sou · GZB38 · 2012-01-01 00:00:00 — har möjligheten för eleverna att etablera sig på arbetsmark- naden utan särskilda stödåtgärder också minskat radikalt, från uppåt i början av perioden till vid perioden slut. SYVI:s uppföljning av vad elever från gymnasiesärskolans natio- nella program/motsvarande gör som inte fått anställning visar att allt fler unga har kommit att ägna tiden åt daglig verksamhet. An- delen har fördubblats från slutet till 2006. Det bör dock noteras att daglig verksamhet i vissa fall kan innebära sysselsättning på en arbetsplats under ledning av personal från den dagliga verk- samheten. Andelen som ägnar tiden åt studier har också ökat något, även om denna andel är mycket låg. har även grup- pen som var förtidspensionärer och har aktivitets- ersättning utan särskild anordnad aktivitet ökat. Även om nedgången startade så kan troligen 90-talskrisen tillskrivas stor betydelse för dagens situation på arbets- marknaden för unga med utvecklingsstörning. Den vikande arbets- marknaden som 90-talskrisen innebar drabbade alla unga. drabbade unga med funktionshinder särskilt hårt bekräftas av exempelvis Arbetsförmedlingen och . Den ledde till ett lång- siktigt skift av vilken kompetens som arbetsmarknaden efterfrågar. Vid varje mer genomgripande kris ökar kraven på effektivitet på arbetsmarknaden. Detta kan i sin tur leda till att den typ av mindre kvalificerade arbeten som passar för personer med utvecklingsstör- ning inte återetableras. Av Arbetsförmedlingens statistik framgår dock att utvecklingen inte är unik för dessa ungdomar. Av diagram 3.2 framgår hur stor andel av de som varit anmälda som arbets- sökande i december året innan som fått arbete. Utvecklingen är lik- artad för gruppen ungdomar med generella inlärningssvårigheter35, ungdomar med övriga funktionsnedsättningar och för samtliga ungdomar och yngre. Dock med skillnaden att andelen som fått arbete året efter de varit arbetssökande är väsentligt lägre för ungdomar med generella inlärningssvårigheter, dvs. för unga som kommer från särskola eller där psykologutredning visar på nedsatt arbetsförmåga till följd av generella inlärningssvårigheter. Diagram 3.2 Andel av ungdomar och yngre som fått arbete efter de varit registrerade som arbetssökande Källa: Arbetsförmedlingen. 35 Arbetsförmedlingens definition av gruppen med generella inlärningssvårigheter omfattar personer som kommer från särskolan och personer som Arbetsförmedlingens arbetspsyko- loger efter tester konstaterar har generella inlärningssvårigheter. Vid analys av diagrammet bör vägas in att antalet arbetssökande i åldern och yngre har ökat sedan mätningarnas start för grup- pen med generella inlärningssvårigheter, från drygt 4 1998 till 5 2008. För gruppen med övriga funktionshinder har antalet minskat från 20 000 till drygt 18 400. För samtliga ungdomar i åldern och yngre har de arbets- sökande minskat från 296 900 till knappt 170 400. Av diagrammet framgår också att skillnaden mellan grupperna i andel av de arbetssökande som får arbete ökar i goda tider. Det är således svårare för unga med generella inlärningssvårigheter att dra nytta av en konjunkturuppgång på det sätt som andra ungdomar gör. Enligt har de i samband med krisen på arbetsmarknaden varslats om uppsägning i en större utsträck- ning än vad som skett tidigare. Detta får ses som ytterligare ett uttryck för en omvandling av arbetsmarknaden som får negativa effekter för gymnasiesärskolans elever när dessa ska ut i arbetslivet. Det är många olika grupper som konkurrerar om allt färre arbeten med enklare uppgifter som passar för denna grupp arbets- sökande. Även av Arbetsförmedlingens statistik över andelen långtids- arbetslösa i gruppen och yngre framgår att ungdomar med generella inlärningssvårigheter har en sämre situation än gruppen som helhet. var andelen långtidsarbetslösa av alla arbets- lösa i åldersgruppen för gruppen med generella inlär- ningssvårigheter, att jämföra för samtliga ungdomar. 2009 var nivån för att 2010 ha sjunkit till för gruppen med generella inlärningssvårigheter. För samtliga och yngre var andelen långtidsarbetslösa 2009 och 2010. Variationerna mellan olika år är stora. Gruppen med övriga funktionsnedsättningar skiljer sig inte märkbart från gruppen med generella inlärningssvårigheter. Behovet av samhälleliga insatser för att komma i arbete eller syssel- sättning har ökat för unga med utvecklingsstörning. Sam- tidigt har det samhälliga stödet förändrats. SYVI:s statistik visar t.ex. att ca 20–av eleverna som lämnat yrkessärskolan hade anställning med stöd hade, 16–vid och i beredskapsarbete. har beredskaps- arbetena försvunnit helt och roll har minskat för elever som lämnar gymnasiesärskolan. 2006 hade enligt SYVI:s statistik anställning med stöd och mindre än en halv procent arbete inom . Även övriga stödformer har enligt SYVI minskat . Utvecklingen bekräftas i stort av Arbetsförmedlingens statistik över situationen för unga arbetssökande med generella inlärningssvårigheter. Av diagram 3.3 framgår att har så kallade utvecklings- respektive trygghetsanställningar kommit till som lönebidragsanställningarnas roll har min- skat. Även här framgår att roll har minskat för ungdoms- gruppen. Det framgår dock även att den inte heller tidigare var sär- skilt stor för personer i dessa åldrar. Diagram 3.3 Andel av ungdomar och yngre med generella inlärningssvårigheter som fått arbete efter de varit registrerade som arbetssökande, fördelat efter stödformer Not: OSA står för Skyddat arbete hos offentlig arbetsgivare. Om stödformer se nedan. Det bör observeras att den statistik som diagrammen 3.2 och 3.3 grundar sig på endast utgår från de som registrerat sig som arbets- sökande. Därtill kommer den stora grupp ungdomar med utveck- lingsstörning som inte har något arbete eller aktivt söker arbete. Att en stor andel ungdomar beviljas aktivitetsersättning redan från skapar incitament som leder till att färre unga i målgruppen registrerar sig som arbetssökande än vad som annars skulle vara fallet (se vidare avsnitt 6. Andelen sysselsatta bland ungdomar i åldern med generella inlärningssvårigheter var 2008 av andelen sysselsatta bland samtliga ungdomar i samma åldersgrupp. Det finns en portfölj av olika åtgärder för att stödja personer med nedsatt arbetsförmåga att etablera sig på arbetsmarknaden. Informationen i nedanstående punkter är hämtade ur Arbetsför- medlingens faktablad. Lönebidrag är den vanligaste formen för stöd till personer med nedsatt arbetsförmåga. Anställning med lönebidrag ska under- lätta för den som har en funktionsnedsättning att få eller i vissa fall få behålla en anställning där den enskildes kompetens och färdigheter kan tas tillvara och där funktionshinder och nedsätt- ning i arbetsförmåga beaktas. Lönebidrag får som regel lämnas i längst . Bidragets storlek påverkas av den enskildes arbets- förmåga och lönekostnad. Trygghetsanställning riktar sig till den som har en varaktig funktionsnedsättning och en kompetens som en arbetsgivare behöver. Arbetsförmedlingen förmedlar arbete till en arbetsgi- vare som kan ge en anpassad arbetsmiljö. Ekonomiskt stöd läm- nas efter samma kriterier som gäller vid lönebidrag. Ersättning för särskilda kostnader kan utgå i form av anordnarbidrag. Om det vid omprövning av lönebidraget visar sig att reglerna för trygghetsanställning, som ger ett mer långsiktigt stöd, är mer tillämpligt kan byte av stödform föreslås. Utvecklingsanställning syftar till att ge den som anställs möj- ligheter att genom anpassat arbete i kombination med utveck- lingsinsatser öka sina förutsättningar för framtida arbete eller sysselsättning. Ekonomiskt stöd lämnas i form av lönebidrag och ersättning för särskilda kostnader (s.k. anordnarbidrag). Ekonomiskt stöd för en utvecklingsanställning lämnas under längst . Den som anställs med detta stöd är undantagen från lagen (1982:80) om anställningsskydd (LAS). Skyddat arbete hos offentlig arbetsgivare () syftar till att ge personer som på grund av funktionsnedsättning har en nedsatt arbetsförmåga möjlighet till anställning med utvecklande inslag. ska anställningen kunna leda till ett arbete på den reguljära arbetsmarknaden. Stöd får lämnas till offentliga arbets- givare som anordnar skyddat arbete. Arbetsförmedlingen anvisar anställning. OSA riktar sig bland annat till arbetslösa som är berättigade till insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till funktionshindrade. Särskilt introduktions- och uppföljningsstöd () är ett individuellt stöd till en arbetssökande med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga inför en anställning. Stödet ges till såväl den enskilde arbetssökande som till arbetsplatsen av en SIUS-konsulent som har särskild kompetens i introduktions- metodik. SIUS-konsulenten samverkar med arbetsplatsen om uppläggning av introduktionen och svarar för det individuella stödet till den arbetssökande enligt en introduktionsplan. De kan ibland innebära att SIUS-konsulenten arbetar sida vid sida med den arbetssökande i de aktuella arbetsuppgif- terna. Stödet trappas sedan successivt ned och upphör när den arbetssökande kan utföra arbetsuppgifterna självständigt. Stöd genom förutsätts inte pågå . Upp- följningsstöd lämnas från anställningens början. föreligger inget anställningsförhållande. får den arbetssökande ofta aktivitetsstöd. Särskilt stöd vid start av näringsverksamhet syftar till att ge ekonomiskt stöd för att starta egen verksamhet. Målgruppen är arbetslösa personer med funktionsnedsättning som medför ned- satt arbetsförmåga som har en affärsidé för att starta närings- verksamhet som kan bidra till egen försörjning. Stödet lämnas som ett bidrag för att få ett startkapital. Stödet kan också lämnas till flera personer som ska starta egen näringsverksamhet tillsammans. Start av näringshjälp kan kompletteras med aktivi- tetsstöd som ett försörjningsstöd under etableringsfasen . Stöd till personligt biträde syftar till att personer med funk- tionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga ska få möj- lighet att behålla ett arbete samt kunna delta i arbetsmarknads- politiska program eller i skolans praktiska arbetslivsorientering. Stödet avser att ge arbetsgivare, eller annan som har utgifter för personligt biträde i samband med arbete eller praktik, en ekono- misk kompensation för merkostnader till följd av att arbetsplatsen avsätter personalresurser för stöd i arbetet för den som är funk- tionshindrad. Stöd till hjälpmedel på arbetsplatsen ska underlätta för perso- ner med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga att få anställning, starta egen verksamhet, delta i arbetsmark- nadspolitiska program eller i skolans praktiska arbetslivsorien- tering. Hjälpmedlet ska kompensera en nedsättning i arbets- förmågan. Det kan ske genom ett hjälpmedel, en anpassning av programvara eller ett befintligt datorsystem eller genom en fysisk anpassning av arbetsplatsen. är ett statligt bolag som har till uppgift att bereda arbete för personer med funktionsnedsättningar som medför nedsatt arbets- förmåga, vars behov av tillrättalagd arbetssituation inte kan tillgodoses på annat sätt. För att kompensera för arbetstagarnas nedsatta arbetsförmåga erhåller statsbidrag i form av merkostnads- ersättning. kan anvisa anställning hos . Personer med funktionsnedsättningar vars arbetsförmåga är så nedsatt att vederbörande inte kan få annat arbete på reguljära arbets- marknaden kan få anställning hos . Grupper som prioriteras är personer med psykiska funktionsnedsättningar, personer med generella inlärningssvårigheter och personer med mer än en funk- tionsnedsättning. Lön och andra anställningsförmåner följer Sam- halls kollektivavtal. uppdrag är i stort oförändrat sedan starten . En viktig del i uppdraget är att "utveckling genom arbete" ska ske i konkurrensutsatt verksamhet med marknadsmässiga priser. Omvärl- den, dvs. näringslivet, arbetsmarknaden och villkoren i arbetslivet har dock förändrats mycket . Som en följd av detta har kontinuerligt omstrukturerat verksam- heten för att hitta lämpliga arbetsuppgifter för sin målgrupp. Från att ha varit ett helt varuproducerande företag med egna fabriker runt om i landet har en mindre del egna produktions- enheter, en omfattande egen tjänsteverksamhet samt en stor del uppdrag av olika slag som utförs ute hos kund. Alla anställda i kärnuppdrag kommer från som anvisar anställning i . Detta blir aktuellt först när man ser att det inte räcker med andra insatser, vilket troligen är skälet till att det inte är så många elever som kommer till direkt från gymnasiesärskolan. Med sociala företag avses företag som arbetar för att skapa möj- ligheter för personer som av olika skäl står långt ifrån arbetsmark- naden. Än så länge saknas en formell definition på vad som avses med socialt företagande, inte heller finns någon lagreglering eller andra bestämmelser. Icke desto mindre ökar antalet arbetsintegrerande sociala företag i . Enligt fanns 2010 drygt 200 sådana företag i landet med sammantaget 7 000 medarbetare, varav 2 000 hade en anställning. Medarbetarna i sociala företag kan vara personer med funktions- nedsättningar, tidigare missbruk, långa sjukskrivningar, långvarig arbetslöshet eller personer som har arbetshinder av andra anled- ningar. Företagen erbjuder oftast både möjlighet till långvarig anställning och rehabilitering med inriktning på utbildning och ökad arbetsförmåga. Ytterst är syftet vidare anställning på övriga arbetsmarknaden. Arbetsintegrerade sociala företag återinvesterar i huvudsak sina vinster i den egna verksamheten samt skapar delaktig- het för medlemmarna genom ägande, avtal eller på annat dokumen- terat sätt. Företagen är fristående från offentlig verksamhet. Före- tagen verkar inom en rad olika områden, t.ex. transporter, städning, friskvård, trädgårdsarbete, fastighetsskötsel, skogsarbete, m.m. har i en enkät till 202 sociala företag riktat några frågor för utredningens räkning. 23 av de 87 företag som besvarat enkäten (45,) uppger att de har medarbetare med utveck- lingsstörning. De flesta har bara en eller ett fåtal medarbetare med utvecklingsstörning, medan en handfull har ett större antal, i ett fall hela 60 personer. Av 60 svarande uppger 20 företag att de har prak- tikplatser för elever från gymnasiesärskolan, åtta att de gärna skulle vilja ta emot praktikanter från denna skolform. I något fall har prak- tiken resulterat i anställning efter skolan. Drygt hälften av de svarande företagen uppger att de anser att gymnasiesärskolan borde samarbeta mer med sociala företag. Av övriga hade inga synpunkter och var negativa till detta. I de öppna kommentarerna menar man att sociala företag kan vara en bra övergång mellan skola och arbetsmarknad, att det finns meningsfulla och anpassade uppgifter inom sociala företag samt att ett sådant samarbete kan minska klyftan mellan ungdomar och äldre. 3.4Utvecklingsområden för en likvärdig och inkluderande utbildning Den framtida gymnasiesärskolan ska rusta eleverna för ett meningsfullt vuxenliv i arbete, boende och fritid samt även lägga grunden för ett fortsatt lärande. Kunskaper och färdigheter som förvärvas i gymnasiesärskolan måste ge eleverna bättre förutsätt- ningar för att kunna få arbete. Utbildningen ska också möta ung- domarna i sitt vuxenblivande och stödja deras personliga utveck- ling. Kraven måste vara realistiska men också utmanande så att eleven får en uppfattning om sina egna möjligheter och begräns- ningar. Att prioritera och utmana elevernas kunskapsutveckling måste vara en självklar utgångspunkt för gymnasiesärskolan. För att detta ska kunna ske behöver lärarna gedigna ämneskunskaper kombi- nerat med specialpedagogisk kompetens. Lärarnas behörighet bör vara kopplas till en grundutbildning på rätt nivå för skol- formen. Lokalmässig integrering är en nödvändig men långt ifrån till- räcklig förutsättning för att nå en mer inkluderad utbildning för elever med utvecklingsstörning. Dessutom behövs en lednings- organisation som kan stödja en inkluderande utbildning där verkliga möten mellan elever uppstår i utbildningssituationen. För detta krävs en ökad samverkan mellan gymnasieskolan och gymnasiesärskolan. För att inte skapa felaktiga förväntningar hos elever och för- äldrar måste gymnasiesärskolan vara tydlig med att den erbjuder en utbildning som är ämnad för elever med utvecklingsstörning och vad denna utbildning kan leda till. Gymnasietiden har en lika stor betydelse för gymnasiesärskolans elever som för andra ungdomar. Ofta innebär det att stå på tröskeln till en ny fas i livet. Ungdomarna drömmer om jobb och att tjäna pengar, om att få flytta hemifrån och få bestämma över sitt eget liv och om att hitta någon att dela det livet med. Den bild som framträder ovan – där en större andel av en årskull återfinns i gymnasiesärskolan som en allt mindre andel av dessa får arbete – innebär en stor utmaning . Utma- ningen riktar sig bland annat till arbetsmarknaden som i högre grad än bör se den resurs som eleverna från gymnasiesärskolan representerar. Det gäller inte minst de offentliga arbetsgivarna som tyvärr är alltför frånvarande när det gäller att erbjuda arbetstillfällen för denna målgrupp. I stora organisationer kommer detta dock inte av sig självt. Det krävs strategiska beslut på central nivå, på motsvarande sätt som inom vissa större företag. Det gäller också att ta till vara de möjligheter samhället bidrar med genom olika former av stöd. Utmaningen riktar sig emellertid även till skolan. Den framtida gymnasiesärskolan ska rusta eleverna för ett meningsfullt vuxenliv i arbete, boende och fritid samt enligt min uppfattning även lägga grunden för ett fortsatt lärande. Kunskaper och färdigheter som förvärvas i gymnasiesärskolan måste ge eleverna bättre förutsättningar för att kunna få arbete. Utbildningen ska också klara att möta ung- domarna i sitt vuxenblivande och stödja deras personliga utveck- ling. Utbildningens krav måste vara realistiska men också utmanande så att eleven får en uppfattning om sina egna möjligheter och begräns- ningar. Elevens självbestämmande måste stärkas genom utbildning- en som ska ge kunskaper så att eleven själv ska kunna tala om vilket stöd som behövs och även kunna vara med och bestämma hur det ska utformas. Sammantaget är detta också en utmaning för utred- ningen. Vid utredningens besök i kommuner och skolor har vi mött många exempel på verksamhet som karaktäriseras av stor omsorg om eleverna och höga ambitioner att förbereda eleverna för ett vuxen- liv. Vårt urval av kommuner och skolor har medvetet gjorts för att bidra till utredningens tankar om framtiden, inte för att ge en genom- snittlig bild av kvaliteten på utbildningen inom dagens gymnasiesär- skola. För att få en sådan måste man komplettera våra iakttagelser med andra källor, t.ex. resultatet av Skolinspektionens tillsyn och granskning. Den bild som tecknats ovan väcker, tillsammans med de iakt- tagelser som utredningen gjort vid sina besök, tankar om gymnasie- särskolans uppdrag, hur det fullföljs och förutsättningarna för att genomföra detta. Enligt läroplanen för de frivilliga skolformerna (Lpf 94) har skolan uppdraget att överföra värden, förmedla kunskaper och förbereda eleverna för att arbeta och verka i samhället. Inom gymnasiesärskolan och särvux ska eleverna enligt Lpf 94 tillägna sig ett alltmer under- sökande sätt att tänka och arbeta. På många gymnasiesärskolor arbetar man med hög kvalitet för att förbereda eleverna på ett vuxenliv i arbete, boende och fritid, som det också står i Lpf 94. Utredningen har emellertid också uppfattat tendenser till att kuns- kapsuppdraget ibland får stå tillbaka för andra mål för utbild- ningen. De forskare som utredningen engagerat för att studera gymnasiesärskolans individuella program noterar att det inom det individuella programmet finns en viss obalans mellan å ena sidan omvårdnad och trygghet och å andra sidan kunskapsmässiga och sociala utmaningar (se bilagorna 5-9). Andra källor, t.ex. flera av rapporter36 menar att särskolan generellt präglas mer av ett omsorgsperspektiv än ett kunskapsperspektiv. Utredningen kan också konstatera att det i vissa fall finns anled- ning att vara uppmärksam på kvaliteten i hur kunskapsuppdraget förvaltas. Vi har mött goda exempel där elever utifrån just sina för- utsättningar ges möjlighet att utvecklas och nå så långt möjligt i sin kunskapsutveckling, ofta med utgångspunkt i elevens intressen. Att träna ungdomar med utvecklingsstörning att utföra repetitiva uppgifter med motivet att det ändå är det de kommer att få göra när de lämnar skolan är däremot inte ett sätt att utveckla det undersökande sätt att arbeta och tänka som läroplanen utgår från. Vissa skolor har också uppenbara problem att i tillräcklig utsträck- ning utmana eleverna kunskapsmässigt. Det gäller inte minst vid samundervisning av elever från olika årskurser. En perspektiv på kunskapsuppdraget är att arbeta med entrepre- nörskap i skolan. Det handlar om att utveckla elevernas nyfiken- het, kreativitet och initiativförmåga. Detta kan bidra till en utveck- 36 I särskola eller grundskola, nr 216 (2002); Kunskapsbedömning i sär- skola och särvux, dnr U2008/1230/S (2009). ling av en entreprenörsattityd som eleverna kommer att få nytta av i sina liv och i alla typer av arbeten, som anställd, som företagare eller som delägare exempelvis i ett socialt företag. Att prioritera och utmana elevernas kunskapsutveckling måste vara en självklar utgångspunkt för att kunna nå en likvärdig utbild- ning. I gymnasiesärskolan där elevernas behov och förutsättningar varierar så mycket innebär detta att utgångspunkt måste tas i varje elev, oberoende av vilket program eleven går på. Spännvidden i den utbildning som gymnasiesärskolan svarar för är stor. Att detta ställer stora krav på utbildningens kvalitet är självklart. Det ställer emellertid även krav på styrsystemet. I kapitel 4 lämnas förslag som syftar till att tydliggöra kunskapsuppdraget. Enligt nuvarande skollag (1985:1100) är kommunen skyldig att för undervisningen använda lärare som har en utbildning avsedd för den undervisning de i huvudsak ska bedriva37. Någon precisering av vad som krävs för att få undervisa inom gymnasiesärskolan finns inte. I den nya skollagen (2010:800) skärps kraven för behörighet att anställas i skolan utan tidsbegränsning38. Dock gäller inte de skärpta kraven för de som ska undervisa i yrkesämnen inom bl.a. gymnasiesärskolan. Enligt hade /10 av lärarna i den kommunala gymnasiesärskolan en pedagogisk högskoleutbild- ning, medan endast hade det inom de fristående gym- nasiesärskolorna. Statistiken skiljer inte på olika pedagogiska hög- skoleutbildningar, vilket innebär att personal med pedagogisk hög- skoleutbildning lika väl kan avse en fritidspedagog som en ämnes- utbildad specialpedagog. Från skolbesök och andra möten med representanter för skolformen har vi erfarit att många av de som undervisar i gymnasiesärskolan och har en specialpedagogisk vidare- utbildning antingen är fritidspedagoger eller förskollärare i botten. Till detta bör läggas att det inte har funnits någon särskild inriktning mot utvecklingstörning inom den special- pedagogiska utbildningen. De som utbildats har därför endast en övergripande kunskap om undervisning av elever i behov av stöd. 2009/10:89 Bäst i klassen – en ny 372 kap. 3 § skollagen (1985:1100). 382 kap. 20 § skollagen (2010:800). lärarutbildning gör regeringen bedömningen att speciallärarutbild- ningen bör utökas med specialiseringar mot bl.a. utvecklingsstör- ning. Regeringen anger som skäl att behovet av specialpedagogisk kompetens är mycket stort inom särskolan. I betänkandet Legi- timation och skärpta behörighetsregler (SOU 2008:52) föreslås dess- utom att det ska krävas speciallärarutbildning för att vara behörig att undervisa i särskolan. Vidare anges att behörigheten ska vara en speciallärarutbildning där grundläggande lärarutbildning komplet- terats med utbildning om funktionsnedsättningen.