sou · H0B33 · 2012-01-30 00:00:00 — Se avsnitt 6.4.3 för en utförlig beskrivning av hur en sådan beräkning ska göras. Förslag: Riskkapitalavdrag får bara göras om företaget till huvud- saklig del bedriver rörelse. Sådant avdrag får dock inte göras vid tillskott till företag som bedriver verksamhet inom varvs-, kol- eller stålindustrin. Kommitténs uppfattning är att riskkapitalavdrag inte bör ges för tillskott till företag vars verksamhet till en inte obetydlig del består av ren kapitalförvaltning. Som uttalas i avsnitt 6.7.2 ska riskkapital- avdraget inte innebära att staten bidrar vid kapitaltillskott till företag vars verksamhet bara består i att förvalta en privatpersons förmögenhet. Att motverka avdrag vid tillskott till kapital- förvaltande företag är också ett sätt att minska risken för att regelverket utnyttjas på sätt som inte stämmer överens med syftet. Det är lämpligt att använda det befintliga uttrycket rörelse vid utformningen av bestämmelsen. Med rörelse avses enligt 2 kap. 24 § IL annan näringsverksamhet än innehav av kontanta medel, värdepapper eller liknande tillgångar. Om sådana tillgångar innehas som ett led i rörelsen, räknas innehavet dock till rörelsen. Kravet bör vara att företaget som får tillskottet till huvudsaklig del bedriver rörelse. Det innebär att eller mer av verksamheten i företaget ska bestå av annat än innehav av kontanta medel, värdepapper och liknande tillgångar. Noteras bör att det bara gäller innehav som inte innehas som ett led i verksamheten. Kassa, bankkonton och tillfälliga placeringar inom ramen för den bedrivna rörelsen ska således inte påverka bedömningen. Riskkapitalavdrag får dock inte göras vid tillskott till företag som bedriver verksamhet inom varvs-, kol- eller stålindustrin. Detta andra led i branschvillkoret följer direkt av EU-kommis- sionens riktlinjer för statligt stöd för riskkapital. Det räcker med att en del av verksamheten bedrivs inom de angivna branscherna för att riskkapitalavdrag inte ska få göras. För varvsindustrin gäller de definitioner som anges i rambestäm- melserna om statligt stöd till varvsindustrin.11 Kortfattat innebär rambestämmelserna att riskkapitalavdrag inte får göras vid förvärv av andelar i företag vars verksamhet är varv, ägande av fartyg, nybyggnad, reparation eller ombyggnad av fartyg. Det följer av att även stöd till fysisk eller juridisk person som äger eller på annat sätt kontrollerar ett annat företag som bedriver sådan verksamhet omfattas av definitionen. I syfte att avgränsa vad som är kolindustri anger riktlinjerna att med stenkol avses högvärdigt, medelvärdigt och lågvärdigt kol av klass A och B enligt den klassificering som FN:s ekonomiska kommission för fastställt i det internationella systemet för kodifiering av kol. För stålindustrin gäller definitionen i bilaga I i riktlinjerna för statligt regionalstöd –201312 där stålindustri definieras som företag som är verksamma inom tillverkning av någon av de stålprodukter som räknas upp där. 11EUT C 317, 30.12.2003, s. 11. 12EUT C 54, , s. 13. Förslag: Riskkapitalavdrag får inte göras för tillskott till ett företag som är i ekonomiska svårigheter. Med att vara i ekonomiska svårig- heter avses att ett företag för förvärvet är skyldigt att upprätta kontrollbalansräkning och kapitaltillskottet inte undanröjer skyldigheten, att ett företag har inlett ett förfarande om företagsrekonstruktion, eller att ett företag är på obestånd. Av riktlinjer om statligt stöd för riskkapital13 framgår att stöd inte får lämnas till företag i ekonomiska svårig- heter. Företag i svårigheter definieras i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter.14 Av definitionen i riktlinjerna framgår att ett företag är i ekono- miska svårigheter om det inte med egna finansiella medel eller med medel från ägare, aktieägare eller långivare kan hejda förluster som utan ingripanden från offentliga myndigheter leder till att företaget med största sannolikhet försätts i konkurs på kort eller medellång sikt. Oavsett storlek anses ett sådant företag som motsvarar ett svenskt aktiebolag principiellt befinna sig i svårigheter under följande omständigheter: -När över hälften av det tecknade kapitalet har förlorats och när mer än en fjärdedel av detta kapital förlorats . -När det uppfyller villkoren i nationell lagstiftning för att vara föremål för ett kollektivt insolvensförfarande. Även om ingen av de ovan nämnda omständigheterna föreligger, kan ett företag ändå anses befinna sig i ekonomiska svårigheter enligt definitionen. Detta gäller i synnerhet om vanliga tecken på sådana svårigheter har visat sig, såsom ökande förluster, sjunkande omsättning, växande lager, överkapacitet, minskande kassaflöde, stigande skuldsättningsgrad och finansiella kostnader samt ett sjunkande värde på nettotillgångarna. 13Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd för att främja riskkapitalinvesteringar i små och medelstora företag, (2006/C 194/02), EUT C 194, , s. 2. 14EUT C 244, 1.10.2004, s. 2. Kommittén anser att den definition av ekonomiska svårigheter som anges ovan är svårtillämpad, och att den därför inte är lämplig att direkt implementera i den svenska lagstiftningen. Det är bättre att försöka använda etablerade svenska uttryck på området som så långt som möjligt motsvarar vad som anges i riktlinjens definition. Den första omständigheten som anges ovan motsvarar när skyldighet inträder att upprätta kontrollbalansräkning enligt 25 kap. 13 § 1 ABL. Riskkapitalavdrag ska därför inte få göras vid tillskott till ett företag när det finns skäl att anta att företagets egna kapital, beräknat enligt vissa särskilda regler i 25 kap. 14 § ABL, understiger hälften av det registrerade aktiekapitalet. Av 25 kap. 14 § ABL framgår att i en kontrollbalansräkning får vissa justeringar göras jämfört med årsredovisningen. FAR har utfärdat en rekommendation om kontrollbalansräkning15 där det framgår att syftet med kontrollbalansräkningen är att klarlägga bolagets ställning och därmed underlätta bedömningen av om verk- samheten kan drivas vidare. Därför får vissa avsteg göras från de principer som tillämpas i den ordinarie redovisningen. Detta leder till en mindre konsekvent tillämpning av försiktighetsprincipen till förmån för en redovisning av ställningen som i större utsträckning baseras på försäljningsvärden. Justeringarna kan bara förbättra ställningen i förhållande till den ordinarie redovisningen. Det som ska fastställas är om några tillgångar kan få ett högre värde eller om några skulder kan värderas lägre i kontrollbalansräkningen. Av detta följer att övervärden i företaget får tas fram i kontroll- balansräkningen. Under arbetets gång har fråga väckts om kopplingen till upprät- tandet av kontrollbalansräkningen medför att hindret mot risk- kapitalavdrag inträder redan när det finns skäl att anta att företagets egna kapital understiger . Det har inte utvecklats närmare i förarbetena vad som avses med finns skäl att anta.16 I förarbetena till äldre lagstiftning uttalas dock att styrelsen måste upprätta en kontrollbalansräkning när den har vetskap om att bolagets ekonomi har försämrats och misstanke finns att den kritiska gränsen har underskridits. Detta torde få bedömas med utgångspunkt i den kunskap om bolagets ekonomiska 15FAR:s rekommendationer i redovisningsfrågor, RedR 2 Kontrollbalansräkning (). 16Informationen i denna del är hämtad från kommentar till Aktiebolagslagen, via sökverktyget Zeteo. ställning som styrelsen faktiskt har. Orden beräknat enligt 14 § i lagtexten markerar att styrelsens skyldighet att upprätta en kontroll- balansräkning på grund av misstanke om kapitalbrist gäller endast om det finns skäl att anta att kontrollbalansräkningen skulle utvisa att bolagets egna kapital understiger hälften av det registrerade aktiekapitalet. Det förhållandet att en balansräkning upprättad helt enligt tillämplig lag om årsredovisning utvisar eller skulle utvisa en kvalificerad kapitalbrist behöver alltså inte innebära att det är nöd- vändigt att upprätta en kontrollbalansräkning, om det är uppenbart att det finns dolda övervärden av det slag som får beaktas enligt 14 § som täcker bristen. Det sagda innebär i princip att det egentligen inte finns skäl att anta att det egna kapitalet är förbrukat förrän så faktiskt är fallet. Skäl att upprätta kontrollbalansräkning infaller inte förrän det finns skäl att anta att själva kontrollbalansräkningen, med hänsyn tagen till de särskilda värderingsregler som får tillämpas vid upprättandet, visar att kapitalet är förbrukat. Härav följer att det inte innebär några problem i detta hänseende att rättsföljden inträder vid upprättandet av kontrollbalansräkningen. Däremot kan det finnas vissa oklarheter vad gäller tidsföljden. Om ett tillskott av kapital sker som undanröjer skyldigheten att upprätta kontrollbalansräkningen bör det vara så att skyldigheten aldrig har förelegat. En sådan tolkning skulle också innebära att riskkapitalavdrag får göras för det tillskott som undanröjer skyldig- heten. Bestämmelsen kan emellertid tolkas så att när tillskottet lämnas är företaget skyldigt att upprätta kontrollbalansräkning och att riskkapitalavdrag därför inte får göras för detta tillskott. I syfte att undvika sådana oklarheter vid tillämpningen föreslås att bestäm- melsen utformas så att riskkapitalavdrag inte får göras om företaget för förvärvet är skyldigt att upprätta kontrollbalans- räkning och kapitaltillskottet inte undanröjer skyldigheten. Även det andra förhållandet, i 25 kap. 13 § 2 ABL, som innebär en skyldighet att upprätta kontrollbalansräkning bör diskvalificera från riskkapitalavdrag. Det handlar om att företaget saknar till- gångar för full betalning av en utmätningsfordran vid verkställighet enligt 4 kap. utsökningsbalken. Därutöver bör riskkapitalavdrag inte heller få göras vid tillskott till ett företag som är på obestånd enligt definitionen i 1 kap. 2 § konkurslagen (1987:672). Med obestånd i konkurslagens mening avses att företaget inte rätteligen kan betala sina skulder och att oförmågan inte är endast tillfällig. Om obestånd föreligger ska företaget som huvudregel försättas i konkurs. Av definition följer att ett företag även ska anses vara i ekonomiska svårigheter om det uppfyller villkoren för ett kollektivt insolvensförfarande. Vad som avses med kollektivt insolvensförfarande i definitionen är inte helt klart. Kommittén tolkar uttrycket som att det krävs någon form av medverkan från det allmänna för att det ska anses vara kollektivt. En privat upp- görelse mellan företaget och en eller flera av dess borgenärer kan således inte anses vara ett kollektivt insolvensförfarande. Däremot bör en förhandling om så kallat offentligt ackord anses vara ett sådant förfarande som avses i definitionen. Offentligt ackord regleras i 3 kap. lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion och sådana förhandlingar förs bara under ett förfarande om företagsrekonstruk- tion. Tillskott till ett företag som har inlett ett sådant förfarande ska inte medföra rätt till riskkapitalavdrag. 6.6.5Andelar som förvaras på investeringssparkonto Bedömning: Det behöver inte införas regler om att riskkapital- avdrag inte får göras om andelar i företaget förvaras på ett invester- ingssparkonto. Investeringssparkonto är en ny frivillig sparform som har införts från och med den 1 januari 2012.17 Tillgångar på investeringsspar- konto är inte föremål för konventionell beskattning av utdelningar och kapitalvinster. I stället ska en schablonmässigt beräknad avkast- ning på marknadsvärdet av de tillgångar som förvaras på kontot tas upp . Bestämmelser om investeringssparkonto finns i lagen (2011:1268) om investeringssparkonto. Sådana finansiella instrument som i princip utan begränsningar får förvaras på investeringssparkonto benämns i lagen investeringstillgångar. Finansiella instrument som inte är investeringstillgångar benämns kontofrämmande tillgångar och de får endast förvaras på kontot . Med invester- ingstillgångar avses finansiella instrument som är upptagna till handel på en reglerad marknad eller på en motsvarande marknad utanför 2011/12:1, bet. 2011/12:FiU1, rskr. 2011/12:32, SFS 2011:1268. EES, finansiella instrument som handlas på en handelsplattform samt andelar i investeringsfonder. Sådana instrument är dock inte investeringstillgångar om innehavaren, direkt eller indirekt, äger eller på liknande sätt innehar andelar som motsvarar av kapital- eller röstandelarna i företaget. Vid denna bedömning ska även närståendes direkta eller indirekta innehav beaktas. Kvalificerade andelar är aldrig investeringstillgångar. De andelar som får förvaras på investeringssparkonto kan i undantagsfall även uppfylla villkoren för riskkapitalavdrag. Det kan få till följd att riskkapitalavdrag får göras för tillskott till företag där utdelningar och kapitalvinster inte beskattas i det konven- systemet. Utdelning kan då ske från företaget som inte beskattas hos mottagaren, varpå samma summa pengar tillskjuts företaget i form av nyemission och leder till ett avdrag om för den som deltar i emissionen. En sådan transaktion ökar inte storleken på schablonbeskattningen eftersom marknadsvärdet på andelarna i företaget inte ändras. Kommitténs uppfattning är emellertid att risken för icke avsett utnyttjande av riskkapitalavdraget tillsammans med investerings- sparkonto inte ska överdrivas. För det första får kvalificerade andelar inte förvaras på investeringssparkonto, och sannolikt kommer en stor del av riskkapitalavdragen att hänföra sig till sådana andelar. För det andra så har regeln om att finansiella instrument inte får förvaras på investeringssparkonto om innehavaren äger av kapital- eller röstandelarna i företaget tillkommit för att motverka skatteundandragande.18 Regeringen har i proposi- tionen uttalat att 10 procents innehav är en lämplig avvägning och att det är osannolikt att så många delägare samarbetar för att göra skatteundandragande lönsamt.19 Motsvarande resonemang kan appli- ceras på riskkapitalavdraget. För att den beskrivna transaktionen ska vara intressant krävs att utdelning och nyemission görs i anslutning till varandra. En minoritetsägare har små möjligheter att påverka beslut om nyemission. Mot bakgrund av det ovan anförda anser kommittén att det inte behöver införas hinder för riskkapitalavdrag när andelarna förvaras på investeringssparkonto. 2011/12:1, s. 293–295. Förslag: Underlaget för riskkapitalavdrag utgörs av den skatt- skyldiges anskaffningsutgift för andelarna. Sammanlagda tillskott till ett och samma företag av fysiska personer får högst uppgå till per företag och kalenderår. Om takbeloppet överskrids ska underlaget för risk- kapitalavdrag sättas ned proportionellt. Underlaget för riskkapitalavdrag är anskaffningsutgiften för andelar i företag som uppfyller de tidigare nämnda villkoren. Som angetts i avsnitt 6.3.3 ska andelarna vara slutbetalda under det aktuella beskattningsåret. Om en delbetalning har gjorts 1 och slutbetalningen först 2 får båda betalningarna ingå i underlaget för beräkning av riskkapitalavdrag för beskattningsåret 2. Det har därvid ingen betydelse att en del av betalningen har skett under ett tidigare beskattningsår. 6.7.1Takbelopp om per företag och år För att överensstämma med om statligt stöd för risk- kapital krävs ett årligt tak för avdragsgrundande tillskott, se avsnitt 8.3.2. Med hänsyn till att takbeloppet ska kunna kontrolleras av företagen, bör det utformas som ett högsta belopp för de tillskott som görs till företaget av fysiska personer. riktlinjer anger en högsta gräns på . Översatt till svenska kronor kan ett lämpligt gräns- värde vara . Lagstiftaren måste emellertid, på samma sätt som beträffande gränsvärdena för mindre företag20, bevaka valutakursutvecklingen. Om de EU-rättsliga gränsbeloppen riskerar att överskridas på grund av valutakursutvecklingen måste beloppsgränserna i den svenska lagstiftningen korrigeras. För den emission som innebär att gränsen om överskrids krävs särskilda regler. Underlaget bör i dessa fall proportioneras på de fysiska personer som deltar i emissionen. Annars skulle det kunna uppstå situationer där det är oklart vem som ska reducera sitt underlag när gränsbeloppet överskrids. 20 Se avsnitt 6.4.3. beräkningen av underlagen för riskkapitalavdrag ska därför varje fysisk person minska sitt underlag med ett belopp som motsvarar dennes andel av den del av emissionsbeloppet som överstiger . Följande exempel kan åskådliggöra tillämp- ningen. En fysisk person A bildar ett aktiebolag år 1 med i aktiekapital. År 3 görs en nyemission om som tecknas av A och 40 andra fysiska personer. A tecknar sig för och de 40 andra fysiska personerna för vardera. Eftersom gränsen på per företag och år överskrids i och med nyemissionen år 3 ska under- lagen för riskkapitalavdrag proportioneras. Varje person minskar sitt underlag med så stor andel som den överskjutande delen utgör av hela emissionsbeloppet. Den överskjutande delen är och hela emissionen är på , vilket innebär att alla som deltagit i emissionen får ett underlag för riskkapital- avdrag som uppgår till (= 1 – [1,5 / 21,5]) av anskaffningsutgiften (med andra ord minskar underlaget med ). A får ett underlag 3 om . De 40 andra fysiska personernas underlag blir vardera. Totalt underlag för riskkapitalavdrag för nyemissionen blir således (= 1 395 000 + 465 000 x 40). Förslag: Riskkapitalavdrag får göras med ett belopp som mot- svarar två tredjedelar av underlaget. Avdraget får uppgå till högst . Om ett riskkapitalavdrag medför ett underskott i inkomst- slaget kapital som får dras av i form av skattereduktion, ska hela den delen av underskottet som motsvarar riskkapitalavdraget minska skatten . I föregående avsnitt behandlades hur underlaget för riskkapital- avdrag ska beräknas. När underlaget har bestämts får avdrag göras med två tredjedelar av detta underlag. Två tredjedelar av underlaget innebär den skattemässiga effekten av tillskottet blir . Anledningen till att avdrag bara föreslås ges med två tredjedelar av anskaffningsutgiften är att det annars skulle uppstå arbitrage- möjligheter vid förvärv av kvalificerade andelar. Om avdrag gavs med hela anskaffningsutgiften skulle det bli förmånligt att dela ut och därefter emittera in samma belopp. Utdelningen beskattas (förutsatt att utdelningen ryms inom gränsbeloppet) och emissionen ger ett riskkapitalavdrag som minskar skatten . Effekten skulle bli en kapitalrörelse som i slutändan bara innebär att aktieägaren har fått ett nettoavdrag om . Genom att den skattemässiga effekten av riskkapitalavdraget mot- svarar den lägsta skattebelastning som utgår i inkomstslaget kapital motverkas sådana förfaranden. Den övre beloppsgränsen för riskkapitalavdraget bör enligt kom- mittén sättas till , vilket motsvarar ett till- skott om . Skatteeffekten av avdraget är , vilken då blir högst per person och år. Skattesatsen för avdraget ska som nämnts vara . Det är viktigt att riskkapitalavdraget också blir värt för alla fysiska personer, oavsett vilka övriga inkomster eller utgifter som de kan tänkas ha. I inkomstslaget kapital är alla avdrag värda så länge som det finns inkomster att dra av mot. Ett underskott av kapital ska enligt 67 kap. 10 § IL dras av som en skattereduktion. Skatten ska minskas av under- skott . Underskott därutöver minskar skatten . För att riskkapitalavdraget alltid ska vara värt och inte missgynna personer som har stora övriga avdrag i inkomstslaget kapital så krävs särskilda regler för underskott som överstiger . Ett nytt andra stycke föreslås i 67 kap. 10 § IL där det anges att ett underskott av kapital upp till storleken på riskkapitalavdraget alltid ska få dras av . För underskott som överstiger avdraget tillämpas de nuvarande reglerna. Följande exempel beskriver tillämpningen. En fysisk person A har genom nyemission tillskjutit till sitt eget aktiebolag . A får därmed göra risk- kapitalavdrag med i inkomstslaget kapital. A har även inkomster av kapital – vinster på börsaktier – om och ränteutgifter på . Totalt blir resultatet i inkomstslaget kapital ett underskott på (= 200 000 – 500 000 – 1 000 000). Underskottet blir en skatte- reduktion och den del av underskottet som motsvarar riskkapital- avdraget ska minska skatten , eller med 300 000 Därutöver har A till i underskott och detta belopp ska behandlas i enlighet med de nuvarande reglerna. Det innebär att A får ytterligare skattereduktion av och av , totalt (= 100 000 x 0,3+200 000 x 0,21). Sammanlagt blir skatte- reduktionen . Kommittén har valt att utforma riskkapitalavdraget som en skatte- kredit i form av ett förtida avdrag för anskaffningsutgiften på andelarna, se avsnitt 6.3.2. I följande avsnitt behandlas frågor om hur förslaget ska utformas när det gäller återföringen. Förslag: Riskkapitalavdrag ska återföras i sin helhet det beskatt- ningsår då andelarna avyttras. För att säkerställa att återfört riskkapitalavdrag fullt ut kan kvittas mot kapitalförlust på andelarna ska återföringen ingå i den s.k. aktiefållan. Riskkapitalavdraget är tänkt att motsvara ett förtida avdrag för anskaffningsutgiften på andelarna. Till skillnad från vad som gäller vid ett andelsförvärv enligt dagens regler ska anskaffningsutgiften få dras av direkt i samband med förvärvet. I konsekvens därmed får den del av anskaffningsutgiften som svarar mot underlaget för riskkapitalavdraget inte dras av vid avyttringen. I annat fall skulle anskaffningsutgiften få dras av dubbelt. Kommittén har övervägt att förhindra dubbla avdrag genom att anskaffningsutgiften inte ska få dras av vid avyttringen. En sådan konstruktion skulle medföra problem när det gäller förvärv av kvalificerade andelar. De olika beskattningsnivåerna inom inkomst- slaget kapital skulle kunna leda till att ett riskkapitalavdrag blir mer värt för den skattskyldige om det i stället får dras av som anskaff- ningsutgift vid avyttringen. Beroende på andelarnas klassificering blir i så fall det skattemässiga utfallet av hela andelsinnehavet olika för olika personer. På grund härav har kommittén i stället valt en annan lösning. Den valda lösningen innebär att återföringen av riskkapital- avdraget hålls helt åtskild från kapitalvinstberäkningen. Risk- kapitalavdraget görs i samband med andelsförvärvet och återförs när andelarna avyttras. Anskaffningsutgiften får dras av vid kapital- vinstberäkningen enligt precis samma regler som . På så sätt har effekten av ett förtida avdrag för anskaffningsutgiften åstad- kommits som beräkningen av kapitalvinsten inte har på- verkats. Återföringen sker när andelarna avyttras vilket säkerställer att skatteeffekten det året totalt sett överensstämmer med hur det hade blivit om anskaffningsutgiften inte hade fått dras av, med undantag för de ovan nämnda skillnaderna i skattebelastning för olika slag av andelar. Eftersom riskkapitalavdraget ska ses som ett förtida avdrag för anskaffningsutgiften är det dock viktigt att återföringen i alla situationer skattemässigt kan matchas mot kapitalvinstberäkningen vid avyttringen. Kapitalvinsten ska således beräknas separat från återföringen, men resultatet av dem båda måste kunna utnyttjas mot varandra fullt ut. Avsikten är att avdraget ska få göras vid förvärvet och att skattebelastningen vid avyttringen ska bli i mot- svarande mån högre. Vid avyttringen får den fysiska personen betalt för andelarna varför det inte innebär någon likviditetsmässig påfrestning att ta upp hela ersättningen som en inkomst i kapital. Det är särskilt viktigt att en matchning mellan återföringen av avdraget och redovisningen av det skattemässiga resultatet sker när avyttringen leder till en kapitalförlust. Om återföringen inte fullt ut kan kvittas mot kapitalförlusten finns det risk för att det sker en nettobeskattning vid avyttringen. Kapitalförluster på andelar får dras av i sin helhet mot kapitalvinster på andelar i den s.k. aktie- fållan, se 48 kap. 20 § IL. Överskjutande del av kapitalförlusten får bara dras av .