sou · GZB386 · 2012-01-01 00:00:00 — Som utgångspunkt gäller att tillståndet ska omfatta de villkor som behövs för att hindra eller begränsa skadlig påverkan eller andra olägenheter. Vad domen ska innehålla i varje enskilt mål måste anpassas till ansökan och de frågor som den aktualiserar i målet (prop. 1997/98:45, del 2, s. 246). Eftersom det ibland är svårt att fastställa villkoren i minsta detalj innehåller tredje stycket en regel om att domstolen får överlämna åt tillsynsmyndigheten att fast- ställa villkor av mindre betydelse. Detta gäller även fastställande av provisoriska föreskrifter (NJA 2005 s. 709). Svensk rätt kräver alltid en reglering i tillståndet av utsläpp av förorenande ämnen för att hindra eller begränsa skadlig påverkan på grund av föroreningar. innehåller villkoren någon typ av begränsningsvärden (22 kap. 25 § första stycket 6), som anger hur stora utsläppen av förorenande ämnen får vara eller vilken belast- ning på miljön som är acceptabel. Begränsningsvärdet anger inte vilka konkreta åtgärder som tillståndshavaren ska vidta utan denne får själv välja vad som krävs för att klara värdet. Miljööverdomsto- len har i två rättsfall tagit ställning till hur villkor med begränsning- svärden bör utformas (MÖD 2009:2 och 2009:9). Med hänvisning till art. 9 IPPC-direktivet och de nya striktare kontrollkraven i IED gick domstolen ifrån konstruktionen med gräns- och riktvärden och anförde att ett begränsningsvärde bör preciseras genom att mätmetod, mätfrekvens och utvärderingsmetod anges enligt 25 § första stycket 3. Hur noggrant kontrollen i övrigt ska preciseras är en avvägningsfråga. Detaljerna bör lämpligen överlämnas till kon- trollprogrammet (jfr MÖD 2009:19 angående utsläpp av kvicksil- ver till luft från en krematorieanläggning. ansåg i det fallet att det mot bakgrund av kontrollsvårigheter inte Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt var lämpligt att utforma villkoret med angivande av ett begräns- ningsvärde utan i stället ställdes krav på viss teknik). I 11 a § förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd anges särskilda bestämmelser om utsläpp för anläggningar som omfattas av tillståndsplikt enligt avdelning 1 eller 4 i bilagan till förordningen. För dessa anläggningar ska prövningsmyndigheten vid bedömning av behovet av försiktighetsmått och villkor särskilt beakta om det förekommer sådana förorenande ämnen som anges i avdelning 5, vilken motsvarar bilaga III till IPPC-direktivet. Detta innebär att avdelning 5 behöver kompletteras så att ämnen som förtecknas i bilaga X till ramdirektivet för vatten (2000/60/EG) ingår. Sistnämnda bilaga är en lista över de ämnen som av Europa- parlamentet och rådet bedömts vara prioriterade. Denna har för svensk del genomförts genom att begreppet prioriterade ämnen definieras genom en hänvisning till bilaga X i 1 kap. 3 § Natur- vårdsverkets ändringsföreskrift (2010:12).4 I förordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön bilaga 1 punkten 14 hänvisas till prioriterade ämnen enligt art. 16 i ramdi- rektivet för vatten där det anges att en lista över prioriterade ämnen ska fastställas av kommissionen. Till den färdiga listan i bilaga X i ramdirektivet för vatten fanns alltså ingen hänvisning i förordning eller föreskrift förrän i ändringsföreskrifter. I avdelning 5 i bilagan till förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd kan därför inte hänvisas till en svensk författning. Även om hänvisning till andra EU-direktiv så långt som möjligt bör undvikas är det problematiskt att införa alla ämnen i bilaga X i ramdirektivet för vatten eftersom denna bilaga är föremål för stän- diga uppdateringar av kommissionen. Vid genomförandet av bilaga II IED i svensk rätt föreslås därför att hänvisning görs till hela bilaga X i avdelning 5 i bilagan till förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Vad gäller tillägget i IED för fina par- tiklar av stoft förefaller det självklart att sådana partiklar ingår, varför något tillägg inte föreslås. Vidare bör hänvisningen till svaveldioxider ändras till svaveldioxid. Skrivningen i avdel- ning 5 följer av ett skrivfel i den svenska översättningen av IPPC- direktivet och IED. Det finns bara en svaveldioxid varför plural- 4 Föreskrifter (NFS 2010:12) om ändring i föreskrifter och allmänna råd (2008:1) om klassificering och miljökvalitetsnormer avseende ytvatten enligt förordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön. Föreskrifterna trädde i kraft . Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt formen är felaktig. I den engelska versionen av bilagan är det kor- rekt angivet Sulphur dioxide and other sulphur compounds. Även när det gäller säkerställande av skydd av mark och grund- vatten uppfyller svensk rätt direktivets krav genom regleringen i 22 kap. 25 § (se särskilt punkten 9). Detsamma gäller reglering i tillstånd av kontroll och hantering av avfall. Enligt 22 kap. 25 § första stycket 8 ska tillståndsmyndigheten föreskriva villkor som gäller avfallshantering och återvinning och återanvänd- ning om hanteringen, återvinningen eller återanvändningen kan medföra olägenheter för den yttre miljön. Det är här fråga om de villkor som kan behövas utöver den reglering som finns i gällande förordningar på avfallsområdet. Krav på villkor om kontroll följer av punkten 3. Förutom bestämmelserna i 22 kap. 25 § om inne- hållet i tillstånd har meddelat ett antal föreskrif- ter om begränsningsvärden, skydd av mark och grundvatten samt hantering av avfall (NFS (1995:7), NFS (2001:11), NFS (2002:26), NFS (2002:28), NFS (2003:24) och NFS (2005:3)). För jordbruket finns begränsningsvärden för utsläpp i Statens jordbruksverks () föreskrifter (SJVFS 2004:62) om miljöhänsyn i jordbruket vad avser växtnäring. Sammanfattningsvis kan konstateras att de svenska reglerna om gränsvärden och skyddsåtgärder i art. 14.1 a) och b), 14.2 och 15.2 uppfyller direktivets krav endast med det tillägget att avdelning 5 i bilagan till förordningen om miljöfarliga verksamheter bör justeras. 4.5.2Fastställande av villkor om utsläppskontroll Tillståndsvillkoren ska enligt art. 14.1 c) i) IED ange lämpliga krav för utsläppskontroll som anger mätmetod, mätfrekvens och utvärderingsmetod. Enligt art. 14.1 c) ii) ska resultaten för utsläpp- skontrollen vara tillgängliga för samma tidsperioder och referens- förhållanden som för de utsläppsnivåer som motsvarar BAT om andra begränsningsvärden för utsläpp än de som motsvarar BAT fastställs. Det första ledet i bestämmelsen är identiskt med art. 9.5 första meningen i IPPC-direktivet. Den andra delen av artikeln är en nyhet i IED. De krav på kontroll som avses i art. 14.1 c) ska i tillämpliga fall vara grundade på slutsatserna om kontroll enligt BAT-slutsatserna. Detta följer av art. 16.1 IED. SOU 2011:86 Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt Efter påpekanden från kommissionen kompletterades bestämmelser om vad en tillståndsdom och ett tillståndsbeslut ska innehålla med de preciseringar som behövdes till följd av bl.a. IPPC-direktivet. Med preciseringarna klargörs numera att en till- ståndsdom och ett tillståndsbeslut ska innehålla villkor om (22 kap. 25 § första stycket 3 , 19 kap. 5 § stycket 8) (prop. 2001/02:65, s. 57). Bestämmelsen har i praxis till- lämpats så att kontrollfrågorna inte har behandlats i tillståndsavgö- randet utan oftast separat i ett kontrollprogram. Kontrollen har främst varit en fråga för tillsynsmyndigheten och tillståndshavaren. Denna praxis har sin grund i en önskan att ge utrymme för ändringar av sättet att utföra kontrollen, vilket förhindras av till- ståndets omfattande rättsverkan om kontrollåtgärden preciseras i detalj i själva tillståndet. Med hänvisning till bl.a. IPPC-direktivet konstaterade i rättsfallet NJA 2010 s. 690 att ramarna för kontroll av begränsningsvärdet också bör anges i vill- kor.5 Svensk rätt uppfyller således redan direktivets krav om fastställande av lämpliga krav för utsläppskontroll i villkor. Fastställs med tillämpning av art. 15.3 b) IED andra begräns- ningsvärden än som motsvarar BAT beträffande bl.a. tidsperioder föreslår utredningen att tillsynsmyndigheten är skyldig att bedöma resultaten av utsläppskontrollen (se avsnitt 4.6). Denna bestämmelse föreslås införas i 13 § i den nya industriutsläppsför- ordningen. Vid fastställande av tillståndsvillkor avseende utsläpp- skontroll är det därför viktigt att prövningsmyndigheten beaktar hur skyldigheten enligt art. 14.1 c) ii) uppfylls för att man ska kunna jämföra utsläppskontrollen med de utsläppsnivåer som mot- svarar BAT. För att underlätta för tillsynsmyndigheten kan det även finnas skäl att överväga om föreskrift om miljörapport (NFS 2006:9) bör ändras för att tydliggöra hur resul- taten av utsläppskontrollen ska anges. 5 I detta fall fann att ändring av ett visst villkor i tillståndet utgjorde ett rättegångsfel med hänsyn till att enbart sökanden hade överklagat miljödomstolens dom. Av intresse är att anmärkte att det finns ett mycket nära samband mellan villkor om själva begränsningen av en viss miljöpåverkan och kontrollen av att fastställda värden för denna påverkan inte överskrids. Även om det formellt är en skillnad mellan dessa typer av villkor får det i processuellt hänseende anses höra till samma del av ett ansökningsmål. Detta innebär att vid bifall till ett överklagande från sökanden kan domstolen vid överprövning göra sådana ytterligare ändringar i domen som har samband med den bifallna ändringen och rör samma del av den överklagade domen. Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt Kravet på kontroll ska enligt art. 16.1 IED vara grundade på BAT-slutsatserna. Något specifikt förtydligande behöver inte göras eftersom kravet i nämnd artikel faller under det allmänna kravet att BAT-slutsatserna ska ligga till grund för fastställande av tillstånds- villkoren (art. 14.3) Denna bestämmelse föreslås genomföras genom att en ny bestämmelse införs i 16 kap. 5 § (se avsnitt 4.5.8). 4.5.3Krav på rapportering av utsläppskontroll I art. 14.1 d) IED uppställs krav på att tillståndet omfattar skyldig- het för verksamhetsutövaren att minst en gång till den berörda myndigheten rapportera resultaten från utsläppskontrollen samt andra uppgifter som behövs för att myndigheten ska kunna kontrollera efterlevnaden. Rapporteringsskyldigheten är inte heller den en nyhet i IED utan motsvarar art. 9.5 i IPPC-direktivet. Dock har skyldigheten preciserats med ett krav på viss regelbundenhet i rapporteringen. Har andra begränsningsvärden än motsvarande BAT fastställts krävs det att resultaten av utsläppskontrollen ska kunna jämföras med de utsläppsnivåer som motsvarar BAT. Svensk rätt uppfyller kravet på årlig rapportering genom 26 kap. 20 § . Var och en som bedriver tillståndspliktig miljöfarlig verksamhet är skyldig att lämna in en miljörap- port till tillsynsmyndigheten. Rapporten ska ge en samlad bild av företagets arbete med att uppfylla och kontrollera att tillståndsvill- koren efterlevs. Rapporten ska också ange hur villkoren uppfyllts. Rapporteringsskyldigheten syftar till att underlätta för tillsyns- myndigheterna samt att förstärka verksamhetsutövarens egenkon- troll. Systemet med miljörapporter tillgodoser även ett informat- ionsbehov hos allmänheten och medför också ökad kunskap om de samlade utsläppen i landet. Regler om den närmare utformningen av miljörapporter finns i föreskrifter meddelade av Naturvårdsver- ket (NFS 2006:9). Enligt dessa föreskrifter ska rapporten innehålla en kommenterad sammanfattning av resultaten av mätningar, beräkningar eller andra undersökningar som utförts för Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt att bedöma verksamhetens påverkan på miljön och människors hälsa. Där så är möjligt ska värden till följd av villkor redovisas i Svenska miljörapporteringsportalens (SMP) emissionsdel. I miljö- rapporten ska även betydande åtgärder som genomförts med anledning av eventuella driftstörningar m.m. redovisas. Naturvårds- verket lanserade en webbplats som heter Utsläpp i siffror. Den innehåller en databas med uppgifter om utsläpp från ca 1 000 företag med miljöfarlig verksamhet i . Företagen kan nu själva se de data (genom utsläpp i siffror) som de rapporte- rat in i SMP samt vad andra företag rapporterat in. Skyldigheten att rapportera resultaten från utsläppskon- troll följer av lag och är preciserad genom före- skrifter. Det är alltså inte en skyldighet som anges i de individuella tillståndsvillkoren. Art. 6 i IED ger också medlemsstaterna utrymme för att anta generella föreskrifter i stället för ange skyl- digheter i enskilda tillstånd. Antas generella regler räcker det enligt andra stycket i sistnämnda bestämmelse att en hänvisning till dessa regler sker i tillståndet. Utgångspunkten i svensk rätt är att villko- ren ska anpassas till den särskilda verksamhet som tillståndet avser. Genom villkoren kan mera allmänt hållna författningsregler över- föras till mer preciserade krav. Däremot behöver mer detaljerade bestämmelser inte upprepas. har beträffande hänvisning till gällande regler uttalat att om det är fråga om en närmare reglering i författning saknas anledning att upprepa regleringen i villkoren för ett visst tillstånd (jfr m.fl., – En kommentar, suppl. 9, , s. 16:6). Villkoren bör i stället ta sikte på sådant som inte direkt följer av de författningsbestämmelser som ändå måste iakttas i verksamheten (NJA 2010 s. 516). Eftersom verksamhetsutövarna är bundna av de tillämpliga regler som utfärdats i oavsett om dessa har nämnts i tillståndet, bör Högsta domstolens uttalande även i fortsättningen kunna utgöra utgångspunkten för villkors- skrivning även vad gäller IED-anläggningar. Eftersom det är en generell skyldighet fastställd i lag att inkomma med en miljörap- port krävs således inte att tillståndsvillkoren hänvisar till denna skyldighet. Härtill kommer att miljörapportskravet även är sankt- ionerat med miljösanktionsavgift enligt förordning (1998:950) om mil- jösanktionsavgifter. Som nämnts ovan i avsnitt 4.5.2 bör dock övervägas om föreskrift om miljörapport bör ändras för att Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt tydliggöra hur resultaten av utsläppskontrollen ska anges för att upp- fylla skyldigheten i art. 14.1 c)ii) och art. 14.1 d)ii) IED. 4.5.4Underhåll och periodisk kontroll Ett tillstånd ska enligt art. 14.1 e) IED innehålla lämpliga krav för regelbundet underhåll och övervakning av de åtgärder som vidtagits för att förhindra utsläpp till mark och grundvatten och lämpliga krav avseende periodisk kontroll av mark och grundvatten vad avser farliga ämnen som kan påträffas på platsen med beaktande av risken för förorening inom anläggningens område. I art. 16.2 IED stipuleras med vilken frekvens de periodiska kontrollerna ska utfö- ras. Dessa bestämmelser har inte någon direkt motsvarighet i IPPC-direktivet. Regelbundet underhåll och övervakning Som ett led i verksamhetsutövarens egenkontroll ingår en skyldig- het att fortlöpande planera och kontrollera verksamheten för att motverka eller förebygga olägenheter för människors hälsa eller miljön. Den grundläggande bestämmelsen om verksamhetsutöva- rens egenkontroll finns i 26 kap. 19 § . Närmare före- skrifter finns i egenkontrollförordningen, främst i 5–7 §§. Verk- samhetsutövaren ska bl.a. upprätta rutiner för att fortlöpande kon- trollera att drifts- och kontrollfunktioner hålls i gott skick och systematiskt undersöka och bedöma riskerna med verksamheten från hälso- och miljösynpunkt, liksom också förteckna de kemiska produkter samt biotekniska organismer som hanteras inom verk- samheten och som kan innebära risker från hälso- och miljösyn- punkt. De betydande åtgärder som vidtagits för kontroll av utrust- ning m.m. ska redovisas i den årliga (4 § NFS 2006:9). Utöver egenkontrollen kan frågor om kontroll och hushållning med mark, vatten och andra naturresurser regleras i en tillstånds- dom enligt 22 kap. 25 § första stycket 3 och 9 . Enligt resonemang i rättsfallet NJA 2010 s. 690 är det en avvägningsfråga hur noggrant kontrollen ska anges i till- ståndsvillkoren. Enligt domstolen kan det av praktiska skäl vara Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt lämpligt att överlämna detaljerna i kontrollen till ett kontrollpro- gram. Genom regler om egenkontroll och regler om vad en tillstånds- dom eller ett tillståndsbeslut ska innehålla uppfyller svensk rätt direktivets krav i första ledet av art. 14.1 e) avseende regelbundet underhåll och regelbunden övervakning. Vad gäller det sista ledet i art. 14.1 e), som föreskriver uppställande av tillståndsvillkor avse- ende periodisk kontroll av mark och grundvatten, behövs däremot en komplettering av de nationella bestämmelserna. Genom periodiska kontroller förbättras skyddet för miljön genom att det blir lättare att avgöra om skäl finns att kräva att verksam- hetsutövaren vidtar ytterligare skyddsåtgärder. Enligt art. 14.1 e) IED är det de farliga ämnen som kan påträffas på platsen som ska kontrolleras regelbundet. Hänvisningen till de ämnen som kan påträffas på platsen måste åsyfta att det är de ämnen som före- kommer i verksamheten som ska kontrolleras. Skyldigheten enligt IED begränsas också av att det är de ämnen som riskerar att föro- rena mark och grundvatten som ska kontrolleras. När det gäller begreppet farliga ämnen anser utredningen att detta begrepp inte bör användas i svensk författningstext. Innebörden av begreppet farliga ämnen är oklart vilket gör det svårt att tillämpa (se avsnitt 7.4). Att i svensk författning ange att kontrollkravet ska omfatta de ämnen som förekommer på platsen kan tyckas ge upphov till en mer omfattande skyldighet än direktivets begränsning till far- liga ämnen. Då kontrollskyldigheten enligt direktivet endast gäller för det fall ämnena riskerar att medföra förorening blir resultatet detsamma även om direktivets skrivning inte används ordagrant. En svensk bestämmelse om kontrollskyldigheten bör således avse de ämnen som förekommer i verksamheten och som riskerar att medföra föroreningsskada av mark och grundvatten inom verk- samhetens område. Hänvisning till verksamhetens område görs mot bakgrund av att verksamhet är det vedertagna begreppet i . Inte heller detta medför någon överimplementering av direktivet (se avsnitt 3.3.2). föreskrifter och allmänna råd ger verksam- hetsutövaren vissa anvisningar om genomförandet av provtagningar Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt (NFS 2000:15). Dessa behöver eventuellt uppdateras och förtydli- gas till följd av kraven i IED. Eftersom det kan vara förenat med höga kostnader att utföra provtagning av mark och grundvatten finns det inte skäl att ange tätare intervaller för de periodiska kontrollerna än vad som följer av IED. Det innebär att kontroll av grundvatten ska genomföras minst en gång och kontroll av mark minst en gång . Enligt 6 § första stycket i egenkontrollförordningen är verksamhetsutövaren skyldig att fortlöpande och systematiskt bedöma riskerna med verksamheten från hälso- och miljösynpunkt. Visar denna bedömning att det inte föreligger någon risk för för- orening, behöver dock inte periodiska kontroller utföras alls och är risken mindre kan de utföras med andra tidsintervaller. Detta undantag överensstämmer med det utrymme som finns i art. 16.2 IED. Art. 16.2 IED hindrar inte att bestämmelsen om periodiska kontroller anges som ett generellt krav. Reglering i varje enskilt tillstånd krävs inte. För att skapa ett enklare och tydligare system anser utredningen att det är mest ändamålsenligt att fastslå tidsin- tervaller för de periodiska kontrollerna i generella bindande regler. En ny bestämmelse om skyldighet att utföra periodiska kontroller bör lämpligen placeras i egenkontrollförordningen. Dessa regler bör begränsas till IED-anläggningar för att undvika överimple- mentering. 4.5.5Andra förhållanden än normala driftsförhållanden Art. 14.1 f) IED föreskriver att tillståndet ska omfatta åtgärder som rör andra förhållanden än normala driftsförhållanden, t.ex. arbete med igångsättande och urdrifttagning, läckor, störningar i driften, tillfälliga avbrott och den slutliga nedläggningen av verk- samheten. Bestämmelsen motsvarar art. 9.6 i IPPC-direktivet. Art. 14.1 f) IED anger, till skillnad mot IPPC-direktivet, inte som förutsättning en risk för miljöpåverkan. En annan skillnad är att i IED anges olika exempel på andra förhållanden än normala drifts- förhållanden, vilket inte kan tolkas på annat sätt än att listan på åtgärder inte är uttömmande. Eftersom förutsättningen för med- delade tillståndsvillkor enligt IED är att uppfylla de allmänna prin- ciperna för verksamhetsutövarens grundläggande skyldigheter och bestämmelser om miljökvalitetsnormer blir följden att villkor för Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt andra förhållanden än normala driftsförhållanden endast är nöd- vändiga om miljöintresset kräver det. I praktiken blir det då ingen skillnad jämfört med IPPC-direktivet. Som redovisats ovan är bestämmelsen i 22 kap. 25 § inte avsedd att på ett uttömmande sätt precisera de krav som kan ställas i ett tillstånd. Detta framgår inte minst av det allmänt for- mulerade kravet att domen ska innehålla de villkor som behövs för att hindra eller begränsa skadlig påverkan eller andra olägenheter (punkten 6). Svensk rätt ger därigenom det utrymme som krävs för att andra förhållanden än normala driftsförhållanden beaktas i vill- koren, om det behövs med hänsyn till miljön. När det gäller ned- läggning av verksamheten upptas krav på uppställande av de villkor som behövs med avseende på avhjälpande av miljöskada och stäl- lande av säkerhet (punkten 10). Motsvarande reglering gäller även för ärenden som prövas av länsstyrelser och kommunala nämnder (jfr 19 kap. 5 § ). Exempel från rättspraxis visar att reglering i tillstånden av avhjälpandefrågor sker i vissa fall. Med hänvisning till IPPC-direktivets bestämmelser (art. 9.1, 3 f och 9.6.) och principen om fördragskonform tolkning ansåg Miljööver- domstolen att den svenska bestämmelsen om innehållet i tillstånd skulle tolkas mot bakgrund av direktivets bestämmelser. Enligt domstolen kunde det därför vara motiverat och skäligt med villkor avseende bl.a. anmälan till tillsynsmyndigheten vid nedläggning av verksamheten (dom i mål nr M 2019-04 angå- ende bruk). I rättsfallet MÖD 2007:14 () ansåg också att det var både lämpligt och skäligt att som villkor för ett nytt tillstånd reglera frågan om undersökning av eventuella markföroreningar (se även MÖD 2008:22 ) (i avsnitt 7.2.3 lämnas en mer utförlig redogörelse för villkorsreglering av frågor som rör avhjälpande av miljöskador). Mot bakgrund av ovanstående redogörelse kan konstateras att svensk rätt redan uppfyller direktivets krav på villkorsreglering av andra än normala driftsförhållanden. Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt Ett tillstånd ska enligt art. ) IED innehålla bestämmelser som syftar till att minimera långväga eller gränsöverskridande förore- ningar. IED innehåller inte någon materiell ändring jämfört med art 9.4 sista meningen i IPPC-direktivet. Förutom den allmänna regleringen av utsläpp och skyldigheten för verksamhetsutövaren att följa de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. finns bestämmelser om gränsöverskridande påverkan i lagen (1974:268) med anledning av miljöskyddskonventionen mellan , , och (hänvisning i 1 kap. 4 § ) och art. 15–21 i lagen (2010:897) om gränsälvsöverenskommelse mellan land avseende gränsöverskridande verkningar på vattnens status i det i lagen definierade avrinningsdistriktet. Någon ändring av svensk rätt vad gäller villkor för att förhindra gränsöverskridande föroreningar behövs inte. 4.5.7Villkor för bedömningen av efterlevnaden av begränsningsvärden Enligt art 14.1 h) IED fordras att villkor uppställs för bedömning av efterlevnaden av begränsningsvärdena för utsläpp eller att en hänvisning görs till de krav som anges på annat ställe. Denna bestämmelse har inte någon motsvarighet i IPPC-direktivet.