sou · H0B374 · 2012-11-09 00:00:00 — Ombuds- mannen mot etnisk diskriminering. , , & , , 1993. Den mångtydiga toleransen – förhållningssätt till invandring och invandrare 1993. , , 2006. Tankar om islamofobi. , , , , , 2011. Mångfaldsbarometern 2011, , . Främlingsfientliga och intoleranta attityder , , 2006. Med Davidsstjärnan under tröjan – Upplevelser av diskriminering och judiskt ursprung i , i Rasism och främlingsfientlighet i – Antisemitism och islamofobi 2005. , , , 2012. Islamophobia in : Politics, representation, attitudes and experiences i M. Helbling (red.) Islamophobia in the West: Measuring and Explaning Individual Attitudes. : Routledge, 2012, 70– 82. , , & Bevelander, , 2006. Islamofobi – en studie av begreppet, ungdomars attityder och unga muslimers utsatthet. Forum för levande historia. /ODIHR (/och mänskliga rättigheter) rapporter: 2010a, Hate Crimes in the Region – Incidents and Responses. Annual Report for 2009. 2010b, Country Visit: . Report of the Personal Representative of the Chair-in-Office on Combating Anti- Semitism, . Palosuo, , 2008. En inventering av forskning om romer i . för multietnisk forskning. Ett uppdrag från Delegationen för romska frågor. , 2008, Unfavorable Views of Jews and on the Increase in Europe. Shirinov, M., 2008. Unga muslimers upplevelse av religiös diskriminering på arbets- och bostadsmarknaden. En undersökning grundad på resultatet av 40 intervjuer med unga muslimer mellan 18–i , , och . DO, Opublicerat material. , , 2006. Den osynliga vardagsrasismens realitet. Avhandling vid 43 2006. , , 2009. Hemma och främmande i staden. Kvinnor med slöja berättar. in (MAPIUS) 4. SOU 2010:55 Romers rätt – strategi för romer i , slutbetänkande från Delegationen för romska frågor. Främlingsfientliga och intoleranta attityder SOU 2005:41 Bortom Vi och Dom – Teoretiska reflektioner om makt, integration och strukturell diskriminering, slutbetänkande från Utredningen om makt, integration och strukturell diskriminering. Strabac, Zan & Listhaug, , 2008. prejudice in Europe: A multilevel analysis of survey data from 30 countries. 37, 2008, pp 268–286. Trankell, , 1974. Svenskars fördomar mot invandrare. huvudbetänkande, bilagedelen. UNHCR 2010, Annual Report. Finns tillgänglig på: , , 2012. Finns tillgänglig på /digitalAssets/1375/1375809_545–556- --v--rldsreligioner.pdf Zick, , & Küpper, , 2009. Group-Focused Enmity across Europe. Objectives, Method and First Results. on Conflict and Violence at the Universities of , , , , , , , , and . Short study report. Zick, , , , , 2011, Intolerance, Prejudice and Discrimination. A European Report. , , 1987. Den toleranta opinionen. Inställning till invandrare 1987. CEIFO rapport nr 8. , , , , , 2011. Explaining attitudes to immigration (ej publicerad). Anförande av Weitzman vid /ODIHR högnivåmöte i . 4Spridningen av främlingsfientliga budskap Enligt direktiven ska jag kartlägga på vilket sätt främlingsfientliga budskap ges spridning och vilka grupper som är måltavla för budskapen. Detta kapitel är upplagt på följande sätt. Vilka förutsättningarna är för att sprida främlingsfientliga budskap hänger samman med det allmänna samhällsklimatet. Detta är naturligtvis inte ett alldeles lättfångat begrepp, men jag menar att det spelar roll vad ledande politiker säger och inte säger. Om de underblåser främlingsfientliga stämningar kan sådana snabbt sprida sig. De historiska exempel jag har gett på hur främlingsfientlighet kan göras till officiell politik illustrerar det (4.1). Därefter kommer jag att redovisa vilka främlingsfientliga partier som finns i och och även några mindre främlingsfientliga organisa- tioner i (4.2). Främlingsfientliga budskap sprids framförallt genom Internet. Jag redovisar fakta och problem kring detta (4.3). kommer jag in på den grupp som är den viktigaste måltavlan för främlingsfientliga budskap, nämligen islam och muslimer. Jag redovisar hur islamfientliga krafter bygger upp sina budskap och vilka invändningar som kan riktas mot dessa (4.4). Kapitlet avslutas med en kort sammanfattning (4.5). Forskarna från , , från , och från , bägge i , har noterat att en del av deras forskarkolleger sökt uppskatta vad man skulle kunna kalla potentialen för stöd till främlingsfientliga partier i olika länder. De har gjort det genom att till exempel se hur stor andel av Spridningen av främlingsfientliga budskap väljarkåren som har åsikter som ligger nära de främlingsfientliga partiernas. Det intressanta är att inte ens de mest framgångsrika av dessa partier har kommit i närheten av denna potential. Ivarsflaten et al drar slutsatsen att det inte räcker att bara erbjuda en restriktiv invandringspolitik. De menar att ett av skälen för det uteblivna stödet är att det i samhällena finns en antirasistisk norm som i många fall väger tyngre. Det är i sammanhanget värt att notera att fler individer ger uttryck för främlingsfientliga attityder när de får göra det anonymt än när de måste stå för sina åsikter, en iakttagelse som återkommer i beskrivningen av hur Internet används för spridningen av främlingsfientliga budskap (se vidare avsnitt 4.3). Ivarsflaten et al redovisar resultat från amerikansk forskning där en sådan antirasistisk norm fick ett starkt genomslag . Den har bidragit till en kraftig minskning av självrapporterade rasistiska övergrepp. De refererar en amerikansk forskare som har funnit att visserligen inte utesluter rasistiska utspel, men att den starkt påverkar hur sådana kan ske. Hon konstaterar också att det genom appeller till den antirasistiska ofta är möjligt att förhindra mobilisering av rasistiska opinioner. Vilken roll, frågar de sig, spelar då den antirasistiska för individen? De konstaterar att en och samma individ å ena sidan kan vara principiellt övertygad om att jämlikhet mellan etniska grupper är moraliskt rätt, men å den andra ändå ha stereotypa före- ställningar om olika etniska grupper. I amerikansk forskning har man kunnat visa att vita personer som i grunden är för att svarta och vita ska behandlas jämlikt, i sin inställning till svarta ändå styrs av stereotypa föreställningar om svarta. I sådana fall kan den anti- rasistiska spela en roll för deras beteende. Ivarsflaten et al bedömer att erfarenheterna i inför och under har bidragit till att etablera en sådan norm också här. Att stärka den är viktigt om man vill förhindra främlingsfientliga partier från att nå framgångar (Ivarsflaten et al ). Det jag här har kallat antirasistisk norm överensstämmer ofta med vad främlingsfientliga krafter ofta kallar politiskt korrekt- het. Den brittiske journalisten konstaterar att det inte är helt lätt att hitta en bra definition av politisk korrekthet, men finner den ärligaste definitionen i en rapport från i , författad av en . OKeeffe hävdar att politisk korrekthet är den fria världens senaste inneideologi. Det är en blandning av extrema jämlikhets- Spridningen av främlingsfientliga budskap doktriner såsom feminism, antirasism och multikulturalism. Den är ett starkt hot mot social sammanhållning. Younge konstaterar att i kretsar där feminism och antirasism uppfattas som extrema dok- triner är det inte konstigt om man känner sig hotad när rasismen och sexismen utmanas. Man kan, skriver han, föreställa sig OKeeffes förfäder beklaga slutet på slaveriet efter det –1865, som fördes på grund av strävan efter politiskt korrekthet, eller skälla ut suffragetterna när de krävde en rösträtt därför att det var politiskt korrekt. Younge menar att det är helt riktigt att gränserna för vad man får och inte får säga och göra i vissa avseenden har snävats in. var det inte ovanligt att personer vräkte ur sig förolämpande skämt om personer med annan etnisk tillhörighet, om kvinnors kroppsformer eller om personer med exempelvis CP- skador. Det är inte på samma sätt socialt accepterat . Vi har slutat med det, skriver Younge, av samma skäl som vi har slutat bränna häxor på bål och placera föräldralösa barn på institutioner. Civilisationen har gått framåt. Värderingar förändras, samhällen utvecklas och därmed språk och beteenden. Det är inte ett utslag av någon politisk korrekthet utan av sociala och politiska framsteg. Ingen har tvingat på våra samhällen dessa sociala regler utan de har vuxit fram i medborgerlig konsensus. De som är ovilliga att följa med i utvecklingen har all rätt att argumentera emot. Men vad de egentligen argumenterar för är sin rätt att vara okänsliga och för att den okänsligheten inte ska kunna utmanas. Då måste de räkna med motstånd (Younge 2010:60–61). Det är alltså enligt min mening inte fel att vara politiskt korrekt. Tvärtom innebär det att vara hänsynsfull och efter- tänksam, att låta principerna styra över de ofta fördomsfulla tankar som först kan poppa upp i allas hjärnor. Att tro att det spontana, det ohämmade, det som först kommer för en, också är det klokaste är ett misstag. Därför är det viktigt att stärka den antirasistiska i samhället.1 Politiker har ett stort ansvar för att det sker. 1 I modern psykologi talar man om att den mänskliga hjärnan består av två system, ett som är äldre, snabbare och känslostyrt och ett som är nyare, långsammare och styrt av förnuftet. Vi har alla erfarenhet av den inre dialogen mellan systemen: den intuitiva reaktionen som kan nyanseras eller helt förändras efter att vi fått tänka på saken. De politiskt inkorrekta uttalandena kan ofta hänföras till det första systemet, de politiskt korrekta till det andra. För de psykologiska teorierna bakom rekommenderas Nobelpristagaren Thinking, fast and slow (2011). Spridningen av främlingsfientliga budskap De danska statsvetarna , bägge på , har gjort en intressant jämförelse mellan utvecklingen i och sedan 1980- talet. har kommit att föra en långt mer restriktiv invand- rings- och integrationspolitik och i viktiga avseenden med främ- lingsfientliga inslag. Författarna konstaterar att det inte är några opinionsförskjutningar i väljarkåren, mediastormar eller före- komsten av främlingsfientliga partier (först Fremskrittspartiet och sedan ), som har drivit fram politiken. Det är i stället det högerliberala partiet Venstre som anfört opinionen. satt Venstre i regeringen och var beroende av stöd från det vänsterliberala partiet Radikale venstre. Då fanns inget utrymme för någon mer restriktiv invandringspolitik. Men när Venstre tvingades lämna regeringen och Radikale bytte sida, så valde Venstre på eget initiativ att driva en mer främlings- fientlig linje. valrörelse gjorde man invandringspolitiken till en huvudfråga och lyckades återerövra regeringsmakten. Kon- servative har inte varit lika drivande men hängt med i utvecklingen. Socialdemokraterna är djupt splittrade i frågan. Författarna jämför också med utvecklingen i och konstaterar att det där inte funnits några tendenser från de etable- rade partiers sida att slå in på en dansk politisk linje. Detta kan tyckas förvånande då invandringen till har varit betydligt större än till , men förhållandet är ändå ett faktum. Deras slutsats är att det som i hög grad avgör om frågan kommer högt på dagordningen är vilken position de ledande borgerliga partierna intar, i främst Venstre och i . Däremot tycks förekomsten av främlingsfientliga partier i parlamentet vara av mer underordnad betydelse (Green- 2008). Den nuvarande regeringen i har alltså ett stort ansvar för att upprätthålla och förstärka den antirasistiska . Spridningen av främlingsfientliga budskap När Kommissionen mot rasism och främlingsfientlighet presenterade sitt slutbetänkande fanns det i detta en redovisning av de då mest tongivande rasistiska organisationerna i (SOU 1989:13–14). Slutsatsen var att grupperna var små och inte utgjorde något hot mot den demokratiska ordningen. Den svenska rasismen beskrevs som präglad av en defensiv revirnationalism med ett utmärkande drag av främlingsfientlighet (SOU 1989:14:55). De flesta av de organisationer som då fanns har upphört att existera, men många av de tongivande personerna finns kvar i dagens organisationer. En av organisationerna har vuxit kraftigt och det är . Det var då ett nystartat parti med cirka 2 000 medlemmar. Partiet beskrev sig självt som ett parti på frammarsch och den förutsägelsen har onekligen slagit in (SOU 1989:13:136). och från har gjort en sammanställning av vad som på engelska kallas the populist radical right i . De nämner tio partier som är etablerade i sina länders parlament: Vlaams Belang i , i , Sverigedemo- kraterna i , Sannfinnländarna () i , i , Schweizerische Volkspartei i , Partij voor de Vrijheid i , Fremskrittspartiet i , Lega Nord i och i . Partierna skiljer sig från land till land, men det finns, enligt författarna, en rad gemensamma drag. Viktigast är deras motstånd mot invandring och invandrare, särskilt muslimer. Deras väljare är också mer negativa till invandrare och invandring än andra politiska partiers (jmf i föregående kapitel). De är skeptiska mot EU och misstror uppfattningen att klimatet är hotat. De motsätter sig i regel höjningar av bensinskatten. De för en antietablissemangsretorik och säger sig företräda vanligt folk, mannen på gatan. Deras ideologi kan beskrivas som nationalis- Spridningen av främlingsfientliga budskap De värjer sig mot alla beskyllningar för att vara rasistiska, sannolikt i syfte att övervinna den antirasistiska norm jag har beskrivit (Ivarsflaten & 2011). En ideologisk bestämning som blivit alltmer populär är etno-pluralism. Den bygger på att så långt möjligt bevara olika kulturer. Det kräver etnisk separation, det vill säga att man håller isär kulturer och undviker kulturblandning. I motsats till tidigare rasistiska ideologier är de ofta noga med att inte rangordna kulturer utan hävdar att alla har rätt att leva på sina villkor. Upprinnelsen till etno-pluralismen finns inom den franska nya högern (Nouvelle Droite) där filosofen tillhör de tongivande. En annan förgrundsfigur är den amerikanske för- fattaren . Han förespråkar att varje etnisk grupp ska ha rätt till ett eget territorium, åtskilt från och slutet för andra raser. Att blanda raser eller grupper skulle resultera i utspädning, försvagning eller utplåning (2011a:11). Etno- pluralismen bygger följaktligen på ett rasistiskt tänkande, men utgångspunkten skiljer sig från den klassiska rasismens. Fil granskade och fann att deras ideologiska linje också präglades av etno-pluralism (Inte- grationsverket 2007). kan noteras att experter anser att det har skett en uppdelning av de främlingsfientliga gruppernas fiendebilder . Medan främlingsfientliga partier i de europeiska parlamenten främst riktar sina angrepp mot muslimer riktar de utomparlamentariska högerextrema grupperna fortfarande sina mot judar (2006, Bjurwald 2011, Brå & Säkerhetspolisen 2009). Det är i ljuset av denna internationella utveckling man ska se de partier och organisationer som uppträder på den svenska politiska arenan. Alltså the populist radical right på engelska. På svenska finns flera olika beteckningar: främlingsfientliga organisat- ioner, högerextrema organisationer, vitmaktrörelsen, den rasideo- logiska miljön, den nationalistiska rörelsen. De organisationerna som omfattas av sådana begrepp utgör en heterogen skara. Gemen- samt är även i att de motsätter sig det mångkulturella samhället och i olika utsträckning vill begränsa invandringen.2 Den väv de arbetar i är föränderlig, grupper splittras och upphör och 2 Ingen av de grupper som beskrivs motsätter sig all invandring, olika grupper förespråkar begränsad invandring från olika delar av världen. SOU 2012:74 Spridningen av främlingsfientliga budskap andra kommer till. De tongivande individerna är dock, som nämnts, ofta desamma. Den följande beskrivningen av de aktuella organisationerna bygger på information från , som författade kapitlet om sådana organisationer åt Kommissionen mot främlings- fientlighet och rasism, och som har följt frågan.3 Hon har varit ledamot av utredningens expertgrupp. Det har också journalisten varit. Hon publicerade boken skam – rasister på frammarsch. Även hon har bidragit med fakta och synpunkter. som kontinuerligt följer dessa organisationer skriver rapporter och tillhandahåller fakta på nätet. Vad beträffar har jag gått direkt till källan och studerat framförallt dess nya principprogram. Jag har också intervjuat partiets ledare . finns det tre partier med främlingsfientliga idéer represen- terade i eller i åtminstone någon av kommuner. De tre partierna är , parti. Partierna, deras framväxt och ideologier, beskrivs här i korthet. () bildades av gamla medlemmar i (). SD har särskilt arbetat med att rensa ut vitmaktsymbolerna och det nazistiska arvet från BSS. Det ledde temporärt till att det tappade medlemmar. 2001 splittrades partiet och en grupp bildade Nationaldemokraterna (se nedan). har SD vuxit i medlemstal och hade enligt egna uppgifter knappt 5 800 medlemmar.4 Den nuvarande partiledaren, valdes till posten 2005 efter att tidigare ha varit ordförande för partiets ungdoms- förbund, SDU. 3Helene Lööw har bland annat skrivit Nazismen i 1980-1997: Den rasistiska underground-rörelsen: musiken, myterna, riterna och The extreme right in : Growing slowly. 4Uppgiften om antal medlemmar kommer från SD:s pressansvarige . Spridningen av främlingsfientliga budskap är partiets officiella partiorgan. kommer ut med sex nummer och distribueras till partiets medlemmar och övriga prenumeranter. SD har även en nationell och många lokala hemsidor där partiets företrädare är mycket aktiva. På partiets landsdagar beslutades om ett nytt princip- program. SD beskriver sig där som ett socialkonservativt parti med en nationalistisk grundsyn. Man vill slå vakt om den gemensamma nationella identitet som man säger har utgjort grunden för fram- växten av välfärdsstaten och landets fredliga och demokratiska utveckling. Här är inte platsen att redovisa hela programmet, utan jag kommer att koncentrera mig på de delar som är relevanta för utredningen. SD har ansträngt sig att tvätta bort sitt rasistiska arv, men inte lyckats helt. Man säger visserligen att partiets nationalism är ickerasistisk, men talar om nedärvda egenskaper som för- enar en grupp av människor men inte hela mänskligheten. Av sammanhanget kan man förstå att dessa nedärvda gruppegenskaper ska motivera sammanhållningen i etniska grupper, nationer eller stater. Man väljer att tala om nationer i stället för etniska grupper. I finns till exempel inte bara den svenska nationen utan också den samiska och tornedalsfinska (och får man anta den judiska, romska och sverigefinska). SD utesluter inte att någon utifrån ska kunna bli svensk, men kraven är hårda. De måste till exempel se den svenska historien som sin och visa större lojalitet med den svenska nationen än med någon annan. För att få bli svenska medborgare måste de vara fullt ut assimilerade och det kan, skriver SD, ta flera generationer. SD konstaterar att det finns enstaka invandrare även från avlägsna länder som har lyckats i , men sammantaget har invandringen haft starkt negativa effekter, såväl ekonomiskt som socialt. En formulering vill jag återge i dess helhet: Att av ekonomiska skäl tvingas stanna i ett land där man inte trivs och inte vill leva är destruktivt för såväl landet som för den enskilde individen. Det kan nästan låta som om SD vill öppna gränserna helt. Men det handlar inte om det utan om att invandrare i ska återvända till sina ursprungsländer. I nästa mening heter det: Ett aktivt och generöst stöd skall därför ges till de invandrare som Spridningen av främlingsfientliga budskap önskar återvända till sina hemländer. Hur de ska göra som inte trivs i sina ursprungsländer förtäljer inte programmet. Man kan också fråga sig vad som hindrar de individer som vantrivs i att återvända. SD vill begränsa invandringen, i synnerhet från länder där kultu- ren och värdegrunden starkt avviker från den svenska. Det kan noteras att det är den miljö en individ kommer ifrån som avgör om han eller hon ska få komma till eller inte, inte vem han eller hon är eller i vilken situation han eller hon befinner sig. Det hänger naturligtvis samman med att alla individer anses ohjälpligt präglade av sin miljö. SD erkänner att kulturer är något som förändras, också den svenska. Men man har en restriktion för vad som är svensk kultur: det är vad som tänkts, skrivits, sagts, skapats eller gjorts av per- soner som har tillhört den svenska nationen. Eftersom till exempel samer inte räknas till den svenska nationen försvann där same- konsten ur den svenska kulturen. För att inte tala om allt det som inbjudna eller invandrade arkitekter och konstnärer har åstad- kommit. Särskilt slår man vakt om det som är unikt för den svenska nationen – utan att tala om vad det är. SD ger också uttryck för den etnopluralistiska hållning jag beskrivit. Alla kulturer är skyddsvärda, även om de inte är lika bra. Vissa kulturer är bättre än andra, nämligen de som slår vakt om mänskliga rättigheter, som bygger på demokrati och skapar materiellt välstånd. Ändå vill SD inte att de sämre kulturerna ska försvinna, men möjligen förändras. SD motsätter sig alla former av mångkulturalism. Invandrarna ska ta seden dit de kommer och överge sina ursprungliga kulturer och identiteter. Allt stöd till etniska kulturföreningar ska dras in. Vissa ytliga kulturella företeelser såsom mat, kläder och dans kan vara tillåtna under förutsättning att de gillas av den infödda befolkningen (så det går bra att fortsätta med foxtrot och pizza) (2011). När man jämför SD:s program och är det ingen tvekan om att partiet försöker städa bort det mest främlingsfientliga innehållet. Partiet förefaller väl medvetet om den antirasistiska . Därför framhålls att partiet är antirasistiskt. Det vill visst tillåta viss invandring och kan tänka sig att anamma vissa kulturimpulser utifrån. Men i grunden kvarstår partiets profil jämfört med situationen 1989 då det klassificerades som en främ- Spridningen av främlingsfientliga budskap SD finns i huvudsak kvar i samma position, men har förvisso stärkt sin ställning. Det kan noteras att SD efter inträdet i trots sin ställning som tungan på vågen mellan de traditionella politiska blocken inte har fått något inflytande i sina huvudfrågor. En viktig uppgörelse mellan regeringen och i centrala invandrar- frågor har förhindrat det. 2006 fick SD av rösterna och blev därmed utan riksdagsmandat, men fick mandat i 144 kommuner. I riksdags- valet fick SD av rösterna vilket gav 20 riksdags- mandat. ökade även antalet mandat i kommunfullmäktige så att SD är representerat i 245 av 290 kommuner. De två styrelsemedlemmar i som uteslöts på grund av anklagelser om partiskadlig verksamhet bildade Nationaldemokrat- erna (ND) (fakta). har en bakgrund i både Sverigedemokratisk ungdom och Nationaldemo- kratisk ungdom. ND ger ut ett elektroniskt veckobrev och veckotidningen , som även har en webbsida. nådde tidningen 2 000 prenumeranter och blev därmed berättigad till statligt presstöd vilket löper fram till och med . Beslutet väckte stor debatt. beslutade regeringen om en parlamentarisk kommitté som ska göra en över- syn av det statliga stödet till dagspressen. I översynen ingår att analysera och bedöma möjligheten och ändamålsenligheten av att ställa krav på respekt för demokratins idéer eller på annat sätt säkerställa att statligt stöd kan motiveras ur demokratisk synvinkel och lämna förslag i detta hänseende (dir 2011:112). Spridningen av främlingsfientliga budskap ND har samarbetat med olika nazistiska organisationer och har bland annat deltagit i den årliga så kallade Salemmarschen. Partiet har även vid olika tillfällen hetsat mot homosexuella. dömdes för våldsamt upplopp efter partiets attack mot Pridetåget i (). ND vill avskaffa mångkulturen och förespråkar etnopluralism (). I valet lyckades ND få mandat i två kommuner: och . 2010 minskade stödet jämfört med föregående val. Partiet erhöll endast cirka 1 000 röster, vilket mot- svarar av väljarna, men lyckades behålla sina mandat i och .