sou · GZB375d3 · 2012-01-01 00:00:00 — När det t.ex. gäller mer omfattande verk- samheter som hunddagis och zoobutiker angavs det vara viktigt och fördelaktigt för både verksamhetsutövaren och för kontroll- myndigheten att myndigheten kommer in i processen tidigt före det att lokalen är färdigbyggd. Länsstyrelserna påpekade också att tillståndsplikten medför en möjlighet för länsstyrelserna att kräva att verksamhetsutövaren besitter en viss kompetens. Vissa av dessa verksamheter har också en utbildande roll och det är därför viktigt att utövarna föregår med gott exempel. Att ha en god djurhållning och leva upp till djur- skyddslagstiftningen är därför ännu viktigare om verksamheten utbildar nya djurhållare som t.ex. ridskolor, zoobutiker, hundkennlar och katthem gör. Länsstyrelserna uppgav också att § 16-tillstånden har underlättat överblicken av de större djurhållningarna på sällskapsdjurs- och hästområdet. Några länsstyrelser framförde att det fanns några positiva aspekter med att ersätta tillstånden med ett anmälningsförfarande. En sådan aspekt var att det skulle ge mer tid till kon- troller. angav att den avsatte cirka 3 årsarbetskrafter till att handlägga ansökningar om § 16-tillstånd och trots det har de långa handläggningstider. Anmälningsplikten skulle också kunna ge bättre registerhållning om den som är anmälningspliktig fullföljer sin plikt. saknas heltäckande register över samtliga djurhållare inom länen vilket gör det svårt att uppskatta det totala resursbehovet för djurskyddskontroller. Anmälningsförfarande ansågs också av någon länsstyrelse kunna räcka för de flesta enkla Särskilda krav för viss djurhållning verksamheter, t.ex. djuruppfödning i liten skala och uthyrning av boxplatser. En positiv aspekt för verksamheterna angavs också vara att de kunde komma i gång snabbare om de inte behövde vänta på till- stånd från . Från Svenska () sida påpekades att det fanns en del brister i hanteringen av § 16-tillstånden när kommunerna hade ansvaret för dem. Dessa brister uppges framför allt att ha bestått av att kommunerna tolkade reglerna kring tillstånden olika och att det resulterade i skillnader i bedömning och i de avgifter som togs ut. Sedan har tagit över hanteringen anses bedömningarna blivit mer likriktade och det anses även fördelaktigt att avgifterna har tagits bort. SKK uppger också att de har som rutin att se om tillstånd finns när hembesök görs hos uppfödare som är medlemmar i . Efter- som gör få egna kontroller av om hunduppfödare har tillstånd eller inte, så medför detta dock att SKK:s medlemmarna kontrolleras hårdare gällande § 16-tillstånden än de som inte är medlemmar. har bl.a. påpekat att det är varierad kompetens hos de myndigheter som sköter kontroll och ger till- stånden. kan det ta för att få ett § 16-tillstånd och ibland finns det också en osäkerhet på myndigheterna om tillstånd behövs. Svensk Travsport har framfört att § 16-tillstånden generellt sett är bra som ett förebyggande redskap. Tillstånden liknar till stor del travsportens licenskommittéers arbete. En risk finns dock att till- ståndsgivningen bedöms olika i olika län. Svensk Travsport har föreslagit två möjligheter för utveckling och förändring av § 16- tillstånden. Det första är att de organisationer som har en egen förebyggande kontroll på tillräcklig nivå ges möjlighet att ersätta § 16 förfarandet med den egna kontrollen. Detta system kontrolle- ras sedan av myndighet eller en helt fristående organisation i enlig- Särskilda krav för viss djurhållning het med utredning om kontrollprogram (Ett djurskydd i förändring, SJV 2008:24). Det andra förslaget är att § 16-tillstånden lever kvar men med tydligare styrning från Jord- bruksverket när det gäller bedömning av utbildning, kompetens och verksamhet. har framfört att utgångspunkten är att ha djurskyddet högt på agendan och vetskap om dem som bedriver större verksamheter är viktigt. har framfört att ordet yrkesmässigt inte fungerar så bra utan det skulle vara bättre att enbart tala om större omfatt- ning. kan man äga nio hästar privat utan att omfattas av tillståndsplikt men det räcker med en häst om den är i yrkesmässig verksamhet. Syftet med tillståndsplikten är dock god och för t.ex. ridskolor behöver tillståndsplikt finnas kvar. har dock ifrågasatt varför det inte finns några explicita utbildningskrav kopplade till § 16-tillstånden utan endast lämplighetskrav. Vid t.ex. ridskolor anser förbundet att det bör krävas kvalificerad utbildning och obligatorisk utbild- ning föreslogs även för dem som bedriver inhyrningsverksamhet. Det framfördes att för att få tillstånd att bedriva yrkesmässig häst- hantering bör man ha dokumenterad skicklighet, t.ex. genom- gången tränarutbildning, hipplogutbildning, hästskötarexamen eller liknande utbildning. Om erfarenheten inte kan dokumenteras i form av utbildning så kan det lösas genom intyg av något slag som visar att man är kunnig och ansvarsmedveten. Det framförs dock också från hästbranschen att det var viktigt att byråkratin runt hanteringen av tillståndsärendena inte blir för tungrodd. Hur tillståndsgivningen går till behöver ses över så att den blir smidigare. Det påtalades också att det är svårt att veta om att detta regelverk finns och att man måste ansöka om att få till- stånd. Mer information borde spridas inom branschorganisatio- nerna. Det framfördes också att det behöver bli enklare att identifi- era om tillstånd behövs, kategorierna behöver slås samman till ett mindre antal som lättare kan förstås. Det framfördes också att ett ändamålsenligt kontrollsystem där miniminivåerna kontrolleras är bättre än tillståndkrav. Krav på regi- strering skulle då fungera och vara enklare eftersom detta sedan kan ligga till grund för kontroll och då i extremfallet fungera som förbud mot fortsatt verksamhet. Särskilda krav för viss djurhållning Andra framförde att det är bra att tillstånden finns men synd att de behövs. Det föreslogs även krav på tillstånd för att ordna häst- auktion eller hästmarknad. Ett antal instanser har påpekat att lagstiftningen är otydligt gäl- lande vem som behöver tillstånd. Det uppges att det finnas tolk- ningsproblem när det gäller de begrepp som används i lagtexten. Som exempel kan nämnas att det inte alltid är uppenbart för den som driver ett katthem att den förvarar eller utfodrar, eller att den som har en turridningsverksamhet upplåter hästar. På samma sätt är inte alltid uppenbart att den som har en träningsanläggning för häst ofta behöver tillstånd för förvaring eller utfodring av häst. Bland både djurskyddsinspektörer och djurägare har det även funnits en viss begreppsförvirring kring skillnaderna på hållande och förvaring. Det har även framförts att det är märkligt att utfodring (i förvaring eller utfodring) står kvar då det ifråga- sätts om det finns verksamheter som endast omfattar utfodring av andras djur. Även begreppet yrkesmässigt anges vara svårt att tolka. 2002/03:149 har det angetts att detta inte är något som bör regleras i föreskriftsform utan gränserna bör avgöras i rättspraxis. Detta har dock ifrågasatts eftersom det är svårt för att bedöma dessa verksamheter när många former av djurhållningar ligger i gråzonen till att vara yrkesmässiga. Att ta fram en sådan rättspraxis kräver alltid att enskilda blir föremål för prövning vilket kan medföra stora belastningar på dessa. Det har också framförts att gränsen för när tillstånd krävs är för högt satt enligt vissa och lågt satt enligt andra. Som exempel så anser vissa att tillståndsgränsen när det gäller hund, vilken är på 10 vuxna hundar, är för hög eftersom 10 hundar är en stor och krä- vande djurhållning. Det har också framförts att fler djurslag bör omfattas av tillståndskravet, såsom t.ex. för större djurhållningar av kaniner eller marsvin där det inte krävs tillstånd förrän verk- samheten är yrkesmässig. Särskilda krav för viss djurhållning 9.1.5Tjänstedirektivet och utvärdering av kravet på tillstånd enligt 16 § djurskyddslagen Tillståndsförfarandet enligt 16 § djurskyddslagen bedömdes i departementspromemorian Genomförande av tjänstedirektivet Ds 2008:75 (s. 459 f.) För mer information om tjänstedirektivet, se Gällande rätt och bakgrund till djurskyddslagstiftningen. Enligt den bedömning som görs i promemorian omfattas tillståndsförfarandet av tjänstedirektivets regler. Förfarandet bedömde dock förenligt med direktivet och reglerna kring detta bedömdes därför inte behöva ändras. I promemorian redogörs det för kravet på tillstånd om vilka verksamheter som är tillståndspliktiga och tillvägagångssättet för tillståndsgivningen. Det bedömdes att tillståndskravet avser verk- samheter som omfattas av tjänstedirektivets tillämpningsområde och att det därmed måste uppfylla bl.a. villkoren i artikel 9. I pro- memorian uttalas att kravet på tillstånd har införts för att säker- ställa ett gott djurskydd, vilket är ett erkänt allmänintresse inom EU. Tillståndskravet infördes eftersom regelefterlevnaden var dålig och djur utsattes för lidande. Efterhandskontroller är alltså inte tillräckliga för att uppnå målet. De erfarenheter som finns av ett system med anmälan för verksamhet med hästar visar också att ett sådant system inte är tillräckligt för att uppnå avsedd djurskyddsni- vån. Mindre ingripande åtgärder kan därför inte anses vara tillräck- liga och reglerna är således förenliga med artikel 9 i tjänste- direktivet. Enligt artikel 10.4 i tjänstedirektivet ska tillståndet ge tjänstele- verantören rätt att få tillträde till eller utöva tjänsteverksamhet på hela landets territorium om det inte av tvingande hänsyn till all- mänintresset är motiverat att utfärda ett särskilt tillstånd för varje etablering eller att begränsa tillståndet till en viss del av territoriet. I promemorian hänvisas till om genomfö- randet av tjänstedirektivet. I denna (s. 35) anges att en sådan begränsning normalt kan vara motiverad om tillståndet är kopplat till fysisk infrastruktur, t.ex. en butik, eftersom det i sådana fall kan vara nödvändigt med en individuell prövning av varje anläggning. Tillstånd enligt 16 § djurskyddslagen är begränsat till en specifik verksamhet. Bakgrunden till denna begränsning är att det krävs en individuell prövning av varje enskild anläggning för att det efter- strävade djurskyddet ska kunna uppnås. Begränsningen bedömdes därför i promemorian att vara motiverad (s. 462). Särskilda krav för viss djurhållning 9.2.1Vad är förprövning? Förprövning innebär att på förhand prövar om stallet, förvaringsutrymmet eller hägnet är godkänt utifrån djurskydds- och djurhälsosynpunkt. Krav på förprövning finns i 5 § i gällande djurskyddsförordning. Förprövningen omfattar bara det som är inom stallbyggnadens yttre skal, dvs. förprövningen tar inte direkt hänsyn till omgivande faktorer och förutsättningar t.ex. betesmarker eller andra markytor utanför byggnaden. Den bedömning som görs i förprövningen utgår från djur- skyddslagstiftningen och tar alltså inte hänsyn till någon annan lag- stiftning som också kan beröra den planerade åtgärden. Prövning från miljösynpunkt sker t.ex. separat från förprövningen även om denna också utförs av . Det regelverk som i huvudsak används i förprövningen är den centrala myndighetens djurskyddsföreskrifter men även djur- skyddslagen och djurskyddsförordningen tillämpas om det saknas specifika djurskyddsföreskrifter på ett visst område. I viss mån ingår även smittskydd i förprövningen eftersom vissa av djur- skyddsbestämmelserna syftar till att djurhälsan ska vara godtagbar. Förprövning går till så att den som t.ex. ska bygga ett stall som omfattas av kravet på förprövning ansöker om prövning hos läns- styrelsen. Ansökan görs på en särskild blankett och till detta bifo- gas måttsatta och skalenliga plan- och sektionsritningar samt en beskrivning av byggnadsdelar eller anordningar som är av betydelse utifrån djurskydds- eller djurhälsosynpunkt. granskar handlingarna och gör utifrån handling- arna en bedömning av om stallet kommer att uppfylla gällande bestämmelser. kontrollerar t.ex. så att måtten på pla- nerade djurutrymmen är tillräckliga för djurhållningen men även att inredning, golv- och liggytor osv. Dessutom kontrolle- ras tekniska system av betydelse för djurskyddet såsom system för utgödsling, utfodring, dricksvatten, ventilations– och värmesystem samt system för larm och brandskydd. Behövs det kan länsstyrel- sen i samband med detta ge råd om alternativa lösningar om t.ex. mindre lämpliga lösningar upptäcks. beslutar sedan om ett förhandsgodkännande och efter detta får byggandet av stallet börja. När stallet är byggt gör en besiktning där de bedömer om förhandsgodkän- Särskilda krav för viss djurhållning nandet har följts. Om så är fallet godkänner att stallet tas i bruk. Om felaktigheter upptäcks ställer krav på rättelse och gör därefter en ny besiktning. 9.2.2Varför finns förprövning? Som ett led i en strävan att ge husdjuren en god stallmiljö infördes bestämmelser om förprövning av djurstallar. Av propositio- nen (Kungl. Maj:ts proposition 1973:31 med förslag till ändring i lagen (1944:219) om djurskydd, s. 19) framgår bl.a. följande. I framställning från lantbruksstyrelsen och dåvarande veterinärstyrel- sen föreslås att DL kompletteras med bestämmelser om skyldighet att inhämta lantbruksnämndens godkännande av stall avsett för andra husdjur än sällskaps, innan nybyggnad eller väsentlig till- eller ombyggnad företas. Lantbruksstyrelsen föreslås få rätt att medge undantag från skyldigheten vad gäller mindre djurstallar. Till stöd för förslaget åberopas bl. a. följande. Eftersom husdjurens hälsa är starkt beroende av deras närmiljö, blir det av grundläggande betydelse för djurskyddet inom djurhållningen att stallen är utformade med klart beaktande av djurskyddsaspekter. Det har förekommit fall där relativt nyuppförda stallar varit utformade på sådant sätt att de givit upphov till så stor sjukdomsfrekvens hos husdjuren att produktionen blivit förlustbringande. I en del svinstallar har använts viss inredningsdetalj, s.k. protectabåge, som skadat djuren och därför ansetts oacceptabel från djurskyddssynpunkt. I sistnämnda fall har ett flertal djurägare nödgats bygga om inredningen i stallen. Från djurskyddssynpunkt olämpliga djurstallar orsakar sålunda sjukdom, skador och lidande för djuren och olägenheter för djurägaren i form av sämre produktionsre- sultat och kostnader för ombyggnad. I likhet med remissinstanserna godtar jag att förprövningen skall omfatta stallar avsedda för i första hand husdjuren häst, nötkreatur, ren, svin, får, get och fjäderfä, medan stallar eller förvaringsrum för sällskapsdjur bör lämnas utanför regleringen. Denna kommer sålunda att alldeles övervägande del att gälla jordbrukets stallbyggnader. Skyldighet att i förväg inhämta godkännande av djurstallar bör gälla inte bara nybyggnad i byggnadsstadgans (1959: 612) mening utan också sådan ändring av befintligt stall som, utan att räknas till nybygg- nad, har väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt. Undantag bör dock kunna göras för de minsta stallen. Vidare bör krigsmaktens stal- lar vara undantagna. Vid utformningen av jordbrukets stallbyggnader måste givetvis hänsyn tas även till andra faktorer än sådana som gäller djurskyddet. Ekono- miska och produktionstekniska faktorer måste beaktas. Särskilda krav för viss djurhållning medför större hänsynstagande till djurskyddssynpunkter vid utform- ningen av stallar såsom framhållits av lantbruksstyrelsen och av några remissinstanser ofta ekonomisk fördel för djurägaren. Ett bättre djur- skydd leder nämligen till bättre djurhälsa som i sin tur ger ökat pro- duktionsresultat. Den föreslagna förprövningen är uttryck för en strävan att ge husdju- ren en god stallmiljö. Resultatet kan emellertid bli illusoriskt, om djur- ägaren i ett stall som byggts enligt godkännande håller ett större antal djur än stallet är avsett för. Enligt min mening bör därför i beslut om godkännande alltid bestämmas det högsta antal djur som stadigvarande får hållas i stallet eller i avgränsad del därav. Det kan vidare finnas behov av att förena godkännande med villkor. Det bör ankomma på tillsynsmyndighet att bevaka att föreskrifter och villkor efterlevs. Den som annat än i ringa omfattning bryter mot före- skrift eller villkor bör kunna straffas med böter. I likhet med ett par remissinstanser anser jag det påkallat att stadga sådant straff också för den som åsidosätter skyldigheten att inhämta godkännande. För vissa fall bör också finnas möjlighet att åstadkomma rättelse genom vitesfö- reläggande. omfattade förprövningskravet djurslagen häst, nöt- kreatur, gris, får, getter, fjäderfä samt pälsdjur. Det fanns dock undantag från förprövningsplikten gällande antalet djurplatser. Var gränsen för undantag från förprövningsplikten går för de olika djurslagen är reglerat i 3 § Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 1999:95) om förprövning av djurstallar. 3 § Kravet på förprövning enligt 5 § djurskyddsförordningen gäller inte 1.om det antal djur som ryms på anläggningen, av det eller de djurslag som berörs av den planerade byggnadsåtgärden, efter denna kommer att understiga 5 hästar, 10 vuxna nötkreatur, 20 ungnöt, 10 vuxna svin, 50slaktsvin, 100 tillväxtgrisar, 20 vuxna får, 20 vuxna getter, 500 fjä- derfän utom strutsfåglar eller tre strutsfåglar; om flera djurslag hålls i samma utrymme i en byggnad avgörs kravet på förprövning genom en beräkning för varje djurslag av kvoten mellan det planerade antalet djur och ovan angivet antal, varvid kravet på förprövning inte gäller om summan av kvoterna understiger 1,0, 2.sådan anläggning för hållande av djur som omfattas av 19 § djur- skyddslagen eller 37 § djurskyddsförordningen, samt 3.i ärenden om godkännande av ny teknik enligt 7 § djurskyddsför- ordningen för de tekniska system eller den tekniska utrustning som är föremål för prövningen. utökades förprövningskravet till att omfatta alla djur som hålls för produktion av livsmedel, skinn, ull eller päls. Särskilda krav för viss djurhållning hägn blev då också förprövningspliktiga eftersom djur hålls i dessa för ovanstående ändamål. Undantagsreglerna har dock inte utökats vilket fått till följd att för de nya djur som förprövningsplikten omfattar så gäller kravet från första djuret. Exempel på sådana djurutrymmen är utrymmen för fisk och kaniner samt samtliga djurslag som hålls i hägn, t.ex. hjort och vildsvin. bedriver för närva- rande ett arbete med att se över förprövningsföreskrifterna gäl- lande detta. Mellan åren 2002–2007 förprövades det i 9 045 ärenden vil- ket var totalt 10 393 djurstallar. Av dessa överklagades 53 ärenden (se Tabell 12.2.1) vilket motsvarar . Det genomsnitt- liga antalet förprövningar var 1 508 och den genomsnittliga handläggningstiden var (se Tabell 12.2.2). Fördelningen av dessa stallar gällande län och djurslag visas i Tabell 12.2.3. (Ett djurskydd i förändring SJV 2008:24). Den genomsnittliga handläggningstiden för förprövning är ungefär likvärdig med bygglovsärenden som hanteras av kommu- nen. Den är också betydligt kortare jämfört med ärenden om mil- jötillstånd enligt som i allmänhet tar att hand- lägga. Även förprövning av försöksdjursstallar hos tar med en genomsnittlig handläggningstid (Ett djurskydd i förändring SJV 2008:24). Särskilda krav för viss djurhållning Tabell 12.2.1 Antal förprövningar och överklagade beslut. Observera att vissa mål inte var avgjorda då tabellen gjordes Källa: Ett djurskydd i förändring SJV 2008:24. Särskilda krav för viss djurhållning Tabell 12.2.2 Antal förprövningar och handläggningstid (medel) 75 (medel) 6,3 Källa: Ett djurskydd i förändring SJV 2008:24. Särskilda krav för viss djurhållning Tabell 12.2.3 Fördelning av förprövningsobjekt gällande län och djurslag. Källa: Ett djurskydd i förändring SJV 2008:24. 9.2.4Jordbruksverkets översyn av förprövning Regeringen gav och Djurskyddsmyn- digheten i uppdrag att se över frågan om förprövning av stallbygg- nader från djurskydds- och djurhälsosynpunkt (Jo2007/1305). I uppdraget ingick bl.a. att se över vad som bör omfattas av krav på förprövning och i detta särskilt beakta om smittskydd borde ingå. skulle även se över hur förprövningen och dess regelverk kunde förenklas. Detta gällde särskilt regelverket kring Särskilda krav för viss djurhållning när förprövning krävs, kring stallar med flera djurslag, och för till- byggnad. Anledningen till översynen var bl.a. att det hade framkommit klagomål på att bedömningarna i förprövningsfrågor skilde sig åt i landet och handläggningen tog . Det hade också framförts önskemål att förprövningen borde omfatta smittskyddsfrågor i större utsträckning och då framför allt i stora besättningar. genomförde uppdraget i samråd med näringen samt med berörda myndigheter och organisationer. En redovisning av arbetet och slutsatser finns presenterat i rap- porten Ett djurskydd i förändring (SJV 2008:24). Sammanfattningsvis visar rapporten på följande möjliga för- ändringar: Förbättrade ansökningsblanketter och information om förpröv- ning Nytt IT-stöd för hantering av förprövningsärenden Fler undantag från förprövningskravet Ersätta förprövningen med ett obligatoriskt anmälnings- förfarande i vissa ärenden Reducera förprövningens omfattning för vissa typer av för- prövningspliktiga åtgärder Införa system för typgodkännande Samordna besiktningen i vissa ärenden om förprövningen med den ordinarie djurskyddskontrollen Samordna förprövningen med andra tillstånd och verksamheter inom Utöka samordnande insatser och informations- utbyte med andra myndigheter Reducera förprövningens omfattning för vissa typer av förprövningspliktiga åtgärder I sin rapport har presenterat ett antal förslag för att reducera förprövningens omfattning. Exempel på sådana förändringar uppges vara att höja undantagsgränserna för när för- prövningskravet börja gälla för vissa djurslag eller att införa un- Särskilda krav för viss djurhållning dantag från förprövningskravet hos djurslag där inte några undan- tag finns. har också angett i rapporten att det finns en möjlighet att låta enklare byggnader undantas från kravet på för- prövning. Detta gäller i de fall där risken för ett felaktigt byggande och kostnaderna för att rätta till i efterhand är låg. Som exempel kan nämnas enkla ligghallar eller andra väderskydd upp till en viss storlek, enkalvshyddor samt sugghyddor. Det har också föreslagits i rapporten att det skulle kunna vara möjligt att helt undanta vissa verksamheter från kravet på förprövning om de ingick i ett visst kontrollprogram. Jord- bruksverket angav dock att kontrollprogrammen inte är anpassade till detta. angav även i sin rapport att förprövningskravet borde utökas till att även omfatta förutsättningar för att kunna hålla djur på bete i fråga om nötkreatur som hålls för mjölkpro- duktion. Skälet till detta är att det förekommer att stallbyggnader uppförs, byggs till eller byggs om på sätt som gör att kravet på beteshållning inte kan uppfyllas. Att byggnadsinvesteringar genomförs som inte medger att beteskravet kan uppfyllas är enligt mening inte acceptabelt. gjorde 2008 en undersökning som visade att ca 470 besättningar av landets totalt 7 100 besättningar inte efterlever kravet på att hålla korna på bete. I ca 110 av dessa bedömdes orsaken helt eller delvis bero på felaktiga eller olämpliga byggnadslösningar. Räknat på en medelbe- sättning om 52 djur betyder det att ca 24 500 mjölkkor inte får till- gång till bete i den omfattning som det krävs enligt djurskyddsbe- stämmelserna varav 5 700 av dessa kor på grund av felaktig eller olämplig byggnadslösning. uppgav även att smittskydd borde ingå i för- prövningen i större omfattning än vad som sker . Detta borde enligt verket ske genom att förprövningen föregås av ett obligatoriskt smittskyddssamråd för vissa besättningar obligatoriska smittskyddskrav bör utvecklas och ingå i förpröv- ningen. branschspecifika smittskyddsriktlinjer för smittskyddssamråd bör tas fram av näringen. Särskilda krav för viss djurhållning frivilliga smittskyddsregler bör utvecklas och bedömas vid för- prövningen.