sou · H0B317d2 · 2012-05-02 00:00:00 — Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.10. 5 kap. 7 § Paragrafen innehåller bestämmelser om kontroll av besök hos en intagen. I första stycket första punkten anges att ett besök får kon- trolleras genom att personal övervakar besöket, om detta är nöd- vändigt av säkerhetsskäl. Kontrollen förutsätter inte att personalen är fysiskt närvarande i besöksrummet, utan övervakningen kan ske också t.ex. genom att besöket avlyssnas från ett annat rum. Av första stycket andra punkten framgår att ett besök får kon- trolleras genom att besöket sker i ett särskilt inrett besöksrum som omöjliggör att föremål överlämnas. Sådan kontroll kan t.ex. ske genom att den intagne och besökaren hålls fysiskt åtskilda från varandra av en glasruta. Det ska i varje enskilt fall göras en individuell bedömning av om det av säkerhetsskäl är nödvändigt att kontrollera ett besök och vilken kontrollform som, i förekommande fall, ska användas. Den minst ingripande formen av kontroll ska väljas (jfr 3 §). Vid denna bedömning får hänsyn tas till t.ex. vilken relation den intagne och besökaren har. Det är angeläget att särskild hänsyn tas till barns behov av att kunna medges fysisk kontakt med en förälder eller annan nära anhörig, något som är möjligt om personal övervakar besöket men inte om barnet och den intagne hålls åtskilda av en glas- ruta. Det kan av säkerhetsskäl finnas behov av att kombinera kon- trollformerna. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.10. 5 kap. 8 § I paragrafen anges att ett besök kan villkoras av att den besökande underkastar sig kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning. Om den besökande vägrar att underkasta sig en sådan åtgärd, blir följden att besöket inte får äga rum. Kontrollen får inte göras mer ingående än vad ändamålet med åtgärden kräver (jfr 3 §). Det innebär att ytlig kroppsbesiktning, med tanke på det intrång som en sådan åt- gärd innebär för besökaren, bör användas restriktivt. Vad som avses med kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning har behandlats i kommentaren till 5 kap. 16 § lagen om särskilda skyddsåtgärder. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.10. 5 kap. 9 § Paragrafen innehåller bestämmelser om en intagens rätt att stå i förbindelse med en annan person genom elektronisk kommuni- kation. Regleringen är teknikneutral och omfattar alla former av elektronisk kommunikation mellan en intagen och en annan per- son. Med elektronisk kommunikation avses här ljud, text, bild, data eller annan information som förmedlas med hjälp av radio, ljus eller elektromagnetiska svängningar som utnyttjar särskilt anordnade ledare (jfr 6 kap. 19 § andra stycket lagen [2003:389] om elek- tronisk kommunikation). Det innebär att t.ex. användning av fast telefoni, mobiltelefoni, Internet och e-post omfattas av begreppet. Bestämmelserna är tillämpliga såväl när en intagen vill kommuni- cera elektroniskt med en person utanför undersökningsenheten som med en person som är intagen i enheten. En intagens rätt till elektronisk kommunikation är utformad på samma sätt som den intagnes rätt till besök (jfr 6 §). Detta innebär att en intagen får stå i förbindelse med en annan person genom elektronisk kommunikation i den utsträckning det lämpligen kan ske. Med uttrycket lämpligen kan ske avses praktiska förutsätt- ningar för kommunikationen, t.ex. med hänsyn till undersöknings- enhetens rutiner och tillgång till utrustning som möjliggör kommu- nikation. Vid prövningen bör beaktas att det är angeläget att barn ges möjlighet att upprätthålla kontakt med en förälder som är in- tagen, om det är förenligt med barnets bästa. Elektronisk kommunikation kan vägras om det kan äventyra säker- heten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom avlyssning enligt Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.3. 5 kap. 10 § Paragrafen innehåller bestämmelser om avlyssning av elektronisk kommunikation. Enligt första stycket får elektronisk kommunikation avlyssnas, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. Avlyssningen ska ske på lämpligt sätt, normalt genom att kommunikationen avlyssnas av personal i direkt anslutning till att den äger rum. Både den intagne och den eller de som han eller hon ska stå i förbindelse med ska informeras om kontrollen i förväg. I andra stycket finns ett förbud mot avlyssning av elektronisk kommunikation mellan en intagen och en advokat som biträder den intagne i en rättslig angelägenhet. Bestämmelsen hindrar inte att per- sonal på den intagnes begäran är närvarande vid elektronisk kom- munikation i syfte att bistå honom eller henne. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.3. 5 kap. 11 § Paragrafen innehåller ett förbud mot granskning av försändelser mellan en intagen och hans eller hennes offentlige försvarare eller advokat, en svensk myndighet eller ett visst internationellt organ. Med ett internationellt organ avses t.ex. den europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna och mot tortyr. Förbudet mot granskning är inte helt utan undantag. Om det finns anledning att anta att uppgiften om avsändare av en sådan för- sändelse till en intagen är oriktig, får försändelsen hållas kvar i syfte att utreda vem avsändaren är. En sådan granskning måste kunna motiveras utifrån de omständigheter som föreligger i varje enskilt fall. Granskningen får inte göras mer långtgående än vad som är nöd- vändigt (jfr 3 §). Med försändelse avses varje försändelse, t.ex. brev, skriftliga med- delanden, andra skriftliga handlingar och paket, som är avsedda att befordras till eller från den intagne (jfr skyddet mot undersökning av brev och andra förtroliga försändelser i 2 kap. 6 § RF). Med för- sändelse avses däremot inte ett elektroniskt meddelande, t.ex. e-post, om inte meddelandet har skrivits ut. Ett elektroniskt meddelande omfattas av bestämmelserna om elektronisk kommunikation i 9 och Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.3. 5 kap. 12 § Paragrafen innehåller bestämmelser om när andra försändelser än sådana som avses i 11 § får hållas kvar. Bestämmelsen innebär att en intagen kan vägras sända eller ta emot en försändelse, oavsett inne- håll, om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säker- heten. Förutsättningar för att hålla kvar en försändelse kan före- ligga vid t.ex. misstanke om att försändelsen innehåller något före- mål som den intagne inte får ta emot och inneha eller vid misstanke om att försändelsen utgör ett led i ett planerat avvikande. Rätten att stå i förbindelse men annan genom försändelser kan begränsas om det finns risk för att den intagne undanröjer bevis eller på annat sätt försvårar sakens utredning (kollusionsfara), se 6 kap. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.3. 5 kap. 13 § Paragrafen innehåller bestämmelser om granskning av en försändelse. Enligt första stycket får en försändelse normalt endast granskas om den intagne medger det. Det är dock möjligt att utan den intagnes medgivande granska en försändelse om det är absolut nödvändigt av säkerhetsskäl. Det kan t.ex. avse en situation där det finns en väl- grundad misstanke om att en försändelse innehåller ett vapen eller en explosiv eller giftig substans. Med granskning av en försändelse avses åtgärder av olika slag, t.ex. genomlysning, öppnande utan undersökning och öppnande med efterföljande undersökning. En åtgärd som innefattar sådan gransk- ning utgör ett allvarligt ingrepp i den personliga integriteten och får inte vara mer ingående än som är nödvändigt med hänsyn till granskningens syfte (jfr 3 §). I andra stycket anges att en försändelse som avses i 11 § endast får granskas i syfte att utreda vem avsändaren är. Om en sådan för- sändelse granskas i detta syfte och avsändaren visar sig vara den upp- givna, ska försändelsen vidarebefordras till den intagne utan ytter- ligare granskning av försändelsens innehåll. 5 kap. 14 § Paragrafen innehåller bestämmelser om när en försändelse som hålls kvar ska lämnas ut till den intagne. Regleringen innebär att för- sändelsen ska lämnas ut till den intagne och senast när han eller hon lämnar undersökningsenheten. Efter denna tidpunkt får en försändelse endast hållas kvar om det finns sär- skilda skäl. Det kan t.ex. avse ett fall där en försändelse innehåller information om den inre säkerheten vid en undersökningsenhet. 5 kap. 15 § Paragrafen innehåller bestämmelser om möjligheten att i förväg kon- trollera en besökande eller en person som en intagen vill stå i för- bindelse med elektroniskt. Bestämmelser som möjliggör kontroll i register av den som kontakten ska äga rum med finns i lagen (1998:620) om belastningsregister med tillhörande förordning (1999:1134) och lagen om (1998:621) om misstankeregister med tillhörande förordning (1999:1135). Personuppgifter som behand- las inom kriminalvårdens verksamhet kan också inhämtas, jfr lagen (2001:617) om behandling av personuppgifter inom kriminalvården med tillhörande förordning (2001:682). Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.10. 5 kap. 16 § I paragrafen anges att regeringen får besluta om undantag i fråga om en viss intagens kontakter med omvärlden. Det gäller om det behövs med hänsyn till rikets säkerhet, men också om det finns en risk för att den intagne medverkar i terrorism. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.3. 5 kap. 17 § Paragrafen innehåller bestämmelser om möjligheten att kontrollera den intagnes bostadsrum och hans eller hennes tillhörigheter. Möj- ligheten att kontrollera tillhörigheter gäller oavsett var inom under- sökningsenheten som de påträffas. Kontroll av den intagnes bostads- rum kan göras rutinmässigt, utan att det finns någon konkret miss- tanke om att den intagne förvarar otillåtna föremål. Vid en kontroll kan tillhörigheter som en intagen inte får ta emot och inneha enligt 4 § påträffas. Otillåtna föremål får omhändertas enligt 5 § samt 23 eller 24 §. Enligt andra stycket kan även andra slutna förvaringsställen som den intagne disponerar kontrolleras. Med slutna förvaringsställen avses här detsamma som i 28 kap. 1 § RB, t.ex. värde- och klädskåp eller en bil som den intagne har parkerat på undersökningsenhetens område. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.3. 5 kap. 18 § Paragrafen innehåller bestämmelser om kroppsvisitation eller kropps- besiktning av den som ska tas in på en undersökningsenhet. En sådan åtgärd ska i princip alltid ske och endast underlåtas om det är uppenbart obehövligt. Undersökningen ska utföras senast vid an- komsten till undersökningsenheten. Vad som avses med kroppsvisitation och kroppsbesiktning har behandlats i kommentaren till 5 kap. 16 § lagen om särskilda skydds- åtgärder. Eftersom en kroppsbesiktning är ett betydligt större intrång i den personliga integriteten än en kroppsvisitation får kroppsbesikt- ning i ett enskilt fall endast användas om inte syftet med åtgärden kan uppnås genom en kroppsvisitation (jfr 3 §). Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.3. 5 kap. 19 § Paragrafen innehåller bestämmelser om när kroppsvisitation eller kroppsbesiktning får ske för eftersökande av otillåtna föremål (jfr 18 §). Den situation som anges i punkten 1 skiljer sig från övriga på så sätt att det då krävs att det finns anledning att anta att ett otillåtet föremål kan komma att anträffas på den intagne. I övriga situa- tioner krävs inte någon konkret misstanke, utan kontrollen får ske rutinmässigt eller efter slumpmässigt urval. Med otillåtna föremål avses både föremål som är brottsliga att inneha, t.ex. narkotika, och tillhörigheter som en intagen inte får ta emot och inneha i undersökningsenheten enligt 4 §. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.3. 5 kap. 20 § I paragrafen ges det möjlighet att av säkerhetsskäl kroppsvisitera en intagen. En sådan kroppsvisitation, som brukar benämnas skydds- visitation, syftar till att undersöka om den intagne bär på ett vapen, en kniv eller ett annat farligt föremål som han eller hon kan använda för att skada antingen sig själv eller någon annan. Kontrollen be- höver normalt inte gå längre än att känna utanpå kläderna för att kontrollera vad den intagne bär på sig. En skyddsvisitation får göras slumpvis eller rutinmässigt, t.ex. i anslutning till en transport eller inför att en intagen ska placeras i avskildhet. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.3. 5 kap. 21 § Paragrafen innehåller i punkten 1 bestämmelser om provtagning vid drogkontroll i form av urin-, utandnings-, saliv-, svett-, blod- eller hårprov. Syftet med en sådan kroppsbesiktning är att kontrollera att den intagne inte använder otillåtna droger. Den intagne är skyldig att underkasta sig kontrollen, om inte medicinska eller liknande skäl talar mot det. Kontrollen får inte göras mer ingående än vad ända- målet med åtgärden kräver (jfr 3 §). Med narkotika avses detsamma som i 8 § narkotikastrafflagen (1968:64) och förordningen (1992:1554) om kontroll av narkotika. Med annat berusningsmedel avses preparat som t.ex. thinner. Enligt punkten 2 får provtagning ske också av utredningsmässiga eller medicinska skäl. Detta får ske för att klarlägga om den intagne är påverkad av t.ex. alkohol eller narkotika för att den rättspsyki- atriska undersökningen ska bli så tillförlitlig som möjligt. I sam- band med en rättspsykiatrisk undersökning kan det också finnas be- hov av provtagning för att kunna bedöma den intagnes allmäntill- stånd. Det ska också vara möjligt att ta ett prov när den intagne själv önskar det. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.3. 5 kap. 22 § Av paragrafen framgår vem som får utföra eller bevittna en kropps- visitation eller en kroppsbesiktning. Innebörden av första stycket är att den som utför eller bevittnar en kroppsvisitationen eller en kroppsbesiktning normalt ska vara av samma kön som den som underkastas åtgärden utom i de fall där den utförs eller bevittnas av läkare eller legitimerad sjuksköterska. Från kravet finns vissa undan- tag i första stycket 1–4. Enligt andra stycket får, om det är nödvändigt, en kroppsvisi- tation eller en kroppsbesiktning av en man utföras eller bevittnas av en kvinna även i andra fall än som avses i första stycket. Undan- taget avser exempelvis en situation där personal av manligt kön inte finns tillgänglig och åtgärden inte kan vänta. 5 kap. 23 § Paragrafen innehåller bestämmelser om hantering av otillåtna medel och varor. Enligt första stycket får alkohol, narkotika och vissa andra otillåtna medel och varor som påträffas på en undersökningsenhet (punkterna 1–4) i vissa fall omhändertas och förstöras. Enligt andra stycket får även föremål som är ägnade att användas vid narkotikamissbruk eller för annan befattning med narkotika om- händertas och förstöras. 5 kap. 24 § Paragrafen innehåller bestämmelser om möjligheten att omhänder- ta ett föremål som kan antas bli taget i beslag, t.ex. ett vapen. Ett sådant föremål kan påträffas hos den intagne, men också hos andra som uppehåller sig på undersökningsenheten. Sedan ett föremål omhändertagits ska anmälan skyndsamt ske till den som får fatta beslut om beslag, t.ex. till den undersökningsledare eller den åkla- gare som får fatta beslut om beslag enligt 27 kap. 4 § RB. 5 kap. 25 § Paragrafen innehåller bestämmelser om vistelse i gemensamhet och avskildhet. Bestämmelserna tar sin utgångspunkt i att en intagen – i den mån han eller hon vill det – har rätt att vistas tillsam- mans med andra intagna, s.k. gemensamhet. Från den intagnes rätt till gemensamhet finns undantag i punk- terna 1 och 2. I punkten 1 anges att gemensamhet får vägras om det av säkerhetsskäl är nödvändigt att hålla den intagne avskild från andra intagna. Det kan t.ex. vara nödvändigt att hålla en intagen avskild från andra intagna om det föreligger risk för fritagning eller rymning eller om den intagne är våldsam eller påverkad av narko- tika. Enligt punkten 2 får en intagen hållas avskild från andra intagna om det är nödvändigt för att genomföra en kroppsbesiktning. Vad som avses med kroppsbesiktning behandlas i kommentaren till 5 kap. 16 § lagen om särskilda skyddsåtgärder. Normalt bör ett avskiljande för detta ändamål endast bestå under någon eller . I undantagsfall kan det dock, med hänsyn till syftet med kroppsbesiktningen, röra sig om , t.ex. när en intagen ska lämna prov som utvisar om han eller hon har svalt narkotika. Tiden för avskiljande får inte överstiga vad som krävs för att syftet med åtgärden ska uppnås (jfr 3 §). Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.3. 5 kap. 26 § Av paragrafen framgår att den som är intagen får beläggas med fängsel och under vilka förutsättningar detta får ske. Beläggande med fäng- sel är en så ingripande åtgärd och bör endast användas när starka skäl talar för det. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig, ska den användas (jfr 3 §). Enligt punkten 1 får fängsel användas vid förflyttning inom under- sökningsenheten och vid transport eller annan vistelse utanför en- heten. Användning av fängsel får dock ske endast om det är nöd- vändigt av säkerhetsskäl. Det kan t.ex. avse situationer där det finns en risk för att den intagne under en vistelse utanför den särskilda skyddsenheten kommer att rymma eller fritas. Av punkten 2 framgår att fängsel också får användas när en in- tagen uppträder våldsamt. I den situationen får fängsel dock använ- das endast om det är absolut nödvändigt med hänsyn till den in- tagnes egen eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa. En intagen som har belagts med fängsel med hänvisning till våldsamt beteende ska, enligt andra stycket, undersökas av läkare. Läkarens uppgift är att bedöma om den intagne har ett medicinskt vårdbehov. Det är den myndighet som ansvarar för genomförandet av särskilda skyddsåtgärder som rätt att besluta om att den som är intagen ska beläggas med fängsel. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.3. 5 kap. 27 § Paragrafen innehåller bestämmelser om kroppsvisitation av alla per- soner som passerar in i en särskild skyddsenhet, s.k. allmän inpasse- ringskontroll. Bestämmelser om kroppsvisitation av den intagne finns i 18–20 §§. I första stycket anges att huvudmannen för undersöknings- enheten får besluta om kroppsvisitation av alla personer som passerar in i en undersökningsenhet, dvs. även personal vid enheten, upp- dragstagare och andra yrkeskategorier som utför en del av sina arbetsuppgifter vid enheten samt andra personer som av någon anled- ning ges tillträde dit. En vägran att genomgå allmän inpasserings- kontroll får till följd att den som vägrar att underkasta sig åtgärden inte får passera in i undersökningsenheten. Ett beslut om allmän inpasseringskontroll innebär alltså att alla som passerar in i undersökningsenheten kroppsvisiteras. Vad som avses med en kroppsvisitation har behandlats i kommentaren till 5 kap. 16 § lagen om särskilda skyddsåtgärder. Syftet med kontrollen ska vara att söka efter otillåtna föremål. Med otillåtna föremål avses föremål som är brottsliga att inneha, t.ex. narkotika och vapen. Det anges uttryckligen att kontrollen inte får medföra att ett skriftligt meddelande granskas. En försändelse får dock öppnas i syfte att granska om det finns något otillåtet föremål i den. Ett otillåtet före- mål får omhändertas enligt 24 §, om det kan antas att föremålet kommer att tas i beslag. En kroppsvisitation får inte göras mer ingående än vad som är nödvändigt (jfr 3 §). Det innebär att kontrollen i många fall kan inskränka sig till undersökning med hjälp av en metalldetektor eller annan teknisk anordning, t.ex. larmbåge. En allmän inpasserings- kontroll måste också alltid genomföras på så sätt att den inte på- verkar förutsättningarna för ett förtroendefullt förhållande mellan de intagna och t.ex. läkare, advokater och präster. Särskild hänsyn behöver visas barn som besöker undersökningsenheten. I andra stycket anges att ett beslut om allmän inpasseringskontroll kan gälla . Om det på grund av säkerhetsläget finns be- hov av fortsatt kontroll när förflutit får ett nytt beslut om allmän inpasseringskontroll fattas. Enligt tredje stycket kan huvudmannen för undersökningsenheten i ett enskilt fall medge undantag från allmän inpasseringskontroll om det finns särskilda skäl för det. Utrymmet att medge undantag kan variera beroende på dels det aktuella säkerhetsläget vid under- sökningsenheten, dels vem det är som ska passera in. Det finns så- ledes utrymme att t.ex. undanta barn från kontrollen om det i ett enskilt fall finns särskilda skäl för det. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.12. 5 kap. 28 § Enligt paragrafen får ett fordon kontrolleras i anslutning till att det passerar in eller ut ur en undersökningsenhet i syfte att upprätthålla säkerheten vid enheten. Syftet med kontrollen ska vara att söka efter otillåtna föremål eller personer som utan tillåtelse försöker ta sig in i eller ut ur undersökningsenheten. I likhet med vad som är fallet vid allmän inpasseringskontroll får skriftliga meddelanden inte granskas (se kommentaren till 27 §). En vägran att genomgå kontroll vid inpassering till undersökningsenheten får till följd att fordonet inte får passera in. Vid kontroll av ett in- eller utpasse- rande fordon kan det bli aktuellt att enligt 24 § omhänderta ett otillåtet föremål som påträffas, om det kan antas att föremålet kom- mer att tas i beslag. Det kan också bli aktuellt att gripa en person som främjar den intagnes flykt (se 17 kap. 12 § BrB; jfr bestäm- melserna om envarsgripande i 24 kap. 7 § andra stycket RB). Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.11. 5 kap. 29 § I paragrafen ges en tjänsteman vid en undersökningsenhet be- fogenhet att avvisa och avlägsna obehöriga personer. Enligt första stycket får den som obehörigen försöker ta sig in i eller vägrar att lämna undersökningsenheten avvisas eller avlägsnas. innebär att den obehörige hindras från att komma in. Ett avlägs- nande kan innebära att den obehörige flyttas från undersöknings- enheten, men också, i undantagsfall, att han eller hon förflyttas en kortare sträcka, antingen till fots eller i ett fordon. Om en situation kan lösas genom en mindre ingripande åtgärd, exempelvis tillsäg- else eller uppmaning, ska en sådan åtgärd väljas (jfr 3 §). I andra stycket anges att den som ska avlägsnas får kroppsvisi- teras eller beläggas med fängsel. Kroppsvisitation får enligt punkten 1 ske under samma förutsättningar som skyddsvisitation enligt 20 §, dvs. om det är nödvändigt av säkerhetsskäl och åtgärden endast syftar till att söka efter vapen eller andra farliga föremål. Fängsel får, enligt punkten 2, i undantagsfall användas för att förhindra ett våldsamt uppträdande, om det är absolut nödvändigt med hänsyn till säkerhet till liv eller hälsa (26 § första stycket 2). Enligt tredje stycket ska ett ingripande mot en obehörig person dokumenteras. Bestämmelsen förutsätts kompletteras med före- skrifter på lägre författningsnivå. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.13. 6 kap. 1 § I paragrafens första stycke framgår att domstolen får hämta in ett yttrande av den myndighet som regeringen bestämmer över en så- dan undersökning med utlåtande som avses i 3 kap. Det som avses är domstolens möjlighet att hämta in ett yttrande från Social- styrelsen (Rättsliga rådet). Av andra stycket framgår att det ska det vara möjligt för myndigheten att komplettera undersökningen och utlåtandet samt hur en sådan komplettering ska gå till. Bestämmelsen motsvarar i huvudsak 12 § LRU. Eftersom både allmän domstol och allmän förvaltningsdomstol kan besluta om en rättspsykiatrisk undersökning, är det möjligt för båda domstols- slagen att hämta in ett yttrande över en rättspsykiatrisk undersök- ning. Förslaget har behandlats i avsnitt 17.6.10. 6 kap. 2 § I paragrafen behandlas frågor om sekretess och tystnadsplikt. I likhet med vad som framgår av 14 § LRU ska det även framöver vid den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten vara möjligt att få ut uppgifter om en misstänkt från den allmänna hälso- och sjuk- vården och från (och därmed jämställd verksamhet).