sou · GZB386 · 2012-01-01 00:00:00 — Utredningen anser därför att det är nöd- vändigt att komplettera nuvarande katalog med omprövningsgrun- der i 5 § med ett tillägg i en ny punkt 13. I den av utredningen före- slagna industriutsläppsförordningen anges i 11 och 12 §§ vad pröv- ningsmyndigheten ska beakta vid omprövningen. De övriga skälen för omprövning stipulerade i art 21.4 och 21.5 (ny miljökvalitetsnorm, driftssäkerhet m.m.) faller in under befint- liga bestämmelser i 24 kap. 5 § . Något behov av ytter- ligare ändring av den svenska bestämmelsen föreligger därför inte. För det fall verksamhetsutövaren åberopar undantag från skyl- digheten att uppfylla BAT-slutsatserna ska omprövning alltid göras (för utförlig redogörelse angående undantagsmöjligheten se avsnitt 4.5.8). Det innebär att det alltid kommer att vara tillståndsmyndig- heten som tar ställning till om det finns anledning att frångå de utsläppsnivåer som föreskrivs i BAT-slutsatsen. Omprövning måste även ske i de fall där verksamhetsutövaren inte inkommer med något underlag till tillsynsmyndigheten eller där underlaget är så bristfälligt att tillsynsmyndigheten inte kan avgöra om ompröv- ning krävs. Regler om omprövningsförfarandet föreslås införas i den nya industriutsläppsförordningen. 6.7.7Ingen skyldighet vid generella föreskrifter Utredningens förslag: Skyldigheten att vidta åtgärder enligt den nya industriutsläppsförordningen gäller inte i den utsträck- ning föreskrifter har meddelats, vilka ersätter den individuella prövningen. Omprövning och översyn av villkoren i tillståndet Skyldigheten för verksamhetsutövarna och tillsynsmyndigheterna att vidta åtgärder vid ny BAT-slutsats gäller inte för det fall rege- ringen eller de behöriga myndigheterna har meddelat generella föreskrifter med stöd av 9 kap. 5 § - eller, så vitt gäller djurhållande verksamheter, eventuellt med stöd av 12 kap. 10 § - för att genomföra en ny BAT-slutsats i svensk rätt. (För utförlig redogörelse angående generella föreskrifter, se avsnitt 6.8.) En bestämmelse angående detta föreslås i 10 § i den nya indu- striutsläppsförordningen. 6.7.8Vad menas med den huvudsakliga verksamheten? Utredningens förslag: I en tillståndsdom ska det anges vad som utgör den huvudsakliga verksamheten. Krav på översyn och eventuell uppdatering av tillståndet uppstår först om den nya BAT-slutsatsen omfattar en anläggnings huvud- sakliga verksamhet. Vad som utgör den huvudsakliga verksam- heten framgår ofta av den s.k. tillståndsmeningen i en dom eller ett beslut. Baserat på tillståndsmeningen framgår vanligtvis också i den årliga vad som är den huvudsakliga verksamheten. Begreppet bör därför inte leda till några större tillämpningsproblem i praktiken. Det är dock inte alltid självklart vad som är den huvud- sakliga verksamheten. En omfattande verksamhet kan träffas av flera BAT-referensdokument. Den språkliga innebörden av huvudsaklig medför dock att endast en typ av verksamhet kan vara den huvudsakliga. Verksamhetsutövarna har oftast vetskap om vilken verksamhet som är att anse som den huvudsakliga. För att det klart ska framgå vad som är en anläggnings huvud- sakliga verksamhet föreslår utredningen att detta ska anges i en till- ståndsdom. Det krävs en ändring av 22 kap. 25 § första stycket 2 . Eftersom bestämmelsen om tillståndsdomens innehåll medger att domens innehåll anpassas till det enskilda fallet krävs inte någon precisering till att det enbart är IED-anläggningar som omfattas av kravet. Vidare bör ändra 3 § i Natur- vårdsverkets föreskrifter om miljörapport (NFS 2006:9) så att det tydligt framgår att även i en miljörapport ska den huvudsakliga verksamheten anges. På så sätt förtydligas vad som är den huvud- sakliga verksamheten även för befintliga anläggningar. Omprövning och översyn av villkoren i tillståndet 6.7.9Behov av lagfästa tidsgränser för översyns- och omprövningsprocessen Utredningens förslag: Bestämmelserna om processen för över- syn och omprövning av tillståndsvillkor vid antagandet av en ny BAT-slutsats, ska innehålla vissa tidsgränser. respektive ska genast efter det att ny BAT-slut- sats offentliggjorts informera tillsynsmyndigheterna om detta. Därefter ska tillsynsmyndigheten genast erinra berörda verk- samhetsutövare om skyldigheten att inkomma med underlag. Verksamhetsutövarna ska efter offentliggö- randet av en ny BAT-slutsats ha inkommit med underlag. Till- synsmyndigheten ska efter offentliggörandet fatta beslut i frågan om omprövning krävs. För handläggningen vid länsstyrelserna (miljöprövningsdelegationerna) och domstolarna anges inte några särskilda tidsgränser, men det föreskrivs att mål som gäller antagandet av nya BAT-slutsatser ska handläggas skyndsamt. IED uppställer en tidsgräns efter offentliggörandet av en ny BAT-slutsats. ska alla tillståndsvillkor avseende en viss anläggning vara genomgångna och vid behov uppdaterade. är och denna tidsgräns kommer att kräva ett effektivt prövningsförfarande. Som ett led i att upp- fylla direktivets tidsramar kan tidsgränser för de olika stegen i pro- ceduren föreskrivas i syfte att säkerställa att ett beslut fattas inom angiven tid. Långa handläggningstider kan vara ett problem av många skäl, bl.a. skapas en osäkerhet för det företag som planerar att starta en ny verksamhet eller ändra en befintlig. Följden kan bli ekonomiska förluster, exempelvis i form av uteblivna eller fördyrade investe- ringar. krävs det viss tidsåtgång av rättssäkerhetsskäl för att få olika komplexa frågor behandlade och för att få ett gott beslutsunderlag och en dialog med berörda. I har diskuterats hur man ska komma till rätta med myndigheternas långa handläggningstider (SOU 1955:19, s. 19 ff., SOU 1968:27 s. 50, SOU 1981:46, s. 96, prop. 1985/86:80 s. 16 f., 24 och 62, SOU 1994:117, s. 197, SOU 2008:164). Alla typer av mål och ärenden som är anhängiggjorda i domstol kan bli föremål för förtursförklaring enligt lagen (2009:1058) om förtursförklaring. Omprövning och översyn av villkoren i tillståndet Det kan framhållas att handläggningstiderna varierar mellan olika länder i . Utredningen har besökt ett antal länder (för utförlig redogörelse se kapitel 8) och då erhållit uppgifter om handläggningstider. I uppgår handläggningstiden för en tillståndsprövning avseende en större anläggning . Detta inbegriper dock inte miljökonsekvensbeskrivning, eftersom den handläggs vid en separat prövning som tar . I och är huvudregeln att en tillståndsprövning ska vara genomförd . Inte heller i detta fall så inkluderas miljökonsekvensbeskrivningen. I uppgår tiden för en tillståndsprocess till , vilken även innefattar miljökonsekvensbeskrivning. I har det uppgivits att en prövning angående väsentlig ändring av en verksamhet uppgår . Samtliga uppgifter avser prövningen i den första instansen. På grund av att komplexiteten varierar i de svenska ärendena kan det vara svårt att i lagstiftningen ange tidsgränser för prövningen. Med tidsgränser finns även en risk för att myndigheterna tvingas prioritera sina insatser på ett sätt som inte nödvändigtvis utgör den från samhälleliga och miljömässiga utgångspunkter bästa resurs- användningen. Möjligheterna att hålla fristerna kan därför bli beroende av de resurser som den handläggande myndigheten har. Exempelvis riskerar små kommuner att drabbas extra hårt. Att tvingas meddela ett beslut oavsett frågans komplexitet och enbart på den grunden att en frist inte kan hållas kan dessutom få oönskade konsekvenser för de berörda. För ett snabbt och effektivt förfarande är en väl anpassad rättslig ram en förutsättning, men systemet förutsätter också en lämplig organisation och välutbildade befattningshavare. När det gäller de myndigheter som tillämpar förvaltningslagen (1986:223) vid miljöprövningen framgår det av 7 § denna lag att ärendena ska handläggas så snabbt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Samma principiella synsätt gäller även för domstolarna (prop. 2002/03:106, s. 82). Dessa principer har när det gäller kravet på snabbhet i processen ofta inte fungerat i praktiken. Regeringen valde därför vid antagande av ny plan- och bygglag att föreskriva tidsgränser för handläggningen av bygglov (prop. 2009/10:170 s. 278). Även om det inte är vanligt förekommande i svensk rätt med bestämda handläggningstider finns några ytterligare sådana bestämmelser. Ett exempel är föreskrifter om vissa ärendens handläggningstid och besluts Omprövning och översyn av villkoren i tillståndet giltighetstid inom djurområdet (SJVFS 2010:52). Enligt 2 § ska fatta beslut i ansökningsärenden senast efter det att ansökan är komplett och besiktningen är gjord. Om så inte sker ska tillståndet respektive godkännandet anses beviljat om inget annat har beslutats inom fastställd eller förlängd tidsfrist. Även i 11 § förordningen (2008:245) om kemiska produkter och biotekniska organismer anges inom vilken måste fatta beslut. har endast ett fåtal bestämmelser som anger tidsfrister med koppling till myndigheternas handläggning. Av 9 kap. 6 § fjärde stycket följer att tillsynsmyndigheten måste agera i ett anmälningsärende avseende miljöfarlig verksamhet. För vattenverksamheter finns en motsvarande tidsbestämmelse (11 kap. 9 b §). Ytterligare en frist för handläggningen är att ska ta ställning till om det finns skäl att ompröva kommunens beslut om strandskyddsdispens (19 kap. 3 b §). I övrigt innehåller inte några bestämda handläggningstider. Utvecklingen inom EU- rätten går mot att det blir allt vanligare att fastställa bestämda frister för ärendenas avgörande och ange omedelbara följder av att tiderna överskrids (SOU 2010:29, s. 297). Trots att det finns vissa nackdelar med lagstadgade hand- läggningstider anser utredningen att det är absolut nödvändigt för att innehålla de tidsramar som följer av IED. Bestämmelser som reglerar processen för översyn och omprövning av tillståndsvillkor vid antagandet av en ny BAT-slutsats bör således ange vissa tidsgränser. De nya bestämmelserna med tidsgränser införs i den nya industriutsläppsförordningen. och bör genast, helst inom från offentliggörandet, informera tillsynsmyndigheterna om nya BAT-slutsatser. Omprövning och översyn av villkoren i tillståndet Tillsynsmyndigheternas erinran till verksamhetsutövarna om underlag Tillsynsmyndigheterna ska genast efter underrättelsen från och erinra berörda verksamhets- utövare om deras skyldighet att inkomma med underlag till myndigheten. Underlaget ska visa om tillståndsvillkoren uppfyller kraven i tillämpliga BAT-slutsatser eller om det finns skäl för undantag från kraven. Verksamhetsutövarna ska inkomma med underlag Verksamhetsutövarna ska från offentlig- görandet av BAT-slutsatsen inkomma med underlag. bedömer utredningen vara en lämplig och tillräckligt . Verksamhetsutövarna måste ha en realistisk möjlighet att gå igenom den nya BAT-slutsatsen och eventuella andra tillämpliga BAT-slutsatser för att kontrollera om tillståndets villkor överens- stämmer med de relevanta BAT-slutsatserna samt sammanställa resultatet i skrift. Tidsgränsen bör dock sättas för att ge verksamhetsutövarna en möjlighet att avvakta med att påbörja arbetet med att ta fram underlag för det fall regeringen och relevanta myndigheter avser att genomföra den aktuella BAT- slutsatsen genom generella föreskrifter. Skyldigheten att inkomma med underlag ska enligt förslaget inte gälla i sådant fall. I de allra flesta fall kommer berörda verksamhetsutövare att känna till om generella föreskrifter avses meddelas. Det är viktigt att eller löpande informerar om kommissionens arbete med att ta fram nya BAT-slutsatser och om eventuella planer på att anta föreskrifter för att genomföra dessa. Beslut om att anta en föreskrift för att genomföra en ny BAT- slutsats kan dock inte meddelas förrän vid offentliggörandet. krävs därför för att ge utrymme för den formella beslutsgången vid antagande av föreskrifter. Tillsynsmyndigheterna ska pröva behov av omprövning ska från offentliggörandet av en BAT-slutsats fatta beslut i frågan om omprövning krävs. Tidsfristen bör vara kopplad till offentliggörandet och inte till viss Omprövning och översyn av villkoren i tillståndet tid efter det att verksamhetsutövaren har inkommit med underlag. Det senare kan medföra alltför lång tidsutdräkt om underlag inte inkommer. Tiden får anses vara tillräcklig för att tillsyns- myndigheten efter det att underlag har inkommit ska ha utrymme för eventuella kompletteringar och överväganden. Tillsynsmyndig- hetens beslut i fråga om omprövning krävs eller inte ska gälla . Vad gäller prövningsmyndigheterna anser utredningen att det inte bör fastställas en uttrycklig tidsgräns, men däremot bör det anges att mål om omprövning till följd av offentliggörandet av ny BAT- slutsats ska handläggas skyndsamt. Mot bakgrund av de sanktioner som kan drabba om genomförandet av IED inte garanterar att översyns- och omprövningsprocessen kan slutföras , finns det starka skäl för att föreskriva att denna typ av mål ska handläggas skyndsamt. För att säkerställa att handläggningen av dessa mål och ärenden inte tar för mycket tid från den övriga mål- och ärendehanteringen vid prövningsmyndigheterna bör målen få en så begränsad omfattning som möjligt. Utredningen föreslår därför att verksamhetsutövarnas ansökan om omprövning till följd av offentliggörandet av nya BAT-slutsats inte får avse andra villkor än de som har samband med relevanta BAT-slutsatser (se 9 § andra stycket i den nya industriutsläppsförordningen). En ansökan om omprövning prövas av mark- och miljö- domstolen som första instans om det rör en A-anläggning. Omprövningsmålen prövas av (miljöprövnings- delegationen) som första instans om det är fråga om en B- anläggning. Kravet på skyndsam handläggning kräver en lagändring i 19, 22 och 23 kap. för att säkerställa skyndsam handläggning i alla instanser. Omprövning och översyn av villkoren i tillståndet 6.7.10Sanktioner för att säkerställa att översyn och omprövning sker Utredningens bedömning och förslag: Det bör inte kopplas några sanktioner till tillsynsmyndighetens skyldighet att från offentliggörandet av en ny BAT-slutsats ta ställning till om ett tillstånd behöver omprövas eller inte. Miljösanktionsavgift ska kunna påföras en verksamhets- utövare som inte inkommer med underlag. Nuvarande bestämmelser om återkallelse av tillstånd och förbud mot fortsatt verksamhet är tillämpliga för det fall en verksamhets- utövare inte medverkar i prövningsprocessen och tillstånds- villkoren för verksamheten inte uppfyller BAT-slutsatserna. Konsekvenser vid myndigheternas passivitet En fråga som uppkommer om man i lag fastställer tidsgränser för när en myndighet ska ha prövat en viss fråga är om sanktioner ska aktualiseras om tiderna inte följs. förde ett allmänt resonemang kring frågan om handläggningstider men stannade för att inte lämna något förslag i den delen, bl.a. med hänvisning till att det rådde alltför stor osäkerhet om vad som bör gälla när en tidsgräns överskrids och vad konsekvenserna av ett sådant system skulle bli (SOU 2003:124, s. 163). Beträffande frågan om sanktioner mot en myndighet som inte uppfyller tidsfristen fann regeringen vid antagandet av ny plan- och bygglag inte skäl att införa sanktioner. Det är inte ovanligt att det i EU-direktiven föreskrivs hur handläggningen av ett ärende får ta i första instans. Om handläggningstiden överskrider den tid som föreskrivits är den vanligaste konsekvensen att den enskilde anses ha fått ett överklagbart avslagsbeslut. I vissa fall anses en ansökan bifallen om ett beslut inte fattats inom (se t.ex. och rådets direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden). Att passivitet från myndighetens sida leder till att ett beslut fattas med automatik är inte vanligt i svensk rätt, även om exempel på sådana bestämmelser finns (se 14 kap. 1 och 2 b §§ lagen (2004:297) om bank och finansieringsrörelse och 15 kap. 8 § försäkringsrörelselagen (2010:2043)). Omprövning och översyn av villkoren i tillståndet principer är utgångspunkten i stället att ett ärende avgörs först när myndigheten fattat ett beslut efter verklig prövning. Det förekommer dock regler om s.k. dröjsmålstalan i bl.a. 17 kap. 2 § första stycket lagen om bank- och finansieringsrörelse. Frågan om sanktioner för dröjsmål i myndighetshanteringen uppmärksammades av . För att komma till rätta med alltför långa handläggningstider föreslog Förvaltnings- utredningen att det i förvaltningslagen införs bestämmelser om dröjsmålstalan (SOU 2010:29, s. 253 ff.).13 Med hänsyn till direktivets krav på att tillståndsvillkoren ska följa BAT-slutsatserna är det inte möjligt att sanktionera en för lång handläggning med att ett beslut automatiskt ska anses ha fattats om att en omprövning av villkoren inte ska ske. En sådan bestämmelse skulle vara oförenlig med IED-direktivets krav. Det är inte heller lämpligt att konsekvensen av en för lång handläggningstid är att ett beslut automatiskt fattas om att omprövning ska ske eftersom verksamhetsutövaren vanligtvis inte har någon egen önskan att ompröva ett tillstånd. Utredningen bedömer sammantaget att det inte är nödvändigt att koppla några sanktioner till tidsfristen. Målet om en ökad effektivitet i beslutsprocessen bör kunna nås utan sanktioner. Visar det sig att myndigheterna inte håller föreskrivna handläggningstider bör det dock på nytt övervägas om sanktioner är nödvändiga. Sanktioner vid verksamhetsutövarens passivitet Vad gäller sanktioner mot verksamhetsutövare som inte inkommer med nödvändigt underlag kan miljösanktionsavgift användas som påtryckningsmedel för att säkerställa att tidsgränserna efterlevs. finns det inte någon jämförbar situation där miljösanktions- avgift föreskrivits för en situation när ett underlag som en del i en pågående översyn eller prövning inte kommer in inom angiven tid. En nackdel med att koppla en miljösanktionsavgift till en sådan underlåtenhet är att det är svårt att slå fast när ett underlag ska anses ha inkommit eftersom man kan fråga sig om ett bristfälligt 13 Betänkandet har remissbehandlats och remissyttrandena återfinns i Ds 2010:47, som utgavs . Omprövning och översyn av villkoren i tillståndet underlag ska vara tillräckligt för att miljösanktionsavgift inte ska utgå. Mot bakgrund av de som IED-direktivet ger för översyns- och omprövningsprocessen är det av grundläggande betydelse att upprätthålla disciplinen hos aktörerna i dessa ärenden och säkerställa att underlagen kommer in . Utredningen anser att det därför är motiverat att använda miljösanktionsavgift i detta fall. Eftersom det ska vara enkelt att konstatera om det finns grund för att ta ut miljösanktionsavgift menar utredningen att redan den omständigheten att verksamhetsutövaren gett in någon form av underlag, även om det är bristfälligt, ska vara tillräckligt för att undgå miljösanktionsavgift. Även om miljösanktionsavgiften därmed inte kan säkerställa att verksamhetsutövaren inom angiven tid ger in ett fullständigt underlag kan avgiften ändå bidra till att upprätthålla nödvändig disciplin och effektiviteten i dessa ärenden. Mot denna bakgrund föreslår utredningen att en ny punkt läggs till i bilagan till förordningen (1998:950) om miljösanktionsavgifter (se avsnitt 5.4). Storleken på avgiften kan diskuteras. Med beaktande av den skiftande storleken och ekonomiska bärkraften hos de verksamhetsutövare som kommer att omfattas av skyldigheten att prestera ett underlag anser utredningen att ett måttligt avgiftsbelopp ska bestämmas. Tillsynsmyndigheterna har möjlighet att förena förelägganden med vite med stöd av 26 kap. 14 § samt lagen (1985:206) om viten och kan alltså utnyttja denna möjlighet för att kräva in kompletterande underlag. För att upprätthålla processens effektivitet är det viktigt att den myndighet som meddelat ett föreläggande ser till att varje överträdelse så snabbt som möjligt hänskjuts till bedömning i ett mål om vitets utdömande (se MÖD 2008:19). I motiven till balken påpekas att bestämmelser om vite i allmänhet är effektivare än straff- bestämmelser och på ett helt annat sätt verkar förebyggande (prop. 1997/98:45, del 1, s. 494 f. och del 2, s. 275). Omprövning och översyn av villkoren i tillståndet beslutar att omprövning ska ske Eftersom ett omprövningsförfarande ska inledas på verksamhets- utövarens initiativ trots att detta ofta inte ligger i hans intresse finns viss risk för att underlag inte inkommer eller att ett ingivet underlag är bristfälligt och inte kompletteras trots påtryckningar därom. Utredningen föreslår att tillsynsmyndigheten i sådant fall ska ha möjlighet att fatta beslut om att omprövning ska ske. Som ovan redovisats ska tillsynsmyndigheten vid beslut om omprövning förelägga verksamhetsutövaren, med stöd av 26 kap. 2 § tredje stycket , att ansöka om omprövning enligt den föreslagna 24 kap 8 § första stycket 3 . Ett sådant föreläggande kan beroende på omständigheterna förenas med vite. Följer inte verksamhetsutövaren föreläggandet är tillsynsmyndig- heten skyldig att bevaka detta genom att meddela nytt föreläggande förenat med vite eller att begära att eventuellt tidigare vite döms ut eller att på egen hand ansöka om omprövning. Förbud mot fortsatt verksamhet I det fall en tredskande verksamhetsutövare inte medverkar till att villkoren i tillståndet uppfyller BAT-slutsatsen när fyraårsperioden har förflutit anser utredningen att tillsynsmyndigheten ska utnyttja möjligheten att ansöka hos tillståndsmyndigheten om förbud mot fortsatt verksamhet. Ett sådant förbud kan endast bli aktuellt om verksamhetsutövaren, efter att ha blivit förelagd av tillsyns- myndigheten, ändå underlåter att ansöka om omprövning. grund för ansökan om återkallelse och förbud kan åberopas 24 kap. 3 § första stycket 7 innebär att återkallelse och förbud får beslutas av tillstånds- myndigheten om det behövs för att uppfylla förpliktelser till följd av EU-medlemsskapet. En verksamhetsutövare som inte medverkar vid prövningen och som bedriver en verksamhet som inte uppfyller BAT-slutsatserna kan föranleda att inte uppfyller sin skyldighet enligt IED-direktivet. Enligt direktivet ska BAT-slutsatserna följas. Ett förbud eller en återkallelse är en mycket långtgående konsekvens av att en ansökan inte ges in och kan få stora ekonomiska konsekvenser för verksamhetsutövaren. Möjligheterna att begära förbud eller återkallelse ska därför tillämpas mycket restriktivt och endast om ansvaret för att Omprövning och översyn av villkoren i tillståndet fyraårsperioden förflutit enbart kan lastas verksamhetsutövaren. Att ett förbud bör användas som en sista utväg följer av proportionalitetsprincipen. Utredningens bedömning: Svenska regler om allmänhetens deltagande både vid översyn av tillståndsvillkoren och vid en omprövning uppfyller direktivets krav vad gäller översyn och omprövning av tillståndsvillkor. Art. 24.1 respektive bilaga IV IED tar upp rätten för allmänheten att delta i ett tillståndsförfarande. Bestämmelsen är till stora delar baserad på IPPC-direktivets art. 15 respektive bilaga V. En av nyheterna i IED är art. 24.1 c), som ger den berörda allmänheten rätt att delta vid uppdatering av tillstånd om tillämpning av undantagsregeln i art. 15.4 föreslås. I sådant fall måste det förfarande som anges i bilaga IV iakttas. Detta innebär att allmänheten måste informeras om förslaget genom offentliga meddelanden eller på annat lämpligt sätt. Allmänheten ska även få tillgång till miljöinformation och ska ha rätt att på ett effektivt sätt delta i beslutsprocessen. Regler om allmänhetens deltagande vid uppdatering av tillståndsvillkor finns redan i IPPC-direktivet (art. 15.1 c) och 13.2 a)). Dessa bestämmelser, som är identiska med art. 24.1 d) respektive 21.5 a), ger allmänheten rätt att delta om anläggningen orsakar förorening av sådan betydelse att nya eller reviderade gränsvärden för utsläpp behöver införas. I avsnitt 4.12 konstateras att det i svensk rätt finns regler om allmänhetens deltagande både vid översyn av tillståndsvillkoren och vid en omprövning enligt 24 kap. 5 och 8 §§ .