sou · GZB302 · 2012-01-01 00:00:00 — Andra biologiska pro- dukter kan t.ex. vara andra organiska gödselmedel, såsom avlopps- slam, och växtdelar. I de regelverk som behandlas i kartläggningen skiljer sig begreppen delvis åt, vilket framgår av tabellerna nedan. Därför används de specifika begreppen i respektive regelverk i kartläggningen i de följande kapitlen. Kartläggning och analys av regler om hantering av stallgödsel Kartläggning och analys av regler om hantering av stallgödsel Kartläggning och analys av regler om hantering av stallgödsel Kartläggning och analys av regler om hantering av stallgödsel Den avgörande skillnaden mellan regelverken om miljöhänsyn i jordbruket kontra animaliska biprodukter är att den senare endast gäller biprodukter från djur och inte människor eller växter. Reglerna om miljöhänsyn i jordbruket täcker således in ett vidare område än reglerna om animaliska biprodukter. Avfallstyperna i bilaga 4 till avfallsförordningen är vida och täcker in stallgödsel och andra biologiska produkter. Att de finns med i avfallskatalogen innebär dock inte att de alltid är att betrakta som avfall. Se mer om det nedan i avsnitt 2.6. När det gäller reglerna om miljöhänsyn i jordbruket skiljer sig definitionen av stallgödsel i föreskrifter och den svenska språkversionen av nitratdirektivet något åt. Kartläggning och analys av regler om hantering av stallgödsel begränsat definitionen till husdjurens träck eller urin och den senare gäller djur i allmänhet. Ytterligare en skillnad är att i föreskrifter förtydligas att även eventuell inblandning av foderrester eller annan vätska ingår i begreppet stallgödsel. Den engelska lydelsen av direktivet stämmer bättre överens med föreskrifterna. I reglerna om animaliska biprodukter används begreppet natur- gödsel istället för stallgödsel. Det omfattar inte exkrementer från sällskapsdjur, vilda djur och odlad fisk. I det avseendet är det således ingen skillnad mellan begreppen. Den skillnad som finns mellan begreppen stallgödsel och natur- gödsel avser om rötrester kan ingå i begreppet eller inte. Med rötrester menas en restprodukt från omvandling av t.ex. stallgödsel eller växter i en biogasanläggning. I reglerna om miljöhänsyn i jordbruket anses rötrester från stallgödsel vara stallgödsel eftersom begreppet även täcker in behandlade former av stallgödsel. Om däremot rötresten innehåller annat än stallgödsel i sådan utsträck- ning att den inte kan anses falla in under definitionen för stall- gödsel anses den vara ett annat organiskt gödselmedel. Det gäller under förutsättning att rötresten kan användas som gödselmedel. I reglerna om animaliska biprodukter ingår dock rötrester aldrig i begreppet naturgödsel. Restprodukten från en biogasanläggning omfattas alltid av begreppet rötrest även om det endast är stallgödsel som rötas. Rötrester och naturgödsel faller dock båda in under begreppet organiska gödningsmedel och jordförbättrings- medel om de används som växtnäring. Rötrester som endast består av växter omfattas inte av reglerna om animaliska biprodukter. Generella föreskrifter utfärdade med stöd av utgör grunden för de miljömässiga reglerna om hantering av stallgödsel och andra biologiska produkter som före- kommer i jordbruket. I detta avsnitt behandlas därför syfte och miljömål, de allmänna hänsynsreglerna och reglerna om egenkontroll. När det gäller generella föreskrifter om miljöhänsyn i jord- bruket anges i 12 kap. 10 § att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om Kartläggning och analys av regler om hantering av stallgödsel begränsningar av antalet djur i ett jordbruk, försiktighetsmått för gödselhanteringen och växtodlingen. Regeringen har i förordningen (1998:915) om miljöhänsyn i jordbruket meddelat regler om djurhållning, gödselhantering och växtodling. I föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2004:62) om miljöhänsyn i jordbruket vad avser växtnäring anges närmare vad som gäller för lagring, begränsning av den mängd som får tillföras, spridning av stallgödsel och andra organiska gödselmedel samt att viss mark ska vara höst- och vinterbevuxen. har även tagit fram föreskrifterna (SJVFS 1999:119) om hänsyn till natur- och kulturvärden i jordbruket med stöd av 12 kap. 8 § . Det finns även ytterligare föreskrifter om stallgödsel och andra biologiska produkter som har sin grund i . Det gäller reglerna om miljökvalitetsnormer, skydd av områden och avfall som har utfärdats med stöd av 5, 7 respektive 15 kap. . Generella föreskrifter om att förhindra olägenhet till skydd för människors hälsa som kommunen kan föreskriva om samt före- skrifterna om avloppsslam är utfärdade med stöd av 9 kap. miljö- balken och förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Eftersom ovan nämnda föreskrifter är utfärdade med stöd av ska de tillämpas utifrån balkens syfte tillsammans med de allmänna hänsynsreglerna och reglerna om egenkontroll. I kartläggningen av de specifika reglerna om lagring, spridning m.m., i avsnitt 2.3.3–2.3.7 nedan, är det således viktigt att hålla i minnet att de allmänna hänsynsreglerna alltid gäller vid hantering av stallgödsel och andra biologiska produkter. syftar till att främja en hållbar utveckling. En sådan utveckling bygger på insikten att naturen har ett skyddsvärde och att människans rätt att förändra och bruka naturen är förenad med ett ansvar för att förvalta naturen väl (1 kap. 1 § första stycket ). För att en hållbar utveckling ska kunna uppnås anges att miljö- balken ska tillämpas så att Kartläggning och analys av regler om hantering av stallgödsel 1.människors hälsa och miljön skyddas mot skador och olägen- heter oavsett om dessa orsakas av föroreningar eller annan påverkan, 2.värdefulla natur- och kulturmiljöer skyddas och vårdas, 3.den biologiska mångfalden bevaras, 4.mark, vatten och fysisk miljö i övrigt används så att en från ekologisk, social, kulturell och samhällsekonomisk synpunkt långsiktigt god hushållning tryggas, och 5.återanvändning och återvinning liksom annan hushållning med material, råvaror och energi främjas så att ett kretslopp uppnås (1 kap. 1 § andra stycket ). De av fastställda miljömålen ger enligt förarbetena led- ning vid bedömningen av vad en hållbar utveckling innebär (prop. 1997/98:45, del II, s. 8). Miljömålssystemet består av ett generationsmål, som visar på inriktningen för samhällsomställningen, miljökvalitetsmål, som anger det tillstånd i miljön som miljöarbetet ska leda till, och etapp- mål, som anger steg på vägen till att nå målen (prop. 2009/10:155, s. 17 ff.). Generationsmålet är det övergripande målet för miljöpolitiken och innebär att vi till nästa generation ska kunna lämna över ett samhälle där de stora miljöproblemen är lösta, utan att orsaka ökade miljö- och hälsoproblem utanför gränser. Detta förutsätter en ambitiös miljöpolitik i , inom EU och i internationella sammanhang. 2009/10:155, s. 21 ff.) I tabellen nedan anges de av fastställda miljökvalitets- mål som är av betydelse för reglerna om hantering av stallgödsel och andra biologiska produkter. För fullständighetens skull tas även de miljökvalitetsmål med som har betydelse för övriga kapitel i betänkandet. Det gäller sådana mål som påverkas av djurhållande verksamhet i stort och inte endast själva hanteringen av gödsel och andra biologiska produkter. Det gäller främst miljökvalitetsmålen luft och God bebyggd miljö. Kartläggning och analys av regler om hantering av stallgödsel Kartläggning och analys av regler om hantering av stallgödsel Det finns en parlamentarisk beredning, Miljömålsberedningen, som har till uppgift att lämna förslag till regeringen om hur miljökvalitetsmål och generationsmål kan nås. Det allmänna hänsynsreglerna (2 kap. 2–6 §§ ) har ett vitt tillämpningsområde och gäller alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd om denna kan innebära skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön. Det innebär att de allmänna hänsynsreglerna alltid gäller för hanteringen av stallgödsel och andra biologiska produkter även om de specifika reglerna om t.ex. lagringsutrymme inte är tillämpliga på verksam- heten. Nedan följer en kortfattad redogörelse av de allmänna hänsynsregler som kan bli tillämpliga. Kartläggning och analys av regler om hantering av stallgödsel Alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd ska skaffa sig den kunskap som behövs, med hänsyn till verksamhetens eller åtgärdens art och omfattning, för att skydda människors hälsa och miljön mot skada och olägenhet (2 kap. 2 § ). Försiktighetsprincipen och bästa möjliga teknik Alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd ska utföra de skyddsåtgärder, iaktta de begränsningar och vidta de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att förebygga, hindra eller motverka att verksamheten eller åtgärden medför skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön. I samma syfte ska vid yrkesmässig verksamhet bästa möjliga teknik användas. Försiktighetsmåtten ska vidtas så snart det finns skäl att anta att en verksamhet eller åtgärd kan medföra skada eller olägenhet. (2 kap. 3 § ) Alla som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd ska hushålla med råvaror och energi samt utnyttja möjligheterna till återanvänd- ning och återvinning. I första hand ska förnybara energikällor användas (2 kap. 5 § ). För en verksamhet eller åtgärd som tar i anspråk ett mark- eller vattenområde ska det väljas en plats som är lämplig med hänsyn till att ändamålet ska kunna uppnås med minsta intrång och olägenhet för människors hälsa och miljön (2 kap. 6 § ). Kartläggning och analys av regler om hantering av stallgödsel Kraven i de allmänna hänsynsreglerna gäller i den utsträckning det inte kan anses orimligt att uppfylla dem. Vid denna bedömning ska särskild hänsyn tas till nyttan av skyddsåtgärder och andra försiktighetsmått jämfört med kostnaderna för sådana åtgärder. De krav ska dock ställas som behövs för att följa en miljökvalitetsnorm som är en gränsvärdesnorm. Om det finns ett åtgärdsprogram som har fastställts för att följa , ska det vara vägledande för bedömningen av behovet. Vid prövning av tillåtlighet, tillstånd, godkännande eller dispens för en verksamhet eller åtgärd som ger en ökad förorening eller störning och kan antas på ett inte obetydligt sätt bidra till att en miljökvalitetsnorm som är en gränsvärdesnorm inte följs, får verksamheten eller åtgärden vid avvägningen tillåtas om den är förenlig med ett åtgärdsprogram, förenas med villkor om att vidta eller bekosta kompenserande åtgärder eller kan antas ge väsentligt ökade förutsättningar att följa på eller i ett större geografiskt område. (2 kap. 7 § .) Miljökvalitetsnormerna för kemisk ytvattenstatus är gränsvärdesnormer, se mer om dessa i avsnitt 2.2.6 ovan. Det är den som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd som är skyldig att visa att de krav som ställs i de allmänna hänsynsreglerna iakttas (2 kap. 1 § ). Den som bedriver verksamheter eller vidtar åtgärder som kan befaras medföra olägenheter för människors hälsa eller miljön omfattas av krav på egenkontroll (26 kap. 19 § ). Genom att bedriva egenkontroll i sin verksamhet ska man hålla sig underrättad om verksamhetens påverkan på miljön. Det är också ett sätt att planera och organisera arbetet så att skador på miljön eller på människors hälsa kan motverkas och förebyggas. Genom egenkontroll håller man reda på att de regler som finns för verk- samheten följs. Egenkontrollen är dessutom ett sätt att visa för tillsynsmyndigheten hur reglerna uppfylls. Kartläggning och analys av regler om hantering av stallgödsel Egenkontrollen innehåller fyra delmoment: att planera, genom- föra, följa upp och förbättra egenkontrollen kontinuerligt. För djurhållande verksamheter som kräver tillstånd eller anmälan finns mer detaljerade krav för vad som ska ingå i egenkontrollen, bl.a. måste egenkontrollen dokumenteras (förordningen [1998:901] om verksamhetsutövares egenkontroll). 2.3.3Generella föreskrifter och allmänna råd om lagring , särskilt de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. miljö- balken, utgör som nämnts ovan grunden för de generella före- skrifterna om miljöhänsyn i jordbruket. Mer specifika föreskrifter om lagring av stallgödsel och andra organiska gödselmedel finns främst i förordningen (1998:915) om miljöhänsyn i jordbruket och föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2004:62) om miljöhänsyn i jordbruket vad avser växtnäring. I förordningen anges vilken lagringskapacitet som krävs för stallgödseln och hur lagringsutrymmen ska utformas. Det finns olika krav för lagrings- kapaciteten beroende på antal djurenheter och i vilket område verk- samheten bedrivs. I föreskrifterna och de allmänna råden specificeras kraven. Lagringskapaciteten bestäms även indirekt av andra före- skrifter eftersom stallgödseln ska kunna lagras då spridning är förbjuden eller olämplig. Det finns även allmänna råd om placering av lagringsutrymmen, inspektion och underhåll av lagringsutrymmen samt stukalagring. För de känsliga områdena finns föreskrifter om bestämning av lagringsvolym och dokumentation av denna. Utanför känsliga områden finns allmänna råd om bestäm- ning av lagringsvolym. För och vissa delar av finns föreskrifter och allmänna råd om täckning och påfyllning av flytgödsel- och urinbehållare. har även tagit fram riktlinjer för vad som är god jordbrukarsed för att begränsa ammoniakförluster vid lagring (Jordbruksinformation 13–2006). Kartläggning och analys av regler om hantering av stallgödsel Olägenheter för människors hälsa De generella föreskrifter och allmänna råd som tar sikte på att förhindra olägenheter för människors hälsa vid lagring av stall- gödsel och andra biologiska produkter är följande. Anordning av gödselstad eller annan upplagsplats för djur- spillning inom område med detaljplan ska anmälas till kommunen. Kommunen får föreskriva att föreskrifterna även ska gälla annat tättbebyggt område om det finns särskilda skäl. (Förordningen [1998:899] om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd) Kommunen har möjlighet att meddela föreskrifter om skydd för ytvattentäkter och enskilda grundvattentäkter med stöd av nämnda förordning. Kommunen eller kan även meddela före- skrifter för att förhindra olägenheter i vattenskydds- och miljöskydds- områden, se nedan. Som ovan nämnts finns även allmänna råd om utformning av lagringsutrymmen i vissa fall, placeringen av dessa och plats för stukalagring i föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2004:62) om miljöhänsyn i jordbruket vad avser växtnäring. Där anges det att man bör se till att olägenheter för människors hälsa, t.ex. i form av lukt eller flugor, inte uppkommer. Animaliska biprodukter, hygien och smittskydd När det gäller animaliska biprodukter är den driftansvarige skyldig samla in och identifiera dem under sådana förutsättningar att risker för människors och djurs hälsa undviks. Det finns särskilda krav på hur bearbetad naturgödsel ska lagras, t.ex. i väl tillslutna isolerade silor eller förpackningar. Andra organiska gödselmedel och jord- förbättringsmedel som har bearbetats ska lagras i bulk, förpackade, i storsäckar eller i lämpliga lagringsutrymmen dit inga produktions- djur har tillträde. Det finns också krav på märkning vid lagring. är obearbetad naturgödsel inte undantagen från märknings- kravet, se nedan i avsnitt 2.4.4. (Förordning (EG) nr 1069/2009 och förordning (EU) nr 142/2011) Livsmedels- och foderföretagare ska iaktta tillämpliga generella föreskrifter i fråga om kontroll av faror, vilket t.ex. inbegriper åtgärder för att kontrollera farlig kontaminering, t.ex. från göd- ningsmedel och avfall. Avfall och farliga ämnen ska förvaras och hanteras så att förorening av livsmedel och foder förhindras. Kartläggning och analys av regler om hantering av stallgödsel (Förordning (EG) nr 852/2004 av om livs- medelshygien och förordning (EG) nr 183/2005 av om fastställande av krav för foderhygien.) har tillsammans med andra berörda myndigheter och näringslivsorganisationer tagit fram hygienrekommendationer för att minska risken för EHEC (VTEC). De gäller dem som håller idisslare och innebär bl.a. att stallgödsel ska förvaras på sådant sätt att smittrisken minimeras. Det finns även särskilda generella föreskrifter för att förebygga och bekämpa växtskadegörare eller djursmitta (epizooti och zoonoser). har möjlighet att föreskriva eller besluta om villkor för hanteringen av stallgödsel och andra biologiska produkter, t.ex. när en besättning är spärrad på grund av salmonella. (Förordningen [2006:817] om växtskydd m.m., epizootiförordningen [1999:659] och zoonosförordningen [1999:660].) Stallgödsel och andra biologiska produkter kan i vissa fall vara avfall. Under vilka omständigheter det gäller behandlas nedan i avsnitt 2.6. Avfall ska förvaras och hanteras så att förorening av livsmedel och foder förhindras enligt förordning (EG) nr 852/2004 av om livsmedelshygien och förordning (EG) nr 183/2005 av om fastställande av krav för foderhygien. Det finns också en allmän regel i om att den som innehar avfall ska se till att det hanteras på ett hälso- och miljö- mässigt godtagbart sätt. Det finns även möjlighet för kommunen att bl.a. meddela föreskrifter om hur utrymmen, behållare och andra anordningar för hantering av avfall ska vara beskaffade och skötas (avfallsförordningen [2011:927]). Vid yrkesmässig rötning och kompostering finns allmänna råd från som bl.a. innebär att lakvatten bör samlas upp i vissa fall. (allmänna råd [NFS 2003:15] till 2 kap. 3 § [1998:808] om metoder för yrkesmässig lagring, rötning och kompostering av avfall). Det är förbjudet att deponera organiskt avfall enligt förordningen (2001:512) om deponering av avfall. Förordningen ska dock inte tillämpas på användning av avfall för gödsel- eller jordförbättrings- ändamål såsom kompost, rötrest, avloppsslam, slam som kommer Kartläggning och analys av regler om hantering av stallgödsel från muddringsverksamhet och liknande material. Deponerings- förbudet gäller inte komposterat slam från rening av avloppsvatten (föreskrifter och allmänna råd [NFS 2004:4] om hantering av brännbart avfall och organiskt avfall). Det kan finnas generella föreskrifter för lagring i särskilda skyddade områden i 7 kap. och förordningen (1998:1252) om områdesskydd enligt m.m. eller i föreskrifter som är meddelade med stöd av dessa. I ett beslut om att bilda ett naturreservat ska eller kommunen ange de inskränkningar i rätten att använda marken som behövs för att uppnå syftet med reservatet, t.ex. förbud mot upplag. Ägare och innehavare av särskild rätt till fastighet får även förpliktigas att tåla sådant intrång som att det inom området t.ex. genomförs undersökningar av mark- och vattenförhållanden. I biotopskyddsområden får man inte bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd som kan skada naturmiljön. I miljöskyddsområden får regeringen eller meddela föreskrifter om skyddsåtgärder, begränsningar och andra försiktig- hetsmått. och har utpekats som miljö- skyddsområden. fanns särskilda föreskrifter för dessa områden, men de är upphävda. I vattenskyddsområden får eller kommunen meddela sådana föreskrifter om rätten att förfoga över en fastighet som behövs för att tillgodose syftet med området. En vatten- skyddsföreskrift gäller formellt endast inom området, men även utanför vattenskyddsområdet finns en skyldighet att iaktta hänsyn till området vid utövande av verksamhet vid tillämpning av försiktig- hetsprincipen (prop. 1997/98:45, del 1, s. 214). Ett vattenskydds- område kan delas in i vattentäktzon, primär respektive sekundär skyddszon och vid behov tertiär skyddszon. har utfärdat allmänna råd om att det bör föreskrivas att endast vattentäktverksamhet får bedrivas i den förstnämnda zonen. För yrkesmässig hantering av växtnäringsämnen bör vidare, enligt , föreskrivas krav på tillstånd (allmänna råd [NFS 2003:16] om vattenskyddsområden [till 7 kap. 21, 22 och 25 §§ ]). Föreskrifterna kan således t.ex. Kartläggning och analys av regler om hantering av stallgödsel innehålla regler om att det krävs tillstånd för lagring av stallgödsel från ett visst antal djurenheter. I Natura 2000-områden krävs tillstånd för att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd som på ett betydande sätt kan påverka miljön. Tillstånd får lämnas endast om inte livsmiljöerna eller arterna som avses att skyddas skadas eller bevarandet för- svåras. Det gäller även verksamheter utanför Natura 2000-området som kan påverka området. Normalt åkerbruk kräver normalt inte tillstånd. Det som är avgörande vid bedömningen är om skydds- objekten skadas eller inte. Den s.k. bevarandeplanen kan vara till ledning vid bedömningen av vilka åtgärder som kräver tillstånd. I strandskyddsområde får inte anläggningar eller anordningar uppföras om det hindrar eller avhåller allmänheten från att beträda området. Inte heller får åtgärder utföras som väsentligt förändrar livsvillkoren för djur- eller växtarter. Det kan t.ex. gälla placering av kasserad skörd, gödselstukor och överskottshalm (2009:4, Strandskydd – en vägledning för planering och prövning, s. 41). Förbudet gäller dock inte anläggningar m.m. som behövs för jordbruket och de för sin funktion måste finnas eller vidtas inom området. Vid prövning av frågor om skydd av områden ska hänsyn även tas till enskildas intressen. En inskränkning i enskilds rätt att använda mark eller vatten får inte gå längre än vad som krävs för att syftet med skyddet tillgodoses. Säkerhet och tekniska egenskapskrav för lagringsutrymmen Det finns generella föreskrifter om säkerhet för lagringsutrymmen. De ska enligt ordningslagen (1993:1617) vara försedda med de skyddsanordningar som behövs. Vidare har föreskrifter om skydd mot skada genom fall (AFS 1981:14). har också givit ut föreskrifter som berör säkerhet vid arbete med flytgödsel, se t.ex. föreskrifterna om mikro- biologiska arbetsmiljörisker (AFS 2001:1), om gaser (AFS 1997:7) och om arbete i slutet utrymme (AFS 1993:3). Det finns även generella föreskrifter om tekniska egenskapskrav som bl.a. gäller lagringsutrymmen i lagen (1994:847) och för- ordningen (1994:1215) om tekniska egenskapskrav på byggnads- verk m.m. Kartläggning och analys av regler om hantering av stallgödsel 2.3.4Generella föreskrifter och allmänna råd om begränsning av den mängd som får tillföras Generella föreskrifter och allmänna råd om begränsning av den mängd stallgödsel och andra organiska gödselmedel som får till- föras finns huvudsakligen i föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2004:62) om miljöhänsyn i jordbruket vad avser växtnäring. Det finns begränsningar som gäller tillförsel av fosfor genom stallgödsel och andra organiska gödselmedel som gäller för hela landet. Högst totalfosfor får tillföras per hektar och år i genomsnitt . Vissa övergångsbestämmelser finns. Det är reglerat att gödselmedlen ska fördelas över sprid- ningsarealen och vilken mark som ingår i denna. När man för bort stallgödsel eller tar emot stallgödsel och andra organiska gödselmedel ska det dokumenteras. Det finns allmänna råd om dokumentation av kvävebehov och utförd gödsling. När det gäller känsliga områden finns också begränsningar av den mängd kväve som får tillföras genom stallgödsel. Högst kväve per hektar och år får tillföras. Det finns även kvävebegräns- ningar vid höstsådd. Vidare ska man anpassa kvävetillförseln till grödan och växtplatsen och dokumentera beräkningen. Utanför känsliga områden finns allmänna råd om att man bör anpassa kvävetillförseln till grödan och odlingsförhållanden. har även tagit fram riktlinjer för gödsling och kalkning som ska ligga till grund för en ekonomiskt optimal gödsling och kalkning. Rekommenderade givor bedöms också ligga inom gränserna för miljömässigt godtagbar gödslingsinsats. (Riktlinjer för gödsling och kalkning 2012).