sou · H0B361 · 2012-10-02 00:00:00 — I samband med ersättningsreform uttalade regeringen att det finns anledning att i högre grad utforma ersättningsreglerna utifrån en jämförelse med vad som hade gällt vid en frivillig försäljning utan samband med en förestående expropriation.36 Även när det gäller fastighetsbildningslagen och anläggningslagen är principen att en uppgörelse i första hand ska uppnås.37 Om en överenskommelse inte kan nås, kan i stället tvångsmedel användas, men målsättningen är då att ersättningsreglerna ska efterlikna en frivillig överenskom- melse. Också lagen om elektronisk kommunikation rymmer en ersättningsbestämmelse som utgår från en fungerande marknad, dvs. frivilliga förhållanden, se avsnitt 13.4.1. 35Se t.ex. och , Ledningsrätt i IT-tider, Det IT-rättsliga Observa- rapport 12/2000, s. 31 f. 2009/10:162 s. 50 och 66 ff. 37Om det inte är för att skydda panträttsinnehavare, se 5 kap. 18 § fastighetsbildningslagen och 16 § anläggningslagen. Se även 23 § i den upphävda lagen om exploateringssam- verkan. En förhöjd ersättning vid markupplåtelser för etc. bör alltså relateras till vad som utgår för masttomter vid frivilliga upp- görelser. När parterna träffar frivilliga överenskommelser vägs – typiskt sett – faktorer som är hänförliga till såväl allmän lönsamhet som alternativ och fastighetsekonomisk vinst in, se kapitel 13.4.3. Värdebegrepp för vinsten är då fastighetsägarens reservations- pris i stället för marknadsvärdet. Att reservationspriset väljs som värdebegrepp är naturligt, eftersom detta är knutet till fastighets- ägarens subjektiva uppfattning och utgångspunkten ska vara fri- villiga överenskommelser. Detta innebär en skillnad i förhållande till vinstfördelning enligt fastighetsbildningslagen, som baseras på säljarens och köparens marknadsvärden. Med hänsyn till att mark- nadsvärdet i princip understiger reservationspriset, kan en sådan vinstfördelning i praktiken medföra att säljaren – enligt egen upp- fattning – drabbas av en förlust och än mindre får någon del i vinsten.38 Vid frivilliga överenskommelser ligger priset normalt sett över marknadsvärdet. Som framgår av nästa kapitel har ersättningarna vid frivilliga upplåtelser för etc. i vart fall tidigare legat på en nivå som gör det önskvärt att ersättningsnivåerna höjs markant. Att använda marknadsvärdet av pågående markanvändning som bas för förhöjda ersättningar är inte realistiskt, eftersom ett procentuellt påslag av den typ som används för individuellt värde inte skulle räcka till. En förhöjd ersättning bör alltså ha det övergripande syftet att – i görligaste mån – återskapa en fri marknad utan vare sig tvång eller monopol. Säljaren bör – totalt sett – ersättas utifrån hans eller hennes reservationspris om försäljningen skett på en öppen marknad, dvs. utan monopolställning.39 Det innebär att ersättningen – utöver kom- pensation för individuellt värde och transaktionskostnader – ska omfatta en viss vinstandel. Vad detta närmare bör innebära ut- vecklas i nästa kapitel. 38Se och , Ersättning vid fastighetsreglering, 1993, s. 35 ff., och , Legitimitetsfrågor vid tvångsförvärv av mark och rättigheter, SOU 2004:7, bilaga 5, s. 279. 39 Det bör påpekas att säljarens reservationspris inte nödvändigtvis behöver sammanfalla med resultatet av en frivillig överenskommelse. Vid en mycket lukrativ etablering kan man således tänka sig att såväl förvärvaren som markägaren gör en så god affär att den ersättning som markägaren får överstiger reservationspriset. 13Frivilliga överenskommelser till ledning för utformandet av en förhöjd ersättning När det gäller utformningen av en vinstfördelningsordning bör ut- redningen enligt direktiven ta ställning till hur och i vilken utsträck- ning nyttan i ersättningshänseende bör komma den ersättningsberät- tigade till godo, om ersättningen för nyttan bör betalas i form av en schablon, samt hur denna schablon i så fall bör fastställas, eller på något annat sätt. Utredaren ska sträva efter att åstadkomma en reell förstärkning av ersättningsrätten i de situationer där vinstfördelning bör ske, dock utan att den totala ersättningen blir oproportionerligt stor i förhållande till intrånget för fastighetsägaren. Utredningen har i kapitel 12 gjort bedömningen att en förhöjd ersättning ska utformas med ledning av principen vad som skulle ha skett vid en normal frivillig överenskommelse. Nedan följer en allmän diskussion kring frågan hur ersättning bestäms på frivillig väg (avsnitt 13.2) samt en redogörelse för hur ersättningen bestäms inom tre specifika områden, nämligen vindkraft, kraftledningar och anlägg- ningar för elektronisk kommunikation (avsnitt 13.3). Därefter följer utredningens överväganden och förslag i denna del (avsnitt 13.4). Förhållandet till befintliga ersättningsregler behandlas i kapitel 14. 13.2Allmänt om frivilliga överenskommelser Grundtanken att ersättningssystemet ska söka ledning i frivilliga över- enskommelser återfinns i Nozicks rättighetsteori, se avsnitt 5.4.2. Denna teori ger emellertid ingen ledning när det gäller utfallet av Frivilliga överenskommelser till ledning för utformandet av en förhöjd ersättning sådana överenskommelser, eftersom han ju anser att alla frivilliga överenskommelser är rättvisa. I avsnitt 8.3.3 har redogjorts för de förväntningar som lagstifta- ren har på att parter i första hand ska söka nå frivilliga överenskom- melser. Det torde inte råda någon tvekan om att det sker någon form av vinstfördelning vid frivilliga överenskommelser. Det empiriska underlaget när det gäller prisbildningsprocessen och hur fastighets- ägare och förvärvare agerar i olika situationer är emellertid begränsat.1 En hypotes är dock att ändamålet med expropriation påverkar mark- ägarens reservationspris på så sätt att ett stort allmänintresse gör att denne kan acceptera ett lägre pris, medan stora enskilda intressen medför att markägaren ställer högre krav på ersättning.2 Utredningen om expropriationsersättning hade bl.a. i uppgift att belysa förekomsten av frivilliga uppgörelser om ianspråkstagande av egendom i fall där tvångsförfogande annars hade kunnat aktualise- ras och om det förelåg någon skillnad i ersättningsnivåerna mellan ianspråkstaganden som grundas på avtal respektive beslut av myndig- het eller domstol samt, om det förelåg någon skillnad i ersättnings- nivåerna, orsakerna till den.3 Utredningen preciserade sina slutsatser i denna del i ett delbetän- kande.4 Slutsatserna grundades bl.a. på en enkät. I fråga om före- komsten av frivilliga överenskommelser vid ianspråktaganden av egen- dom i fall där tvångsförfogande annars hade kunnat aktualiseras, visade enkätsvaren tydligt att överenskommelser träffades i så stor andel som 95–vid många typer av ianspråktaganden.5 Frivilligheten var hänförlig till såväl själva markåtkomsten som till den ersättning som ska betalas för ianspråktagandet. Utredningen noterade att antalet mål i domstol som gällt ersättningsfrågor vid olika slag av tvångsförfoganden var ytterst få sett i relation till det 1Frågan har dock belysts i ett antal förhandlingsexperiment av Kalbro och , Prisbildning och vinstfördelning. En experimentell undersökning av frivilliga överenskommelser vid tomt- bildning och servitutsåtgärder, 1997, H. m.fl., Bargaining Theory and Division of Profit in Land Reallocation: , 1996, A. Tenkanen, Compulsory Purchase in Bilateral Monopoly. Surveying Science in , B11 1984, samt , Icke- monetära nyttors betydelse för värdet av skogsfastigheter. Ett bidrag till förståelsen av pris- bildningsprocessen för skog och skogsmark, 1986. Enligt studie överstiger det indi- viduella värdet (därmed torde avses reservationspriset) för undersökta fastigheter i genomsnitt mer än det dubbla marknadsvärdet. Reservationspriser för småhusfastigheter kan enligt empi- riska undersökningar ligga över marknadsvärdet, se , Compensation for Compulsory Acquisition. Land Economics, vol. 67, no. 1, 1991, s. 49 ff. 2Thomas Kalbro, Legitimitetsfrågor vid tvångsförvärv av mark och rättigheter, SOU 2004:7, bilaga 5, s. 272. 4SOU 2007:29 s. 138 f. 5Se även , Ersättning för intrång på jordbruksfastigheter, 2001, s. 105. Frivilliga överenskommelser till ledning för utformandet av en förhöjd ersättning totala antalet ianspråktaganden av mark som det fanns uppgifter om i enkätsvaren. Den i och för sig begränsade undersökningen av för- rättningar enligt ledningsrättslagen förmedlade också bilden att det var mycket vanligt med uppgörelser om ersättningen även i de fall där ett tvångsförfarande utnyttjats för att ta i anspråk egendomen. I av de undersökta fallen hade ersättningsfrågan inte lösts genom överenskommelser. När det gäller frågan om det förelåg någon skillnad i ersättnings- nivåerna mellan å ena sidan ersättning som bestäms genom domstols- eller myndighetsbeslut och, å andra sidan, ersättning som grundas på överenskommelse, konstaterade utredningen utifrån enkätsvaren att den generella uppfattningen var att ersättningen var högre vid fri- villiga uppgörelser. Skillnaden uppskattades till 10–. Det förekom även ersättning in natura i form av ersättning i mark (vid fastighetsreglering), kompensationsarbeten etc. Andra studier visar på ersättningar som ligger 7–högre än marknadsvärdet.6 Den avtalsmässiga ersättningen vid markåtkomst för allmän väg har ansetts ligga över marknadsvärdet.7 Det finns skäl att framhålla att bedömningen av såväl frivillig- heten som rimligheten i ersättningsnivåerna måste ske i ljuset av att överenskommelserna avser överlåtelser eller upplåtelser som annars kunnat komma till stånd med tvång. Initiativet till ett förfogande kommer ju från en part som kan antas ha stöd i lag för att driva igenom förfogandet. Utrymmet för förutsättningslösa förhandlingar torde därför vara begränsat. Sedan Utredningen om expropriationsersättning presenterade sina uppgifter har avgjort de s.k. mast- fallen, se avsnitt 10.2.2, samt ersättningsreform genomförts. Högsta domstolens avgöranden har, enligt vad som framhållits från markägarhåll, väsentligt flyttat fram teleoperatörernas förhandlings- position och lett till lägre ersättningsnivåer vid frivilliga överens- kommelser. Det är alltför tidigt att dra några säkra slutsatser om hur ersättningsreform har påverkat förhandlingsvilligheten och ersättningsnivåerna. Enligt bl.a. Kommuner och Landsting (SKL) har emellertid det 25-procentiga påslaget fått genomslag när det gäller frivilliga överenskommelser och lett till höjda markpriser. 6Roger , Överenskommelser om ersättning vid markåtkomst. Teori och praktik, 1996, s. 50. 7Tore Granskog, Markåtkomst för allmän väg i , och . En jämförelse av förfarande och ersättningsfrågor, 1995, s. 80. Frivilliga överenskommelser till ledning för utformandet av en förhöjd ersättning Det finns flera förklaringar till varför de exproprierande är be- redda att betala mer – en bonus – vid frivilliga uppgörelser, bl.a. för att undvika de kostnader, den tidsutdräkt och det obehag som ett tvångsförfarande innebär. Även värderingsmomentet kan inne- bära en viss inbyggd risk. Andra skäl kan vara att vinna affärsmässiga fördelar och undvika negativ publicitet. Goda relationer mellan par- terna kan vara av stor betydelse för det framtida samarbete som krävs. En hämmande faktor är emellertid risken för stigande framtida marknivåer . I syfte att undvika länkningseffekter är det vanligt att överkompensation hänförs till värden som är fastig- hetsspecifika8 eller anges som annan ersättning9, alternativt att kompensation sker i form av anläggningsarbeten.10 Om markägaren däremot väljer en hård förhandlingsstrategi och kräver en högre ersättning, försvinner de förhandlingspremier som tidigare erbjudits. Förvärvaren sätter i stället hårt mot hårt och väljer att få saken prövad.11 13.3Ersättningsbestämning inom tre specifika områden Om man ska närma sig de principer som gäller för frivilliga överens- kommelser är en tänkbar utgångspunkt att söka ledning från förhål- landen där en fungerande marknad finns, närmast i hur ersättningen bestäms samband med förlängning av arrende- och hyresavtal eller att uppskatta priset vid en tänkt marknad efter skälighet. Dessa er- sättningsnivåer kan sedan jämföras med de belopp som utgår vid tvångsvis markåtkomst. I det följande redovisas översiktligt ersättningsprinciper inom tre områden, nämligen vindkraft, kraftledningar och anläggningar för elektronisk kommunikation, dvs. och liknande anord- ningar. 8Anders Wernfeldt, Förhandlingsstrategier – en jämförelse mellan och arbetssätt i markåtkomstfrågor, 1993, s. 38. 9Roger , Överenskommelser om ersättning vid markåtkomst. Teori och praktik, 1996, s. 51. 10Peter Ekbäck, Förfaranden vid planering och markåtkomst. En rättsekonomisk analys, 2000, s. 196, 11Peter Ekbäck, Förfaranden vid planering och markåtkomst. En rättsekonomisk analys, 2000, s. 196, Frivilliga överenskommelser till ledning för utformandet av en förhöjd ersättning Markavtal innehåller ofta sekretessklausuler. Det är därför svårt att få tag på enskilda avtal med information om specifika fastigheter, personer eller företag. Ersättningsanalysen grundar sig i stället på upp- gifter från företrädare för markägare, energi- och telekombranschen samt Lantmäteriet.12 Vindkraftverk är arealeffektiva, eftersom de inte kräver någon mark för bränsleutvinning och andra produktionsnäringar i regel kan fort- sätta, även om vindkraftverken i viss mån inskränker omkringlig- gande marks användningsområde.13 Nackdelar är att vindkraften förutsätter tillgång till vägar och för löpande underhåll samt ett väl utbyggt kraftnät. Ledningar krävs för transport av el. Vanligen används markkablar, som medför mindre intrång och därför lättare accepteras av kring- boende, vilket underlättar tillståndsprocesser.14 Vindkraft är en form av förnybar energi. Regeringen är ange- lägen om att utbyggnaden härav i största möjliga utsträckning ska bygga på frivillighet. En snabb utbyggnad förutsätter smidiga till- ståndsprövningar och att lokalt motstånd inte sätter hinder i vägen. Det finns – i vart fall som kan överblickas – god tillgång på platser med sådant vindläge att de kan utnyttjas för vindkraft. har inte expropriationsinstitutet använts för ianspråkstagan- de av mark för vindkraft. Upplåtelse av mark för vindkraftverk sker vanligen genom an- läggningsarrende, vilket regleras i 11 kap. jordabalken. En vanlig arrendetid är , varav projekteringstid (fram till driftsstart) och anläggningstid. Markägare är normalt inte intresserade av att sälja marken till vindkraftbolaget. Även vindkraftbolagen föredrar arrende. Det kan vara riskabelt att binda kapital under projekterings- skedet, eftersom det kan vara osäkert om det kommer att gå att upp- föra vindkraftverk på en viss plats och om det är lönsamt. Andra fördelar med anläggningsarrende är att parterna kan förhandla fram ett avtal i egen regi och lätt kan ändra avtalsvillkoren om de är överens. 12 Ett antal exempel på arrendeavtal för vindkraftverk finns i , Ersättning för vindkraftsutbyggnad, 2010, bilaga A, s. 87 ff. 13Tore , Vindkraft i teori och praktik, 2002, s. 175 ff. 14Vindkraftens affärshemligheter, LRF, s. 5. Frivilliga överenskommelser till ledning för utformandet av en förhöjd ersättning Det finns goda möjligheter att variera ersättningsformerna. Det gör det möjligt att avtala om en årlig ersättning till markägare och gran- nar. Investeringskostnaderna kan därmed spridas över längre tid.15 Anläggningsarrende förutsätter emellertid att avtal kan förhandlas fram. Avtalet är tidsbegränsat. Det kan vara kostsamt att förlänga detta. Det kan uppstå problem vid överlåtelse av fastigheten eller vind- kraftsanläggningen. Upplåtelsen kan också påverkas av förändringar i fastighetsindelningen och upphöra vid en exekutiv försäljning. Den kan inte heller användas som säkerhet för lån. Även om tvång inte aktualiseras för själva vindkraftverken, skapar anläggandet härav behov av vägar och ledningar. Rätten att ta väg över annans mark kan säkerställas genom nyttjanderättsavtal eller en- ligt anläggningslagen (2 och 49 §§). Ledningar kan dras över annans mark med stöd av nyttjanderättsavtal på frivillig väg eller tvångsvis enligt ledningsrättslagen. Markägare, vindkraftsprojektörer och vindkraftsägare har tillsam- mans arbetat fram det s.k. , som syftar till att förenkla etableringar av vindkraft och att användas som vägledning vid avtals- förhandlingar.16 Det innehåller inte några uppgifter om arealer eller procentsatser. gick utbyggnaden av vindkraft relativt långsamt, vilket avspeglade sig i ersättningsnivåerna. Vanligtvis teck- nades avtal med en fast ersättning baserad på MW i intervallet 20 000– /MW. har däremot aktiviteten ökat. På grund av större konkurrens har de högre arrendenivåer som tidigare utgick för i och på börjat tillämpas även på skogsprojekt med sämre lönsamhet. har ersättnings- nivåerna etablerats och avser huvuddelen av mark som tas i anspråk, även om ersättningsnivåerna för i i allmänhet är högre.18 utgår vanligen en avgift utifrån eko- nomiska kalkyler i det enskilda fallet. Ersättningen kan utgöras av 15Lantmäteriet, Vindbruk i samspel, 2008. En guide till överenskommelser om anläggningsarrende för vindkraft. 17När inget annat anges är specifika ersättningsbelopp hämtade från , Ersättning för vindkraftsutbyggnad, 2010, s. 59 f. 18Uppgifter från redovisade i , Ersättning för vindkraftsutbygg- nad, 2010, bilaga C, s. 155. Frivilliga överenskommelser till ledning för utformandet av en förhöjd ersättning ett fast årligt belopp, som indexuppräknas och som betalas från tillträdesdagen tills det första verket tas i drift. Storleken på denna avgift varierar . Det före- kommer också en engångsersättning på alternativt en engångsersättning uppgående till ca /kvm. Det finns flera sätt att bestämma arrendeavgiften för anläggnings- tiden. Det vanligaste är en rörlig arrendeavgift baserad på elproduktio- nen. Bruttointäkten inkluderar normalt tillkommande produktions- baserade ersättningar, exempelvis elcertifikat. Den totala ersättningen, dvs. den samlade avgift som utgår till de ersättningsberättigade mark- ägare som i någon form upplåter mark till verksamheten, baseras van- ligen på av bruttointäkten för den el som anläggningen producerar. Variationerna är små, men förekommer i första hand vid väsentligt högre eller lägre installerade effekter. Ersättningen kan stabiliseras nedåt och uppåt med en fastslagen minimi- och maximi- nivå. En produktions- och försäljningsbaserad arrendeavgift förutsätter att fastighetsägaren har möjlighet att själv eller genom en auktori- serad revisor ta del av beräkningsunderlaget, exempelvis i samband med betalning av avgiften. Det förekommer att arrendatorer säljer el till ett rabatterat pris för att exempelvis gynna delägare i vind- kraftsverket. Genom att koppla beräkningsunderlaget till officiella index eller marknadsnoteringar, exempelvis konsumentprisindex, kan man säkerställa att arrendeavgiften beräknas utifrån ett marknads- mässigt elpris. Ett alternativ är en fast, årlig arrendeavgift baserad på den instal- lerade effekten, eftersom antalet verk kan vara svårt att förutse. Ersättningen kan justeras utifrån konsumentprisindex. Ett ytterligare alternativ kan vara att arrendeavgiften utgörs av ett engångsbelopp för hela vindkraftsverkets livstid. Ersättningen bör även i detta fall baseras på kraftverkets effekt och regleras utifrån förändringar av konsumentprisindex. Denna ersättningsmodell tilläm- pas sällan i praktiken, eftersom en engångsersättning påverkar fastig- hetens värde negativt i och med att rådig- heten över fastigheten inskränks utan återkommande intäkt. Den absolut vanligaste ersättningsformen är en kombination av fast och rörlig ersättning, dvs. en fast avgift om X kr per vindkraft- verk plus Y procent av bruttoersättningen för producerad el. Frivilliga överenskommelser till ledning för utformandet av en förhöjd ersättning Uppförandet av vindkraftverk innebär att man begränsar möjligheter- na att bygga exempelvis bostäder och andra vindkraftverk i närheten av vindkraftverket, det s.k. vindupptagningsområdet. Det är därför brukligt att grannfastigheterna får del av den totala ersättningen. Av den totala ersättningen fördelas först en fast summa eller en procentsats till den eller de fastighetsägare som har vindkraftverk på sin mark. I praktiken torde denna summa vanligen uppgå till ca 20 000–. Fördelningen sker i proportion till hur många verk som finns på varje fastighet. Därefter fördelas resterande av- gift proportionerligt mellan alla fastighetsägare i vindupptagnings- området. Fördelning av den totala ersättningen kan illustreras med följande exempel.19 Storleken på verket: 2–2,5 MW. Totalsumma för arrendet: . av arrendet går till markägaren som har vindkraft- verket på sin mark, resten blir fördelat inom vindupptagnings- området som har 400 m radie. Arealen som räknas som vindupptagningsområde är ca 50 ha. 19 Exemplet och bilden är hämtade från LRF, Vindkraftens hemligheter, s. 5. Frivilliga överenskommelser till ledning för utformandet av en förhöjd ersättning Vad tjänar grannarna? : (utanför 400-metersgränsen) : Har vindkraftverket på sin mark, vilket ger i arrende. Därutöver är (20 ha) av marken inom vind- upptagningsområdet, vilket ger ytterligare . Årligt arrende: . : Har inget vindkraftverk på sin mark men (15 ha) av vindupptagningsområdet. Årligt arrende: . : Samma som . Årligt arrende: . Ett 2 MW vindkraftverk vid kusten kan producera 5 000– 6 000 MWh (5–6 miljoner kWh). Med ett genomsnittligt spotpris på el per kWh20 blir av bruttointäkten från ett sådant vindkraftverk ungefär 100 000–. I de fall den totala ersättningen inte utgörs av ett rörligt belopp är det brukligt att den uppgår till 40 000–per installerad MW. Beloppet räknas därefter upp med konsumentprisindex. Arrendeersättningen ska sättas i relation till kostnaden för att etablera ett vindkraftverk. Det kostar ca /MW att få ett vindkraftverk färdigt att leverera el till nätet. Av detta är hänförligt till själva maskinen och resten till projektering, resning och inkoppling till nätet.21 Utöver nämnda ersättningar förekommer det olika varianter av engångsersättningar, exempelvis s.k. signbonus i samband med avtalets undertecknande, vanligen några . Markägare kan också erbjudas andelar i anläggningen eller i vindkraftsbolaget. 20Marknadspriset på el sätts på den nordiska elbörsen av 250 europeiska aktörer. Det avgörs av tillgång och efterfrågan i och varierar därför. Frivilliga överenskommelser till ledning för utformandet av en förhöjd ersättning När det gäller kraftledningar finns det flera sätt att lösa frågan om markåtkomst. Olika kombinationer av avtal och beslut vid lantmäteri- förrättning förekommer. Valet av metodik beror bl.a. på vilken typ av ledning det är frågan om.22 Vid byggande av nya ledningar för lokalnät är det relativt vanligt med frivilliga överenskommelser om avtalsservitut eller nyttjande- rätt. I fråga om regionnät försöker man ofta träffa avtal så långt möjligt och tar till ledningsrätt om det inte går att hitta en frivillig lösning. När det gäller stamnätet tillämpas regelmässigt ledningsrätt genom lantmäteriförrättning. Trots denna tvångsmöjlighet förekommer det att bolagen träffar överenskommelse om servitut före förrättningen. Grovt uppskattat träffas överenskommelser om ersättning i 95 pro- cent av de fall då marken tas i anspråk med ledningsrätt. I många fall ansöks – som påtryckningsmedel – om ledningsrätt, varefter frivilliga uppgörelser nås. Vid upplåtelse av ledningsrätt gäller ersättningsreglerna i 4 kap. expropriationslagen. Vid intrång på jord- och skogsbruksfastigheter tillämpas åkernorm och skogsnorm, se avsnitt 3.4.1. träffade och Svensk energi å ena sidan och LRF å andra sidan ett ramavtal om överföringsled- ningar. träffade Svensk energi och LRF ett ramavtal om lokala elnät.23 Enligt avtalen skulle ersättning för skada och intrång beräknas med hjälp av skogsnorm och åkernorm med vissa preciseringar och modifikationer.