sou · H0B312 · 2012-05-30 00:00:00 — finansunderrättelseenhet) om tvivel- aktiga affärstransaktioner eller misstänkt finansiering av terrorism. Huvudregeln är att en verksamhetsutövare ska avbryta en affärs- transaktion för tilläggsutredningar eller vägra utföra en affärstrans- aktion, om antingen affärstransaktionen är tvivelaktig eller den rap- porteringsskyldige misstänker att medel som ingår i affärstransak- tionen används till finansiering av terrorism eller för straffbart försök till detta. Om affärstransaktionen inte kan inställas eller om det sannolikt blir svårare att utröna affärstransaktionens verkliga förmånstagare om den avbryts eller förvägras, kan verksamhetsutö- varen utföra affärstransaktionen och göra en anmälan därefter. Enligt tredje stycket får en polisman som tillhör befälet och är anställd vid Penningtvättscentralen meddela ett förordnande att avstå från att utföra en affärstransaktion under högst , om en sådan åtgärd behövs för att förhindra eller utreda penning- tvätt eller finansiering av terrorism. Sådant förordnande får med- delas utan att det finns anledning att misstänka att ett brott har begåtts. Åtgärden är tänkt att föregå interimistiska åtgärder. Med åtgärden kan Penningtvättscentralen snabbt få tag i brottsvinster och förhindra att de förs utom räckhåll för myndigheterna. I praktiken kan ett befäl vid Penningtvättscentralen ge en skrift- lig freezing order till t.ex. en bank med en bilaga till kunden så att han eller hon kan kontakta Penningtvättscentralen. Ett förord- nande kan innebära att en viss transaktion inte får genomföras men det normala är (enligt uppgift från ) att hela kontot fryses. som beslutet om frysning består kan egendomen inte disponeras. meddelande finansunderrättelse- enheten sammanlagt 195 förordnanden om förbud att utföra en transaktion. Det totala värdet av dessa transaktioner uppgick till Av detta belopp återförde myndigheterna . gav Penningtvättscentralen 28 förordnan- den om förbud att utföra en transaktion avseende ett värde om totalt . Av dessa förordnanden återfördes brotts- utbyte till ett värde av . Enligt fjärde stycket kan ett sådant förordnande meddelas även på begäran av en utländsk myndighet som ansvarar för bekämpning av penningtvätt eller finansiering av terrorism. kunde ett förordnade att avstå från en transaktion meddelas endast i samband med att centralen tog emot en anmälan om misstänkt penningtvätt eller terrorismfinansiering från en verk- samhetsutövare. Detta ändrades i samband med de lagändringar som antogs för att genomföra det tredje penningtvättsdirektivet i finsk rätt. Anledningen till detta var att misstankar kan uppdagas också som ett resultat av utredningar vid centralen för utredning av penningtvätt. Fristen räknas från och med den dag förordnandet meddelas. räknas inte som vardagar. I 39 § i den finska penningtvättslagen finns bestämmelser om under vilka förutsättningar verksamhetsutövare kan bli skadestånds- skyldiga. Ersättningsskyldigheten gäller endast ekonomiska skador. Om den rapporteringsskyldige i samband med fullgörandet av sina skyldigheter enligt eller med stöd av den nya lagen har iakttagit sådan omsorg som skäligen kan krävas av denne i respektive situa- tion, ska den rapporteringsskyldige inte vara skyldig att ersätta den skada som förorsakats en part i affärstransaktionen. Detta gäller också om det senare uppdagas att det inte handlade om en affärstrans- aktion som bör bestraffas som penningtvätt eller något annat brott (regeringens proposition RP 25/2008 rd, s. 71). Den norska penningtvättslagen (lov om tiltak mot hvitvasking og terrorfinansiering mv., nr 11) innehåller bestäm- melser om undersökningsplikt och rapportering i 3 kap. Enligt 17 § ska rapporteringspliktiga som har misstanke om att en transaktion har samband med utbyte av en straffbar handling eller förhållanden som omfattas av bestämmelserna 147 a, 147 b eller 147 c §§ i den norska strafflagen (terrorbrott och finansiering av terrorism) göra närmare undersökningar för att bekräfta eller avfärda misstanken. Om den vidtagna utredningen inte medför att misstanken kan av- färdas, ska den rapporteringspliktige på eget initiativ sända över upplysningar om den aktuella transaktionen och om de förhållan- den som ligger till grund för misstanken till Økokrim (18 §). För bland andra advokater gäller vissa undantag från rapporterings- plikten. I 19 § anges att rapporteringspliktiga inte ska genomföra trans- aktioner som medför rapporteringsplikt förrän Økokrim har under- rättats. En transaktion kan dock genomföras innan underrättelse har sänts över till Økokrim, om en underlåtenhet att genomföra transaktionen skulle försvåra Økokrims utredning eller eventuell efterforskning och det inte heller är möjligt att låta bli att genom- föra transaktionen. Underrättelse ska i så fall sändas till Økokrim efter det att transaktionen genomförts. Økokrim kan vid särskilda tillfällen ge order om att inte genom- föra en transaktion. Det anges inte i lagtexten under vilka förutsätt- ningar som Økokrim får besluta om sådant förbud. Økokrim tillämpar emellertid en frist och fryser mycket sällan en transaktion längre än . När en verksamhetsutövare har underrättat Økokrim om en misstänkt transaktion som ännu inte är genomförd måste Økokrim snabbt ta ställning till, om transaktionen ska stoppas och ge verk- samhetsutövaren besked om detta. Föreligger enligt Økokrim inte förutsättningar för att frysa transaktionen ska verksamhetsutövaren få veta det och denne kan därefter eventuellt genomföra transak- tionen och rapportera till Økokrim, om transaktionen är misstänkt. Verksamhetsutövaren kan också, om det finns skäl för det, avstå från att genomföra transaktionen. Ett beslut om att transaktionen inte får genomföras innebär att det är själva transaktionen som stoppas. Den egendom som trans- aktionen avser fryses däremot inte. Om en transaktion redan har genomförts blir allmänna straff- processuella regler om frysning och beslag tillämpliga. För att beslut om att stoppa en transaktion ska fattas måste det enligt Økokrim finnas en viss grad av proportionalitet samt ett sär- skilt syfte med frysningen. Det kan t.ex. vara att banken ska göra ytterligare utredningar, att de ska anmäla eller eventuellt att åkla- garmyndigheten inte har hunnit fatta beslut om att ta egendomen i beslag. Utgångspunkten är att det råder tystnadsplikt om misstanke och rapportering. Verksamhetsutövarna löser detta genom att hän- visa till egna rutiner för att förklara att en transaktion dröjer. På detta sätt undviker man att kunden fattar misstankar om att Øko- krim har underrättats. Möjligheten att förbjuda genomförandet av en transaktion har använts och används fortfarande, men det förekommer inte ofta. Den används inte i situationer då banken är osäker på om transak- tionen bör genomföras och vill att Økokrim ska ta ansvaret för den. Banken kan på eget initiativ avvisa kunder och avstå från att genomföra transaktioner. I artikel 23 § 2 i lagen av om att förhindra att det finansiella systemet används för penningtvätt och terrorism- finansiering finns en bestämmelse som behandlar möjligheterna för den belgiska myndigheten att stoppa transaktioner. Institutioner och personer som omfattas av lagen ska, om de miss- tänker att en transaktion som har samband med penningtvätt eller terrorismfinansiering är på väg att utföras, informera myndigheten innan transaktionen utförs (§ 1). Om möjligt ska insti- tutionen ange inom vilken tid transaktionen ska utföras. Enligt § 2 ska CTIF-CFI, om den anser att det är nödvändigt med hänsyn till allvaret eller angelägenheten i ärendet, motsätta sig att transak- tionen utförs. Myndigheten bestämmer vilka transaktioner och vilka bankkonton som ska omfattas av det vägrade tillståndet och ska skriftligen informera de verksamhetsutövare som berörs. Ett vägrat godkännande innebär att transaktionen stoppas i räknat från tidpunkten från det att rapporten inkom till myndigheten. Anser CTIF-CFI att åtgärden ska bestå ska den hän- visa ärendet till allmän åklagare eller till riksåklagaren som ska fatta de nödvändiga besluten. Om verksamhetsutövaren inte har under- rättats om ett sådant beslut inom tvådagarsfristen, är den fri att utföra transaktionen. Enligt de rekommendationer som CTIF-CFI ger till de finan- siella institutionerna bör de avvakta med att utföra en transaktion sedan de har sänt en rapport om en misstänkt transaktion under den korta tid som behövs för finansunderrättelseenheten att analysera transaktionen och besluta om transaktionen ska frysas eller inte. Möjligheten att frysa transaktioner är inte knuten till just den misstänkta transaktion som rapporterats. Även andra transaktioner som begärs av kunden hos samma verksamhetsutövare kan frysas. Dessutom kan medel som genom en misstänkt transaktion ha förts över till ett konto hos en annan verksamhetsutövare frysas, även om denna senare verksamhetsutövare inte har någon anledning att misstänka medlen. Om en kund önskar återkalla utförandet av en misstänkt transaktion bör CTIF-CFI informeras om detta och be- fogenheten att frysa transaktioner kan då användas för att för- hindra att medlen går åter till kunden. Är det inte möjligt för en verksamhetsutövare att informera myn- digheten innan en transaktion utförs, antingen därför att det inte är möjligt att skjuta upp genomförandet av den på grund av dess art, eller därför att ett uppskjutande skulle kunna hindra åtal av de per- soner som drar nytta av den misstänkta penningtvätten, ska CTIF- CFI enligt artikel 24 underrättas efter att transaktionen utförts. I artikel 25 föreskrivs att i andra fall än de nu nämnda ska de verksamhetsutövare som omfattas av bestämmelserna informera CTIF-CFI, om de upptäcker en omständighet som kan tyda på penningtvätt eller terrorismfinansiering. Myndigheten ska bekräfta att den tagit emot sådan information. Det meddelandeförbud som innebär att en verksamhetsutövare inte får röja för en kund eller utomstående att en rapport har skickats till finansunderrättelseenheten eller att utredning pågår, medför att verksamhetsutövaren inte kan informera kunden om den verkliga orsaken till varför en transaktion är eller har varit stoppad. I prak- tiken måste verksamhetsutövaren ange någon annan trovärdig anled- ning som kan motivera förseningen. Möjligheten för CTIF-CFI att stoppa transaktioner gäller trans- aktioner som anmälts av merparten av verksamhetsutövare, t.ex. banker och andra finansiella institut, betalningsinstitut, försäkrings- bolag, försäkrings- och fastighetsmäklare och många andra. Där- emot omfattas inte transaktioner som genomförs av bland andra notarier, revisorer, skatterådgivare och advokater. Det franska systemet för att stoppa transaktioner påminner i stora delar om det som gäller i . I de flesta fall skickas uppgifter om misstänkta transaktioner till den franska finansunderrättelse- enheten, Tracfin, efter att transaktionen har genomförts. I princip ska dock Tracfin informeras innan en misstänkt transaktion genom- förs. Tracfin får motsätta sig att en transaktion som har rapporterats före genomförandet utförs. Ett sådant beslut måste fattas senast under arbetsdagen efter det att rapporten togs emot och genom- förandet av transaktionen får skjutas upp efter rapportering skett. Möjligheten att frysa är helt begränsad till den rapporterade misstänkta transaktionen. I huvudsak använder sig Tracfin av frysningsmöjligheten i situationer då tillgångar annars kan gå förlorade. Ordföranden i tingsrätten i får på begäran av Tracfin och efter hörande av allmän åklagare, utsträcka den angivna fristen eller besluta om beslag av tillgångar, konton och dylikt. Ett sådant be- slut är direkt verkställbart utan att den som berörs har informerats. Den verksamhetsutövare som har rapporterat en misstänkt trans- aktion som har frysts av Tracfin ska genast underrättas om frys- ningsbeslutet. Till följd av meddelandeförbudet är det däremot är inte tillåtet att avslöja för kunden att en transaktion har rappor- terats eller att utredning pågår. I ska vetskap eller misstanke om penningtvätt rappor- teras till myndigheten (), som är finansunderrättelseenhet. När en bank vet eller misstänker att medel som finns på en kunds bankkonto är brottsutbyte riskerar banken att begå ett penningtvättsbrott om den hanterar medlen utan att först rapportera transaktionen och få ett godkännande av SOCA. Medlen är formellt sett inte frysta men i praktiken är banken förhindrad att hantera dem till dess att SOCA har lämnat godkännande till den transaktion som begärs. Enligt section 335 i The Proceeds of Crime Act 2002, måste SOCA fatta beslut om godkännande eller inte godkännande . Hör banken inte någonting från SOCA kan den gå vidare med den annars förbjuda transaktionen utan att ådra sig straffansvar. Om beslut fattas om att inte ge medgi- vande till en transaktion har polis och åklagare på sig att vidta ytterligare åtgärder såsom att begära domstolsbeslut om beslag av den ifrågavarande egendomen och inleda en förunder- sökning. Löper 31-dagarsperioden ut utan att ett sådant beslut har fattats kan verksamhetsutövare genomföra transaktionen utan risk för att begå ett brott. Normalt ger dock SOCA godkännande så snart det står klart att beslut om beslag eller kvarstad inte kommer att bli aktuellt. Polis och åklagare kan begära beslut om beslag eller kvarstad när som helst efter det att förundersökning har inletts, oavsett om egen- domen har varit föremål för en rapport till SOCA om misstänkt penningtvätt eller terrorismfinansiering. SOCA får in drygt 200 000 rapporter . 2010 inkom 240 582 rapporter. Av dessa är igenom- snitt förfrågningar om godkännande att genomföra trans- aktioner. Godkännande nekas generellt i av fallen. förverkades från kriminella personer, varav 29 miljoner utgjorde tillgångar som var föremål för beslag eller kvarstad i pågående förverkandeproces- ser. Åtal väcktes i 40 av de fall som varit föremål för en misstankerapport till SOCA. Vid sidan av denna möjlighet att vägra tillstånd till en transak- tion finns i långtgående möjligheter att förverka egendom som härrör från brott. Det kan ske både på straffrättslig och på civilrättslig grund. I finns inte några egentliga regler om frysning. Däremot är reglerna om verksamhetsutövares rapporteringsplikt utformade på ett sådant sätt att det i praktiken krävs ett godkännande innan rapporterade transaktioner får genomföras. När de faktiska omstän- digheterna tyder på att egendom som har samband med en trans- aktion eller affärsrelation utgör utbyte av brott (vilka brott som kan utgöra förbrott till penningtvätt anges i en särskild lista) eller att de har samband med terrorismfinansiering, ska verksamhetsut- övare utan dröjsmål rapportera transaktionen (oavsett transaktionens värde) eller kundrelationen till den tyska finansunderrättelseenheten samt till behörig åklagarmyndighet. En sådan transaktion får inte verkställas innan allmän åklagarmyndighet har lämnat sitt medgi- vande till det eller innan de två följande arbetsdagarna (lördag räknas inte som arbetsdag), räknat från underrättelsen, har förflutit utan att transaktionen har hindrats genom beslut av åklagare. Om det inte är möjligt att senarelägga transaktionen får den verkställas. Rapportering ska då ske i efterhand. Sedan en transaktion har rapporterats har kunden inte någon möjlighet att återkalla transaktionen och använda medlen för andra ändamål eller ta ut dem från kontot. Den som rapporterat misstanke om brott kan inte göras an- svarig såvida inte rapportering skett medvetet felaktigt eller av oaktsamhet. Något formellt beslut om att förhindra transaktionen tas inte utan förseningen uppkommer som en följd av att händelsen rapporterats till åklagare. Det är inte tillåtet att underrätta den som har begärt transaktionen eller tredje man om att rapportering har skett till åklagare eller att det pågår en preliminär utredning. Verk- samhetsutövarna beslutar i varje enskilt fall hur frågan ska hanteras i förhållande till kunden utan att bryta mot meddelandeförbudet. 7.5.8Jämförelse mellan reglerna i olika länder I finns inte någon möjlighet att frysa en transaktion som misstänks utgöra ett led i penningtvätt. Huvudregeln är dock att rapportering ska ske innan en transaktion genomförs. När det där- emot gäller misstanke om finansiering av terrorism får en transak- tion inte genomföras förrän rapportering har skett. Statsadvokaten ska möjligt, och senast bankdagen efter det att underrättel- sen togs emot, besluta huruvida egendomen ska tas i beslag. som transaktionen är uppskjuten och inte får genomföras är pengarna frysta, dvs. de kan inte tas ut i kontanter eller liknande. För att frysa medel som avses med en transaktion som misstänkts utgöra penningtvätt får i stället sedvanliga straffprocessuella tvångs- åtgärder användas. Den norska penningtvättslagen motsvarar i fråga om rappor- teringsskyldighet och skyldighet att avstå från att utföra transak- tioner i stor utsträckning den svenska penningtvättslagen. I finns dock en möjlighet för Økokrim att vid särskilda tillfällen ge order om att inte genomföra en transaktion. Det finns emellertid inte något absolut förbud mot att genomföra en transaktion redan innan den rapporteras till Økokrim. En förutsättning för att så ska få ske är dock att ett avstående från att utföra transaktionen skulle försvåra fortsatt utredning eller efterforskning eller att det inte är möjligt att låta bli att genomföra transaktionen. Förbudet mot att genomföra en transaktion gäller just den rapporterade transak- tionen. Beslutet innebär således inte att den egendom som berörs av transaktionen fryses. De finska reglerna medger att ett befäl vid Penningtvätts- centralen beslutar om att en verksamhetsutövare ska skjuta upp en transaktion i (vardagar), om det behövs för att förhindra eller utreda penningtvätt eller finansiering av terrorism. Enligt uppgift är det normala att hela det berörda kontot fryses vilket medför att egendomen inte kan disponeras som beslutet om frysning består. I gäller att om en bank vet eller misstänker att medel som finns på en kunds bankkonto är brottsutbyte, banken kommer att begå ett penningtvättsbrott om den använder eller överför de medlen utan att först rapportera transaktionen till myn- digheten SOCA och få godkännande därifrån att fortsätta hantera kontot. Detta torde i praktiken innebära att pengarna inte kan disponeras (i vart fall inte utan att verksamhetsutövaren riskerar att göra sig skyldig till brott). SOCA har på sig att bestämma sig för om godkännande ska meddelas eller inte. Om godkännande inte meddelas kan frysningen bestå i ytterligare . Den belgiska myndigheten (FIU) har möjlighet att motsätta sig att en transaktion, som en verksamhets- utövare har rapporterat som misstänkt, utförs. Ett vägrat godkän- nande medför att transaktionen inte får utföras på högst två arbets- dagar. En transaktion får inte utföras innan rapportering har skett. Detta gäller dock inte om det är omöjligt att stoppa genomförandet eller om det skulle förhindra en brottsutredning mot dem som ansvarar för penningtvätten eller terrorismfinansieringen. Således finns det inte någon absolut skyldighet att avstå från att genomföra transaktionen innan rapportering har skett. Vidare kan den genom- föras när rapport har skickats men innan CTIF-CFI har meddelat beslut om att inte godkänna transaktionen. Det förefaller som att ett vägrat godkännande är kopplat till transaktionen i sig och att det inte innebär att de medel som avses med transaktionen fryses. Däremot kan en begäran från kunden att få medlen utbetalda till sig stoppas genom att en ny rapportering sker. Den tyska regleringen innebär att så snart en misstänkt trans- aktion rapporteras till åklagare, detta medför att transaktionen inte får genomföras förrän den godkänts av åklagare eller två arbets- dagar har förflutit sedan underrättelsen skedde utan att straffrätts- liga åtgärder har vidtagits. Det finns dock inte heller i något absolut krav på att rapportera innan transaktionen verkställs. Om den inte är möjlig att senarelägga får den nämligen genomföras. som godkännande avvaktas kan den egendom som avses med den rapporterade transaktionen eller kundförhållandet inte disponeras av kunden. Det finns skäl till en viss försiktighet när man jämför reglerna i olika länder. Även om det administrativa regelverket på grund av EU-samarbetet och arbetet inom FATF i stora delar är likartat i olika länder är det svårt att göra direkta jämförelser, bland annat därför att det finns mindre skillnader avseende de administrativa reglerna och därför att reglerna om brottsutredning och tvångs- medel är utformade på olika sätt. De olika systemen är därför sällan direkt jämförbara. Det ingår i vårt uppdrag att analysera vilka lagändringar som behövs för att ska kunna tillträda förverkandekonvention. Den delen av uppdraget redovisar vi i kap. 8. Redan här måste dock nämnas att det i konventionen finns artiklar som rör frågan om möjligheter att tillfälligt skjuta upp misstänkta transaktioner. En- ligt artikel 14 ska nämligen en finansunderrättelseenhet eller annan behörig myndighet kunna vidta brådskande åtgärder, när det finns misstanke om att en transaktion har samband med penningtvätt, och skjuta upp en transaktion eller vägra tillstånd till att den genom- förs för att analysera transaktionen och bekräfta misstanken. Enligt konventionen får en stat föreskriva att en sådan åtgärd får vidtas först sedan en verksamhetsutövare har lämnat in en rapport om en misstänkt transaktion. Varaktigheten av en sådan åtgärd är det upp till varje stat att bestämma. Enligt artikel 47 ska vidare varje part se till att finansunder- rättelseenheten (dvs. Finanspolisen i ) ska kunna vidta sådana brådskande åtgärder även på framställning av en utländsk finans- underrättelseenhet. En transaktion ska då kunna avbrytas tillfälligt eller dess genomförande vägras för den tid och på de villkor som detta kan ske enligt den nationella lagstiftningen. I svensk rätt finns inte någon reglering som direkt motsvarar den som föreskrivs i konventionen. Det finns således inte någon möjlighet för Finanspolisen, eller någon annan myndighet (eller annat organ) att avbryta eller fördröja transak- tioner som antas utgöra penningtvätt eller terrorismfinansiering. Frysning av konton kan ske endast om det föreskrivs i lag, såsom i lagen om internationella sanktioner. Det kan därför ifrågasättas om svenska regler uppfyller konventionens krav. Först måste dock analyseras vilka krav som egentligen följer av artikel 14. I artikeln talas om att finansunderrättelseenheten eller, i tillämp- liga fall, andra behöriga myndigheter eller organ ska kunna skjuta upp en transaktion. Detta skulle kunna förstås så att det är tillräck- ligt att myndigheten (eller organet) har möjlighet att se till att en transaktion inte kan genomföras (men att det inte fordras att myn- digheten kan hindra användningen av medlen i övrigt). Bestäm- melsen skulle i så fall närmast syfta till att hindra att penningtvätts- åtgärder vidtas. Om bestämmelsen inte antas ha en annan innebörd än den nu angivna skulle kunna hävdas att svensk rätt lever upp till konven- tionens krav redan genom reglerna i 3 kap. 1 § tredje stycket pen- ningtvättslagen, dvs. de bestämmelser som anger att verksamhets- utövare ska avstå från att utföra transaktioner som de misstänker eller har skälig grund att misstänka utgör ett led i penningtvätt eller finansiering av terrorism. Det kan dock ifrågasättas om bestämmelsen i artikel 14 har en så begränsad räckvidd. Ett grundläggande syfte med förverkande- konventionen är, enligt preambeln, att beröva brottslingar deras brottsvinster. Det torde därför med fog kunna hävdas att artikeln bör förstås så att den inte endast kräver att en myndighet ska kunna stoppa transaktionen, utan också att de medel som transaktionen avser ska kunna hållas kvar i syfte att säkerställa att vad som kan misstänkas utgöra utbyte av brott kan göras åt- komligt för brottsbekämpande myndigheter.