sou · H0B339d3 · 2012-06-14 00:00:00 — Totalentreprenadformen handlar inte enbart om stora investeringsprojekt utan kan mycket väl etableras på mindre och medelstora projekt och underhållsåtgärder som är planerbara. Där kan entreprenadformen kombineras med fleråriga beställningar och serieköp. Stabiliteten i dessa segment av marknaden är mycket större än i marknaden för stora projekt. Där finns möjligheter att relativt snabbt få ut mer för varje satsad krona. Det finns anledning att tro att både produktivitet och innovationer i branschen skulle förbättras resp. öka om affären mellan beställaren och utföraren fokuserar på tekniska lösningar och anläggningarnas egenskaper. Det finns flera inslag att tävla om och den kreativitet som finns på en marknad skulle tas om hand på ett effektivare sätt. Totalentreprenaden som form ställer högre annorlunda krav hos både beställaren och utföraren än den traditionella utförandeentreprenaden. Eftersom denna form har nyttjats i begränsad utsträckning är kunskapen och färdigheten att hantera totalentreprenader inte allomfattande och spridd. Här finns uppenbarligen ett temporärt hinder. Det finns också behov bl.a. att utveckla beskrivningssätten rörande egenskapskrav. Arbeten i det syftet pågår. 6.Sammanfattande slutsatser av analysen Det finns generellt sätt inga stora skillnader mellan Trafikverken i och i agerandet gentemot företagen på anläggningsmarknaden förutom det som återfinns inom marknadssegmentet Stora investeringsprojekt, där det av inhämtade uppgifter synes finnas ett större förtroende hos i jämfört med det i . Det utmärks inte minst genom den höga förekomsten av kontroll i och den tillit som har för företagens förmåga och intresse av att hantera de stora projekten. Det bör i sammanhanget understrykas att det är förenat med stora svårigheter att få jämförbarhet i bedömningar som görs av företrädare för två skilda organisationer i frågor som har – som i detta fall – med upplevelser att göra. Den styrning som utövas från Riksdag och Regering i gentemot har inga inslag som i sig skulle försvåra för i sin beställarroll att effektivt hantera beställaruppgifterna. Såväl det statliga budgetsystemet och såsom det tillämpas av Regeringen i styrningen av som den långsiktiga planeringen är istället instrument som underlättar och ger verket goda förutsättningar att driva upphandlingsverksamhet rationellt i syfte att skapa förutsättningar och förbättra drivkrafterna för ökad produktivitet och innovation i anläggningsbranschen. Inte heller är förtroendet och tilliten till marknaden så lågt att den kan anses utgöra hinder för en effektiv upphandlingsverksamhet och hantera beställaruppgifterna på ett sätt som gör att branschen utvecklas i önskvärd riktning och att samhället får mer drift, underhåll och byggande av väg- och järnvägsanläggningar för pengarna. Det finns uppenbara risker att utvecklingen stagnerar i en bransch där det ges ett litet och mycket snävt utrymme för nya lösningar. Utrymmet minskar ytterligare och begränsas allvarligt till följd av den svaga framförhållningen i upphandlingarna. Tradition och vana, ovilja att ta risker, överdrivna krav på flexibilitet och måhända bristande kunskap om hur marknader och företag agerar under olika förutsättningar kan vara förklaringar till beteendet hos beställaren. Att beteendet inte ändrats mer än vad som skett trots möjligheter och trots att det finns goda skäl får nog anses bero på att det saknas tydliga och tillräckligt starka yttre drivkrafter till annat beteende än det som de facto råder. Det finns en stark kultur djupt odlad i samtliga aktörers organisationer som ska övervinnas. Det finns sammanfattningsvis goda och starka skäl att systematiskt utveckla förmågan att hantera beställaruppgifterna. Den har utvecklats mycket svagt . Ett viktigt led i en sådan utveckling är att systematiskt följa upp agerandet i beställarrollen, hur man har hanterat de olika beställaruppgifterna och därefter göra noggranna analyser av utfallet.