sou · H0B330 · 2012-05-07 00:00:00 — finns det upp- handlingar som, trots att de kan anses ha en effekt på de grundläggande friheter som följer av unionsrätten, ändå inte regleras specifikt; vilket i synnerhet anses gälla för tjänste- koncessioner. Det anses föreligga en tjänstekoncession när en enskild utövare ensam eller tillsammans med andra ges ensamrätt att tillhandahålla en viss tjänst efter offentligt godkännande eller 121Se t.ex. Madell, T., Tjänster av allmänt intresse – ett svenskt perspektiv, Sieps 2011:8, s. 84. 122Jfr Slavicek, Upphandlings olika ansikten, ERT 2002, s. 17 och Drijber, B. J. och Stergiou, H., Public Procurement and Internal Market , CMLrev 2009, s. 805. 123Se dom av i mål C-324/98, Telaustria och Telefonadress, 2000, s. I-10745, punkt 60, samt beslut av i mål C-59/00, , 2001, s. I–9505, punkt 20. När en verksamhet är lagreglerad på detta sätt kan det alltså sägas föreligga en koncession. Vissa koncessioner träffas av unionsrätten, medan andra inte gör det. I upphandlingsrättsligt hänseende kan koncessioner delas in i två kategorier, tjänstekoncessioner och byggkoncessioner. Tjänste- koncessioner faller i sin helhet utanför upphandlingsdirektiven och och , medan byggkoncessioner till viss del regleras av . Koncessioner som överstiger de för offentliga upp- handlingar uppställda tröskelvärdena anses emellertid vara av intresse för leverantörer i andra medlemsstater – inte minst beroende på att de faktiskt representerar betydande ekonomiska värden – varför de omfattas av de allmänna EU-rättsliga principerna. I regleras alltså tjänstekoncessioner varken i eller LUF. Av 2 kap. 17 § följer att med tjänstekoncession avses ett kontrakt av samma slag som ett tjänstekontrakt men som innebär att ersättningen för tjänsterna helt eller delvis utgörs av rätt att utnyttja tjänsten.124 Medan ett offentligt tjänstekontrakt innebär att en leverantör, mot en ekonomisk motprestation från den upphandlande myndigheten, åtar sig att utföra en tjänst för en upphandlande myndighets räkning, utgör vid en tjänstekoncession en eventuell ersättning från den upphandlande myndigheten inte den huvudsakliga delen av ersättningen.125 Några särskilda bestäm- melser för tjänstekoncessioner finns dock inte. I 1 kap. 2 § 5 st. hänvisas till 1 kap. 12 § , vari enbart anges att: [o]m en upphandlande myndighet beviljar någon annan än en upp- handlande myndighet särskilda rättigheter eller ensamrätt att bedriva verksamhet i det allmännas intresse, skall den handling varigenom denna rätt beviljas innehålla en bestämmelse som innebär att inne- havaren av rättigheten eller ensamrätten skall iaktta principen om icke- diskriminering på grund av nationalitet när den tilldelar tredje man varukontrakt. 124Samma definition av tjänstekoncessioner görs i 2 kap. 18 § LUF respektive artikel 1.d(3b) försörjningsdirektivet (2004/17/EG). 125Se kommissionens tolkningsmeddelande om koncessioner enligt EG-rätten (EUT C 121/2 SV 29.4.2000), avsnitt 2.2, 6 st., samt mål 458/03, Parking Brixen, 2005, s. I– 8612, p. 39; mål C-324/98, och mot , 2000, s. I–10745, p. 58; Kammarrätten i (mål nr 4374–05) samt NOU:s yttrande dnr 2005/0121-29, och Kammarrätten i (mål nr 340–06). Av särskilt intresse för regioner och kommuner har varit diskus- sionen om vilket utrymme de har att anskaffa varor och tjänster från egna bolag utan föregående upphandling. Bakgrunden till denna utveckling är den s.k. Teckaldomen. I denna dom och efterföljande rättspraxis framhåller att ett avtal om offentlig upphandling måste ingås av fristående personer eller enheter.126 Resonemanget i domen anknyter till själva upphandlings- konstruktionen eller annorlunda uttryckt avtalsbegreppet i EU:s upp- handlingsrätt. Ett avtal mellan sinsemellan beroende personer är inte ett upphandlingskontrakt i direktivens mening.127 Detta innebär t.ex. att kommuner, i vissa fall, kan genomföra köp från egna bolag, utan att tillämpa de föreskrivna förfarandena. Sådana köp i egenregi benämns vanligen Providing på engelska och avser avtal som en myndighet ingår med vissa offentliga organ vilka är knutna till den egna myndigheten. EU- domstolen har inte själv närmare förklarat varför den avgränsar skyldigheterna enligt upphandlingsrätten på detta sätt. Det har hävdats att undantaget kan ses som en avvägning mellan två motstående intressen, dvs. å ena sidan intresset av upphandling i fri konkurrens och å andra sidan offentliga aktörers intresse av att fritt kunna organisera sin verksamhet.128 Det bör betonas att i det fall en privat aktör går in som delägare i en enhet som utför offentliga uppgifter som tilldelats inom ramen för verksamhet som bedrivs i egen regi, är den inte längre att betrakta som egenregi, varför ett upphandlingsförfarande för kontraktet måste inledas.129 Domstolen har sammanfattat innebörden av undantaget för egenregi på följande sätt: [] Undantaget för egenregi, kallat Providing, avser avtal som en tilldelande myndighet ingår med vissa offentliga organ vilka är knutna till denna myndighet. Gränserna för detta undantag har klart och tydligt formulerats i bl.a. dom av i mål C- 107/98, Teckal (1999, s. I–8121), punkt 50, och av den 7 126Se punkt 49 i Teckaldomen: När det gäller frågan huruvida ett avtal föreligger, ska den nationella domstolen kontrollera om det finns en överenskommelse mellan två enskilda personer. Om man beaktar flera språkversioner och efterföljande rättspraxis är det uppenbart att vad som avses är alla enheter eller personer som är fristående från den upphandlande myndigheten. Jfr Ds 2009:36, s. 25. 127Jfr , ., EC Public Procurement: case law and regulation, OUP 2005, s. 354 och 368. 128Se , Upphandlingskrönika, ERT 2008, s. 543 ff. 129Se kommissionens tolkningsmeddelande C(2007)6661 om tillämpningen av EG-rätten om offentlig upphandling och koncessioner på institutionella offentlig-privata partnerskap (IOPP). i mål C-94/99, ARGE Gewässerschutz (2000, s. I–11037), punkt 40. Av dessa domar följer att det, såvida inte annat uttryckligen har angetts, för att utgöra ett offentligt avtal i princip räcker att avtalet har ingåtts mellan en lokal myndighet och en med denna myndighet fristående person. Det kan endast förhålla sig på annat sätt om den lokala myndigheten utövar en kontroll över personen i fråga motsvarande den som den utövar över sin egen förvaltning, som nämnda person bedriver huvuddelen av sin verksamhet tillsammans med den eller de myndigheter som innehar den.130 De båda rekvisiten – kontroll och verksamhet – är svårtillämpade och föremål för snabb och omfattande rättsutveckling vid EU- domstolen.131 Denna rättspraxis har störst praktisk betydelse för den klassiska sektorn eftersom upphandlingsbestämmelserna för försörjningssektorerna innehåller särskilda undantag för vissa typer av köp från närstående bolag. Det har dock betydelse som yttre avgränsning av tillämpningsområdet även för EU:s upphandlings- rätt inom försörjningssektorn.132 För att kontrollkriteriet ska vara uppfyllt133 ska den fristående enheten vara underställd en kontroll som gör det möjligt för den upphandlande myndigheten att påverka de beslut som fattas i den fristående enheten. Det ska vara fråga om en möjlighet att utöva ett bestämmande inflytande såväl över den fristående enhetens strategiska mål som över andra viktiga beslut. Kontrollkriteriet anses vara uppfyllt om den upphandlande myndigheten har rätt att utse ledamöter i den fristående enhetens styrelse, har möjlighet att styra över företagets verksamhet, kan besluta över den fristående enhetens ekonomiska ersättning, om den genom avtal har rätt att godkänna verksamhetens mål samt kan utse en tjänsteman eller liknande att övervaka verksamheten.134 Vidare fastställde EU- 130Mål C-349/97, mot Kommissionen, 2003 s. I–3851. 131Se t.ex. mål C-3/88, Europeiska gemenskapernas kommission mot Italienska republiken, 1989 s. 4035, dom av i mål C-360/96, Gemeente och Gemeente Rheden mot (), 1998 s. I-06821, mål C-107/98, Teckal Srl mot Comune di och Consorziale di Reggio (Teckal), 1999 s. I-08121, mål C-94/99, ARGE Gewässerschutz mot Bundes- ministerium für Land- und Forstwirtschaft (ARGE), 2000 s. I–11037, mål C-349/97, mot Europeiska kommissionen (Tragsa), 2003 s. I–3851, och mål C-480/06, Europeiska gemenskapernas kommission mot , 2009 s. I–4747. 132Jfr mål C-196/08, Acoset, 2009, s. I–9913, punkt 52. 133Jfr Madell, T., Tjänster av allmänt intresse – ett svenskt perspektiv, Sieps 2011:8, s. 89. 134Se t.ex. mål C-410/04, Associazione Nazionale Autotransporto Viaggiatori (ANAV) mot Comune di och AMTAB Servizio SpA, 2006, s. I–3303; mål C-220/06, Asociación Profesional de Empresas de Reparo y Manipulado de Correspondencia mot Administración domstolen i mål C-324/07, Coditel, att de upphandlande myndig- heter som ingick i en förening utövade en kontroll över denna motsvarande den kontroll de utövade över de egna förvaltningarna. Myndigheterna kunde bl.a. tillsätta representanter i kontrollorgan inne i föreningen, och därmed direkt påverka olika beslut. Domstolen konstaterade att det rörde sig om en kooperativ mellan- sammanslutning som inte kunde anses vara närings- idkare.135 I mål C-573/07, Sea, konstaterade att det följde av de möjligheter till kontroll som medgavs i den nationella aktiebolagsrättsliga regleringen att kontrollkriteriet även kan vara uppfyllt i de fall upphandlande myndigheter äger andelar i ett aktiebolag. När det gäller verksamhetskriteriet är mål C-295/05, Asemfo, av stor betydelse.136 I målet ägdes aktiekapitalet i det spanska aktiebolaget till på olika sätt av den spanska staten, medan återstoden ägdes av fyra autonoma gemenskaper. Eftersom Tragsa bedrev av verksamheten tillsammans med de autonoma gemenskaperna och tillsammans med staten ansågs verksamhetskriteriet vara uppfyllt. Målet antyder att verk- samhetskriteriet är uppfyllt om av enhetens verksamhet bedrivs tillsammans med eller riktar sig mot de upphandlande enheter som innehar den.137 Kommissionen har emellertid gett uttryck för att verksamhetskriteriet inte är uppfyllt om av omsättningen härrör från verksamhet på den privata marknaden.138 Kommissionen har därför begärt att ska se till att om offentlig upphandling efterlevs när lokala myndigheter upphandlar avfallshantering. Det ska slutligen anmärkas att Regeringsrätten (nu ) i RÅ 2008 ref. 26, SYSAV,139 fann att det undantag från kravet på offentlig upphandling som medgett enligt Teckal inte har varit möjligt att tillämpa i utan uttryckligt lagstöd. har det därför införts ett uttryckligt undantag i 2 kap. 10 a § som innebär att Teckal- General del Estado (Correos), 2007, s. I–12175; samt mål C-371/05, Kommissionen mot , 2008, s. I–110. 135Mål C-324/07, Coditel , 2008 s. I–8457, punkt 37. 136Jfr Madell, T., Tjänster av allmänt intresse – ett svenskt perspektiv, Sieps 2011:8, s. 89 ff. 137Se närmare SOU 2011:43, Offentlig upphandling från eget företag?! – och vissa andra frågor, s. 107–110. 138Se SOU 2011:43, Offentlig upphandling från eget företag?! – och vissa andra frågor, s. 139SYSAV eller avfallsaktiebolag ägs av 14 kommuner i södra och bedriver avfallshantering och återvinning i regionen. kriterierna också är tillämpliga vid upphandlingar som görs i . Den aktuella bestämmelsen är i avvaktan på pågående utredningsarbete tillfällig och gäller fram till . I SOU 2011:43 föreslås att undantaget ska fortsätta gälla även efter 2013. För att säkerställa att kontrollrekvisitet uppfylls föreslås även att 3 kap. 17 § kommunallagen ändras så att en kommun blir skyldig att se till att det fastställda kommunala ändamålet liksom de kommunala befogenheter som utgör ramen för verksamheten i fråga anges i bolagsordningen för ett kommunalt bolag. Vidare ska kommunen eller se till att fullmäktige enligt föreskrift i bolagsordningen får ta ställning innan sådana beslut i verksamheten som är av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt fattas. Dessutom föreslås ändringar i 6 kap. 1 a § kommunallagen som innebär en årlig kontroll av kommunstyrelsen om den verksamhet som bedrivits av företaget har utförts inom ramen för de kom- munala befogenheterna. I förslaget ligger även en skyldighet för fullmäktige att vid avvikelse vidta nödvändiga åtgärder. 7.4Skyldigheter som följer av principerna om öppenhet och icke-diskriminering Enligt rättspraxis måste en offentlig myndighet offentliggöra att den avser att genomföra en offentlig upphandling eller en koncession mot bakgrund av de krav som följer av prin- ciperna om öppenhet, likabehandling och icke-diskriminering. Om upphandlingsdirektivens närmare bestämmelser inte är tillämpliga på grund av att tröskelvärdena inte är uppfyllda räcker det om det i offentliggörandet finns en kort beskrivning av kontraktets viktigaste särdrag och det planerade upphandlingsförfarandet samt en uppmaning att kontakta den offentliga myndigheten. Det är viktigt att alla potentiellt intresserade tjänsteleverantörer har möjlighet att visa sitt intresse för att lämna anbud i upphandlingen. Den offentliga myndigheten kan då, på ett icke-diskriminerande och opartiskt sätt, välja vilka deltagare som ska få lämna anbud, och eventuellt förhandla om villkoren i kontraktet eller koncessionen. Under dessa förhandlingar ska alla ekonomiska aktörer behandlas likvärdigt och få samma information från den offentliga myndig- heten. Enligt domstolens rättspraxis om ett verksamt rättsligt skydd140 bör åtminstone de beslut som på ett ofördelaktigt sätt påverkar personer som har eller har haft intresse av att få kontraktet, såsom ett beslut om att utesluta en anbudsgivare, prövas för att se om man eventuellt har brutit mot relevanta allmänna rättsprinciper i EU-rätten.141 Om det finns ett gräns- överskridande intresse för kontrakten måste de allmänna prin- ciperna för upphandling (icke-diskriminering, öppenhet etc.) respekteras. Som framgått regleras även upphandlingar under tröskelvärdena av och i . Tjänstekoncessioner, till skillnad från byggkoncessioner och offentliga kontrakt, omfattas inte av bestämmelserna i direktiv /18/EG om samordning av förfaranden vid offentlig upp- handling av byggentreprenader, varor och tjänster, i synnerhet skyldigheten att offentliggöra ett tillkännagivande i Europeiska unionens officiella tidning (EUT). Därför finns det ingen särskild blankett för att offentliggöra tjänstekoncessioner i EUT. Tjänstekoncessioner omfattas dock som framgått av prin- ciperna i Funktionsfördraget, bl.a. om öppenhet och lika- behandling. Enligt dessa principer och enligt domstolens tolkning i mål C-324/98 Telaustria,142 måste de upphandlande myndigheterna (eller i förekommande fall de upphandlande enheterna) garantera de potentiella anbudsgivarna att upphandlingen kringgärdas av sådan offentlighet att tjänstemarknaden är öppen för konkurrens och att det går att kontrollera om upphandlingsförfarandena är opartiska, och alltså offentliggöra ett lämpligt tillkännagivande, bl.a. med hänsyn till föremålet för koncessionen och dess eko- nomiska värde. Inom de gränser som fastställts i rättspraxis får alltså medlemsstaterna eller de upphandlande myndigheterna själva fastställa lämpliga bestämmelser för offentliggörande som ska säkerställa en öppenhet vid tjänstekoncessioner. De upphandlande myndigheterna får givetvis offentliggöra tillkännagivanden om tjänstekoncessioner i EUT, även om det inte krävs enligt EU:s lagstiftning. I regleras som framgått tjänstekoncessioner varken i eller LUF. Det är således framför allt Funktionsfördragets 140Se domstolens domar P Union de Pequeños Agricultores i mål C-50/00, s. I–6677, punkt 39 och Heylens i mål 222/86, s. 4097, punkt 14. 141Se kommissionens tolkningsmeddelande om tillämplighet på upphandlings- kontrakt som inte, eller bara delvis, omfattas av direktiven om offentlig upphandling, EUT C 179, , s. 2. 142Mål C-324/98, och mot , 2000, s. I-10745. grundläggande regler i allmänhet och principen mot förbud mot diskriminering på grund av nationalitet i synnerhet, som ska iakttas. Det blir därmed den ovan nämnda skyldigheten att lämna insyn, som framför allt gör sig gällande. 7.5Betydelsen av att det aktuella avtalet har ett gränsöverskridande intresse En viktig avgränsning av EU:s upphandlingsrätt är att ett visst kontrakt måste ha ett gränsöverskridande intresse för att ska bli tillämpliga. Ett offentligt kontrakt eller konces- sionsavtal har ett gränsöverskridande intresse om det finns ett intresse för det från ekonomiska aktörer i andra stater inom Euro- peiska ekonomiska samarbetsområdet.143 Den offentliga myndig- heten får bedöma det potentiella intresset för kontraktet från fall till fall när det gäller ekonomiska aktörer i andra medlemsstater, om inte något särskilt föreskrivs i den nationella lagstiftningen. Om det finns ett gränsöverskridande intresse för ett offentligt kontrakt eller koncessionsavtal måste den offentliga myndigheten följa principerna i Funktionsfördraget (icke-diskriminering, öppenhet etc.)144 när dessa kontrakt tecknas. Offentliga kontrakt eller koncessionsavtal utan gränsöverskridande intresse omfattas inte av principerna i Funktionsfördraget. Under vissa omständigheter kan alltså små tjänstekontrakt med lokal omfattning tilldelas även utan att dessa principer följs. Detta gäller om det inte finns något gränsöverskridande intresse för tjänsterna i fråga från aktörer i andra medlemsstater, och den inre marknadens funktion följaktligen inte påverkas. Detta kan vara fallet när man, med hänsyn till det särskilt blygsamma värdet145 (mycket lägre än tröskelvärdet för att tillämpa direktivet, som uppgår till )146 och den sociala tjänstens 143Se mål C-507/03, kommissionen mot , 2007, s. I–9777, punkterna 29 ff. 144Mål C-59/00, , 2001, s. I–9505, punkt 20, mål C-264/03, kommissionen mot , 2005, s. I–8831, punkterna 32–33 och mål C-6/05, kommissionen mot , 2007, s. I–4557, punkt 3. 145Enbart värdekriteriet är inte tillräckligt för att fastställa att det inte finns något gränsöverskridande intresse för ett kontrakt. Domstolen klargör detta på följande sätt i de förenade målen C-147/06 och C-148/06 (Secap), 2008, s. I–3565, punkt 31: Det är [...] nödvändigt att ta hänsyn till att gränser i vissa fall går genom tättbebyggda områden som ligger i olika medlemsstater och att även kontrakt av ringa värde kan vara av ett bestämt gränsöverskridande intresse under sådana omständigheter. 146Efter indexreglering genom kommissionens förordning (EG) nr 1177/2009 av om ändring av och rådets direktiv /17/EG, särdrag, t.ex. det berörda marknadssegmentet, inte kan förutsätta att ekonomiska aktörer i andra medlemsstater har ett potentiellt intresse av att tillhandahålla tjänsterna i fråga.147 I mål som gällde kontrakt att tillhandahålla juridiska tjänster med ett genomsnittligt värde på cirka 5 000 euro148 eller stadsplaneringstjänster mellan och 26 500 euro149 ansåg kommissionen t.ex. att kontrakten i fråga inte hade någon relevans för den inre marknaden, med hänsyn till kontraktens låga belopp (mindre än eller av tröskelvärdet för att tillämpa direktivet) och de specifika omständigheterna i målen. Om det finns ett klagomål som gäller kontraktet i fråga är inte det heller tillräckligt för att visa att det finns ett gränsöver- skridande intresse för kontraktet.150 För att utvärdera tjänstens relevans för den inre marknaden kan de offentliga myndigheterna använda sig av kommissionens tolkningsmeddelande om tillämplighet på upphandlingskontrakt som inte, eller bara delvis, omfattas av direktiven om offentlig upphandling.151 I ett svenskt perspektiv verkar det förhållandet att ett kontrakt saknar ett gränsöverskridande unionsintresse inte tillmätas någon vikt. Detta beror troligen på att kriteriet inte anses relevant för tillämpningen av och där andra bestämmelser, framför allt vad gäller förutsättningar för direktupphandling, istället kan komma att aktualiseras. 8.Betydelsen av att en verksamhet är allmännyttig – utvecklingslinjer i praxis I rättspraxis kan urskiljas enskilda fall där det är uppenbart att har påverkats av fördragets hänvis- ningar till tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och dessa tjänsters stora betydelse i medlemsstaterna, även när artikel 106 FEUF inte ansetts direkt tillämplig. Det kan vara svårt att härleda 2004/18/EG och 2009/81/EG avseende de tröskelvärden som ska tillämpas för upp- handlingsförfaranden. 147Se mål C-231/03, Coname, 2005, s. I–7287, punkt 20, om tjänstekoncessioner. 148Se pressmeddelande IP/07/357 av . 149Se pressmeddelande IP/06/1786 av . 150Se mål C-507/03, kommissionen/, 2007, s. I–9777, punkt 34. 151EUT C 179, , s. 2. några allmänt tillämpliga regler eller principer ur dessa fall. Grunden för inställning tycks vara att det finns en gräns, om än inte tydlig, för hur mycket får inkräkta på legitima politiska åtgärder. Om den förda politiken eller fattade besluten grundas på ett allmänintresse och konkurrensen inte snedvrids på ett orimligt sätt till förmån för ett enskilt företag kan de nationella åtgärderna anses förenliga med efter en in casu prövning. Två fall som illustrerar detta tas upp i det följande. Det första rör statligt stöd och det andra upphandling. Syndicat français de l'express international (SFEI), som var en konkurrent till det statliga franska bolaget på markna- den för expresspost, hävdade att det senare inte hade betalat ett normalt marknadspris för tjänster i form av logistik- och försälj- ningsstöd som moderbolaget franska posten (La Poste) hade tillhandahållit. SFEI menade att det pris som hade legat till grund för transaktionen inte motsvarade vad ett jämförbart privat företag skulle ha begärt för att tillhandahålla samma tjänster till ett företag som inte ingår i samma koncern. Eftersom La Poste hade en lagstadgad monopolställning borde, menade SFEI, Chronopost bära de kostnader som en privat investerare skulle ha haft för att skapa ett nät likvärdigt med La Postes. Kommissionen hade hävdat att i ett fall som det förevarande kunde inte testet med den marknadsekonomiska investeraren tillämpas (se avsnitt 6 ovan), eftersom detta test inte beaktade att det var fråga om en transaktion mellan två företag inom samma koncern. Tribunalen (dåvarande förstainstansrätten) gjorde dock en annan bedömning. Tribunalen poängterade att det var situationen för mottagaren av eventuellt stöd som skulle bedömas. Det spelade ingen roll att det statliga företaget ingick i samma koncern som La Poste. Kommissionen borde därför, enligt tribunalen, åtminstone ha kontrollerat att det vederlag som La Poste hade erhållit var jämförbart med vad som skulle ha begärts av ett privat finansi- eringsbolag eller en privat företagskoncern som inte hade en monopolställning och, lade tribunalen till, som har en övergripande 152 De förenade målen C-83/01 P, C-93/01 P och C-94/01 P, , La Poste och Franska republiken mot Union française de l'express (Ufex), , Federal express international () SNC och , 2003, s. I–6993. SOU 2012:30 Bilaga 4 eller sektorsinriktad strukturpolitik och som styrs av mer lång- siktiga lönsamhetsperspektiv. I överklagandet till domstolen diskuterades vad som egentligen skulle jämföras. Chronopost menade att förstainstansrätten fel- aktigt som jämförelse tagit en verksamhet med en annan struktur än La Postes, istället för att jämföra beteendet hos La Poste med beteendet hos en verksamhet som befinner sig i samma situation. påpekade härtill att en privat aktör som inte har en monopolställning aldrig skulle skaffa ett nät av offentliga tjänster jämförbart med La Postes nät. Konkurrenterna hade inte heller intresse av ett sådant nät. Generaladvokaten () anförde med anledning härav. Den omständigheten att ett allmänt postnät som La Postes nät upprättas och upprätthålls motiveras som sagt nämligen inte av en ren marknadslogik, eftersom ett sådant nät uppenbart är planerat för att tillhandahålla den samhällsomfattande tjänsten.