sou · GZB343 · 2012-01-01 00:00:00 — Bolaget har också ett ansvar att som förvaltare tillvarata de ekono- miska och kulturella värden som finns i fastigheterna. Bolaget är ett av största fastighetsbolag och hyr i huvudsak ut fastigheter till universitet och högskolor på marknadsmässiga villkor. Läro- sätena kan välja andra lokaler än de som Akademiska Hus erbjuder men hyr i huvudsak av bolaget. Akademiska Hus startade sin verksamhet då Byggnads- styrelsen bolagiserades. I samband med ombildningen upphörde lokalförsörjningsmonopolet och myndigheter och verk var inte längre tvingade att hyra lokaler hos eller via . Utvecklingen har gått från centraliserad lokaltilldelning till en valfrihet där varje högskola och universitet själva svarar för sin lokalförsörjning. 16 AffärsConcept i , Universitets och högskolors köp av tjänster och byggentre- prenader från fristående juridiska personer, 2009. bedömde i en granskning att Akademiska Hus är en upphandlande myndighet i enlighet med . Akademiska Hus begärde omprövning av beslutet och menade att bolaget inte omfattas av bestämmelserna i . Akademiska Hus menade bl.a. att en mindre del av bolagets sammanlagda lokaler är specialanpassade i den omfattningen att de inte utan en mer genomgripande omarbetning kan hyras ut till annan hyresgäst, att man även hyr ut till privata aktörer samt att samtliga delar av bolagets verksamhet drivs med vinstsyfte. Akademiska Hus anförde vidare att universitet och högskolor varken har rätt eller skyldighet att hyra av bolaget. ansåg för sin del bl.a. att de fastigheter som Akademiska Hus tillhandahåller och förvaltar till universitet och högskolor typiskt sett är att betrakta som ändamålsfastigheter vilket man ansåg sig ha stöd för i regeringens proposition 1997/98:37, där det bl.a. anförts att syftet med bolagets verksamhet, dvs. att tillhandahålla lokaler till universitet och högskolor, i vissa situationer kan begränsa bolagets möjlighet att agera på rent kommersiella grunder. Verket vidhöll därför sin bedömning att Akademiska hus omfattas av LOU.17 () har tillsam- mans med representanter för Akademiska Hus och några av de större universiteten tillsatt en arbetsgrupp för att diskutera sig fram till ett funktionellt förhållningssätt som också uppfyller när det gäller att göra upphandlingar för ombyggnationer och ny- byggnation. 10.3Företag vars aktier förvaltas av andra myndigheter än Bolag vars aktier förvaltas av myndigheter, andra än och universitet och högskolor, är mindre vanligt förekommande. Regeringen har under haft en inriktning mot att välja andra förvaltningsformer. Följande bolag förvaltas dock fortfarande av myndigheter. förvaltar samtliga aktier i i som för räkning hyr lokaler och 17 beslut , dnr 247/2008. tillhandahåller personal, utrustning och inventarier.18 förvaltar även statens aktier i . bildades aktiebolaget varigenom de flygplatser som drivits av affärsverket nu drivs i bolagsform. Den flygledande verksamheten fortsätter att drivas av . Bolagiseringen skedde efter antagande av regeringens proposition 2009/10:16, Ändrad verksamhetsform för flygplatsverksamheten vid , om att överföra delar av verksamhet till ett direkt eller indirekt helägt aktiebolag. har efter bolagiseringen en mindre bolagsgrupp där är moderbolag och bl.a. (internationella konsulttjänster inom civil luftfart), Entry Point North (utbildar flygledningspersonal) samt NUAC (flygtrafiktjänster) ingår. förvaltar tre aktiebolag. Dessa är , och . Det förstnämnda företaget ägs tillsammans med en polsk intressent, de två övriga är helägda. är dock vilande. exportråd är ett nationellt serviceorgan för export- främjande som har registrerade dotterbolag. i sig förvaltas gemensamt av svenska staten, genom Utrikesdeparte- mentet, och näringslivet, genom . verksamhet regleras av ett avtal mellan svenska staten och samt av särskilda stadgar. De bolag som är helägda av staten och förvaltas av svenska myndigheter, utom och lärosätena, hade en sammanlagd omsättning om och ett sjuttiotal anställda. ägs , och (SR, SVT och UR), vilka i regel kallas programföretagen, av en stiftelse, Förvaltningsstiftelsen.19 18Banverkets årsredovisning 2008. 19Källor: Årsredovisningar för nämnda stiftelse och bolag. Stiftelsens fullständiga namn är för , och Utbild- ningsradio AB. Programföretagen äger i sin tur gemensamt bolagen (), som tillhandahåller gemensamma service- och stödfunktioner till programföretagen, och Radiotjänst i (), som ansvarar för uppbörden av radio- och tv-avgifter samt avgiftskontroll. Stiftelsen har bildats i syfte att främja självständigheten hos de tre programföretagen.20 Den ska tillgodose sitt syfte genom att äga och förvalta aktier i bolagen. Stiftelseformen valdes för att den bäst ansågs kunna tillgodose kravet på självständighet och integritet för programföretagen. Enligt stiftelsens stadgar har den en styrelse med tretton ledamöter. Efter förslag av de politiska partierna utses ledamöterna formellt av regeringen. Programföretagen tillämpar vid upphandlingar av varor och tjänster. Anskaffning, utveckling, produktion eller samproduk- tion av programmaterial avsett för radio- och tv-program samt upphandling av sändningstid, omfattas dock inte av . SRF tillhandahåller gemensamma service- och stödfunktioner till programföretagen såsom fastighetsförvaltning, ekonomi- och löneadministration, arkiv och bibliotek, distribution, företagshälso- vård, service, telefoni, konstförvaltning och restaurangverksamhet. SRF ska enligt sin bolagsordning äga och förvalta fastigheter och lokaler för radio- och tv-verksamhet, aktier i bolag med anknytning till radio och tv-verksamhet samt tillhandahålla gemensamma service- och stödfunktioner för programbolagen och övriga bolag inom public servicegruppen. SRF finansieras i huvudsak genom medelsavstående av programföretagen. Dessa betalar utifrån hur mycket de använder SRF:s tjänster vilket bestäms med hjälp av olika nyckeltal. SRF finansieras också till en mindre del av in- komster från samarbetsavtal med Tonsättares Interna- () och International graphic Industry (IFPI) samt från parkeringsintäkter, hyres- inkomster, företagshälsovård och cafeteria. Företaget omsätter år- ligen och har cirka 300 medarbetare. Fastigheter samt ekonomi- och löneadministration utgör den största kostnaden.21 20Källa: Prop. 1992/93:236, Om ägande av den avgiftsfinansierade radio- och TV-verksam- heten, bet. 1992/93:KrU28, rskr. 1992/93:377. 21Källa: SOU 2008:64, Kontinuitet och förändring. har 20 landsting. Dessutom har lands- tingsansvar. Landstingens viktigaste uppgifter är att sköta hälso- och sjukvården samt kollektivtrafiken. Landstingen ansvarar för uppgifter som är gemensamma för stora geografiska områden och samordning av stora ekonomiska resurser. Landstingens obligatoriska uppgifter är hälso- och sjukvård, tandvård för personer samt kollektivtrafik, vilken sköts tillsammans med kommunerna. Landstingens huvud- sakliga uppgift är att tillhandahålla hälso- och sjukvård. Målet för denna är enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) en god hälsa och vård på lika villkor för hela befolkningen. Exempel på frivilliga åtaganden finns inom kultur, utbildning, turism och regional ut- veckling. Landstingen har, liksom kommunerna, ett långtgående själv- styre. Landstingsskatten finansierar av lands- tingens verksamhet. Andra viktiga inkomstkällor är avgifter från brukare samt bidrag från staten. Vissa statsbidrag är allmänna och vissa är riktade, dvs. de får endast användas för särskilda ändamål. Landstingen har ca en kvarts miljon anställda, varav är kvinnor. Landstingens samlade nettokostnader uppgick till ca 213 miljarder kronor.1 Storleksmässigt dominerar de tre stor- stadsregionerna där mer än hälften av nettokostnaderna uppstår. I övrigt är landstingen ganska lika i storlek. 1 Källa: SCB, Landstingens räkenskapssammandrag. Tabell 11.1 Landstingens nettokostnader, miljarder kronor, och antal anställda, tusental, Källa: SCB. Av landstingens nettokostnader avsåg hälso- och sjukvård (inklusive tandvård), trafik och infra- struktur och regional utveckling och politisk verk- samhet. Den verksamhet som landstingen bedriver i bolagsform är betydligt mindre omfattande än kommunernas. Dessa bolag har i huvudsak verksamhet inom transportsektorn och sjukvårdssektorn. Vidare bedrivs kultur-, turism- och näringslivsfrämjande verksam- het. Det finns ett 80-tal aktiva bolag. Av dessa verkar ett trettiotal inom transportsektorn varav 19 bolag är kollektivtrafikhuvudmän och ägs, med två undantag, tillsammans med kommunerna i respek- Ett femtontal företag bedriver sjukvård, folktandvård eller stödverksamhet till vården och här är helt dominerande. Det finns också ett 20-tal bolag som driver verksamhet inom områdena kultur, turism och regional utveckling. Efter sjukvård och transporter är dessa verksamheter av störst betydelse inom landstingens företag. Övriga företag hanterar bl.a. fastigheter samt finansiella och administrativa tjänster. Trafik- bolagens omsättning uppgår till ca , vård- bolagens till nästan och övriga bolags till , totalt . Vid en genomgång av de landstingsägda bolagen framstår bolagen ägda av () som klart dominerande. uppgick den sammanlagda omsättningen för verksamheten i bolag, exklusive kollektivtrafiken, till nästan . Till skillnad från samtliga övriga landsting har SLL valt att även organisera själva sjukvården i bolagsform i flera fall. Det gäller bl.a. två av största sjukhus, och . Även inom trafikområdet skiljer sig SLL från övriga landsting då man inte samäger kollektivtrafikbolagen med kommunerna utan är ensam ägare till dessa bolag, vilka omsätter . Samtliga helägda bolag, förutom AB Lokal- trafik, ägs via i . AB Storstock- holms Lokaltrafik är moderbolag till flera dotterbolag och delägare i intressebolag. I följande tabell redovisas de bolag som i huvudsak är helägda av SLL. Tabell 11.2 , i huvudsak helägda bolag, Hälso- och sjukvård och AB (AISAB) Bolag för export av vård SLL har beslutat om en ägarpolicy3. I denna slås fast att ägarrollen i de landstingsägda bolagen utövas av , lands- tingsstyrelsen och vissa av dess utskott samt i förekommande fall moderbolagsstyrelsen. Ägarstyrningen inom SLL utövas främst genom 2Kommunalförbundet är ägare, medlemmar i förbundet är SLL och kommun. 3Stockholms läns landstings ägarpolicy, LS 0710-1046. -utformning av respektive bolagsordning, -utarbetande av generella och specifika ägardirektiv som fastställs på respektive bolagsstämma, -val av styrelseledamöter och dess medverkan i styrelsearbetet, samt -en löpande dialog mellan politiker/ägarrepresentanter, styrelse- medlemmar och företagsledningar. Styrelsernas sammansättning varierar mellan bolagen och består av politiker eller externa representanter. I ägarpolicyn utvecklas de olika aktörernas roller. I de generella ägardirektiven anges vilka frågor ägaren har definierat som strategiska – det är mål, ekono- miska krav, uppföljning och rapportering, efterlevnad av lagar och policies, samverkan inom samt att beslut som är av principiell eller annars större vikt ska fattas av landstingsfull- mäktige. Beträffande akutsjukhusen, inklusive de sjukhus som drivs i bolagsform (, , ), beslutade om en ny strategi för styrning. Denna bygger på flerårsavtal, resultatansvar, avtal baserade på lägsta kostnad för respektive sjukhuskategori samt sanktionsregler. fattade fullmäktige beslut om flerårs- avtal med akutsjukhusen.4 Dessa gäller för åren 2009–2011 och syftar till att öka tydligheten gällande uppdrag och ersättnings- nivåer , skapa förutsättningar för sjukhusen att effektivisera verksamheten samt minska tid och resursåtgång i för- handlingar. I avtalen preciseras sjukhusens uppdrag i form av bl.a. målvolymer, ersättning samt effektiviseringskrav för hela avtals- perioden på en hög strategisk nivå och på ett övergripande sätt. Sjukhusen själva ges en stor flexibilitet avseende produktionens sammansättning och genomförande på en mer detaljerad och operationell nivå. 4 Avtal med akutsjukhusen , Hsn 0812-1517. 11.3Landstingsägda bolag i övriga län I följande tabell redovisas de landstingsägda bolag i övriga län som till eller mer ägs av ett landsting. Endast bolag som i sin helhet har offentliga ägare redovisas. Kollektivtrafikbolagen, som samägs av kommuner och landsting, redogörs för i efterföljande avsnitt. Tabell 11.3 Bolag som till hälften eller mer ägs av landsting, exklusive kollektivtrafik, andel samt ev. övrig andel samt ev. övrig bolag: Event in AB samt Invest in gården AB (helägt, (ägs till , övrigt De landsting som inte har något bolag som är aktuellt för ovan- stående lista är landstingen i , , , , , och . Av sammanställningen framgår att bolagens omsättning uppgår till . Av det utgör folktandvård och kultur-, turism- och Övrig verksamhet bedrivs bl.a. av fastighetsbolag samt bolag med koppling till hälso- och sjukvård, bl.a. tjänsteexport av sjukvård och hjälpmedel. Inget annat lands- ting har dock sjukvård eller sjukhus i bolagsform på samma sätt som . 11.4.1Kollektivtrafikens organisation och bolag En obligatorisk uppgift för landstingen tillsammans med kom- munerna är att tillhandahålla kollektivtrafik. Eftersom denna upp- gift i huvudsak utförs gemensamt av kommuner och landsting redovisas den i ett eget avsnitt. Genom den s.k. huvudmannareformen infördes lagen (1978:438) om huvudmannaskap för viss kollektiv persontrafik, den s.k. huvudmannalagen. Lagen innehöll bestämmelser om ansvaret och de organisatoriska grunderna för den lokala och regio- nala kollektivtrafiken. Syftet med reformen var att få en till- fredsställande trafikförsörjning i landets olika delar, vilket inte ansågs kunna åstadkommas utan en väl utbyggd kollektivtrafik. Trafikhuvudmännen fick länen som geografiskt ansvarsområde och landstingen och kommunerna fick tillsammans utöva det gemensamma huvudmannaskapet. Man ansåg att möjligheter då skapades för att både de lokala och regionala trafikintressena i länet kunde bli tillgodosedda. Genom kommunernas medverkan blev de olika lokala trafikförhållandena beaktade. Landstingens roll var bl.a. att från en mer övergripande synpunkt tillgodose kravet på en god regional trafikförsörjning och att se till att hela regionen omfat- tades av ett enhetligt prissystem. Undantag beträffande huvudmannaskapet gjordes för och . I fick vara fortsatt ensam huvudman för trafikförsörjningen. I , som inte har något landsting, gjordes kommunen till huvudman. gäller, enligt lagen (1997:734) om ansvar för viss kollektiv persontrafik (trafikhuvudmannalagen), att det i varje län ska finnas länstrafikansvariga som ansvarar för den lokala och regionala linje- trafiken för persontransporter. Länstrafikansvariga är och kommunerna i länet gemensamt. I är lands- tinget länstrafikansvarig och i är kommunen läns- De länstrafikansvarigas uppgifter ska handhas av ett gemensamt regionalt organ, kallat trafikhuvudman. Trafikhuvudmännen kan anses ha två huvudsakliga roller. För det första handhar de det lagreglerade ansvaret för den lokala och regionala linjetrafiken. De beslutar i den rollen om trafikförsörj- ningsplanen och hur de ska agera med offentlig ersättning på mark- naden för lokal och regional kollektivtrafik för att få till stånd en tillfredsställande kollektivtrafikförsörjning. De fattar alltså beslut om önskat utbud, kvalitet och pris. I den rollen agerar trafik- huvudmannen som en behörig myndighet. För det andra finns övrig verksamhet som används som medel för att de ska leva upp till sitt ansvar. En stor uppgift för trafik- huvudmännen är att vara transportör, dvs. att ingå avtal om transporter med kunder som köper kollektivtrafiktjänster. De säljer och marknadsför resor under eget varumärke samt upp- handlar underleverantörer som sköter driften av kollektivtrafik. Ett medel för trafikhuvudmännen är även, i varierande utsträckning, att äga regionala kollektivtrafikanläggningar såsom tunnelbana, spår- vägar och bussterminaler. I vissa län har trafikhuvudmannen beslutat att överlämna upp- giften att tillhandahålla linjetrafik till en eller flera av de läns- trafikansvariga kommunerna för kollektivtrafik som berör dessa kommuners område. Den berörda kommunen ingår som regel i sin tur avtal med ett kollektivtrafikföretag som den själv äger, men det har även förekommit att kommunen ingår avtal efter att ett konkurrensutsatt anbudsförfarande genomförts. Grundregeln enligt 5 § lagen (1997:734) om ansvar för viss kollektiv persontrafik är att trafikhuvudmannen ska vara ett kom- munalförbund. Ett landsting som ensamt är länstrafikansvarig eller en kommun som är länstrafikansvarig, ska också vara trafikhuvud- man. Om de länstrafikansvariga är överens om det, får dock trafik- huvudmannen, i stället för att vara ett kommunalförbund, vara ett aktiebolag som har bildats för ändamålet. Trots huvudregeln i nuvarande lagstiftning är det endast ett landsting som tillsammans med kommunerna i länet valt att organisera trafikhuvudmannen i kommunalförbund. Det är där kommunalförbundet har denna uppgift med det övergripande ansvaret för kollektivtrafiken i länet. I uppgiften ingår i huvudsak att upp- handla, samordna, planera, utveckla och marknadsföra kollektiv- trafik och anropsstyrd trafik i länet. All trafik utförs av privata entreprenörer och trafiken upphandlas i konkurrens. I län har kommunerna och själva kommit överens om att ska vara länstrafikansvarig och därmed även trafikhuvudman. Ansvar har Skånetrafiken, som är en förvalt- ning inom läns landsting. Skånetrafiken bedriver inte själv driften av buss- eller tågtrafik, utan anlitar entreprenörer för detta. I och är respektive kom- munen utpekade som länstrafikansvarig och trafikhuvudman. AB ägs helt av och har ansvar för kollektivtrafiken i . All trafik körs av företag som upphandlar i konkurrens. Bolaget bär även ansvaret för stora delar av infra- strukturen i kollektivtrafiken. ägs också helt av och är beställare av den kollektiva sjötrafiken i och hamn. I övriga 17 län har de länstrafikansvariga valt att organisera trafikhuvudmannen i aktiebolagsform. Dessa bolag är följande. -är ett aktiebolag som ägs gemensamt av landsting och länets fem kommuner. -AB Dalatrafik är moderbolag i en koncern där dotterbolagen ingår. äger hälften av och länets kommuner resten. -ägs till hälften av och till andra hälften av länets kommuner i förhållande till folk- mängd. -ägs gemensamt av och de tretton kommunerna i . -ägs gemensamt av läns landsting och länets tolv kommuner. -Länstrafiken i ägs av och länets kommuner. -Länstrafiken i ägs till hälften av och till hälften av länets kommuner. -ägs till hälften av och till hälften av kommunerna i länet. -ägs till hälften av läns landsting och till hälften av kommunerna i länet. -Länstrafiken i ägs till hälften av och till hälften av kommunerna i länet. -lokaltrafik AB ägs gemensamt av läns landsting och länets kommuner. -ägs av och kom- munerna i länet. -läns ägs gemensamt av kommunerna i länet och . -ägs till hälften av och till hälften av kommunerna i länet. Detta bolag äger i sin tur ett bolag som bedriver busstrafik. -är näst största kollektivtrafikföretag och ägs till hälften av Västra och till hälften av alla 49 kommuner i . -ägs till hälften av läns tio kommuner och till hälften av . -AB Östgötatrafiken ägs av och länets kommuner. Inget av dessa företag bedriver egen trafik, utan all trafik upp- handlas. Kommunalt ägda bussbolag var tidigare vanliga men är nu färre än ett tiotal. Det finns en speciell utvidgning av den kom- munala kompetensen för dessa bolag (se avsnitt 23.2). var kostnaderna för trafikhuvudmännens kollektivtrafik varav ca betalades av rese- närerna eller bestod av andra affärsintäkter. Resten, , täcktes med bidrag från kommuner och lands- ting. Drygt hälften, , av resorna med kollektivtrafik gjordes i , i och i län. De tre storstadslänen svarade alltså för av alla kollektivtrafikresor i . Mer än hälften av det totala antalet lokala och regionala resor i görs med buss och därefter, i storleksordning, tunnelbana, järnvägstrafik, spårväg och fartygstrafik. 11.4.2Ny kollektivtrafiklag träder 2012 Regional kollektivtrafikmyndighet övertar myndighetsbeslut träder lagen (2010:1065) om kollektivtrafik i kraft, som lagen (1997:734) om ansvar för viss kollektiv persontrafik upphör att gälla. Den nya lagen innebär förändringar i bl.a. kollektivtrafikens organisation. Strategiska beslut om kollek- tivtrafik, som ofta fattas av länstrafikbolag, ska i stället fattas i förvaltningsform för ökad insyn och bättre samordning med annan samhällsplanering. Begreppen trafikhuvudman och länstrafik- ansvariga avskaffas och ersätts med regional kollektivtrafikmyndig- het. I varje län ska det finnas en regional kollektivtrafikmyndighet. I de län där kommunerna och gemensamt bär ansvaret för den regionala kollektivtrafiken ska den regionala kollektivtrafikmyndigheten organiseras som ett kommunalför- bund. Detsamma gäller i de län där kommunerna ensamma bär ansvaret för den regionala kollektivtrafiken. I dessa fall kan de ansvariga även komma överens om att organisera den regionala kollektivtrafikmyndigheten som en gemensam nämnd i stället för ett kommunalförbund. I de län där ensamt bär ansvaret för den regionala kollektivtrafiken är i stället regional kollektivtrafikmyndighet. I är kommunen regional kollektivtrafikmyndighet. Regeringen anförde i propositionen till grund för den nya lagen (prop. 2009/10:200, s. 72) att ansvaret för regional kollektivtrafik även fortsättningsvis ska vara gemensamt för och kommunerna i respektive län då denna ordning under har visat sig vara lyckad. Det är viktigt att varje kom- muns behov och ambitioner avseende kollektivtrafik tas om hand. Kommunerna har andra viktiga verksamheter som har stark kopp- ling till strategiska beslut om kollektivtrafik, främst beslut om bebyggelseplanering, skol- och näringslivsfrågor. har ett regionalt perspektiv. Genom finns även en möjlighet att fördela nettokostnaden för kollektivtrafik på ett annat sätt än vad som är kopplat till den direkta nyttan för respektive kommun. Tillsammans har de kommunala myndigheterna en mängd olika verksamheter som påverkar kollektivtrafiken. ska man kunna överföra ansvaret till enbart eller kommunerna om alla är överens om detta. Regeringen anförde i propositionen (s. 74) att den regionala kollektivtrafikmyndigheten kan hållas samman med andra myndig- hetsuppgifter i en gemensam organisation och att de samverkans- organ som bildats enligt lagen (2002:34) om samverkansorgan i länen, är en organisationsform som kan vara lämplig för uppgiften att vara regional kollektivtrafikmyndighet i de län där ett sådant kommunalförbund är bildat. Det bör dock vara frivilligt för kom- muner och landsting att välja en sådan organisationsform. Med samverkansorgan avses en beslutande församling inom ett län med särskild uppgift att svara för regionala utvecklings- frågor i länet. Ett samverkansorgan är antingen ett kommunal- förbund som har samtliga kommuner i länet som medlemmar och där även kan ingå som medlem eller i . Att de strategiska politiska besluten om regional kollektivtrafik fattas i förvaltningsform innebär att dagens möjlighet att låta ett aktiebolag handha de länstrafikansvarigas uppgifter avskaffas. Det ska i stället vara den regionala kollektivtrafikmyndigheten som ska besluta om länets trafikförsörjningsprogram och som uttrycker målen för kollektivtrafikförsörjningen och den regionala kollektiv- trafiken. Ett viktigt skäl till ändringen (samma prop., s. 76) är att det i praktiken ofta är svårt att skilja trafikhuvudmännens två roller som behörig myndighet och kollektivtrafikföretag från varandra. Därför är det viktigt, enligt regeringens mening, att det införs en ordning som gör det möjligt att urskilja strategiska beslut från beslut om den övriga verksamheten som berör kollektivtrafik och därför behöver de först nämnda uppgifterna bedrivas i förvalt- ningsform. Vissa uppgifter kan dock överlämnas till aktiebolag