sou · H0B335 · 2012-05-24 00:00:00 — De lyfter fram polisens roll och förordar att polisens roll och utmaningar i förhållande till dialogarbete tas upp till en systematisk diskussion inom ramen för frågan om per- sonorienterat förebyggande arbete mot våld i nära relationer. När det gäller den utsattas säkerhet pekar författarna särskilt på det Utbildning, förebyggande insatser, familjearbete m.m. förhållandet att våldet och kontrollen skiljer sig från vad som är gängse i andra ärenden om våld på det sättet att det är kollektivt och transnationellt. Det är därför inte tillräckligt att värdera för- hållandena i kärnfamiljen, utan man måste också beakta att föräldrar kan vara pressade av eller samarbeta med släktingar såväl i som i utlandet. Man bör, skriver författarna, särskilt beakta risken för att den utsatta förs utomlands. Författarna betonar att ett möte mellan den utsatta och familjen kan bli en alltför stor belastning för den utsatta och att det finns en risk för att familjen förställer sig och säger det som utomstående vill höra. Man rekommenderar därför att det utvecklas metoder för en bedömning av den utsattas förutsättningar att klara av ett direkt möte. Om man anordnar sådana möten rekommenderas en stram regi med på förhand uppgjorda regler. Deltagarnas förväntningar bör, menar författarna, vara klargjorda och samtalsledaren kan be- höva kompensera för den maktasymmetri som finns mellan den utsatta och hans eller hennes familj. Ett problem som lyfts fram är att föräldrarna ofta är starkt moti- verade att delta i samtal direkt efter att den unga har lämnat familjen. I det läget är den utsatta sårbar och det kan vara så att han eller hon inte är redo för att delta i en dialog. Författarna framhåller skriftliga avtal som en bra metod för att fokusera dialogen, försäkra sig om att det kommer något konkret ut av den och förplikta de inblandade. Författarna konstaterar vidare att en dialogprocess ska inkludera en uppföljningsfas som innefattar möten med den utsatta i början och därefter telefonkontakt på den professionelles initiativ. För norsk del rekommenderas en mer systematisk metodutveck- ling, både i förhållande till kortsiktig konflikthantering och mer långsiktigt förändringsarbete i familjen. Samtalsledarna (tillretteleggere) bör enligt författarna ha kompe- tens när det gäller trauma och våld och förstå sin egen roll och status liksom hur den centrala och lokala hjälporganisationen fungerar. De behöver också förstå vilka samarbetsregler och rutiner som gäller och ha insikt i säkerhetsproblematiken och de kulturella frågorna. Slutligen rekommenderas i rapporten att man följer upp pilot- studien med en undersökning bland unga, föräldrar och övriga deltagare i dialogen. Man rekommenderar även forskning om kon- fliktlösning i regi av trossamfund samt efterlyser kunskap om ut- bredning och konsekvenser av religiösa äktenskap i olika befolk- ningsgrupper. Utbildning, förebyggande insatser, familjearbete m.m. Även i bedrivs familjearbete av flera olika verksamheter. Här beskrivs översiktligt en modell som har väckt stort intresse inte bara i . Farwha , en afghansk och dansk sjuksköterska och etnisk konsult, har bl.a. varit en viktig inspiratör och förmedlare av kun- skap till det dialogarbete som bedrivs i angående tvångs- äktenskap. Hon har grundat en metod som kallas tvärkulturell konfliktmedling.24 Modellen bygger bl.a. på en beskrivning av hur en familjekonflikt uppstår och eskalerar, som en trappa med olika steg. Modellen tar hänsyn till på vilket trappsteg konflikten befinner sig när insatser aktualiseras. Den tvärkulturella medlingen delas upp i olika faser. I den första fasen kartlägger man den utsatta personens historia. Det sker genom ett eller flera möten med honom eller henne. Kartläggningen ligger till grund för en säker placering av den utsatta personen, t.ex. på ett kriscenter. Det är enligt Farwha en förutsättning för arbete med konflikten att den unga är i säkerhet och att familjen vet detta. Det upprättas en säkerhetsplan. Om den unga inte kan flyttas från familjen används något som Farwha kallar ett säkerhetsnät. I detta kan t.ex. ingå att den ungas pass omhändertas om det finns risk för utlandsresa, att den unga har fått telefonnummer som kan användas om hon eller han utsätts för press, att det utses en kon- taktperson och att handläggaren ber skolan att meddela eventuell frånvaro. En plan för ett säkerhetsnät ska vara på plats innan man inleder en dialog med familjen. Innan föräldrarna bjuds in till ett medlingsmöte skapas ett tvär- sektoriellt team och görs dessutom upp en tvärsektoriell plan. Detta kräver deltagare av aktörer från olika verksamheter och koordinering av strategin, rollerna och funktionerna för varje medlem i det tvär- sektoriella teamet. I teamet kan ingå t.ex. representanter för social- tjänsten, polisen och det skyddade boende där den unga befinner sig. I teamet kan också ingå den utsatta själv och familjen, dock endast när det är nödvändigt. Ett strategimöte hålls, i vilket teamet utser en koordinator och gör upp en konfliktlösningsplan. Man samlar in data från olika aktörer. Den andra fasen är dialogfasen. Den handlar mest om dialog och förhandlingar med familjen och den utsatta personen. 24 En djupgående beskrivning av metoden finns i Farwha (2011), Tværkulturel kon- fliktmægling. Utbildning, förebyggande insatser, familjearbete m.m. med parternas attityder, gärna med parterna i skilda rum. Man försöker att uppnå enighet, något som kan ta allt från några månader till . När man har enats underskrivs ett kontrakt mellan föräldrarna och den unga. Föräldrarna förpliktar sig att inte skada den unga. Avtalen är inte juridiskt bindande men uppfattas enligt Farwha normalt som moraliskt bindande. De kan också användas som ett alibi i förhållande till omgivningen, om denna ut- sätter familjen för press. Enligt Farwha är det avgörande att avtalen följs upp eftersom förändringar tar tid och det inte finns några garantier för att avtalet hålls. Som en framgångsfaktor fram- hålls att handläggaren har följt saken efter avtalets ingående och att parterna löpande har fått möjlighet att dryfta sina problem. Genom hela processen är den utsattas egna önskemål centrala, liksom att det finns ett fullgott skydd för honom eller henne. I ären- den där det finns en risk för våldshandlingar vid mötena rekom- menderas att mötena hålls hos polisen. Den tvärkulturella medlaren ska enligt Farwha modell vara en person som är expert på familjekonflikter och som har en särskild medlarutbildning, helst även med inriktning på tvärkulturell medling bland etniska minoriteter. Vidare ska medlaren ha insikt i parternas specifika kulturella och sociala traditioner och sedvänjor. Farwha menar att det i de flesta fall går att arbeta med medling. Hon anser dock att det även finns fall då en permanent brytning med familjen kan vara den enda utvägen. Polisen kan vara avgörande för de inblandades, inklusive team- medlemmarnas, säkerhet. I erbjuds medling också av Landsorganisa- tionen KvindeKrisecentre, LOKK. Medlingen sker ofta i samarbete med polisen och de sociala myndigheterna, som kan vända sig till LOKK när de vill ha en medlingsinsats. Parterna sitter inte i samma rum under medlingen och den avslutas ofta med att ett avtal träffas. LOKK:s medlare är professionellt utbildade vid fliktløsning, är neutrala och har tystnadsplikt. Utbildning, förebyggande insatser, familjearbete m.m. Bedömningar: Det blir en naturlig uppgift för det nationella kompetensteamet att ge råd om hur familjearbete kan bedrivas och utarbeta en modell som kan rekommenderas för sådant arbete. I det arbetet bör det ingå en utvärdering, eventuellt i samråd med , av de metoder som an- vänds . För socialtjänst, skolor, polis och andra aktörer är det viktigt att i avvaktan på Kompetensteamets råd och rekom- mendationer ta till sig av de erfarenheter som har gjorts och de varningar som Linnamottagningen för fram utifrån sina erfaren- heter. Familjearbete är komplicerat och bör bedrivas med ordent- ligt stöd i beprövade metoder. Som vi har beskrivit ovan bedrivs ett familjearbete på flera håll i , liksom i våra nordiska grannländer. Många menar att familje- arbete är nödvändigt som andra varnar för att det kan innebära stora risker för den enskilde. I har t.o.m. mord inträffat i samband med medling mellan utsatta och deras familjer, varför Forced Marriage Unit i stort sett tar avstånd till sådana insatser (se avsnitt 4.2.4). Bland riskerna med familjearbete kan här upprepas några av de som har berörts i de föregående avsnitten, bl.a. att familjerna inte vill eller förmår hålla de överenskommelser som träffas och att den utsatta i möten med familjen inte klarar att stå fast vid sina upp- gifter och hävda sin vilja. I boken våld. Om transkulturellt behandlingsarbete sägs att det i situationer då konflikterna har blivit allvarliga och tonåringen är svårt pressad ofta är kontraindicerat och kanske farligt att involvera familjen.25 Utredningen bedömer sig inte ha ett tillräckligt underlag för att kunna ta slutlig ställning till i vilka situationer familjearbete kan be- drivas och hur detta i så fall ska ske. Med utgångspunkt i det mate- rial som har redovisats och erfarenheter från utredningens experter kan vi dock dra några försiktiga slutsatser. Den första slutsatsen är att man, om familjearbete övervägs, måste iaktta stor försiktighet och göra noggranna bedömningar av förut- sättningarna för förändring och riskerna för att offret blir utsatt för ytterligare trauma, kränkningar och press. Det finns aktörer med 25 Rädda barnen, och hedersrelaterat våld. Om transkulturellt behandlingsarbete (2006), s. 126. Utbildning, förebyggande insatser, familjearbete m.m. omfattande erfarenhet som menar att familjearbete i princip är uteslutet i en akut situation, något som också är den hållning som brittiska Forced Marriage Unit intar. Det är självklart att de svårig- heter och risker som är förknippade med den akuta situationen innebär att det är viktigt att uppmärksamma tecken på utsatthet . Med all sannolikhet finns det större förutsätt- ningar att påverka familjer om arbetet påbörjas innan det har upp- stått en mer akut situation. När läget har blivit akut kan positio- nerna ha blivit låsta och svåra att hantera. Det är viktigt att hålla i minnet att det ofta handlar inte bara om familjens egna önskningar, utan att det kan vara svårt och i vissa fall direkt farligt för familjer att dra sig ur arrangerade äktenskap. Pressen från omgivningen kan vara mycket stark. I största möjliga mån bör man därför sträva efter att påbörja ett eventuellt familjearbete redan när det finns indika- tioner, t.ex. i skolan, på att en ung person löper risk att bli gift mot sin vilja . Den andra slutsatsen är att ett eventuellt familjearbete aldrig bör bedrivas på ett sätt som äventyrar den utsattas fysiska och psykiska hälsa och säkerhet. Om familjearbete övervägs måste det göras pro- fessionella hot- och riskbedömningar som beaktar problemets kollek- tiva och ofta transnationella dimension. Val av lokal och deltagare måste tänkas över noga. Riskerna för bortförande till utlandet måste beaktas. Det kan finnas anledning att överväga om Polisen kan och bör involveras. En tredje slutsats är att det måste finnas en medvetenhet om den maktobalans som råder mellan offret och familjen. Det bör aldrig komma i fråga att man pressar en utsatt person till dialog med familjen, vare sig dialogen sker genom direkta möten eller genom möten med den unge för sig och familjen för sig. Det gäller oavsett i vilket skede familjearbete aktualiseras. De professionella måste vara uppmärksamma på att det egna agerandet inte signalerar en outtalad press eller förväntan. En professionell bedömning måste alltid göras av om den utsatta är redo att möta hela eller delar av sin familj eller ha en indirekt kontakt med medlemmar i familjen. Det kan inträffa att en utsatt person uttrycker en önskan att delta i en dialog, fastän hon eller han egentligen inte är redo för det. De pro- fessionella aktörerna bör alltid göra en bedömning av om personen agerar utifrån egen vilja eller handlar av t.ex. rädsla för konsekven- serna av att inte göra familjen till lags eller för att tillfredsställa en upplevd förväntan från handläggare eller andra. Utbildning, förebyggande insatser, familjearbete m.m. Den fjärde slutsatsen är att de metoder som används i andra sam- manhang när det gäller våld och andra problem inom familjen inte utan vidare kan appliceras på fall då det finns en risk för att någon ska bli bortgift mot sin egen vilja. I stället krävs särskilda metoder som beaktar de mekanismer och sammanhang som ligger bakom att äktenskap mot den egna viljan sker. Häri ligger bl.a. en förståelse för problematikens kollektiva dimension och för att föräldrarna själva kan vara pressade eller sakna reell makt i förhållande till exempelvis släkten. Det kan handla inte bara om föräldrarnas vilja att förändra sitt handlande, utan också om hur de upplever sig kunna agera. Den som överväger att inleda ett familjearbete bör vidare vara medveten om att föräldrarna själva kan vara traumatiserade och offer för tvångs- äktenskap eller barnäktenskap. Egna obearbetade upplevelser kan påverka förutsättningar och tillvägagångssätt när det handlar om att arbeta med att få familjen att förändra sitt beteende och sina atti- tyder. En femte slutsats är att ett eventuellt familjearbete kräver särskild kompetens. Detta framhålls inte minst i den norska rapporten faringer med dialog i Tvangsekteskapssaker och i den danska modellen för tvärkulturell konfliktmedling. Utöver dessa slutsatser vill vi framhålla behovet av en diskussion kring förhållandet mellan familjearbete och individens rättigheter. Det är viktigt att ställa sig frågan om man bör bidra till kompro- misser som innebär att en individ får leva med inskränkningar i rätten att besluta om sitt eget liv. Och vilka kompromisser kan man i så fall godta? Här kan det finnas en motsättning mellan ett prag- matiskt synsätt som går ut på att man så långt som möjligt ska lösa konflikter och ett synsätt som utgår ifrån mänskliga rättigheters okränkbarhet och principen att alla ska ha samma rätt till själv- bestämmande. Som vi har beskrivit pågår det olika verksamheter som innefattar arbete med utsatta personers familjer. Dessa metoder behöver ut- värderas och en metodutveckling ske. Vår uppfattning är att utvär- deringar måste innefatta en långsiktig uppföljning av de personer som har deltagit i familjebehandling. För att man ska kunna be- döma om det har kommit till stånd en varaktig förändring kan det vara nödvändigt att följa upp personer under kanske . har föreslagit att man, som ett första steg, skulle inventera och dokumentera det familjebehandlingsarbete som bedrivs för att sedan överväga hur arbetet bör gå vidare. Vi instämmer i att en sådan inventering och dokumentation bör ske och anser att det Utbildning, förebyggande insatser, familjearbete m.m. blir en naturlig uppgift för det nationella kompetensteamet, even- tuellt i samråd med . Kompetensteamet bör också kunna ge råd om hur och i vilka situationer familjearbete kan be- drivas och utarbeta en modell som kan rekommen- deras för sådant arbete. I arbetet med att utveckla metoder för familjearbete kan naturligtvis de nordiska länderna lära av varandra genom bl.a. utbyte av erfarenheter av olika metoder. En fråga som förefaller tämligen outforskad i är vilken roll Polisen kan och bör spela i arbetet med utsattas familjer. Erfarenheter inte minst från och tyder på att poli- siär medverkan kan ha positiva effekter, inte bara när det gäller offrets säkerhet utan även på andra sätt. Det bör därför undersökas om och i så fall hur Polisens roll kan utvecklas. Det bör i det sammanhanget klargöras vilket mandat Polisen har att på olika sätt och i olika lägen medverka vid familjearbete, och hur förutsätt- ningarna påverkas av polismäns skyldighet att rapportera brott26 samt olika sekretessbestämmelser. För socialtjänst, skolor och andra aktörer är det viktigt att i avvaktan på Kompetensteamets råd och rekommendationer ta till sig av de erfarenheter som har gjorts och av de varningar som Linna- mottagningen för fram utifrån sina erfarenheter. Familjearbete i de situationer som det här avsnittet handlar om är komplicerat och bör inte bedrivas utan noggrann eftertanke. Helst bör det ha ordentligt stöd i beprövade metoder. 22.5Stöd, skydd och rehabilitering Bedömningar: Regeringen bör i samband med beredningen av betänkande SOU 2009:75 särskilt överväga situationen för personer utsatta för hedersrelaterat våld och förtryck samt äktenskap mot den egna viljan eller risk för sådana äktenskap En statlig subvention bör övervägas avseende vårdkostnaden för personer som placeras i skyddat boende på grund av heders- relaterat våld eller förtryck eller äktenskap mot den egna viljan. 26 När en polisman får kännedom om ett brott som hör under allmänt åtal ska han enligt 9 § polislagen (1984:387) lämna rapport om det till sin förman så snart det kan ske. En polisman får lämna rapporteftergift om brottet med hänsyn till omständigheterna i det särskilda fallet är obetydligt och det är uppenbart att brottet inte skulle föranleda någon annan påföljd än böter. Utbildning, förebyggande insatser, familjearbete m.m. Kompetensteamet bör erbjuda utbildning åt verksamheter med hjälptelefoner och ta fram en checklista som kan användas vid samtal om äktenskap mot den egna viljan. Kompetensteamet bör vidare, efter mönster av vad som har gjorts i , initiera en verksamhet där överenskommelser träffas om uppföljning när personer avser att resa utomlands trots att de är rädda för att bli bortgifta mot sin vilja. 22.5.1Stöd, skydd och rehabilitering har en central roll I kap. 20 har vi utvecklat behovet av att personer som hamnar i en situation där de utsätts för tvång eller andra påtryckningar att gifta sig mot sin vilja, eller som blir bortgifta mot sin vilja, ges adekvat stöd och skydd såväl i den akuta fasen som på . Mycket tyder på att det akuta stödet ofta fungerar förhållandevis bra, medan det brister i det långsiktiga. Det handlar om en målgrupp som ofta har stora och sammansatta behov av skydd, stöd och rehabilitering . Hot och press kan finnas kvar eller t.o.m. hela livet om en försoning med familjen inte är möjlig. Detsamma kan gälla bl.a. den som har ingått ett frivilligt barnäkten- skap och som genom att skilja sig anses skada familjens heder. pågår två regeringsuppdrag som rör frågor om stöd, skydd och rehabilitering. i har på uppdrag av regeringen tagit fram en vägledning om skydd, stöd och rehabilitering. Målgruppen är unga som har placerats i skyddat boende, familjehem eller någon annan institution på grund av de har utsatts för hedersrelaterat våld och förtryck eller för att de har blivit gifta mot sin vilja eller riske- rar att bli det. Vägledningen redovisas i rapporten göra skill- nad. En vägledning för skydd, stöd och rehabilitering av unga som utsatts för hedersrelaterat våld och förtryck och/eller som riskerar att bli gifta mot sin vilja eller som har blivit gifta mot sin vilja (rapport nr 2011:14). har fått i uppdrag att – 2013 utveckla och sprida vägledningen (se avsnitt 21.2.3). har i uppdrag att göra en samlad analys av insatsen skyddat boende för hotade personer samt att ta fram ett vägledande Utbildning, förebyggande insatser, familjearbete m.m. material för berörda målgrupper. I uppdraget ingår att definiera begreppet skyddat boende samt att genomföra en kartläggning av omfattningen och kvaliteten på skyddade boenden. Vidare ska ett förslag tas fram till modell för hur insatsen kan kvalitetsutvecklas, följas upp och utvärderas kontinuerligt på nationell nivå. De två uppdrag som har beskrivits i det förra avsnittet är centrala när det gäller stöd och skydd för samt rehabilitering av de utsatta. De erfarenheter som görs inom ramen för i Öster- götlands vägledningsuppdrag kommer med all säkerhet att vara rele- vanta även för personer och personer som inte placeras i skyddat boende. Det finns inte anledning att föregripa det arbete som pågår. Trots att frågorna är av central betydelse väljer vi därför att i huvudsak avvakta resultatet av och Socialstyrel- sens uppdrag. Emellertid vill vi lyfta fram några punkter som har påtalats för utredningen och som vi bedömer vara av särskild vikt. Statliga subventioner bör övervägas för placering i skyddat boende När det gäller insatsen skyddat boende har framförts att det i vissa fall är kommunens ekonomiska förutsättningar snarare än den en- skildes behov som blir styrande.27 För att underlätta placeringar i de fall de behövs bör det övervägas om det kan införas en statlig subvention. En motsvarande subvention av vårdavgiften vid sär- skilda ungdomshem ingick i projektet våld och gäng som (SiS) drev –2008. En effekt av den ekonomiska subventionen var att placeringarna ökade kraftigt i de kommuner som ingick i satsningen.28 Det kan antas att en liknande positiv effekt skulle uppkomma av en subvention riktad mot utredningens målgrupp. 27Se t.ex. (2011), s. 23. 28Se information på SiS webbplats. Utbildning, förebyggande insatser, familjearbete m.m. Reglerna om skyddade personuppgifter och hur de tillämpas bör övervägas Flera av aktörerna inom utredningens sakområde har vid utredningens hearing framfört att det upplevs som alltför svårt för utsatta per- soner att få beslut om skyddade personuppgifter och att praxis inte är enhetlig. I folkbokföringsverksamhet används begreppet skyddade personuppgifter som samlingsnamn för de olika skydds- åtgärderna sekretessmarkering, kvarskrivning och fingerade person- uppgifter. Sekretessmarkering innebär att för in en markering vid personuppgifterna i folkbokföringsregistret. Den anger att ingen får lämna ut uppgifterna utan tillstånd och säker- hetskontroll. Sekretessmarkeringen förs över till andra myndig- heters register. Kvarskrivning innebär att en person som har flyttat medges rätt att vara folkbokförd på sin tidigare adress. Kvarskriv- ning får medges endast om den enskildes behov av skydd inte kan tillgodoses genom kontaktförbud eller på annat sätt och för högst i taget (16 och 17 §§ folkbokföringslagen [1991:481]). Den som är utsatt för särskilt allvarlig brottslighet och hotas till liv, hälsa eller frihet kan få fingerade personuppgifter enligt lagen (1991:483) om fingerade personuppgifter. Det innebär att den utsatta per- sonen får nya identitetsuppgifter. Medgivandet lämnas av Riks- polisstyrelsen. Det får begränsas till , men huvudregeln ska enligt förarbetena vara att det lämnas (prop. 1997/98:9 s. 110). Flera har till utredningen framfört uppfattningen att det är proble- matiskt att beslut om sekretessmarkering och om kvarskrivning omprövas regelbundet. Kritikerna anför bl.a. att det ligger i proble- matikens natur att skyddsbehovet kan vara livslångt och att den återkommande omprövningen är upprivande för den det gäller. Vissa av utredningens experter har vidare anfört att vid bedömningen av om skyddet ska förlängas ibland beaktar att det inte har skett några övergrepp som den utsatta har haft skyddade personuppgifter. Detta, hävdar dessa experter, är en följd av skyddet och kan därför inte tas till intäkt för att hotet har upphört. Utredningen har inte ett tillräckligt beredningsunderlag för att överväga ändringar av de regler som gäller för beslut om sekretess- markering, kvarskrivning eller fingerade personuppgifter. Frågan berör dessutom även andra målgrupper. Utbildning, förebyggande insatser, familjearbete m.m. Vår bedömning är att regeringen i sam- band med beredningen av betänkande SOU 2009:75 särskilt bör överväga situationen för personer utsatta för hedersrelaterat våld och förtryck samt äktenskap mot den egna viljan eller risk för sådana äktenskap. Utredningen har övervägt om det bör inrättas en särskild hjälp- telefonlinje som riktar sig till personer som är utsatta för bl.a. hot om äktenskap mot den egna viljan. Det finns flera hjälptelefoner som utsatta kan kon- takta.