sou · H0B374 · 2012-11-09 00:00:00 — De anpassar sig till den nya miljön. Främlingsfientlighet används i denna utredning som ett paraply- begrepp för generaliserad intolerans som innefattar biologisk och kulturell rasism, religiös intolerans och fördomar mot etniska grupper. Den grundläggande förutsättningen för främlingsfientlig- het är att människor med någon form av avvikande egenskaper befinner sig på samma plats och där kategoriseras i olika grupper. Det officiella har under århundraden på olika sätt pekat ut dem som har varit annorlunda och fört en politik för dessa främlingar skild från den som har gällt majoriteten. Utpekade på det sättet har varit människor som har haft sitt ursprung i (, samer, vissa resande, utvecklingsstörda), men också människor med ursprung i andra länder (judar, romer, andra resande). Dessa främlingar har drabbats av restriktioner i sin näringsverksamhet och i barnens skolgång. Segregering och sterili- sering har använts som metoder att förhindra dem att skaffa barn. Människor som har förföljts och hotats till livet i sina hemländer har stoppats i sina försök att fly till . har deltagit i slavhandel och bokstavligen koloniserat det som en gång var samer- nas land. Alla dessa erfarenheter visar om inte annat att och svenskarna på intet sätt har varit eller är immuna mot främlings- fientlighet. Politiken utformades förvisso av kungar och andra ledande företrädare för riket, men steriliseringspolitiken, begränsningen av judisk invandring och en kränkande behandling av samer, romer och resande, har skett efter demokratiseringen av och således kunnat genomföras med folkets stöd. Vad som skulle kunna kallas främlingsgörandet, det vill säga att placera vissa människor i en särskild kategori, syftar ofta till sär- behandling, att de inte ska ha samma rättigheter och möjligheter som andra. Om målet är att alla i enlighet med FN:s mänskliga rät- tigheter och den svenska grundlagen ska ha samma rättigheter och möjligheter måste alltså själva främlingsgörandet bekämpas. slås alla med utländsk bakgrund ihop i en etnisk grupp: icke-svenskar. Den gruppen är naturligtvis extremt heterogen. Oftare delas dock de med utländsk bakgrund in efter exempelvis ursprungsland eller religion. Att vi känner till att någon svensk är född i en viss kommun, i , eller , leder sällan till att vi drar slutsatser om hurudan vederbörande är som människa. Men när någon är född i , eller Bosnien finns en tendens att tillskriva honom eller henne en rad egenskaper som anses knutna till deras födelseländer. Sådana stereotypa före- ställningar är dessutom oftare negativa än positiva. Bakom de stereotypa föreställningarna finns en idé om att alla länder har sin specifika kultur. Dessa kulturer anses på ett tydligt sätt skilja sig från land till land med skarpa gränser mellan. Män- niskorna i sin tur förutsätts bli präglade av den kultur de råkar växa upp i. De antas vara tillräckligt flexibla för att kunna formas av vil- ken kultur som helst, men så lite flexibla att när kulturen väl format dem är de ohjälpligt fast. Den här bilden av väl avgränsade kulturer – och etniciteter – har kommit att starkt ifrågasättas av den moderna forskningen. Det mesta talar för att det inte finns eller har funnits sådana slutna Mänskliga samhällen ingår snarare i nätverk mellan vilka ett ständigt erfarenhets- och kunskapsutbyte sker. Kulturer är till följd av det dynamiska, utsatta för ständig förändring och utveck- ling. Detta gäller också den svenska kulturen. Det är nästan svårt att i det svenska hitta något som är helt unikt svenskt. En del tycks ändå vilja frysa kulturen sådan den är just nu eller till och med återgå till hur det var förr, oklart när. De som drömmer om det bortser från den misär och det armod som ofta präglade gamla samhällen och som än plågar många samhällen i vår värld. Det kan naturligt- vis ha sitt värde att bevara konstverk från förr därför att det också då skapades bestående estetiska värden och att bevara artefakter och kulturmiljöer för att kunna förstå hur människor levde förr, men det är inte detsamma som att behålla gamla kulturer. Kulturer har i regel förändrats och utvecklats därför att människor längtade efter något bättre. Att besöka är trevligt men att flytta in i museistugorna är för de flesta inte särskilt attraktivt. Etniska grupper är sociala konstruktioner eller, för att låna en term från amerikanske professorn i socialantropologi , föreställda gemenskaper (20001). Det hindrar inte att dessa gemenskaper ibland kan vara mycket starka. En erfa- renhet är att etniska grupper kan skapas av yttre hot eller att sam- manhållningen inför sådana ökar. Att etnicitet har flytande gränser framgår inte minst av att många människor kan känna dubbla, eller flerdubbla, etniska lojalteter. I en värld där rörlighet över gränser blir vanligare kom- mer alltfler att befinna sig i sådana transnationella rum. Känslan av tillhörighet till en etnisk, eller annan, grupp kan vara en del av en individs sociala identitet. Men individer har många sociala identiteter, det vill säga de hör hemma i många olika grup- per . De kan tillhöra en etnisk grupp men grup- per förknippade med till exempel kön, sexuell läggning, bostadsort, utbildning, yrke, intressen, politisk övertygelse eller livsåskådning. I det dagliga livet rör sig individen mellan dessa sociala identiteter, ibland känns en starkare, ibland en annan. Individer identifierar sig sällan på ett entydigt sätt med en given etnicitet, eller kultur. I stället poängterar de ofta skillnader mellan sig själva och andra i gruppen. 1 syftade egentligen på nationer när han talade om föreställda gemen- skaper. Varje indelning av människor i etniska grupper bygger på krite- rier som skiljer grupperna åt. Det kan handla om till exempel hud- färg, språk eller födelseland. Vid kategorisering fokuserar man just på dessa skillnader, men bortser från likheter som finns mellan grupperna och mellan individer i de olika grupperna, och från de olikheter som finns inom grupperna. Ofta kan skillnaden mellan två etniska grupper vara betydligt mindre än skillnaderna mellan individerna inom grupperna. Grupper är med andra ord heterogena. Varje etnisk eller kultu- rell grupp består således av individer med många olika sociala iden- titeter. I varje grupp finns viktiga skillnader i åsikter och värde- ringar. Det är uppenbart att det förhåller sig så när vi tittar på den etniska grupp vi själva tillhör. Samma mångfald finns i andra etniska grupper. Vad formar kulturen, lagarna och de sociala koderna i ett land? De är inte en gång för alla ristade i sten för århundraden sedan eller nedtecknade i gamla skrifter. De revideras kontinuerligt. I ett demokratiskt land som är de frukten av demokratiska pro- cesser, där olika argument har brutits mot varandra och där man hittat en lösning i konsensus eller som i vart fall gillas av en majoritet. Mycket av det vi anser vara självklart – allmän och lika rösträtt, välfärdspolitik, att man inte får aga sina barn, föräldra- försäkring och pappamånader, rätt för homosexuella att ingå äkten- skap, rätt till skydd för människor på flykt – var för inte så länge sedan kontroversiellt, en del är det fortfarande. Demokratin är den bästa garanti vi kan få för en utveckling i samklang med folkets värderingar. Däremot finns ingen garanti för att dessa värderingar alltid står i överensstämmelse med värdering- arna i FN:s mänskliga rättigheter. Även i har politiken, som jag har gett exempel på, historiskt sett haft inslag som strider mot dessa principer. Människor har generellt en benägenhet att följa auktoriteter. Såväl historiska erfarenheter som forskningen bekräftar den ten- densen. De som har auktoritet, inte minst ledande politiker, har därför ett särskilt stort ansvar för vilket diskussionsklimat som råder i ett land. Efter Nazitysklands illdåd mot judar, romer, homo- sexuella och personer med funktionsnedsättning etablerades i ett slags antirasistisk norm. Det är ingen tillfällighet att även den som framför främlingsfientliga åsikter ofta inleder sitt uttalande med orden Jag är inte rasist, men (Brox 1991). Den historiska erfarenheten visar att politiker som slår an en främlingsfientlig ton kan få många människor med sig, till och med i etniska rensningar för att avvärja påstådda hot. Och historien behöver inte ligga långt tillbaka i tiden, i och i skedde det . Många bidrog aktivt till dödandet i Nazityskland, och , men ännu fler var passiva åskådare. Att bara se på och låta det ske är dock också ett ställningstagande. Det uppmuntrande är att det i alla krig och kriser finns personer som inte följer auktoriteternas kommandon. Det fanns tyskar som gömde judar under och det fanns hutuer som skyddade tutsier under inbördeskrig. Många människor är övertygade om att de i en kritisk situation skulle bli sådana räd- dare, men erfarenheten visar, om igen både i verkligheten och i laboratorieexperiment, att få har det mod som krävs för att stå emot auktoriteten. Ändå måste det vara en ambition att bygga upp en sådan inre styrka hos så många människor som möjligt. Det vilar ett tungt ansvar på ledande politiker att upprätthålla och förstärka den antirasistiska och därmed att motverka främlingsfientliga krafter. Men det är också ett enskilt ansvar som vi alla har. Folkmord och etnisk rensning är uttryck för främlingsfientlighet men främlingsfientlighet tar sig inte alltid så drastiska uttryck. Den kan också komma till uttryck i vardagen. Det kan handla om dis- kriminering, nedvärdering, sårande uttalanden eller nedsättande blickar. Förövarna kan tycka att det de säger eller gör inte är så far- ligt, men det kan framkalla lidande för deras offer. Många med utländsk bakgrund har vittnat om att de har drabbats av sådan var- dagsrasism som gör livet svårare. Det är deras upplevelser som måste vara vår måttstock. är de skyldiga inga bödlar. De är vanliga människor. Det är mig och dig det handlar om. Vi kan alltså inte hänföra all främlingsfientlighet till historiens skräckkammare eller extremister i vårt eget samhälle. Forskaren hävdar att det , i skuggan av Nazityskland, fanns ett antisemitiskt bakgrundsbrus. I finns ett främlingsfientligt, och kanske särskilt ett islamo- fobiskt, bakgrundsbrus. Även många människor som i princip för- svarar principerna bakom FN:s mänskliga rättigheter kan bära på stereotypa föreställningar om etniska grupper. Kampen mot främ- lingsfientlighet måste därför börja med oss själva. Den grupp i som intar uttalat främlingsfientliga åsikter är tämligen liten, mellan . Den grupp som låter sina främlingspolitiska åsikter manifesteras i våldsamma handlingar är än mindre. Men många är ambivalenta, varken positiva eller negativa. Och när det gäller islam och muslimer är betydligt fler negativa, även om andelen har minskat . Riskerna för främlingsfientlighet hänger samman med såväl individuella som kontextuella faktorer. Den viktigaste individuella faktorn är utbildning. Med ökad utbildning tenderar intoleransen att minska. Till de kontextuella faktorerna hör, förutom det klimat som skapas av politiker, framförallt den ekonomiska utvecklingen. I länder med god ekonomisk utveckling, låg arbetslöshet och väl fungerande välfärdssystem, tenderar främlingsfientligheten att vara mindre. Svenskar uppvisar i internationell jämförelse en mindre negativ attityd till personer med utländsk bakgrund än invånare i många andra länder. Det är inte orimligt att koppla det till den relativt framgångsrika ekonomiska utveckling som har haft. Även den svenska integrationspolitiken har i internationell jäm- förelse i många avseenden varit framgångsrik. Självfallet finns det brister – på vilket politiskt område finns det inte det? – men de ska inte skymma den positiva utveckling som också har skett och sker . Opinionsbildning kan förstärka kampen mot främlingsfientlig- het, men avgörande för om den ska bli framgångsrik är den eko- nomiska politiken och integrationspolitiken. Möjligen kan utvecklingen i den svenska opinionen till viss del ändå tillskrivas de många aktiviteter som har bedrivits och bedrivs av myndigheter, kommuner och frivilligorganisationer. Några vetenskapliga belägg för ett sådant samband finns naturligtvis inte, men det förefaller inte osannolikt att alla insatser kan ha fört något gott med sig. Följande rekommendationer gäller för kategoriseringen av män- niskor i exempelvis myndigheternas verksamheter (Ds 2000:42): Indelningen av personer på grund av invandrarskap eller lik- nande bör inte ske utan att detta noga har övervägts. När förutsättningarna för en åtgärd ska beskrivas, bör utgångs- punkten normalt vara behovet av åtgärden och inte invandrar- skapet i sig. När en indelning av personer är nödvändig, bör indelningen göras efter vad som är relevant i sammanhanget. Om det avgö- rande till exempel är att de aktuella personerna har ett annat språk än svenska som modersmål, bör detta tas som utgångs- punkt. Begreppet invandrare bör endast användas när det gäller perso- ner som själva faktiskt har invandrat, det vill säga flyttat till från ett annat land och folkbokförts här. Personer som är födda i bör inte kallas invandrare. Dessa riktlinjer är viktiga. Jag kan inte bedöma om de konsekvent följs av offentliga institutioner, men det råder knappast någon tve- kan om att i många enskilda personers medvetande, sannolikt också offentliga tjänstemäns, finns en benägenhet att etnifiera, det vill säga till att kategorisera individer efter etnisk tillhörighet och att på den grunden tillskriva dem olika egenskaper. Jag har i betänkandet gett exempel på hur exempelvis lärare gör sig skyldiga till detta, men det finns ingen anledning tro att det bara är de som gör det. Ett tydligt exempel på etnifiering är förekomsten av etniska för- eningar. har staten uppmuntrat bildandet av sådana. Etniska föreningar kan naturligtvis bildas spontant av per- soner som tillsammans vill uppmärksamma till exempel nationella högtidsdagar även efter flytten till . De kan jämföras med svenskföreningar i olika delar av världen som har som huvudsaklig aktivitet att träffas för att fira och . Men staten, och ibland kanske också kommuner, har uppmunt- rat tillkomsten av etniska intresseföreningar. Tanken har varit att etniska grupper skulle ha gemensamma politiska intressen att bevaka. Det kan naturligtvis förekomma. En viss språkgrupp kan till exempel ha intresse av att barnens modersmålsundervisning Den finska gruppen kan ha intresse av att finska TV-pro- gram kan ses i . En grupp av flyktingar kan ha ett intresse av att den protesterar mot regeringen i deras ursprungsland. Men i stort sett torde de tillfällen då alla individer i en viss etnisk grupp har gemensamma politiska intressen vara få. Intressena i andra etniska grupper torde variera på samma sätt som i den etniska gruppen svenskar. En parallell kan dras till den kvinnliga rösträttsrörelsen . Kvinnorna kunde enas om att slåss för att få myn- dighet och rösträtt. Men när de väl hade vunnit den segern gick de åt olika håll. På samma sätt kan en etnisk grupp slåss för erkän- nande och rättvis behandling. Men när de nått det har de olika intressen. Att uppmuntra etniska föreningar är att uppmuntra exotisering, att stimulera avskiljande mellan svenskar och andra etniska grup- per, att göra personers etnicitet viktigare än deras övriga identite- ter. Det naturliga är att personer med utländsk bakgrund, precis som personer med svensk bakgrund, kanaliserar sina intressen genom traditionella intresseorganisationer, fackföreningar, miljö- organisationer, humanitära organisationer, bostadsföreningar och inte minst politiska partier. När staten uppmuntrar etniska föreningar för att ha en motpart att tala med finns det också en risk att de som hörsammar regering- ens inbjudan framförallt representerar sig själva, men bara en mycket liten del av den etniska grupp de antas representera. Därför bör staten snarare uppmuntra personer med utländsk bakgrund att kanalisera sina fackliga eller politiska intressen genom traditionella intresseorganisationer. Men det kräver i sin tur att dessa är öppna för medlemmar med utländsk bakgrund. Det finns ibland en tendens att gamla föreningar sluter sig och har svårt att välkomna nya medlemmar. största folkrörelse, idrotts- rörelsen, är ett exempel. Visserligen är det många, särskilt ung- domar, som deltar i olika slag av idrottsaktiviteter, men på ledar- och funktionärsnivå är det svårt för personer utifrån att slå sig in (Fundberg 2012). Situationen är likartad i många andra föreningar. Lika rättigheter och möjligheter Allt arbete som bedrivs mot främlingsfientlighet och liknande for- mer av intolerans syftar ytterst till att alla människor som lever i ska ha lika rättigheter och möjligheter. Främlingsfientlighet riskerar att förhindra det. Att motverka främlingsfientlighet är således ett led i främjandet av de principer som styr FN:s mänskliga rättigheter, den svenska grundlagen och diskrimineringslagen. Jag har i mitt utredningsarbete kunnat konstatera att det pågår mycket aktiviteter runt om i landet. Mitt huvudsakliga uppdrag har varit att bedöma om detta arbete kan effektiviseras. Det finns en sådan potential, men vissa nya insatser behöver också adderas till dem som pågår. Ett problem är att det saknas överblick över allt som sker. Det kan ha fördelar att arbeta starkt decentraliserat, ute i kommu- ner, skolor och frivilligorganisationer. På det sättet kan arbetet för- ankras i den lokala verklighet där de genomförs. Men det borde vara möjligt för andra att lära av det som sker. Vad fungerar bra och vad inte? Det finns rimligen goda och dåliga exempel. Även om man inte alltid kan kopiera goda exempel rakt av kan de tjäna som inspiration, och kunskap om dåliga exempel kan förhindra att miss- tag upprepas. Det finns alltså behov av överblick, systematisk utvärdering och kunskapsspridning. I framförallt frivilligsektorn finansieras verksamheten huvudsakligen med projektbidrag. Det finns goda möjligheter att få sådana från i första hand Allmänna arvsfonden och Ungdoms- styrelsen. Det är svårare för vissa organisationer som bedrivit fram- gångsrika projekt att finna långsiktig finansiering. Jag anser att staten här bör ta ett större ansvar för att säkerställa att vissa väl fungerande verksamheter kan leva vidare. Det råder knappast någon tvekan om att den grupp som är det viktigaste föremålet för främlingsfientliga budskap är islam och muslimer. Det finns en internationell rörelse, counterjihad, som bokstavligen bedriver attacker mot islam. Den norske terroristen var i hög grad inspirerad av denna rörelse. Även politiker från har deltagit på rörelsens internationella möten. Dess opinionsbildning utgår ofta från extrema händelser och individer och beskriver dessa som represen- tativa för hela gruppen muslimer. Att opinionsbildningen mot islam och muslimer når viss opinionsmässig framgång beror delvis på okunskap. Det finns därför starka skäl för staten att, precis som har gjorts när det gäller antisemitism och andra brott mot mänsk- ligheten, satsa resurser på att sprida kunskaper om islamofobi. De främlingsfientliga budskapen sprids huvudsakligen via Internet och andra sociala medier. De extrema grupperna är mycket skickliga i att använda detta medium. Det förekommer att brott begås på Internet – hets mot folkgrupp och förtal – och det är då en fråga för polis och rättsväsende att åtgärda. I praktiken är det svårt därför att servrarna ofta finns i och där åtnjuter ett starkt skydd. För att effektivisera brottsbekämpningen krävs sanno- likt internationella uppgörelser på högsta politiska nivå. Men den stora mängden främlingsfientliga budskap som sprids är inte brottsliga. De måste bemötas med motinformation. Det behövs i det nya medialandskapet fler aktörer som företräder demo- kratiska och icke främlingsfientliga åsikter. Staten bör uppmuntra sådana aktörer som kan skapa en bättre balans på nätet. Skolan är ålagd ett stort ansvar för unga människors värderings- utveckling i de styrdokument som finns, i första hand skollagen och läroplanerna. Skolan är den enda institutionen i samhället som har ett uttryckligt uppdrag att fostra demokrater och goda sam- hällsmedborgare. En hel del görs i skolan men mycket kan göras bättre. Rekto- rerna har ett stort ansvar för att det i skolan ska finns en samman- hållen syn och för att arbetet med värdegrundsfrågorna får plats och bedrivs långsiktigt och kontinuerligt. Erfarenheten visar att undervisning om mänskliga rättigheter och Förintelsen påverkar elevernas värderingar i önskad riktning. Förutom rektorerna har lärarna en nyckelroll. Men de måste få möjligheter till kompetens- utveckling och inte minst metodstöd. Frivilligorganisationer kan komplettera skolan men aldrig ersätta den dagliga verksamhet som sker där. Mänskliga rättigheter har fått en ökad betydelse i lärar- utbildningarna, men för många av de lärare som redan finns ute i verksamheten krävs fortbildning. Även utanför skolans värld behöver arbetet mot främlingsfient- lighet och liknande former av intolerans intensifieras. Jag vill nämna tre viktiga områden där jag av olika skäl inte kommer att lägga fram några förslag. I det första fallet beror det på att kommu- nerna redan har dragit i gång verksamhet, i de övriga två på att regeringen har tillsatt nya utredningar med uppgift att lägga fram förslag. Jag har i bakgrundsmaterialet berört betydelsen av kontakter mellan människor. När människor med olika bakgrund möts kan det bidra till ökad förståelse. Denna kontakt- hypotes har testats i olika sammanhang och fått stöd i forskningen. hävdas att vissa villkor måste vara uppfyllda för att möten ska ha den önskade effekten, till exempel att människor möts på jämlika villkor. SOFI:s studie av åttonde- klassare (som kan sägas mötas på lika villkor) ger ett visst stöd för kontakthypotesen. har forskarna inte funnit något stöd för en alternativ hypotes, nämligen konflikthypotesen som säger att när människor med olika bakgrund möts, uppstår spänningar och konflikter mellan dem. Att villkoren måste vara jämlika för att kontakterna ska ge öns- kade effekter innebär att dialog aldrig kan kompensera fattigdom och ojämlikhet. Men det är ofta svårt att få till stånd en meningsfull dialog på en alltför abstrakt nivå ens mellan jämlikar. Dialogen måste ha ett syfte, till exempel att lösa gemensamma problem. Kommuner och Landsting (SKL) driver ett projekt, Medborgardialog i praktiken. Det har inte primärt till syfte att engagera just personer med utländsk bakgrund utan vän- der sig brett till kommunernas invånare. Det är en god ambition att hitta nya arenor för dialog om gemensamma problem. Sådana dia- logfora kan involvera också personer med utländsk bakgrund. Det finns exempel på det: i har man i ett särskilt projekt utvecklat dialogen såväl på nätet som i fysiska fora, i har många engagerats i stadsdelsförnyelsen av bland annat och och i har man efter vissa motsättningar mellan etniska grupper startat Dialogforum. En kommun arbetar med att lösa en konflikt som har uppstått i samband med att man börjat planera ett moskébygge. Det finns all anledning för kom- muner att fortsätta utveckla detta koncept. Att samla människor kring ett gemensamt intresse har i många sammanhang visat sig vara ett integrerande arbetssätt. Det gemen- samma intresset kan vara stadsdelsförnyelse, men det också handla om fritidsintressen. Inom idrotten finns många exempel på att inte minst unga möts på detta sätt. Här kan även många av våra lands- lag, inte minst fotbollslandslaget, vara en inspirerande förebild. En annan aktivitet som kan samla människor är musik. I Tele- vision visades dokumentärserien trappuppgången där dirigenten fick uppdraget att samla ihop en internationell kör och sjunga körverk De polovtsiska danserna tillsammans med . Ett annat uppmärksammat exempel är Göteborgssymfonikernas venezuelanske chefsdirigent som har bedrivit liknande projekt i invandrar- täta förorter. Det har fått efterföljd på flera platser i .