sou · H0B317d2 · 2012-05-02 00:00:00 — På samma sätt som den som genomgår en rättspsykiatrisk under- sökning och är på fri fot, kan det också för den som ska genomgå en undersökning inför ett § 7-intyg bli aktuellt att genomgå denna vid en undersökningsenhet. Dessa två kategorier av personer kom- mer alltså utan att vara frihetsberövade till samma lokaler för under- sökningen. Mot bakgrund av att problemen i dessa båda fall i huvudsak uppges vara desamma framstår det som rimligt att införa en möjlighet till kontroll- och tvångsåtgärder även för den som ska undersökas inför ett läkarintyg efter en preliminär rättspsykiatrisk undersökning. Vi föreslår därför att det även i dessa fall ska vara möjligt att kroppsvisitera och kroppsbesiktiga den intagne vid an- komsten till undersökningsenheten eller undersök- ningen pågår. Den som undersöks ska också kunna bli föremål för drogkontroll han eller hon undersöks. På samma sätt som ska det även i en ny ordning vara möjligt för läkare som inte är verksamma vid undersöknings- enheten att utfärda ett läkarintyg efter en preliminär rättspsyki- atrisk undersökning. Det ska i de fallen krävas att läkaren enligt avtal med har åtagit sig att utfärda sådana in- tyg. I dessa fall sker undersökningen inte på en undersöknings- enhet utan på en plats där läkaren också bedriver sin verksamhet i övrigt. De problem som finns vid undersökningsenheterna när det gäller de som ska undersökas kan naturligtvis vara aktuella även när en undersökning sker på en sådan plats. Dock anser vi att det skulle Kontroll- och tvångsåtgärder när den som är intagen i anstalt eller häkte vara att gå utanför vårt uppdrag att föreslå möjligheter till kontroll- och tvångsåtgärder även i de fall undersökningen sker utanför en undersökningsenhet. Denna fråga bör därför utredas vidare i annan ordning. 17.6.9Fängsel i samband med transport m.m. av den intagne Vårt förslag: Den som är frihetsberövad och genomgår en rätts- psykiatrisk undersökning vid en undersökningsenhet ska få be- läggas med fängsel vid transport eller annan vistelse utanför en- heten, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. En sådan åtgärd ska även få vidtas om den frihetsberövade uppträder våldsamt och det är absolut nödvändigt med hänsyn till den intagnes egen eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa. I det senare fallet ska en läkare undersöka den intagne. Det finns ingen möjlighet för att belägga den som är häktad och genomgår en rättspsykiatrisk undersökning med fängsel. I de situationer där den intagne av olika anledningar måste lämna undersökningsenheten, t.ex. för att för att föras till sjukhus för akut somatisk sjukvård, finns det därför ingen möjlig- het för personalen att belägga den intagne med fängsel under trans- porten förutom i de fall då transporten utförs med hjälp av polis. Den som är häktad får enligt HäL (4 kap. 10 §) beläggas med fängsel vid förflyttning inom förvaringslokalen och vid transport eller annan vistelse utanför lokalen, om det är nödvändigt av säker- hetsskäl. Den häktade får också beläggas med fängsel om han eller hon uppträder våldsamt och det är absolut nödvändigt med hänsyn till den intagnes egen eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa. Motsvarande bestämmelser gäller enligt FäL (8 kap. 10 §) för den som är intagen i kriminalvårdsanstalt. Det är angeläget att ges tillräckliga befog- enheter för att kunna upprätthålla ordning och säkerhet i samband med rättspsykiatriska undersökningar. Mot bakgrund av de problem som har beskrivits av verket föreslår vi att de befogenheter som kriminalvården har enligt HäL respektive FäL att belägga en fri- hetsberövad med fängsel bör gälla även i samband med en rätts- psykiatrisk undersökning. Detta innebär att fängsel får användas om det är nödvändigt av säkerhetsskäl vid transport eller annan Kontroll- och tvångsåtgärder när den som är intagen i anstalt eller häkte vistelse utanför enheten. Vi har i avsnitt 17.6.3 föreslagit att den intagne ska få beläggas med fängsel även vid förflyttning inom en- heten eller om han eller hon uppträder våldsamt. Vi har också i uppdrag att se över bestämmelserna i och LRV om polismyndighetens befogenhet att tillfälligt omhänderta per- soner samt skyldighet att i vissa fall lämna hälso- och sjukvården biträde. Vi ska i den delen av uppdraget analysera i vilka fall biträde eller andra insatser av polis bör kunna ske samt se över polismyn- dighetens behov av information från hälso- och sjukvården i sam- band med att t.ex. biträde lämnas. Våra förslag i den delen finns i avsnitt 7.9. 17.6.10Besök hos den som genomgår en rättspsykiatrisk undersökning Vårt förslag: Den som genomgår en rättspsykiatrisk undersök- ning får ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Om det är nödvändigt av säkerhetsskäl får ett besök kontrol- leras -genom att personal övervakar besöket, -genom att besöket äger rum i ett besöksrum som är så ut- format att det omöjliggör att föremål överlämnas eller -genom att besöket villkoras av att besökaren underkastar sig kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning. Ett besök får vägras om det kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom sådan kontroll. Den som är för- svarare för den som är häktad får inte vägras att träffa honom eller henne. Försvararen får besöka den häktade i enrum. Ett besök av en advokat som biträder den intagne i en rättslig ange- lägenhet får kontrolleras endast om advokaten eller den intagne begär det. Om det behövs för att kunna bedöma om besök kan tillåtas eller ska kontrolleras, ska det i förväg undersökas om den som kontakten ska äga rum med är dömd eller misstänkt för brott eller för att utöva brottslig verksamhet. ska beträffande en besökare ha möjlighet att göra kontroller i belastningsregistret och misstankesregistret. Kontroll- och tvångsåtgärder när den som är intagen i anstalt eller häkte Vår bedömning: bör på begäran få till- gång till uppgifter i det centrala kriminalvårdsregistret. Enligt har det förekommit flera försök från besökande till de intagna att ta in vapen, sprängämnen eller droger på undersökningsenheterna.12 Att verket inte har tillräckliga tvångs- befogenheter medför omfattande problem för den goda ordningen och säkerheten vid undersökningsenheterna. Huvudregeln bör alltid vara att den som undersöks ska få ta emot besök. Vid ett besök ska den intagne och besökaren normalt få umgås ensamma tillsammans i ett särskilt besöksrum. För att för- hindra att farliga föremål tas in på undersökningsenheterna föreslår vi dock att ska ha befogenheter att kontrol- lera eller vägra besök om det är nödvändigt av säkerhetsskäl på samma sätt som kan ske när en person är häktad eller intagen i kri- minalvårdsanstalt. Dessa befogenheter bör utformas på det sätt som anges i kriminalvårdslagstiftningen, vilket innebär att besök kan kontrolleras på tre olika sätt. Ett sätt att kontrollera ett besök är att personal övervakar det. Kontroll kan också ske genom att besöket äger rum i ett besöksrum som är så utformat att det omöjliggör att föremål överlämnas. Slutligen kan ett besök kontrolleras genom att besöket villkoras av att besökaren underkastar sig kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning. Besöket får vägras om det kan även- tyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom sådan kon- troll. Den som är häktad får dock inte vägras att träffa sin för- svarare i enrum (21 kap. 9 § första stycket RB). Ett besök av en advokat som biträder den intagne i en rättslig angelägenhet ska där- för få kontrolleras endast om advokaten eller den intagne begär det. Kriminalvården har enligt kriminalvårdslagstiftningen13 möjlig- het att i förväg undersöka om en besökare är dömd eller misstänkt för brott eller för att utöva brottslig verksamhet. Upplysningar kan också inhämtas om besökarens personliga förhållanden i övrigt. Detta får ske om det behövs för att kunna bedöma om ett besök ska tillåtas eller kontrolleras. För att göra en sådan undersökning av en besökare har kriminalvården möjlighet att göra kontroller i belast- ningsregistret14 och i misstankesregistret15. Det är också möjligt att 12Det som avses är besök hos den som är häktad när han eller hon genomgår den rätts- psykiatriska undersökningen. Om den som undersöks är på fri fot vid undersökningen är det inte aktuellt med besök undersökningen pågår. 133 kap. 11 § HäL och 7 kap. 10 § FäL. 14Lagen (1998:620) om belastningsregister med tillhörande förordning (1999:1134). 15Lagen (1998:621) om misstankesregister med tillhörande förordning (1999:1135). Kontroll- och tvångsåtgärder när den som är intagen i anstalt eller häkte inhämta personuppgifter som behandlas inom kriminalvårdens egen verksamhet.16 Det framstår som rimligt att ges möjlighet att i förväg inhämta vissa upplysningar beträffande en besökare på det sätt som kriminalvården kan. De uppgifter som verket bör kunna få tillgång till är om besökaren är dömd eller misstänkt för brott eller för att utöva brottslig verksamhet. Vi föreslår därför att Rätts- medicinalverket ska ha möjlighet att göra kontroller i belastnings- registret och misstankesregistret. Kriminalvården har också möjlighet att beträffande en besökare inhämta personuppgifter som behandlas inom kriminalvårdens egen verksamhet. De uppgifter som avses är de som behandlas med stöd av lagen (2001:617) om behandling av personuppgifter inom krimi- nalvården. Behandlingen avser personuppgifter i fråga om bl.a. per- soner som är föremål för personutredning, som är häktade eller som är dömda till fängelse, skyddstillsyn eller villkorlig dom med föreskrift om samhällstjänst. Kriminalvården får behandla person- uppgifter bara om det behövs för att myndigheten ska kunna full- göra sina uppgifter i enlighet med vad som föreskrivs i lag eller förordning, för att underlätta tillgången till sådana uppgifter om verkställighet av påföljd eller häktning som rättsväsendets myndig- heter behöver eller för att upprätthålla säkerheten och förebygga brott som en person är häktad eller undergår en på- följd. Av 34 § förordningen (2001:682) om behandling av person- uppgifter inom kriminalvården framgår att kriminalvården ska föra ett centralt kriminalvårdsregister. Det registret ska föras över per- soner som har dömts till fängelse, skyddstillsyn eller villkorlig dom med föreskrift om samhällstjänst och för de som har ålagts förvand- lingsstraff för böter eller vite samt för de som på grund av en ut- ländsk brottmålsdom ska verkställa någon av dessa påföljder i . Ändamålet med registret ska vara att myndigheten ska kunna fullgöra sina uppgifter i enlighet med vad som föreskrivs i lag eller förordning eller att det ska underlätta tillgången till sådana upp- gifter om verkställighet av påföljd eller häktning som rättsväsen- dets myndigheter behöver. Enligt 37 § i förordningen ska uppgifter i det centrala kriminalvårdsregistret på begäran lämnas ut till bl.a. en domstol, eller . 16 Lagen (2001:617) om behandling av personuppgifter inom kriminalvården med tillhörande förordning (2001:682). Kontroll- och tvångsåtgärder när den som är intagen i anstalt eller häkte Vi föreslår att det i förväg ska kunna undersökas om en be- sökare till den som genomgår en rättspsykiatrisk undersökning är dömd eller misstänkt för brott eller för att utöva brottslig verksam- het. För att möjliggöra en sådan kontroll föreslår vi att uppgifter i det centrala kriminalvårdsregistret på begäran ska lämnas ut även till . 17.6.11Kontroll av in- och utpasserande fordon vid undersökningsenheterna Vårt förslag: Om det är nödvändigt för att säkerheten ska kunna upprätthållas vid en undersökningsenhet, får ett fordon i anslut- ning till att det passerar in i eller ut ur undersökningsenheten genomsökas efter otillåtna föremål eller personer som utan tillåtelse försöker ta sig in i eller ut ur enheten. Skriftliga med- delanden får inte granskas. får ett fordon i anslutning till att det passe- rar in eller ut ur en anstalt eller ett häkte genomsökas efter otillåtna föremål eller personer som utan tillåtelse försöker ta sig in eller ut ur anstalten respektive häktet. En sådan kontroll av ett fordon får ske om det är nödvändigt för att säkerheten ska kunna upprätt- hållas vid anstalten eller häktet. Skriftliga meddelanden får inte granskas.17 Före införandet av möjligheten att genomsöka fordon kunde detta ske endast om ägaren till fordonet samtyckte till en sådan kontroll eller om det fanns ett beslut om husrannsakan. Regeringen fann att en sådan ordning inte var tillfredsställande och att det därför, för att upprätthålla säkerheten vid anstalten eller häktet, var motiverat att ge kriminalvården en möjlighet att kontrollera ett fordon i anslutning till in- och utpassering. På så sätt skulle krimi- nalvården på ett enkelt och effektivt sätt kunna förhindra införsel av otillåtna föremål och även förhindra att en person olovligen för- söker ta sig in eller ut ur en anstalt eller ett häkte. Enligt regeringen ska kriminalvårdens kontroll kunna ske rutinmässigt.18 Som vi har nämnt ovan förekommer det att det på olika sätt förs in farliga föremål på undersökningsenheterna. 178 kap. 12 FäL och 4 kap. 12 § HäL. 18Regeringens proposition 2009/10:135, En ny fängelse- och häkteslagstiftning, s. 89 f. Kontroll- och tvångsåtgärder när den som är intagen i anstalt eller häkte säkerheten på enheterna föreslår vi därför att det ska vara möjligt att kontrollera fordon även vid undersökningsenheterna. Ett for- don ska på samma sätt som inom kriminalvården få genomsökas dels efter otillåtna föremål, dels efter personer som utan tillåtelse för- söker ta sig in i eller ut ur enheten. Skriftliga meddelanden ska inte få granskas. 17.6.12Allmän inpasseringskontroll vid undersökningsenheterna Vårt förslag: Om det är nödvändigt för att säkerheten ska kunna upprätthållas vid en undersökningsenhet får huvudmannen för enheten besluta att alla personer som passerar in i enheten ska kroppsvisiteras (allmän inpasseringskontroll). Syftet med allmän inpasseringskontroll ska vara att söka efter otillåtna före- mål. Skriftliga meddelanden får inte granskas. Ett beslut om all- män inpasseringskontroll får gälla . Om det finns särskilda skäl får huvudmannen i enskilda fall medge undan- tag från den allmänna inpasseringskontrollen. Om det är nödvändigt för att upprätthålla säkerheten har krimi- nalvården möjlighet att besluta om kroppsvisitation av samtliga som passerar in i en anstalt eller i ett häkte, s.k. allmän inpasse- ringskontroll.19 Syftet med en sådan kontroll ska vara söka efter otillåtna föremål. Skriftliga meddelanden får inte granskas. Ett beslut om allmän inpasseringskontroll får gälla . Om det finns särskilda skäl får huvudmannen i enskilda fall medge undantag från den allmänna inpasseringskontrollen. En allmän inpasseringskontroll innebär inte att någon kan bli tvingad att underkasta sig kroppsvisitation. En vägran att genomgå kontroll får dock till följd att personen i fråga inte får passera in i anstalten eller häktet. Exempel på situationer då det kan vara nöd- vändigt med allmän inpasseringskontroll är när det återkommande är problem med införsel av otillåtna föremål, som t.ex. narkotika, vapen eller mobiltelefoner. Utgångspunkten är att inpasseringskon- trollen ska gälla lika för alla och därför avse samtliga som passerar in i anstalten. Någon åtskillnad mellan olika kategorier av inpasse- rande ska normalt inte göras. När allmän inpasseringskontroll är 19 4 kap. 11 § HäL och 8 kap. 11 § FäL. Kontroll- och tvångsåtgärder när den som är intagen i anstalt eller häkte motiverad på grund av säkerhetsläget behöver således inte någon riskbedömning göras i det enskilda fallet. Kontrollåtgärder ska inte göras mer omfattande än vad som är nödvändigt. Den allmänna kon- trollen kan därför inskränkas till att omfatta enbart en viss avdelning av en anstalt där säkerhetsläget är särskilt alarme- rande.20 I begreppet kroppsvisitation innefattas undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och annat som någon har med sig (se 28 kap. 11 § tredje stycket RB). I be- greppet innefattas även undersökning med metalldetektor.21 Avsikten med kontrollen är att upptäcka införsel av otillåtna föremål, t.ex. narkotika, andra berusningsmedel, vapen eller mobil- telefoner. Kontrollen ska givetvis inte göras mer omfattande än nödvändigt. I största möjliga utsträckning kan den inskränka sig till undersökning med hjälp av metalldetektor eller annan teknisk anord- ning. Emellertid kan det finnas föremål som kriminalvården strävar efter att finna, vilka inte är av ett material som kan upptäckas med hjälp av teknisk utrustning. Kriminalvården har därför getts möjlig- het att vidta alla de undersökningsmetoder som innefattas i be- greppet kroppsvisitation, t.ex. att genomsöka den kontrollerades kläder och föremål som han eller hon bär med sig. Naturligtvis måste vid det praktiska genomförandet av kontrollen särskild hänsyn visas när barn kommer på besök till anstalterna, men utan att kontrollen eftersätts.22 På samma sätt som vid häkten och anstalter finns det vid under- sökningsenheterna problem med att det förs in otillåtna föremål. För att upprätthålla säkerheten vid undersökningsenheterna bör det därför vara möjligt att även där besluta om allmän inpasserings- kontroll i syfte att söka efter otillåtna föremål. Regleringen i fråga om sådan kontroll bör utformas på samma sätt som inom kriminal- vårdslagstiftningen. Kontrollåtgärder bör i största möjliga utsträckning föregås av individuella bedömningar och en allmän inpasseringskontroll bör därför endast användas som ett komplement till de övriga möjlig- heter till kontrollåtgärder som vi föreslår. En sådan åtgärd bör få vidtas endast ske när det är nödvändigt med hänsyn till det rådande säkerhetsläget, t.ex. när det finns återkommande problem med 20Regeringens proposition 2003/04:3 Allmän inpasseringskontroll i vissa kriminalvårds- anstalter och häkten, s. 36. 1993/94:24, s. 33. 2003/04:3, s. 37. Kontroll- och tvångsåtgärder när den som är intagen i anstalt eller häkte narkotika eller vapen. Det måste alltid beaktas att en inpasserings- kontroll innebär ett allvarligt intrång i den kontrollerades person- liga integritet. 17.6.13Befogenheter mot obehöriga personer vid undersökningsenheterna Vårt förslag: En tjänsteman vid undersökningsenheten får avvisa eller avlägsna den som obehörigen försöker ta sig in i eller vägrar att lämna en enhet. Den som ska avlägsnas får i anslutning till ingripandet kroppsvisiteras för att söka efter vapen eller andra farliga föremål, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. Den som ska avlägsnas får i anslutning till ingripandet även beläggas med fängsel om han eller hon uppträder våldsamt och det är absolut nödvändigt med hänsyn till den intagnes egen eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa. Ett ingripande mot en obehörig per- son ska dokumenteras. Det finns en möjlighet för en tjänsteman inom kriminalvården att avvisa eller avlägsna den som obehörigen försöker ta sig in eller vägrar att lämna en anstalt, 8 kap. 13 § FäL. Den som ska avlägsnas får i anslutning till ingripandet kroppsvisiteras för att söka efter vapen eller andra farliga föremål, om det är nödvändigt av säker- hetsskäl, s.k. skyddsvisitation. Det är enligt FäL också möjligt att belägga den som ska avlägsnas med fängsel om han eller hon upp- träder våldsamt och det är absolut nödvändigt med hänsyn till hans eller hennes egen eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa. En läkare ska undersöka den som har belagts med fängsel i sådana fall. Ett ingripande enligt 8 kap. 13 § FäL ska doku- menteras. Bestämmelsen i 8 kap. 13 § FäL infördes . I förarbeten (prop. 2009/10:135, En ny fängelse- och häkteslagstift- ning, s. 90 ff.) till bestämmelsen konstaterar regeringen att det i första hand är en polisiär uppgift att upprätthålla allmän ordning och säkerhet och att det bör krävas starka skäl för att lämna över sådana uppgifter som innefattar användning av tvångsåtgärder till andra funktionärer än polisen. Dock menar regeringen att det i anstaltsmiljön plötsligt och utan förvarning kan uppstå situationer som äventyrar ordningen och säkerheten. Kontroll- och tvångsåtgärder när den som är intagen i anstalt eller häkte inte sällan av att många anstalter är så belägna att det kan ta tid innan polis kan komma till platsen. Mot bakgrund av detta var det enligt regeringens mening inte rimligt att kriminalvården i dessa fall är helt beroende av polisiärt bistånd och regeringen ansåg därför det motiverat att ge kriminalvårdspersonal större möjligheter att använda sig av tvång och annat våld mot obehöriga personer. Per- sonalens befogenheter skulle bestå i att avvisa eller avlägsna den som obehörigen försöker ta sig in eller vägrar att lämna en anstalt. Ett avlägsnande får inte genomföras på ett sådant sätt att det blir att betrakta som ett omhändertagande. Ett avlägsnande av en obe- hörig kan innebära att den obehörige flyttas från området eller att han eller hon förflyttas en kortare sträcka. Ett omhändertagande syftar regelmässigt till att föra en person till en annan plats, t.ex. en polisstation. Av den beskrivning som har lämnat fram- går att det inte finns tillräckliga befogenheter för att kunna till- godose ordningen och säkerheten vid de rättspsykiatriska undersök- ningsenheterna. Det finns också problem med att det på olika sätt förs in vapen och andra farliga föremål på enheterna. Vi har före- slagit ett antal åtgärder för att kunna ge verket tillräckliga befogen- heter att bättre kunna tillgodose ordningen och säkerheten vid en- heterna, bl.a. genom att kunna besluta om allmän inpasserings- kontroll eller att kontrollera in- och utpasserande fordon. På samma sätt som vid kriminalvårdsanstalterna förekommer det vid undersök- ningsenheterna att det plötsligt och utan förvarning uppstår situationer som äventyrar ordningen och säkerheten. Vi anser att det är rimligt att det även för personalen vid undersökningsenhet- erna ges möjlighet att använda tvång och annat våld mot obehöriga personer i de fallen och att personalen inte ska vara helt beroende av polisiärt bistånd. Personalens befogenheter bör utformas på samma sätt som i kriminalvårdslagstiftningen. 18Placering av patienter som riskerar att begå allvarliga brott I direktiven för vårt arbete anges att utredaren särskilt ska analysera om det med hänsyn till skyddet av brottsoffer finns anledning att frångå sjukvårdshuvudmännens frihet att besluta om placering av en patient som riskerar att begå allvarliga brott. Vi en sådan analys ska även patientens behov av rehabilitering och återanpassning i sin närmiljö beaktas. Regeringen hänvisar till att brottsoffrens behov av skydd och stöd har uppmärksammats och att åtgär- der för att stärka brottsoffrens ställning har genomförts. Regler om placering av patienter ges i föreskrifter (SOSFS 2006:9) Om säkerhet vid sjukvårdsinrättningar som ger psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård samt vid enheter för rättspsykiatrisk undersökning. Av föreskrifterna framgår bl.a. följande. Alla vårdavdelningar ska säkerhetsklassificeras i tre olika säker- hetsnivåer. Chefsöverläkaren ska, innan beslut fattas om placering av patienten, bedöma vilken säkerhetsnivå som är nödvändig för honom eller henne. Vid bedömningen ska särskilt beaktas om patien- ten tidigare motsatt sig att medverka i planerade psykiatriska vård- åtgärder eller är beroende av alkohol eller andra droger (2 §). Den fastställda säkerhetsnivån ska dokumenteras i patientens journal. På grundval av vad som framkommit om nödvändig säkerhetsnivå, ska chefsöverläkaren fatta beslut om att patienten ska placeras vid en av- delning som har den säkerhetsnivå som motsvarar patientens behov. Om det finns särskilda skäl, får en patient placeras vid en avdelning Placering av patienter som riskerar att begå allvarliga brott som har en säkerhetsnivå som ligger en nivå över vad som svarar mot patientens behov. (3 §).