sou · H0B335 · 2012-05-24 00:00:00 — verksamhet regleras främst i SoL, som kan karak- täriseras som en målinriktad ramlag som innehåller både mål, skyl- digheter och rättigheter. Den ger kommunerna relativt stor frihet när det gäller att utforma på ett sätt som tillgodoser individuella behov. Insatserna ska utgå från en individuell behovs- bedömning och vara av god kvalitet. Varje kommun svarar för inom sitt geografiska område och har det yttersta ansvaret för att enskilda får det stöd och den hjälp som de behöver (2 kap. 1 § SoL). Detta innebär ingen inskränkning i det ansvar som vilar på andra huvudmän. Kommunen kan naturligtvis inte frånsäga sig sitt ansvar exempelvis genom att hänvisa enskilda till frivilligorganisationer (se bl.a. RÅ 2007 ref. 43). Kommunen får enligt 2 kap. 5 § SoL sluta avtal med andra när det gäller utförandet av kommunens uppgifter inom . Genom ett sådant avtal får en kommun tillhandahålla tjänster åt en annan kommun. Uppgifter som innefattar myndighetsutövning får dock inte med stöd av denna bestämmelse överlämnas till privata aktörer, t.ex. ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller en enskild individ. Genom lagändringar som trädde i kraft tydlig- gjordes vilken kommun som är ansvarig för stöd och hjälp till enskil- da. Syftet var bl.a. att förhindra att enskilda hamnar mellan stolarna när kommuner kommer överens om vem som ska vara ansvarig. Bestämmelserna om detta finns i 2 a kap. 1 § SoL. Enligt 3 kap. 1 § SoL hör det till socialnämndens uppgifter att -göra sig väl förtrogen med levnadsförhållandena i kommunen, -medverka i samhällsplaneringen och i samarbete med andra sam- hällsorgan, organisationer, föreningar och enskilda främja goda miljöer i kommunen, -informera om i kommunen, -genom uppsökande verksamhet och på annat sätt främja förut- sättningarna för goda levnadsförhållanden, och -svara för omsorg och service, upplysningar, råd, stöd och vård, ekonomisk hjälp och annat bistånd till familjer och enskilda som behöver det. Insatser inom ska vara av god kvalitet. För utförande av uppgifterna ska det finnas personal med lämplig erfarenhet och utbildning. Kvaliteten i verksamheten ska systematiskt och fortlöpan- de utvecklas och säkras (3 kap. 2 § SoL). insatser för den enskilde ska utformas och genomföras tillsammans med honom eller henne och vid behov i samverkan med andra samhällsorgan och med organisationer och föreningar. 4 kap. 1 § SoL föreskriver att den som inte själv kan tillgodose sina behov eller få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. Valet av åtgärder blir beroende av förhållandena i det enskilda fallet. Åtgärder som rör barn och unga Målet för barnpolitiken är att barn och unga ska respekteras och ges möjlighet till utveckling och trygghet samt delaktighet och in- flytande (prop. 2002/03:1). När åtgärder rör barn ska det särskilt beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver (1 kap. 2 § SoL). Med barn avses varje människa under . När en åtgärd rör ett barn ska barnet få relevant information och hans eller hennes inställning så långt det är möjligt klarläggas. Hänsyn ska tas till barnets vilja med beaktande av dess ålder och mognad (3 kap. 5 § andra stycket SoL). I 5 kap. SoL finns särskilda bestämmelser om barn och unga. När det gäller utredningens målgrupp är det främst 1 och 1 a §§ som är av intresse. Enligt 1 § ska socialnämnden -verka för att barn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden, -i nära samarbete med hemmen främja en allsidig personlighets- utveckling och en gynnsam fysisk och social utveckling hos barn och ungdom, -med särskild uppmärksamhet följa utvecklingen hos barn och ungdom som har visat tecken till en ogynnsam utveckling, -aktivt arbeta för att förebygga och motverka missbruk bland barn och ungdom av alkoholhaltiga drycker, andra berusningsmedel eller beroendeframkallande medel samt dopningsmedel, -i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet, -i sin omsorg om barn och ungdom tillgodose det särskilda be- hov av stöd och hjälp som kan finnas sedan ett mål eller ärende om vårdnad, boende, umgänge eller adoption har avgjorts, och -i sin omsorg om barn och ungdom tillgodose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan finnas sedan vård och fostran utanför det egna hemmet har upphört. När en vårdnadshavare inte är i stånd att tillgodose viktiga behov hos barnet är socialnämnden skyldig att vidta de åtgärder som nämnden anser behövs utifrån en individuell behovsbedömning. Bedömningen av vilka insatser som ska sättas in bör enligt uttalanden i förarbetena göras i samråd med föräldrarna. Enligt 5 kap. 1 a § SoL är socialnämnden skyldig att i frågor som rör barn som far illa eller riskerar att fara illa samverka med sam- hällsorgan, organisationer och andra som berörs. Samverkans- skyldigheten är inte sekretessbrytande och måste alltså ske inom de ramar som sekretessreglerna sätter. har publicerat handboken i social- tjänsten. Utreda, planera och följa upp beslutade insatser (2006). Till socialnämndens uppgifter hör att verka för att den som har utsatts för brott och dennes närstående får stöd och hjälp (5 kap. 11 § SoL). Bestämmelsen avser brottsoffer i alla åldrar och av båda könen och deras närstående. I 5 kap. 11 § andra stycket SoL klargörs att socialnämnden sär- skilt ska beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp av närstående kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situation. Enligt paragrafens tredje stycke ska socialnämnden också särskilt beakta att barn som har bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna är offer för brott och kan vara i behov av stöd och hjälp (se prop. 2005/06:166). har tagit fram allmänna råd för socialnämndens arbete med våldsutsatta kvinnor samt barn som bevittnat våld (SOSFS 2009:22). Dessa har kompletterats med en handbok.1 Dessutom har tagit fram ett kunskapsstöd om ansvar att ge stöd och hjälp åt brottsoffer och deras närstående.2 Frågor om barnäktenskap, tvångsäktenskap och andra äktenskap mot den egna viljan tas inte upp särskilt i de allmänna råden, handboken eller kunskapsstödet. Vård i familjehem och i hem för vård eller boende I 6 kap. SoL finns bestämmelser om vård i ett annat hem än det egna. Enligt 1 § ska socialnämnden sörja för att den som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna tas emot i ett familjehem eller i ett hem för vård eller boende. I 11 kap. 1 § SoL föreskrivs att socialnämnden utan dröjsmål ska inleda en utredning av det som har kommit till nämndens känne- dom och som kan föranleda en åtgärd av nämnden. Bestämmelsen gäller samtliga utredningar, dvs. beträffande både barn och vuxna. När det gäller en utredning av om nämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd gäller enligt 11 kap. 2 § SoL särskilda före- skrifter som gör det möjligt för nämnden att ta de kontakter som behövs och i samband därmed lämna ut annars sekretessbelagda upp- gifter. Enligt samma paragraf ska utredningen i sådana fall bedrivas skyndsamt och vara klar . I 2 § finns också en 1Socialstyrelsen (2011), om socialnämndens ansvar för våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld. 2Socialstyrelsen (2012), Brottsoffer och deras närstående. ansvar för att ge stöd och hjälp. bestämmelse om att den som berörs av en sådan utredning ska underrättas om att en utredning inleds. I 11 kap. 10 § SoL ges barn som har fyllt rätt att själva föra sin talan i mål och ärenden enligt SoL. Barn som är yngre bör, en- ligt paragrafens andra stycke, höras om det kan vara till nytta för utredningen och barnet inte kan antas ta skada av det. Efter en lag- ändring får barnet, vid en barnavårdsutredning höras utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshava- ren är närvarande. Detsamma gäller vid en utredning på social- nämndens initiativ om överflyttning av vårdnaden enligt 6 kap. 7 eller 8 § . Enligt uttalanden i förarbetena bör vård- nadshavaren informeras om samtalet innan det genomförs (prop. 2009/10:192 s. 33). har gett ut föreskrifter och allmänna råd om dokumentation vid handläggning av ärenden och genomförande av insatser enligt bl.a. SoL och LVU(SOSFS 2006:5) och en handbok om handläggning och dokumentation i (2010). Tillsynen över regleras i 13 kap. SoL. Av bestämmel- serna framgår bl.a. att har tillsyn över och de särskilda ungdomshemmen. Tillsynen omfattar även viss enskild verksamhet, däribland yrkesmässigt bedriven verksamhet i form av hem för vård och boende och annan enskild verksamhet som kommuner upphandlar tjänster från för att fullgöra skyldigheter enligt SoL (1 §). Den närmare innebörden av tillsynen regleras i 2 §. Av 3 § framgår att inom ramen för tillsynen ska lämna råd och ge vägledning, kontrollera att brister och missför- hållanden avhjälps, förmedla kunskap och erfarenheter som erhålls genom tillsynen samt informera och ge råd till allmänheten. Enligt 14 kap. 1 § andra stycket SoL är myndigheter vars verk- samhet berör barn och ungdom samt andra myndigheter inom hälso- och sjukvården, annan rättspsykiatrisk undersökningsverksamhet, och kriminalvården skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd. Detta gäller även dem som är anställda hos sådana myndigheter eller verksamma inom yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet som berör barn och unga eller område i övrigt. Med uttrycket myndigheter vars verksamhet berör barn och ungdom avses myndigheter och befattningshavare som typiskt i sin verksamhet kommer i kontakt med barn och ungdomar och deras förhållanden på ett sådant sätt att de kan få indikationer om att ett barn far illa.3 Anmälan ska göras till socialnämnden om något gör att nämn- den behöver ingripa till en underårigs skydd. Med detta avses alla de fall då det kan antas att brister i omsorgen om en underårig eller något annat förhållande i hemmet medför fara för den underåriges hälsa eller utveckling och det kan finnas anledning för socialnämn- den att bevaka den unges intressen, i sista hand med stöd av LVU.4 De som omfattas av anmälningsskyldigheten ska lämna social- nämnden alla uppgifter som kan vara av betydelse för utredning av ett barns behov av skydd. Uppgiftsskyldigheten innebär att sekretess inte hindrar att uppgifter lämnas till socialnämnden. För dem som är verksamma inom familjerådgivning gäller en mindre omfattande anmälningsskyldighet som omfattar endast känne- dom om att ett barn utnyttjas sexuellt eller utsätts för fysisk eller psykisk misshandel i hemmet (14 kap. 1 § tredje stycket). I 14 kap. 1 § första stycket finns dessutom en bestämmelse som riktar sig till var och en. Det sägs att var och en som får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd bör anmäla det till nämnden. har utfärdat allmänna råd om anmälningsskyldig- heten (SOSFS 2003:16) och även en handbok, Anmälningsskyldig- het om missförhållanden som rör barn (2004). Risk för barnäktenskap eller äktenskap mot den egna viljan tas inte upp särskilt i handboken. 1996/97:124 s. 106. 1979/80:1 Del A s. 537. Om polisanmälan av misstänkta brott Det finns inte någon lagstadgad skyldighet för socialnämnden att polisanmäla brott mot barn. I allmänna råd om hand- läggning och dokumentation av ärenden som rör barn och unga (SOSFS 2006:12) anges dock att brott mot barn enligt 3, 4 och 6 kap. och sådana brott som anges i lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor skyndsamt bör polis- anmälas om det är till barnets bästa. Om det är oklart om en polisan- mälan ska göras bör polis eller åklagare konsulteras. Enligt de allmänna råden bör det i barnets personakt dokumenteras när polisanmälan gjordes och motiveringen till den. Om polisanmälan inte gjorts, bör enligt de allmänna råden motiveringen till detta ställningstagande framgå av dokumentationen. 18.2.3Lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU)5 Insatser inom för barn och unga ska som utgångs- punkt göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vård- nadshavare enligt bestämmelserna i . Den som är kan dock i vissa fall beredas vård enligt LVU om det kan antas att behövlig vård inte kan ges den unge med samtycke av den eller dem som har vårdnaden om honom eller henne och, när den unge har fyllt , av honom eller henne själv. Förutsättningarna för sådan tvångsvård anges närmare i 2 och 3 §§ LVU. Enligt 2 § ska vård beslutas om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas. I 3 § anges att vård också ska beslutas om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende. I det senare fallet får vård dessutom beredas även den som har fyllt 18 men inte , om sådan vård med hänsyn till den unges behov och personliga förhållanden i övrigt är lämpligare än annan vård och det kan antas att behövlig vård inte kan ges med den unges samtycke. 5 Framställningen är i huvudsak hämtad från SOU 2009:68. Beslut om vård med stöd av LVU meddelas av förvaltningsrätten efter ansökan av socialnämnden (4 § LVU). får dock (enligt 6 § LVU) besluta att den som är ska omhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU, och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. Ett sådant beslut om omhändertagande måste inom under- ställas förvaltningsrättens prövning. För vårdens innehåll och utformning gäller bestämmelserna i och 11–20 §§ LVU. Det är i princip socialnämnden som be- stämmer hur vården av den unge ska ordnas och var han eller hon ska vistas . Vård med stöd av LVU ska alltid inledas utanför den unges eget hem. har samma ansvar som vårdnads- havaren för att den unges grundläggande rättigheter enligt 6 kap. 1 § tillgodoses. Nämnden ska noga följa vården av den unge och en gång överväga om vård på grund av den unges hemförhållanden fortfarande behövs respektive pröva om vård på grund av den unges beteende ska upphöra. När vård med stöd av LVU inte längre behövs ska socialnämn- den besluta att vården ska upphöra. Vård som har beslutats på grund av förhållandena i hemmet ska upphöra senast när den unge fyller . Vård som har beslutats på grund av den unges eget beteende ska upphöra senast när den unge fyller . I LVU finns också bestämmelser om insatser i form av att social- nämnden beslutar att den som är ska hålla regelbunden kontakt med en särskilt kvalificerad kontaktperson eller delta i behandling i öppna former inom , s.k. mellantvång. I 1 § LVU anges att vad som är bäst för den unge ska vara av- görande vid beslut enligt LVU. I samma paragraf stadgas att den unge ska få relevant information och hans eller hennes inställning så långt möjligt klarläggas samt att hänsyn ska tas till den unges vilja med beaktande av hans eller hennes ålder och mognad. I 36 § LVU finns bestämmelser om att den som har fyllt har rätt att själv föra sin talan i mål och ärenden enligt LVU. Barn som är bör enligt samma paragraf höras, om det kan vara till nytta för utredningen och det kan antas att han eller hon inte tar skada av att höras. har ett ansvar för att den unges behov av umgänge med föräldrar och andra vårdnadshavare så långt möjligt tillgodo- Om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården får socialnämnden besluta hur umgänget ska utövas eller besluta att den unges vistelseort inte ska röjas för föräldrar eller andra vård- nadshavare (14 § LVU och 26 kap. 2 § offentlighets- och sekretess- lagen [2009:400]). I 39 § LVU finns bestämmelser om förordnande av offentligt biträde i vissa fall för barnet och dennes vårdnadshavare. Bestäm- melserna kompletteras av lagen (1996:1620) om offentligt biträde. har utfärdat allmänna råd om tillämpningen av LVU (SOSFS 1997:15). Där uttalas att hemsändning av en svensk medborgare till ett ursprungsland för äktenskap mot den unges vilja bör kunna utgöra grund för vård med stöd av LVU med åbero- pande av annat förhållande i hemmet. En sökning i databasen (InfoTorg) på sökorden heder, tvångsäktenskap, bortgift, förlova och trolova i kombination med dels ordet unga dels LVU som vi gjort resul- terade i identifiering av drygt 30 kammarrättsavgöranden –2011 om vård enligt LVU eller om omhändertagande enligt samma lag. Av dessa innehåller omkring hälften uppgifter från den unga om att hon fruktar bortgifte, har hotats med att bli bortgift eller har utsatts för försök till bortgifte. Vissa domar innehåller upp- gifter om att andra syskon har blivit gifta mot sin vilja. Denna be- gränsade undersökning ger stöd för att problematiken förekommer i en icke obetydlig omfattning i förvaltningsdomstolarnas mål enligt LVU. 18.2.4Passlagens bestämmelser om utfärdande och återkallelse av pass I passlagen (1978:302) finns regler om bl.a. utfärdande och åter- kallelse av pass. I 7 § anges i vilka fall en passansökan ska avslås. Så ska ske bl.a. om ansökan avser pass för barn och barnets vård- nadshavare inte har lämnat medgivande och det inte finns synner- liga skäl att ändå utfärda pass. När det gäller underåriga och möjlig- heter att utfärda pass utan vårdnadshavarens medgivande finns ytterligare regler i 11 §. Dessa beskrivs närmare i kap. 19. Det har antagits att socialnämnden, om ett barn vårdas enligt LVU, kan ut- verka ett pass för den unge (se JO 1996/97 s. 284 och Socialstyr- elsens allmänna råd 1997:15). I 7 § anges inte som en grund för avslag av en passansökan som görs av vårdnadshavarna att den som ansökan gäller är omhändertagen eller vårdas enligt LVU. Enligt 12 § första stycket 2 passlagen ska passmyndigheten åter- kalla gällande pass om passet avser barn och barnets vårdnadshavare eller, om barnet vistas här i landet och står under vårdnad av båda föräldrarna, en av dem begär att passet ska åter- kallas samt det inte föreligger synnerliga skäl mot återkallelse. Åter- kallelsen kan, om det med hänsyn till omständigheterna är lämpligt, begränsas till att gälla tills vidare eller (provisorisk återkallel- se). En sådan återkallelse gäller högst (13 § passlagen). Har ett pass återkallats är passinnehavaren skyldig att på anmaning av passmyndigheten överlämna passet till passmyndigheten eller någon annan myndighet (17 § passlagen). Anmaningen får förenas med ett vitesföreläggande. får enligt 18 § passlagen besluta att pass ska omhändertas bl.a. om fråga om återkallelse av passet enligt 12 § första stycket 2 har uppkommit och fara föreligger att passinnehavaren reser ut ur landet innan beslut om återkallelse hinner meddelas. En fråga är om socialnämnden, om barnet vårdas enligt LVU, har möjlighet att hos polismyndigheten ansöka om att barnets pass åter- kallas. Frågan besvaras inte i förarbetena till passlagen (Ds Ju 1977:3, prop. 1977/78:156, bet. 1977/78JuU:39, rskr. 1977/78:316). I propositionen till passlagen anförde dock dåvarande departements- chefen att han – mot bakgrund av det då pågående lagstiftnings- arbetet på område – ansåg det mindre lämpligt att i propositionen till passlagen ta upp frågan om särregler om pass för bl.a. barn som var omhändertagna för samhällsvård (a. prop. s. 26). Någon invändning mot uttalandet framställdes inte vid riksdags- behandlingen av propositionen. Frågan berördes därefter inte i den proposition som låg till grund för den äldre motsvarigheten till nu- varande LVU (prop. 1979/80:1) och inte heller i propositionen till nuvarande LVU (prop. 1989/90:28). Frågan har berörts av Justitie- ombudsmannen (JO 1996/97 s. 284). Mot att socialnämnden skulle ha en möjlighet att begära återkallelse av passet ansåg JO tala den omständigheten att nämnden genom ett beslut om omhändertagan- de eller vård enligt LVU inte inträder som vårdnadshavare för den unge med den betydelse begreppet vårdnadshavare har i t.ex. föräldra- balken. Nämnden får genom beslutet bara befogenheter som i vissa avseenden är att jämställa med en vårdnadshavares. JO konstaterar att frågan i sista hand får avgöras av domstol. får, om det är nödvändigt med hänsyn till ända- målet med vård enligt LVU, besluta hur den unges umgänge med bl.a. vårdnadshavare ska utövas (14 § LVU). Om det finns en påtag- lig risk för att en vårdnadshavare i samband med umgänge för barnet utomlands, torde det vara möjligt för socialnämnden att som villkor för umgänge kräva att en vårdnadshavare vid varje umgängestillfälle lämnar ifrån sig barnets pass (jfr JO 1996/97 s. 284). Däremot synes det inte finnas något lagstöd för att socialnämnden skulle ha rätt att med tvång omhänderta passet om detta finns hos vårdnadshavarna och de inte frivilligt medverkar till att passet lämnas till barnet, till familjehemmet eller till socialnämnden. Vi har i kap. 5 beskrivit några kvarstående problem och utveck- lingsområden när det gäller arbetet mot barnäktenskap och äktenskap mot någons vilja. Flera av dessa berör arbete. Vi vill här särskilt ta upp några frågor som har betydelse för arbete. Sociallagstiftningen bygger på tanken att åtgärder så långt som möjligt ska vara frivilliga och att samförstånd ska sökas. I familjer där barn far illa är utgångspunkten att man i möjligaste mån ska stödja familjen så att föräldrarna kan klara sitt föräldraansvar. Lagstift- ningen betonar starkt den enskildes samhörighet med familjen (se t.ex. 6 kap. 1 SoL). När ett barn placeras ska det i första hand över- vägas om barnet kan tas emot av någon anhörig eller annan när- stående. Vad som är bäst för barnet ska dock alltid beaktas (6 kap. 6 § SoL). Detta fokus på att söka samarbete med föräldrar och andra när- stående är givetvis naturligt men kan vara problematiskt när det handlar om ett barn som är utsatt för påtryckningar – kanske i form av hot och våld – om att gifta sig mot sin vilja. I många fall finns det skäl att befara att det inte finns någon i familjen, släkten eller den närmaste omgivningen som (öppet) står på barnets sida. Detta innebär bl.a. att en familjehemsplacering hos närstående kan vara starkt problematisk och rentav farlig för barnet. Riskerna kan i vissa fall finnas t.o.m. vid en placering hos utomstående som har samma etniska bakgrund som barnet. I familjer som lever efter hedersrelaterade normer och värderingar kan personer utanför kärnfamiljen, kanske främst den övriga släkten, ha stor makt över föräldrarna och det utsatta barnet. Inte sällan handlar det om personer som lever i andra länder och befinner sig utanför kontroll. Föräldrarnas handlande kan alltså vara styrt av andra, som kan ha starka intressen av att ett barn ingår ett visst äktenskap. Detta kan vara ett problem för som dels måste förstå situationen rätt, dels måste förhålla sig till att föräldrarna kanske inte har den faktiska kontrollen över situationen utan själva kan vara utsatta för stark press från andra. Ett förhåll- ningssätt som utgår ifrån tanken att familjen består av två vuxna eller en vuxen som är vårdnadshavare till ett eller flera barn passar därför inte alltid för familjer som lever med hedersrelaterade normer och värderingar. Föräldrarna kan ha ett starkt incitament att utåt sett samtycka till frivilliga insatser från , oavsett sin egentliga inställning. En placering av barnet utanför hemmet kan i sig vålla stor skam för familjen, bl.a. eftersom den kan ses som ett bevis för att familjen inte har kontroll över barnet. Om en placering utanför hemmet väl sker finns det ofta ett stort intresse hos föräldrarna att så snabbt som möjligt få hem barnet.