sou · H0B33 · 2012-01-30 00:00:00 — Utan en sådan bestämmelseskulle en koncern kunna omvandla gammalt kapital till nytt genom att flytta kapitalet mellan olika företag och på så sätt få både större och längre anstånd än vad som är tänkt. Ett moderföretag skulle till exempel kunna ta emot kapital från ett dotterföretag genom skattefri utdelning och sedan tillskjuta det i ett annat dotterföretag genom en nyemission som ger rätt till anstånd. Likaså skulle ett moderföretag med stort eget kapital kunna bilda ett antal nya dotterföretag, flytta sin personal till dessa företag och sedan tillskjuta kapitalet dit genom ett antal nyemissio- ner som alla ger rätt till anstånd. Anstånd skulle också kunna göras eviga på så sätt att när ett anstånd löper ut i ett dotterföretag delas det ut till moderföretaget som sedan direkt därefter tillskjuter beloppet genom en nyemission i ett annat dotterföretag. Inte i något av dessa fall skulle något nytt kapital tillföras koncernen. För att förhindra att anstånd beviljas i sådana fall föreslår kom- mittén att det införs en bestämmelse som förhindrar att anstånd beviljas om företaget är eller blir del av samma koncern som den som har tagit emot andelarna. Genom att företaget inte får vara eller bli del av samma koncern som den som har tagit emot andelarna kommer företaget inte att kunna beviljas anstånd om det ger ut andelar till någon som redan tillhör koncernen. Inte heller kommer anstånd att kunna beviljas om företaget ger ut så många andelar till en juridisk person utanför koncernen att företaget på grund av det blir del av samma koncern som denna juridiska person. Bestämmelsen förhindrar däremot inte att ett företag inom en koncern beviljas anstånd om andelarna ges ut till en juridisk person utanför koncernen utan att företaget i samband med det byter koncerntillhörighet. Att investeringar av detta slag inte förhindras är viktigt eftersom många externa investeringar säkerligen görs i företag som ingår i en koncern. Man kan till exempel tänka sig fallet att en extern investerare vill investera i ett visst dotterföretag inom en koncern, inte i dess moderföretag, eftersom koncernen i övrigt bedriver annan verksamhet som investeraren inte är intresserad av. Som bestämmelsen är utformad förhindras alltså inte sådana investeringar. I inkomstskattelagen anges att med svensk koncern avses en sådan grupp av företag eller andra näringsidkare som enligt någon svensk lag bildar en koncern.30 Eftersom begreppet koncern har olika inne- börd i olika lagar måste koncerner i nu aktuellt förslag definieras. Kommittén föreslår i detta avseende att begreppet koncern ska ha samma innebörd som i aktiebolagslagen.31 Detta innebär mycket förenklat att en juridisk person ingår i en koncern om dess moder- 30Se 2 kap. 5 § IL. 31Se 1 kap. 11 § ABL. bolag, direkt eller indirekt, innehar mer än hälften av rösterna för samtliga aktier eller andelar i den juridiska personen. För att träffas av koncerndefinitionen i aktiebolagslagen krävs att moderbolaget är ett svenskt aktiebolag. Enligt nu aktuella regler måste dock även andra svenska och utländska juridiska personer än aktiebolag kunna vara moderbolag, eftersom reglerna annars skulle bli lätta att kringgå. I annat fall skulle ett företag med en svensk kooperativ förening som ägare kunna beviljas anstånd även om allt tillskjutet kapital kom från denna ägare. Samma sak skulle gälla om företagets ägare var en utländsk motsvarighet till ett svenskt aktie- bolag. Gammalt kapital skulle då ändå i många fall kunna omvand- las till nytt anståndsgrundande kapital. För att förhindra att så sker föreslår kommittén vidare att koncerndefinitionen i lagen utvidgas till att gälla även övriga svenska och utländska juridiska personer. En koncerndefinition som den ovan föreslagna innebär något förenklat att anstånd kan beviljas i ett företag om den som till- skjuter kapitalet är en juridisk person som efter emissionen, direkt eller indirekt, inte innehar mer än hälften av rösterna för samtliga aktier eller andelar i företaget. 7.4.10Hinder mot anstånd vid synnerliga skäl Förslag: Anstånd får inte beviljas om synnerliga skäl talar emot det. Enligt kommittén får den nya anståndsmöjligheten inte innebära att företag som missköter sin ekonomi eller är oseriösa på annat sätt gynnas. Som exempel på misskötsel kan nämnas företag som har inte obetydliga skatteskulder som är överlämnade till Krono- fogdemyndigheten för indrivning. Vidare kan nämnas fall där det föreligger sådana omständigheter att företagets godkännande för F-skatt skulle kunna återkallas.32 Kommittén föreslår att anstånd inte får beviljas om synnerliga skäl talar emot det. Bevisbördan i denna del placeras hos Skatte- verket som måste göra en prövning i det enskilda fallet. Genom användningen av uttrycket synnerliga skäl framgår att det endast 32 Se 9 kap. 4 § skatteförfarandelagen (2011:1244). är i mycket få undantagsfall som kan vägra att bevilja anstånd. 7.4.11Hinder mot anstånd om företaget är i ekonomiska svårigheter Förslag: Anstånd får inte beviljas om företaget är i ekonomiska svårigheter. Med att vara i ekonomiska svårigheter avses att ett företag, när andelarna ges ut, är skyldigt att upprätta kontroll- balansräkning, har inlett ett förfarande om företagsrekonstruk- tion eller är på obestånd. Kommittén föreslår som redovisats ovan att anstånd inte får beviljas om synnerliga skäl talar emot det. Regeln är avsedd att tillämpas på företag som missköter sin ekonomi eller är oseriösa på annat sätt. Man kan även tänka sig att ett företag kan befinna sig i ekonom- iska svårigheter utan att företaget har misskött sig eller varit oseriöst på annat. Olika investeringar kan ha slagit fel, konkurrensen kan ha hårdnat, efterfrågan på företagets kunskap eller varor kan ha minskat, landet kan befinna sig i en lågkonjunktur, och så vidare. Händelser av detta slag kan medföra att ett företag plötsligt står inför möjlig- heten att behöva inleda en företagsrekonstruktion, träda i tvångs- likvidation eller gå i konkurs. Om anstånd beviljas i företag som befinner sig i sådana ekonomiska svårigheter riskerar förslaget att bli ett stöd för att underlätta en företagsrekonstruktion eller för att mildra de ekonomiska effekterna av en nära förestående tvångs- likvidation eller konkurs. Förslaget är dock inte tänkt att vara ett sådant stöd utan i stället ett stöd för att stimulera tillgången på riskvilligt kapital i företag. För att göra förslaget träffsäkert är det därför viktigt att förhindra att anstånd beviljas i företag som befinner sig i ekonomiska svårigheter. Med ekonomiska svårigheter menas då att företaget står inför risken att verksamheten måste förändras i grunden eller upphöra på ett eller annat sätt, inte att det har svårt att få ytterligare kapital för att kunna utvecklas och växa. En typisk omständighet som tyder på att ett företag befinner sig i sådana ekonomiska svårigheter är att företaget är skyldigt att upp- rätta en kontrollbalansräkning enligt 25 kap. 13 § ABL. Kommittén föreslår därför att anstånd inte får beviljas om företaget är skyldigt att upprätta en sådan kontrollbalansräkning. Av denna paragraf i aktiebolagslagen framgår att ett aktiebolag ska upprätta en kontroll- balansräkning när det finns skäl att anta att bolagets tillgångar under- stiger hälften av det registrerade aktiekapitalet eller när det vid verkställighet enligt 4 kap. utsökningsbalken har visat sig att bolaget saknar tillgångar till full betalning av utmätningsfordran. En annan omständighet som tydligt visar att ett företag befinner sig i ekonomiska svårigheter är att det har inlett ett förfarande om företagsrekonstruktion av det slag som avses i lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion. Kommittén föreslår därför att anstånd inte får beviljas i sådana fall. Enligt 1 kap. 2 § konkurslagen (1987:672) är ett företag på obestånd om det inte rätteligen kan betala sina skulder och att oförmågan inte är endast tillfällig. Ett företag som är på obestånd ska som huvudregel försättas i konkurs. Om ett företag är på obestånd är det därför i det närmaste självklart att det befinner sig i ekonom- iska svårigheter. Ett företag som befinner sig i en sådan situation bör därför inte heller kunna få anstånd. Kommittén föreslår därför att ett företag inte får beviljas anstånd om det är på obestånd enligt 1 kap. 2 § konkurslagen. Bedömningen av om ett företag befinner sig i ekonomiska svårigheter bör enligt kommittén kopplas till den tidpunkt när andelarna ges ut. Ett företag som först har beviljats anstånd och senare hamnar i ekonomiska svårigheter omfattas därför inte av bestämmelsen. Förslag: ska återkalla ett anstånd om det kommer fram att anståndet har beviljats på grund av att företaget har lämnat felaktiga uppgifter. Samma sak gäller om företaget gör en värdeöverföring eller om de andelar som har getts ut, direkt eller indirekt, förvärvas av någon i samma koncern som företaget. ska avstå från att återkalla anståndet om det finns speciella skäl. Om ett anstånd redan har beviljats och det därefter framkommer att företaget har beviljats anstånd på grund av att företaget har lämnat felaktiga uppgifter måste det kunna återkallas. Kommittén föreslår därför att det införs en särskild bestämmelse med sådan innebörd. Kommittén föreslår vidare att det införs en bestämmelse som innebär att ska återkalla anståndet om företaget gör en värdeöverföring . Utan en sådan bestämmelse skulle, såsom har beskrivits, de föreslagna bestämmelserna som förhindrar anstånd vid värdeöverföringar bli i princip verk- ningslösa. Kommittén föreslår också att det införs en bestämmelse som innebär att ska återkalla anståndet om de andelar som har getts ut, direkt eller indirekt, förvärvas av någon i samma koncern som företaget. Anledningen till detta är att en koncern annars skulle kunna omvandla gammalt koncerninternt kapital till nytt anståndsgrundande kapital genom att först låta någon eller några externa personer göra ett anståndsgrundande tillskott till ett företag som ingår i koncernen och sedan köpa de nyemitterande andelarna från dessa externa personer. Ett beslut om återkallelse kan slå mycket hårt mot ett enskilt företag. För att i viss mån mildra bestämmelserna i detta avseende ska i vissa fall avstå från att återkalla ett anstånd. En sådan bestämmelse får anses särskilt viktig då kommittén funnit att det inte ska finnas något undantag från bestämmelserna som förhindrar att anstånd beviljas om ett företag gör en värdeöver- föring, se avsnitt 7.4.8. En bestämmelse som ger rätt att avstå från att återkalla ett anstånd bör inte utformas på sådant sätt att den kan åberopas i alltför många fall. Bestämmelsen bör å andra sidan inte vara så sträng att den aldrig kan tillämpas. Enligt kommittén bör nivån sättas högre än särskilda skäl men lägre än synnerliga skäl. Eftersom det inte finns någon sådan nivå i dagens skattesystem föreslår kommittén att ska kunna avstå från att återkalla ett anstånd om det finns speciella skäl. Bestämmelsen bör till exempel kunna tillämpas omett företag i ett mycket svårbedömt fall gör en felaktig bedömning av om en viss transaktion verkligen är en värdeöverföring. Bestämmelsen bör också kunna tillämpas om det står helt klart att ett företag har gjort en värdeöverföring utan att frågan varit mycket svårbedömd, men där beloppet är så lågt i förhållande till det anstånd som har beviljats att det skulle framstå som i det närmaste stötande att åter- kalla anståndet. Kommittén är medveten om att en undantagsbestäm- melse av nu beskrivet slag kan bli svår att tillämpa i praktiken. dock beaktas att undantaget endast är tänkt att användas i undantags- fall. Att bestämmelsen då kan vara svår att tillämpa får accepteras. Om anståndet återkallas bör företaget ha rimlig tid på sig att betala tillbaka det. Kommittén föreslår därför att beloppet ska betalas tillbaka senast den förfallodag som infaller närmast efter det att har gått från den dag då beslut om återkallelse fattades. Förslag: Om det kommer fram att ett företag inte längre har rätt till anstånd, ska företaget lämna uppgift om det till . Om det kommer fram att företaget har beviljats anstånd på grund av att det har lämnat felaktiga uppgifter är det viktigt att detta kommer till kännedom. Detsamma gäller om före- taget gör en värdeöverföring eller om de andelar som har getts ut, direkt eller indirekt, förvärvas av någon i samma koncern som företaget. Detta gäller inte bara för att fel- aktiga anstånd bör betalas tillbaka så fort som möjligt, utan även med beaktande av att företaget kommer att påföras en särskild ränta från och med dagen efter den dag då anståndet borde ha återkallats, se avsnitt 7.4.15. Kommittén föreslår därför att det införs en skyldighet för ett företag med anstånd att lämna uppgift till om det har framkommit att företaget inte längre har rätt till anstånd. Något närmare krav på vad denna uppgift bör innehålla behövs inte. Förslag: På anstånd ska betalas en ränta som motsvarar bas- räntan. Räntan ska beräknas från och med dagen efter den dag då arbetsgivaravgifterna förföll till betalning. Det kan diskuteras om ett anstånd enligt nu föreslagna regler bör beläggas med ränta. Det finns skäl som talar både för och emot. Ett skäl som talar för en räntebeläggning är att den skattelättnad som följer av förslaget då balanserar den asymmetri som föreligger mellan beskattningen av vinster och förluster. Om beloppet däremot inte beläggs med ränta kommer investeringar som delfinansieras med anståndet att få en förmånligare behandling än andra invester- ingar, vilket skulle skapa en ny asymmetri. Ett annat skäl som talar för att räntebelägga anståndet är att risken för att reglerna används av företag som inte är i behov av något ytterligare kapital lär minska. Om anståndet i stället görs räntefritt blir det attraktivt för företag som inte har behov av nytt kapital att först kvalificera sig för anstånd och sedan använda den räntefria skattekrediten till egen – betydligt dyrare – utlåning på marknaden. Detta skulle medföra en offentligfinansiell kostnad eftersom anstånden skulle behöva refinansieras med statlig upplåning. Upplåningen skulle dessutom behöva göras utan att något ytterligare nytt kapital skulle tillföras företag med behov av kapital. Ett tredje skäl som talar för en räntebeläggning är att skattelättnaden i sådant fall i första hand bara riktas till företag som av olika anledningar har svårt att få kredit. Företag som inte har sådana svårigheter skulle knappast använda sina administrativa resurser för att få del av systemet, förutsatt att räntenivån inte är alltför låg. Att räntebelägga anståndet kommer också att minska den offentligfinansiella kostnaden för förslaget. Ett argument emot att belägga anståndet med ränta är å andra sidan att förslaget skulle bli betydligt mer attraktivt utan ränta, vilket i sin tur skulle leda till att fler företagskulle utnyttja möjlig- heten att använda reglerna. De tillkommande företagen skulle dock främst bestå av sådana företag där den förväntade avkastningen är förhållandevis låg. Trots att skälen emot en räntebeläggning är viktiga väger skälen som talar för en räntebeläggning tyngre. Kommittén föreslår därför att anståndsbeloppet ska räntebeläggas. Räntenivån bör inte understiga statens upplåningskostnad. En alltför låg ränta riskerar också, såsom ovan nämnts, att leda till att en investerare som egentligen inte har något kapitalbehov ansöker om anstånd och vidareutlånar pengarna till en högre ränta. Räntan bör å andra sidan inte heller sättas alltför högt eftersom en hög ränta skulle göra den som investerar mindre benägen att investera i samhällsekonomiskt lönsamma projekt. I detta sammanhang måste också beaktas att nu aktuella anstånd bör behandlas inom ramen för skattekontosystemet, se avsnitt 7.5, och att räntenivån därför bör anpassas till de räntenivåer som används där. I skattekontosystemet beräknas kostnadsränta – bland annat på anstånd som beviljats enligt skatteförfarandelagen (2011:1244), för- kortad SFL – som huvudregel efter en procentsats som motsvarar basräntan. Basräntan fastställs på grundval av av ränte- satsen för sexmånaders statsskuldväxlar, dock aldrig till en lägre nivå än 1,25 procent.33 Detta är en låg räntesats eftersom den baseras på statens korta upplåning och enbart skrivs . Å andra sidan är anståndsräntan inte avdragsgill vid inkomsttaxeringen,34 vilket är en nackdel för vinstgivande företag. Detta sistnämnda faktum, i kombination med att anståndet inte får beviljas med mer än sammanlagt per koncern, gör att det inte bör finnas någon större risk för att företag med god likviditet skulle ägna sig åt räntearbitrage. Med hänsyn till vad som sagts ovan finns det därför knappast någon anledning att låta anståndsräntan utgå med annan räntesats än den som motsvarar basräntan.Att införa en ytterligare nivå för ränteberäkning skulle dessutom förutsätta omfattande ändringar i system för ränteberäkning inom skattekontosystemet. Kommittén föreslår därför att räntan på anståndet ska utgå med en räntesats som motsvarar basräntan. Kommittén föreslår vidare att räntan ska beräknas från och med dagen efter den dag då arbetsgivaravgifterna förföll till betalning. Förslag: Om det kommer fram att ett anstånd ska återkallas ska företaget påföras hög kostnadsränta. Om anståndet återkallas på grund av att företaget har lämnat felaktiga uppgifter, ska den höga räntan beräknas från och med dagen efter den dag då arbetsgivaravgifterna ursprungligen förföll till betalning. Om anståndet i stället återkallas på grund av att företaget har gjort en värdeöverföring eller på grund av att de andelar som har getts ut förvärvas av någon i samma koncern som företaget ska räntan i stället beräknas från och med dagen 33Se 65 kap. 3 § SFL. 34Se 9 kap. 8 § IL. efter den dag då värdeöverföringen gjordes respektive dagen efter den dag då andelarna förvärvades av någon i samma koncern som företaget. Det är rimligt att ett företag som har beviljats anstånd på felaktiga grunder – liksom företag som visserligen har beviljats anstånd på riktiga grunder men som därefter har genomfört en transaktion som medför att anståndet ska återkallas – ska betala en högre ränta än den ränta som annars hade utgått. I annat fall skulle ett företag kunna ansöka om anstånd på helt felaktiga grunder utan risk för någon sanktion och påföras den ränta som företaget skulle ha fått om ansökan hade gjorts på riktiga grunder. Likaså skulle ett företag utan någon risk kunna underlåta att anmäla att ett korrekt beviljat anstånd borde återkallas på grund av senare genomförda trans- aktioner.35 Kommittén föreslår därför att ett företag som haft anstånd utan att vara berättigat till det ska betala en högre ränta. Som ovan nämnts beräknas kostnadsräntan i skattekonto- systemet som regel efter en procentsats som motsvarar basräntan, vilken i sin tur utgör av räntesatsen för sexmånaders statsskuldväxlar. Ett undantag från denna regel är kostnadsränta som utgår vid för sen betalning. Sådan ränta beräknas i stället efter en räntesats som motsvarar basräntan plus 15 procentenheter.36 Kommittén har i föregående avsnitt funnit det olämpligt att införa ytterligare räntenivåer i skattekontosystemet. Den högre ränta som föreslås bör därför utgå med samma räntesats som gäller vid för sen betalning. Enligt kommittén är detta dessutom naturligt då räntorna bygger på samma grund, det vill säga räntor på belopp som rätteligen redan borde ha betalats till staten. Enligt kommittén bör räntan beräknas från och med dagen efter den dag då arbetsgivaravgifterna ursprungligen förföll till betalning om det är fråga om återkallelse på grund av att företaget har lämnat felaktiga uppgifter. Om det i stället är fråga om återkallelse på grund av att företaget har gjort en värdeöverföring eller på grund av att de andelar som har getts ut har förvärvats av någon i samma 35I sammanhanget bör påpekas att skattetillägg aldrig kan komma i fråga på felaktigt beviljade anstånd. Anståndet i sig är inte någon sådan avgift på vilken skattetillägg ska tas ut, se 49 kap. 3 § SFL. Inte heller medför ett felaktigt beviljat anstånd att de aktuella arbetsgivaravgifterna har hänförts till fel redovisningsperiod, se 13 §. En helt annan sak är att betalningen av avgifterna har gjorts i en annan period än vad som egentligen var tänkt på grund av det felaktiga anståndet. 36Se 65 kap. 13 § SFL. koncern som företaget bör räntan i stället beräknas från och med dagen efter den dag då värdeöverföringen gjordes respektive dagen efter den dag då andelarna förvärvades av någon i samma koncern som företaget. Förslag: Anstånd med betalning av arbetsgivaravgifter kan beviljas efter ansökan. En ansökan ska göras i en separat handling och ska, om det är fråga om andelar som har givits ut i samband med nybildning, ha kommit in till senast efter den tidpunkt då stiftelseurkund eller motsvarande handling har undertecknats. Om det i stället är fråga om andelar som har givits ut i samband med nyemission ska ansökan ha kommit in efter den tidpunkt då beslut om nyemission har fattats. När det gäller ekonomiska föreningar ska ansökan ha kommit in efter den tidpunkt då företaget har fattat beslut om att ta in medlemsinsatser eller förlagsinsatser. Ett anstånd med betalning av arbetsgivaravgifter enligt nu före- slagna regler är frivilligt. kan därför inte bevilja anstånd utan att företaget först kommer in med en ansökan. Kommittén föreslår därför att anstånd endast ska kunna beviljas efter att före- taget kommit in med en sådan ansökan. I syfte att förenkla förfarandet, både för företaget och för Skatte- verket, anser kommittén att det bör räcka med en ansökan. I denna får företaget ange på vilken grund anstånd söks och med vilket belopp. Det sökta anståndet behöver inte vara av till- skjutet kapital utan kan vara ett valfritt lägre belopp. Om förutsätt- ningarna för anstånd är uppfyllda ankommer det därefter på Skatte- verket att bevilja företaget det sökta anståndet. Skulle det visa sig att arbetsgivaravgifterna inte är tillräckligt stora under den aktuella redovisningsperioden får med stöd av företagets ansökan fatta nya beslut om anstånd för nästföljande perioder till dess att hela det sökta anståndet har kunnat utnyttjas. På detta sätt får en god kontroll över skuldbeloppets storlek som företagets administrativa börda minimeras. får också en god kontroll över hur mycket anstånd som har beviljats, hur mycket anstånd som återstår att bevilja och när det beviljade anståndet ska återbetalas. Som en serviceåtgärd bör denna information löpande vidarebefordras till företaget. Om – och i så fall på vilket sätt – detta ska ske ankommer på att bestämma. När ansökan om anstånd senast ska komma in till För att i viss mån förhindra att anstånden inte utnyttjas av företag som redan är på väg mot konkurs bör det enligt kommittén ställas ett krav på att en ansökan om anstånd ska lämnas in efter det att det anståndsgrundande tillskottet har gjorts. Anled- ningen till detta är att anståndsmöjligheten annars skulle kunna utnyttjas av företag som har tagit emot ett tillskott men som då, av någon anledning, valt att inte ansöka om anstånd. Om företagsledningen upptäcker att företaget är på väg mot konkurs skulle det utan en tidsgräns vara relativt lätt att söka anstånd på det då gamla tillskottet, höja lönerna och sedan låta företaget gå i konkurs. På så sätt skulle staten få stå för en del av förlusten utan att anståndet stimulerat tillgången på riskvilligt kapital i bolagssektorn. Vid bedömningen av vad som är en lämplig tidsgräns i detta avseende måste beaktas att ett företag kan behöva på sig att begära in de pengar som det har beslutat om. Vid nyemission i ett aktiebolag ska till exempel beslutet om nyemission anmälas för registrering från beslutet. ska – som utgångspunkt – vara betalt.37 Vid beslut om nyemission har således aktiebolaget på sig att ta in det aktuella kapitalet.