sou · H0B38 · 2012-03-06 00:00:00 — Utredningen har avseende de bestämmelser som genomför försäkringsdirektivets krav på obligatorisk försäkring hänvisat till 9 kap. 2 och 5 §§ sjölagen i fråga om vilka fordringar och belopp som försäkringen ska omfatta. Det belopp fartyg som inte transporterar passagerare är tvungna att försäkra sig för bestäms av 9 kap. 5 § 2 och 3, vilka inte berörs av utredningens förslag på höjning av begränsningsbeloppet i 9 kap. 5 § 1. Som en följd av utredningens förslag på höjning av beloppet i 1 punkten, kommer redarens krav på vilket belopp försäkringen ska omfatta för fartygets passagerare i fråga om personskada att höjas i motsvarande mån för passagerarfartyg. En höjning kommer således omfatta alla svenska passagerarfartyg över 300 brutto och utländska passagerarfartyg över 300 brutto som bland annat anlöper svensk hamn. Inom EU har det ansetts lämpligt att sätta en gräns om 250 000 SDR per passagerare för passagerarfartygs försäkringar (se artikel 4a.1 Atenkonventionen). Det synes inte ha varit avsett att passagerarfartyg över 300 brutto ska försäkra sitt ansvar till 400 000 SDR, vilket blir följden i genom höjningen av begränsnings- beloppet. För övrigt är en sådan höjning, enligt utredningens mening, inte heller sakligt påkallad. En höjning skulle även få den inte önsk- värda följden att svenska passagerarfartyg och utländska passagerar- Begränsning av transportörens ansvar fartyg som anlöper svensk hamn skulle få av en högre kostnad för försäkring än övriga fartyg som är registrerade i ett EU-land eller anlöper EU-hamnar. För att undvika att höjningen, genom hänvisningen i 7 kap. 2 § sjölagen till 9 kap. 5 §, påverkar det belopp som redare enligt för- säkringsdirektivet är skyldiga att försäkra sitt ansvar till föreslår ut- redningen att ett tillägg görs i 7 kap. 2 § sjölagen. Ändringen innebär att det direkt i paragrafen anges att försäkringen eller säkerheten ska täcka ansvar för fordringar med anledning av personskada som har tillfogats fartygets egna passagerare till ett belopp om 175 000 SDR multiplicerat med det antal passagerare som fartyget enligt sitt certifikat har tillstånd att befordra. Krav på ansvarsförsäkring eller annan ekonomisk säkerhet uppställs i flera internationella konventioner samt i vissa svenska sjörättsliga sammanhang. Enligt flera av dessa konventioner och enligt 10 kap. sjölagen (1994:1009) ska ett certifikat som utvisar att fartyget har en tillräcklig försäkring eller ekonomisk säkerhet utfärdas. Certi- fikaten grundas på ett så kallat blue card, det vill säga ett bevis om försäkringsåtagande från en , ett försäkringsbolag eller en utställare av en ekonomisk säkerhet. Utredningens uppdrag innefattar att lämna förslag på en myn- dighet som ska fastställa att kraven på en försäkring eller någon annan ekonomisk säkerhet enligt Atenförordningen har uppfyllts samt utfärda certifikat för fartyg som uppfyller kraven. I detta sam- manhang ska utredningen bedöma om denna uppgift bör överlämnas till en i erkänd institution eller organisation. 7.1Krav på certifikat enligt Atenförordningen 7.1.1Försäkring eller annan ekonomisk säkerhet Transportören är skyldig att ta och vidmakthålla en försäkring eller någon annan ekonomisk säkerhet för att täcka sitt ansvar enligt Atenkonventionen för dödsfall eller personskada som drabbat passa- gerare. Ansvaret gäller den transportör som utför hela eller en del av passagerartransporten med ett fartyg som är registrerat i en för- dragsslutande stat och är godkänt för befordran av fler än tolv passagerare. En annan ekonomisk säkerhet kan exempelvis vara en garanti ställd av bank eller liknande finansiell institution. Försäk- ringen eller säkerheten ska uppgå till 250 000 SDR per passagerare vid en och samma händelse. (Se artikel 4a.1 Atenkonventionen.) Försäkringen eller säkerheten ska täcka transportörens ansvar enligt Atenkonventionen. Rättigheten till förskottsutbetalning och ersättning för rörelsehjälpmedel eller annan specifik utrustning ges enligt Atenförordningen och inte enligt Atenkonventionen. Detta torde innebära att Atenkonventionens krav på obligatorisk försäk- ring inte omfattar transportörens ansvar avseende förskottsutbetal- ning och ersättning för rörelsehjälpmedel eller annan specifik utrust- ning. I följd härav behöver inte ett blue card avse ett sådant åtagande. I syfte att stärka passagerarnas rättigheter är det emellertid önskvärt att försäkringen eller säkerheten även täcker förskottsutbetalning och ersättning för rörelsehjälpmedel eller annan utrustning. En behörig myndighet ska fastställa att kraven på en försäkring eller någon ekonomisk säkerhet har uppfyllts och därefter utfärda ett certifikat för fartyget. Certifikat ska utfärdas eller bestyrkas av den behöriga myndigheten i den fördragsslutande stat där fartyget är registrerat. För ett fartyg som inte är registrerat i en fördrags- slutande stat får certifikat utfärdas eller bestyrkas av den behöriga myndigheten i någon fördragsslutande stat. (Se artikel 4a.2 i kon- ventionen.) 7.1.3Erkänd institution eller organisation Staten får bemyndiga en av staten erkänd institution eller organi- sation att utfärda certifikatet. Institutionen eller organisationen ska underrätta staten varje gång ett certifikat utfärdas. Det fulla an- svaret för att ett utfärdat certifikat är fullständigt och korrekt bärs av staten, som även ska vidta de åtgärder som krävs för att uppfylla denna skyldighet. (Se artikel 4a.3a.) En stat ska underrätta IMO:s generalsekreterare om vilka specifika ansvarsområden som delegerats till den erkända institutionen eller organisationen och vilka villkor som gäller för bemyndigandet, om ett bemyndigande återkallas, och när bemyndigandet eller återkal- lelsen får verkan. Bemyndigandet får ges verkan tidigast efter det att generalsekreteraren underrättats. (Se artikel 4a.3b.) En institution eller organisation som har bemyndigats att utfärda certifikat ska åtminstone ha befogenhet att återkalla ett certifikat om de villkor som ställdes för utfärdandet inte har uppfyllts. tionen eller organisationen ska underrätta den stat för vars räkning certifikatet utfärdades om återkallelsen. (Se artikel 4a.3c.) Utformningen av certifikatet ska följa den förlaga som återges i bilagan till Atenkonventionen. Certifikatet ska innehålla uppgift om fartygets namn, IMO nummer, signalbokstäver och registreringsort. Vidare ska namnet på den transportör som faktiskt utför hela trans- porten eller en del av den, och den ort där dennes huvudsakliga rörelse bedrivs framgå av certifikatet, liksom den ställda säkerhetens art och uppgifter om namn och den ort där försäkringsgivarens eller säkerhetsutställarens huvudsakliga rörelse bedrivs samt den ort där försäkringen utfärdats eller säkerheten ställts. Slutligen ska certifi- katets giltighetstid, som inte får vara längre än försäkringens respek- tive den ekonomiska säkerhetens giltighetstid, framgå av handlingen. (Se artikel 4a.2.) Certifikatet ska vara skrivet på den utfärdande statens officiella språk. Om detta är ett annat språk än engelska, franska eller spanska ska certifikatet innehålla en översättning till något av dessa språk; statens officiella språk får utelämnas om staten beslutar detta. (Se artikel 4a.4.) En försäkring eller någon annan ekonomisk säkerhet får inte upphöra att gälla tidigare än efter det att den sagts upp, om inte certifikatet återlämnats till myndigheten eller ett nytt certi- fikat utfärdats . Uppsägningen ska lämnas in till den myndighet som för fartygsregister eller, avseende fartyg som inte är registrerade i en fördragsslutande stat, till myndigheten i den stat som har utfärdat eller bestyrkt certifikatet. Detta krav gäller även ändringar som innebär att försäkringen eller säkerheten inte längre uppfyller kraven. (Se artikel 4a.6.) Om inte annat följer av Atenkonventionen ska villkoren för certi- fikatets utfärdande och giltighet fastställas av den stat där fartyget är registrerat. Ingenting i konventionen ska dock tolkas som att det hindrar en stat från att förlita sig på upplysningar från andra stater eller från IMO eller andra internationella organisationer om den ekonomiska ställningen för den som tillhandahåller försäkringar eller andra ekonomiska säkerheter. En stat som förlitar sig på sådana upp- lysningar är dock inte befriad från sitt ansvar i egenskap av stat som utfärdar certifikatet. (Se artikel 4a.7 och 4a.8.) Certifikat som utfärdats eller bestyrkts enligt en fördragsslutan- de stats bemyndigande ska godtas av övriga fördragsslutande stater och tillerkännas samma giltighet som certifikat som utfärdats eller bestyrkts av dem, även om certifikatet avser ett fartyg som inte är registrerat i en fördragsslutande stat. En fördragsslutande stat som anser att den försäkringsgivare eller garant som anges i certifikatet inte har ekonomisk förmåga att uppfylla de förpliktelser som följer av denna konvention, får när som helst begära överläggningar med den stat som har utfärdat eller bestyrkt certifikatet. 7.1.5Fartyg som ägs av en fördragsslutande stat Bestämmelserna om försäkring eller annan ekonomisk säkerhet gäller inte fartyg som ägs av en fördragsslutande stat och som inte är täckt av en försäkring eller någon annan ekonomisk säkerhet. Ett sådant fartyg ska dock ombord medföra ett certifikat utfärdat av behörig myndighet i fartygets registreringsstat som visar att fartyget ägs av den staten och att ansvaret är täckt intill 250 000 SDR. Detta certi- fikat ska så nära som möjligt innehålla samma uppgifter som de certi- fikat som gäller övriga passagerarfartyg. (Se artikel 4a.15.) En fördragsslutande stat får enligt Atenförordningen bemyndiga en av staten erkänd organisation att utfärda certifikat (se artikel 4a.3a Atenkonventionen). Flera internationella konventioner innehåller bestämmelser enligt vilka en stat får bemyndiga erkända organisa- tioner att utföra vissa uppgifter. Dessa erkända organisationer kan vara klassificeringssällskap. För att försäkringsgivarna skulle få en bättre grund för sina be- dömningar avseende riskerna med att försäkra ett fartyg utarbetades i ett system för obero- ende kontroll av fartygens skrov och utrustning. En kommitté som utvecklade detta system bildades . Den kommittén är grunden till ett av de stora klassificeringssällskapen, . Klassificeringssällskapen är organisationer, som fastställer och tillämpar standarder gällande konstruktion, byggnad, underhåll och tillsyn av anläggningar innefattande fartyg och offshore- installationer. Om fartygen går igenom tillsynen utfärdar klassifi- ceringssällskapen certifikat på flaggstatens vägnar. En stor majoritet av fartyg byggs och blir föremål för tillsyn enligt standarder, som beslutats av klassificeringssällskap. Klassificeringssällskapens regler har tagits fram på grundval av stor erfarenhet, och efter omfattande forskning och arbete. Reglerna skiljer sig åt från sällskap till säll- skap men deras sakliga innehåll överensstämmer tämligen väl eftersom det är fråga om tillämpade ingenjörskunskaper. För att klassificeringssällskapen inte skulle skilja sig åt i fråga om kvalitet, kvalifikationer och resultat, har det inom EU fastslagits minimikriterier för erkännande av sådana organisationer. Det har skett genom rådets direktiv /57/EG av om gemensamma regler och standarder för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg och för sjöfartsadministra- tionernas verksamhet i förbindelse därmed. Eftersom direktivet ändrats på väsentliga punkter har det omarbetats till ett direktiv, och rådets direktiv /15/EG av om gemensamma regler och standarder för orga- nisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg och för sjöfartsadministrationernas verksamhet i förbindelse därmed1 (klassdirektivet) och en förordning, och rådets förordning (EG) nr 391/2009 av om gemensam- ma regler och standarder för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg2 (klassförordningen). Bestämmelserna i klassdirektivet riktar sig till medlemsstaterna medan klassförord- ningen riktar sig till klassificeringssällskapen. Klassdirektivet har i genomförts bland annat genom bestämmelser i fartygs- säkerhetslagen (2003:364; FSL). I FSL anges att med en erkänd organisation avses en sådan organi- sation som har erkänts i enlighet med klassförordningen. En orga- nisation kan vara ett klassificeringssällskap eller annan som utför säkerhetsbedömningar på statens vägnar (se 1 kap. 5 § FSL). Trans- portstyrelsen får genom avtal uppdra åt en erkänd organisation att utfärda och förnya certifikat och att i sådant syfte fastställa minsta tillåtna fribord (se 7 kap. 11 § FSL och 9 kap. 1 och 2 §§ fartygs- säkerhetsförordning, 2003:438). Om tillsyn i form av besiktning eller inspektion har utövats av en erkänd organisation för att fastställa minsta tillåtna fribord, eller för att utfärda eller förnya certifikat för fartyg eller utrustning, har denna tillsyn samma giltighet som om den utövats av Transportstyrelsen (se 5 kap. 3 § FSL). 1EUT L 131, 28.5.2009, s. 47–56. 2EUT L 131, 28.5.2009, s. 11–23. Transportsstyrelsen har med stöd av direktiv /57/EC slutit avtal med sex erkända organisationer. Dessa avtal reglerar delegering av tvingande besiktningar och utfärdande av certifikat för fartyg i internationell trafik. 7.3Certifiering av fartyg som transporterar olja i bulk 7.3.1Krav på försäkring och utfärdande av certifikat Bestämmelser om försäkringsplikt vid transport av beständig mineral- olja i bulk finns i 10 kap. sjölagen. Reglerna omfattar ägare av svenska fartyg och av utländska fartyg som anlöper eller lämnar en svensk hamn eller en tilläggsplats på svenskt sjöterritorium. Krav uppställs på att ägare av fartyg som transporterar olja ska ta och vidmakthålla en försäkring eller ställa någon annan betryggan- de säkerhet för att täcka sitt ansvar för en oljeskada. Försäkringen eller säkerheten ska avseende svenska fartyg godkännas av Finans- inspektionen, som även ska utfärda ett certifikat som visar att fartygs- ägaren har en försäkring eller någon annan säkerhet. Finansinspek- tionen kan därtill utfärda certifikat för ett fartyg som inte är registrerat i någon konventionsstat. På både svenska och utländska fartyg ska certifikatet medföras ombord. (Se 10 kap. 12 och 13 §§ sjölagen.) Kraven gäller inte fartyg som ägs av en stat. Avseende ett fartyg som ägs av svenska staten ska utfärda ett certi- fikat som visar att fartyget ägs av staten och att dess ansvar för olje- skada är täckt. Om fartyget ägs av en främmande stat, ska det om- bord medföra ett certifikat som visar att fartyget ägs av den staten och att dess ansvar för oljeskada är täckt. Vid valet av den dåvarande Försäkringsinspektionen3 (nuvarande ) som certifieringsmyndighet ifrågasattes om dessa uppgifter var av den natur att var lämplig myndighet. De skäl som anfördes för att myndigheten skulle anför- tros uppgiften var att, även om försäkringsskyddet i regel torde få formen av standardavtal, kunde frågor av försäkringsteknisk karaktär ofta uppkomma, vilka lämpligen bör avgöras av Försäkringsinspek- tionen. Ett annat skäl till varför det ansågs som lämpligast att upp- giften lades på var att inspektionen redan 3 och Bankinspektionen slogs 1991 samman till . hade motsvarande uppgift enligt atomansvarighetslagen (1968:45)4. Det uttalades vidare i förarbetena att inspektionen vid behov skulle samråda med . (Se prop. 1973:140, s. 49 f och s. Allmänna bestämmelser och bestämmelser som gäller svenska fartyg I förordning (1996:12) med verkställighetsföreskrifter till 10 kap. sjölagen (1994:1009) finns bestämmelser som rör certifikatet. An- sökan om certifikat lämnas till på ett särskilt formulär som fastställts av inspektionen. Till ansökan om certifikat ska fogas ett intyg av försäkringsgivaren eller säkerhetsutställaren. Av intyget ska framgå att försäkringen eller säkerheten täcker det ansvar som avses i 10 kap. 12 § första stycket sjölagen, och att för- säkringen eller säkerheten under certifikatets giltighetstid inte kan upphöra att gälla tidigare än från den dag ett skriftligt meddelande om tiden för försäkringens upphörande kom in till , om inte certifikatet har tillställts inspektionen eller ett nytt certifikat har utfärdats. Intyget ska vara avfattat på svenska eller engelska. Certifikaten utfärdas på speciella formulär5 och sänder efter utfärdandet certifikatet till far- tygets ägare. skickar kopior av certifikaten som inspek- tionen har utfärdat till Transportstyrelsen. under- rättar även Transportstyrelsen när en anmälan om upphörande av giltighet för en försäkring eller någon annan säkerhet kommit in till inspektionen. Utländska fartyg som inte är registrerade i en konventionsstat utfärdar även certifikat för utländska fartyg som inte är registrerat i en konventionsstat och inte ägs av en främmande stat. Ansökan om ett sådant certifikat ska göras hos Finansinspek- tionen senast innan fartyget kan förväntas komma till en svensk hamn eller till en annan tilläggsplats som är belägen inom 4Se 22 § atomansvarighetslagen och 3 § förordningen (1981:327) med förordnanden enligt atomansvarighetslagen (1968:45). 5Det finns två olika typer av formulär, som är utformade på olika sätt beroende på om det rör sig om ett fartyg som ägs av staten eller inte. Ansökan ska vara avfattad på svenska eller engelska. Det krävs att ansökan innehåller uppgift om fartygets namn, registerbeteckning, nationalitet och hemort. Även fartygs- ägarens namn och den ort där hans huvudsakliga verksamhet be- drivs ska framgå av ansökan, liksom försäkringsgivarens namn och den ort där den huvudsakliga verksamheten bedrivs samt den ort där försäkringen har utfärdats. För det fall att fartygsägaren har ställt någon annan säkerhet, ska arten av den säkerhet som har ställts för ansvaret framgå av ansökan. Övriga uppgifter som ska framgå av en ansökan som baseras på en försäkring ska även ingå i en ansökan som grundas på någon annan säkerhet. Har ägarens ansvar täckts av en försäkring, ska till ansökan fogas ett intyg av försäkringsgivaren av vilket framgår att försäkringen täcker det ansvar som avses i 10 kap. 13 § första stycket sjölagen, och att försäkringen under certifikatets giltighetstid inte kan upp- höra att gälla tidigare än från den dag ett skriftligt med- delande om tiden för försäkringens upphörande kom in till Finans- inspektionen, om inte certifikatet har tillställts inspektionen eller nytt certifikat har utfärdats. Intyget ska vara avfattat på svenska eller engelska. Har ägaren täckt sitt ansvar med någon annan säkerhet än en försäkring, ska samma uppgifter framgå av det intyg som styrker säkerheten. Samma språkkrav gäller avseende intyg om säkerhet. Om finner att försäkringen eller säkerheten är betryggande, ska ett certifikat utfärdas och skickas till fartygets ägare. Ett certifikat som har utfärdats i en annan konventionsstat för ett utländskt fartyg som inte är registrerat i en konventionsstat ska jäm- ställas med ett certifikat som har utfärdats av . Utländskt fartyg som är registrerat i en konventionsstat Ett utländskt fartyg som är registrerat i en konventionsstat ska ha ett certifikat som är utfärdat eller bestyrkt av en behörig myndighet i registreringsstaten. Certifikatet, som ska vara avfattat på engelska eller franska eller innehålla en översättning till ett av dessa språk, ska innehålla vissa angivna uppgifter. Företag och personer som söker tillstånd att bedriva viss verksam- het är tvungna att betala en avgift till . Avgifter för tillstånd och anmälningar tas ut enligt förordningen (2001:911) om avgifter för prövning av ärenden hos . Ären- den om utfärdande av certifikat enligt 10 kap. sjölagen hänförs till avgiftsklass C och kostar . Finansinspek- tionen utfärdar uppskattningsvis 30 certifikat och certifikaten gäller normalt i två år.6 Avgiften bestäms utifrån en uppskattad tid för handläggning av ärendet. Intäkten från tillståndsavgifterna till- faller och ska täcka inspektionens kostnader för prövning av tillstånd och anmälningar. Det är regeringen som be- slutar om storleken på de avgifter som ska ta ut för tillstånden. ska till regeringen föreslå de förändringar av avgiftsuttaget som behövs. Enligt Finansinspek- tionens instruktion ska inspektionen , och , redovisa förslag till ändringar av avgifter och vid behov föreslå justeringar med anledning av ny reglering. När ett företag söker tillstånd ska en avgift betalas till Finans- inspektionen innan ansökan behandlas. Om betalning inte sker i rätt tid, ska sökanden föreläggas att betala avgiften inom . Följs inte föreläggandet ska ansökan avvisas. Sökanden ska upplysas om detta i föreläggandet. får betala tillbaka eller medge befrielse från hela eller en del av avgiften, om det finns särskilda skäl för det. beslut om avgift får över- klagas på samma sätt som gäller för det ärende som ansökan avser. Överklagande av beslut inverkar inte på skyldigheten att betala av- giften. Om andra beslut i ärendet inte kan överklagas, får beslut om avgiften överklagas till . Verkets beslut får inte över- klagas. beslut om betalning av avgift får verk- ställas enligt utsökningsbalken. 6 Uppgift från . 7.4.1Myndighet eller erkänd institution eller organisation Utredningens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få utfärda certifikat enligt Aten- förordningen och de bestämmelser som utsträcker förordningens tillämpningsområde. Certifikaten ska avse att kraven på försäkring eller annan ekonomisk säkerhet är uppfyllda beträffande dels svenska fartyg, dels utländska fartyg som inte är registrerade i någon stat som är medlem i Europeiska unionen. När det är fråga om fartyg som ägs eller brukas av svenska staten och som inte är täckta av försäkring eller annan ekonomisk säkerhet ska dock certifikatet visa att fartyget ägs eller brukas av svenska staten och att ansvaret är täckt intill 250 000 SDR per passagerare och händelse. Utredningens bedömning: bör ges upp- giften att handlägga frågor om certifikat. En medlemsstat kan välja mellan att låta en myndighet eller en erkänd institution eller organisation fastställa att kraven på en försäkring eller någon annan ekonomisk säkerhet har uppfyllts samt utfärda certifikat för fartyg som uppfyller kraven. Uppgiften att fastställa att kraven på försäkringen eller säker- heten har uppfyllts samt utfärda certifikat torde rent praktiskt innebära en kontroll av att försäkringsåtagandet både formellt och materiellt uppfyller kraven enligt Atenförordningen eller de bestäm- melser som utsträcker förordningens tillämpningsområde till fartyg av klass C-, D- och E-typ. Beviset om försäkring eller annan säkerhet, the blue card, måste innehålla samtliga de i artikel 4a i Atenkonventionen föreskrivna uppgifterna för att kunna läggas till grund för ett certifikat. Fartyget måste alltså vara täckt upp till ett belopp om 250 000 SDR avseende dödsfall eller personskada per passagerare och händelse. Frågor av försäkringsteknisk karaktär torde härvid kunna uppkomma vid bedömningen av försäkringen. I att försäkringen eller den ekonomiska säkerheten ska kunna godtas ligger indirekt även en kontroll av försäkringsgivarens eller säker- hetsutställarens solvens. Bedömningen om försäkringsbolag på ut- landsmarknaden kan godtas som försäkringsgivare, på grund av det utländska bolagets ekonomiska ställning, torde inte utgöra något större problem för den som åläggs uppgiften eftersom övervägande del av världstonnaget försäkrar sig hos en som är medlem i den internationella gruppen av P&I-klubbar.7 I detta sammanhang kan det tilläggas att redaren naturligtvis i de flesta fall har ett starkt ekonomiskt intresse av att dokumentationen är tydlig och fullstän- dig samt att försäkringen eller säkerheten är godtagbar så att hand- läggningen och utfärdandet av ett certifikat inte fördröjs.