom 1998.07.30). 14Målet mot , Rep. No.55 s. 2391. oavsett arten av frihetsberövandet.15 Rätten att få frihetsberövandet prövat gäller även om den person det gäller inte är frihetsberövad när prövningen äger rum. I målet Tréboux mot Frankrike16 hade en kvinna försöksutskrivits från en psykiatrisk anstalt, vilket inte hindrade att hon hade rätt till skyndsam domstolsprövning av intag- ningen på anstalt. En särskild fråga är hur artikel 5:4 om rätt till prövning av lagligheten av ett frihetsberövande förhåller sig till tidsobestämda frihetsberövanden. Exempel på sådana frihetsberövande är då en patient ska vara tvångsintagen på en psykiatrisk anstalt så länge han eller hon anses psykiskt sjuk eller då ett tidsobestämt straff ska verkställas så länge den dömde inte är farlig för sin omgivning. In- ledningsvis kan den initiala domstolsprövningen uppfylla kraven i artikel 5:4, men kan frågan uppkomma om sådana förändringar har inträffat att den intagne bör friges. Europadom- stolen har slagit fast att det vid tidsobestämda frihetsberövanden ska finnas en rätt till ny domstolsprövning med skäliga mellanrum (at reasonable intervals), i vart fall om det inte finns någon auto- matisk periodisk domstolsprövning. Principen gäller såväl intagna på mentalsjukhus (Winterwerp mot och X mot Storbritannien17) som återfallsförbrytare som internerats och där förutsättningen att deras framtida utveckling och den fara de medförde för andra människor skulle bli avgörande för hur länge frihetsberövandet skulle pågå (mot Belgien18). Det överensstämmer inte med artikel 5:4 att lägga bevisbördan i fråga om lagligheten av ett fortsatt frihetsberövande på den intagne. I stället är det den som gör gällande att frihets- berövandet ska fortsätta, t.ex. en läkare, som ska visa att det finns lagliga förutsättningarna för detta (Hutchison mot Förenade Konungariket19). Fallet Herczegfalvy mot Österrike20 ger ledning vid tolkningen av begreppet skäliga mellanrum. Målet handlade om tvångsintagning på psykiatriskt sjukhus. Intervallerna mellan prövningarna hade här uppgått respektive . ansåg att detta var . Dougoz mot (Domstolens dom ), Sabeur mot (Domstolens dom ) och Grauslys mot (Domstolens dom ). 17Domstolens domar 1979.10.24 och 1981.11.05. A. Vol. Domstolens dom: . 19Domstolens dom 2003.02.20. A. Vol. Domstolens dom: . mot Portugal21 hade domstolen förordnat om en minimitid för vistelse på en psykiatrisk anstalt. fanns det inte möjlighet till förnyad prövning. Eftersom det rörde sig om en kombination av straffverkställighet och tvångsintagning av en sinnes- sjuk person, ansåg emellertid att den bestämda minimitiden inte stred mot artikel 5. Artikel 6 – Rätt till en rättvis rättegång I artikel 6 regleras rätten till en rättvis rättegång. Enligt artikeln ska var och en, vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter eller av en anklagelse mot honom eller henne för brott, vara berättigad till en rättvis och offentlig rättegång inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol som upp- rättats enligt lag. Den som blivit anklagad för brott ska betraktas som oskyldig till dess hans eller hennes skuld lagligen fastställts och har också vissa minimirättigheter. Sådana rättigheter är att utan dröjsmål underrättas om innebörden eller grunden för anklagelsen mot honom och att få tillräcklig tid och möjlighet att förbereda sitt försvar. Den anklagade har också rätt att försvara sig personligen eller genom rättegångsbiträde som han eller hon själv har utsett. Om han eller hon saknar medel att betala ett rättegångsbiträde ska han eller hon få detta utan kostnad om rättvisans intresse fordrar detta. Den anklagade har rätt att förhöra eller låta förhöra vittnen som åberopas emot honom eller henne samt att själv få vittnen inkallade och förhörda. Om den anklagade inte förstår eller talar det språk som används i domstolen har han eller hon rätt att utan kostnad bistås av tolk. Artikel 7 – Inget straff utan lag Av artikel 7 framgår att ingen får fällas till ansvar för någon gärning eller underlåtenhet som då den begicks inte ut- gjorde ett brott enligt nationell eller internationell rätt. Inte heller får ett strängare straff utmätas än som var tillämpligt vid den tid- punkt då brottet begicks. Artikel 7 ska inte hindra lagföring eller bestraffning av den som gjort sig skyldig till en handling eller under- 21 1996 s. 1913. Domstolens dom: . låtenhet som då den begicks var brottslig enligt de allmänna rättsprinciper som erkänns av civiliserade stater. Artikel 8 – Rätt till skydd för privat- och familjeliv Av artikel 8:1 framgår att var och en har rätt till skydd för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Offentlig myndighet får enligt artikel 8:2 inte ingripa i denna rättighet annat med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvän- digt med hänsyn till den nationella säkerheten, den allmänna säker- heten eller landets ekonomiska välstånd, till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. Inom ramen för finns det en konvention till förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behand- ling eller bestraffning.22 Konventionen kompletterar förbudet enligt artikel 3 i . I enlighet med konventionen har det upprättats en kommitté (). Kommittén har ett vidsträckt mandat att utföra inspektioner av alla typer av institutioner där personer, som genom myndighetsåtgärder berövats sin frihet av en offentlig myndighet, är placerade. Det gäller bland annat fängelser och institutioner för psykiskt sjuka. Varje inspektionsbesök resulterar i en rapport, som innehåller rekommendationer till staten för att av- hjälpa eventuella brister. Avsikten med inspektionerna är att för- stärka de frihetsberövades skydd mot tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. 2.5.3Europarådets rekommendationer om psykiatrisk tvångsvård rekommendation för utformningen av regler om psy- kiatrisk tvångsvård, Recommendation No. R (1983) 2, innehåller 22 Närmare föreskrifter med anledning av åtaganden enligt konventionen och tillhörande protokoll har meddelats i lagen (1988:695) med anledning av tillträde till den europeiska konventionen mot tortyr m.m. bestämmelser för skydd av personer med psykisk störning som intas för psykiatrisk vård utan samtycke. Rekommendationen defi- nierar intagning för psykiatrisk tvångsvård som intagning på en sjukvårdsinrättning av en patient som lider av en psykisk störning utan att patienten själv begär det. Intagning för tvångsvård får enligt rekommendationen ske om patienten till följd av sin psykiska stör- ning utgör en allvarlig fara för sig själv eller någon annan, eller om patienten kan antas få sitt tillstånd avsevärt försämrat eller hindras att få den vård som han eller hon behöver om intagning på vård- inrättningen inte kommer till stånd. Ett beslut om intagning för tvångsvård ska fattas av domstol eller annat beslutande organ som föreskrivs i lag. Ett sådant beslut ska fattas efter hörande av en medicinskt sakkunnig. Enligt rekommendationen ska en tvångsintagen patient ha rätt att bli behandlad under samma etiska och vetenskapliga betingelser som andra sjuka personer. Inskränkningar i den intagnes personliga frihet ska begränsas till sådana som är nödvändiga med hänsyn till patientens hälsotillstånd och för att behandlingen ska bli fram- gångsrik. Den intagnes rätt att kommunicera med berörda myndig- heter, med ett juridiskt biträde eller andra personer som är behjälp- liga vid prövning av intagningen får inte inskränkas. Den intagne ska vidare ha rätt att sända brev utan föregående censur. När Europa- rådets rekommendation antogs av reser- verade sig mot bestämmelsen om förbud mot censur av brev som en patient avsänder. har antagit och före- lagt Recommendation 1235 (1994) on psychiatry and human rights som föreslås ersätta Recommendation No. R (1983) 2. I den föreslås bl.a. att psykokirurgiska ingrepp och ECT- behandling endast ska få utföras om det finns skriftligt informerat samtycke av patienten eller ställföreträdare och om beslutet har blivit bekräftat av a select committee not composed exclusively of psychiatric experts. I rekommendationen anges också att beslut om intagning för psykiatrisk tvångsvård ska fattas av en domare och att det enligt lag måste finnas en rätt att överklaga beslutet. 2.5.4FN-konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter FN antog den allmänna förklaringen om de mänskliga rättig- heterna. De rättigheter som räknas upp i förklaringen har därefter vidareutvecklats i FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter och FN:s konvention mot tortyr . Flera av de centrala regler som finns införda i FN:s internatio- nella konvention om medborgerliga och politiska rättigheter mot- svarar reglerna i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europa- konventionen). T.ex. innehåller artikel 7 i en regel som motsvarar förbudet mot tortyr eller omänsklig eller för- nedrande behandling eller bestraffning enligt artikel 3 i Europa- konventionen. I artikel 9:1 i fastslås att var och en har rätt till frihet och personlig säkerhet och att ingen får utsättas för godtyckligt gripande eller frihetsberövande. Ingen får berövas sin frihet annat än av sådana skäl och på sådant sätt som föreskrivs i lag. Enligt artikel 9:4 ska den som berövats sin frihet ha rätt att utan dröjsmål få lagligheten av frihetsberövandet prövad av dom- stol. Av artikel 10 framgår att var och en som har berövats sin frihet ska behandlas humant och med aktning för människans inneboende värde. FN:s konvention mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning syftar till att för- hindra tortyr och skapa ett system av garantier för att den som utför eller utfört tortyr bestraffas. I artikel 1 anges vad som i konventionen avses med begreppet tortyr. Enligt denna är tortyr varje handling genom vilken allvarlig smärta eller svårt lidande, fysiskt eller psykiskt, medvetet tillfogas någon antingen för sådana syften som att erhålla information eller en bekännelse av honom eller henne eller en tredje person, att straffa honom för en gärning som han eller hon eller en tredje person har begått eller misstänks ha begått eller att hota eller tvinga honom eller henne eller en tredje person eller också av något skäl som har sin grund i någon form av diskriminering, under förutsättning att smärtan eller lidandet åsamkas av eller på anstiftan eller med sam- tycke eller medgivande av en offentlig tjänsteman eller någon annan person som handlar såsom företrädare för det allmänna. Tortyr innefattar inte smärta eller lidande som uppkommer enbart genom eller är förknippade med lagenliga sanktioner. I ett tilläggsprotokoll till finns bestämmelser om ett besöks- och inspektionssystem. En särskild kommitté har med stöd av protokollet rätt att göra besök i häkten, fängelser och andra platser där personer hålls i förvar i de länder där tilläggsprotokollet har trätt i kraft. FN:s konvention om barnets rättigheter () antogs 1989. Enligt konventionen ska bland annat barnets bästa komma i främsta rummet i alla åtgärder som rör barn. Med barn avses män- niskor under , om inte barnet blir myndigt tidigare enligt den lag som gäller barnet. innehåller fyra grundläggande principer som ska vara styrande för tolkningen av konventionens övriga artiklar: Förbud mot diskriminering (artikel 2), barnets bästa i främsta rum- met (artikel 3), rätten till liv och utveckling (artikel 6) och rätten att få komma till tals (artikel 12). Enligt artikel 9 ska ett barn inte skiljas från sina föräldrar mot deras vilja utom i de fall då behöriga myndigheter finner att ett sådant åtskiljande är nödvändigt för barnets bästa. Ett sådant myn- dighetsbeslut ska ske i enlighet med tillämplig lag och tillämpliga förfaranden och ska kunna underställas rättslig överprövning. Ett sådant beslut kan vara nödvändigt t.ex. vid övergrepp mot eller vanvård av barnet från föräldrarnas sida. Ett barn som tillfälligt eller varaktigt berövats sin familjemiljö eller som för sitt eget bästa inte kan tillåtas stanna kvar i denna miljö ska enligt artikel 20 ha rätt till särskilt skydd och bistånd från statens sida. Ett barn som har om- händertagits av behöriga myndigheter för omvårdnad, skydd eller behandling av sin fysiska eller psykiska hälsa har enligt artikel 25 också rätt till en regelbunden översyn av den behandling som barnet får och andra omständigheter rörande barnets omhänder- tagande. Av artikel 16 framgår att inget barn får utsättas för godtyckliga eller olagliga ingripanden i sitt privat- och familjeliv, sitt hem eller sin korrespondens. Barnet får inte heller utsättas för olagliga an- grepp på sin heder och sitt anseende. Konventionsstaterna ska enligt artikel 19 skydda barnet mot alla former av fysiskt eller psykiskt våld, skada eller övergrepp, vanvård eller försumlig behandling, miss- handel eller utnyttjande, innefattande sexuella övergrepp, medan barnet är i föräldrarnas vård. Barn med fysiskt eller psykiskt handikapp bör enligt artikel 23 åtnjuta ett fullvärdigt och anständigt liv under förhållanden som säkerställer värdighet, främjar självförtroende och möjliggör barnets aktiva deltagande i samhället. Barnet har enligt artikel 24 rätt att åtnjuta bästa uppnåeliga hälsa och rätt till sjukvård och rehabili- tering. Ett barn får inte utsättas för tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Inget barn får olagligt eller godtyckligt berövas sin frihet. Frihetsberövande av ett barn ska ske i enlighet med lag och får endast användas som en sista utväg och för kortast lämpliga tid. Ett frihetsberövat barn ska behandlas humant och med respekt för människans inneboende värdighet och på ett sätt som beaktar behoven hos personer i dess ålder. Särskilt ska varje frihetsberövat barn hållas åtskilt från vuxna, om det inte anses till barnets bästa att inte göra detta. Barnet ska ha rätt att hålla kontakt med sin familj genom brevväxling och besök. Varje frihetsberövat barn ska ha rätt att få tillgång till juridiskt biträde och annan lämplig hjälp och få lagligheten i sitt frihetsberövande prövad av domstol eller annan behörig, oberoende och opartisk myndighet samt rätt till ett snabbt beslut i saken (artikel 37). 2.5.7FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsned- sättning antogs . Den har till syfte att främja, skydda och säkerställa det fulla och lika åtnjutandet av alla mänskliga rättig- heter och grundläggande friheter som funktionshindrade har enligt de konventioner som redan finns.