sou · H0B323 · 2012-04-11 00:00:00 — -Att försöka integrera supporterklackarna med resten av publiken, men när säkerhetsmässiga behov föreligger, avgränsa dessa. -Att konsekvent tillämpa ABC-modellen på klackmedlemmarna (A = skötsam, B = är i riskzonen, C = är kriminell). -Att bygga upp matchvärdsorganisationer och utbildning av matchvärdar. -Användning av trappstegsmodellen när någon ställt till problem, dvs. samtal – varning – avstängning. -Att supporterverksamhetens utveckling kontinuerligt doku- menteras och värderas. Dessa förslag tar större hänsyn till supportrarnas engagemang än Brå:s förslag. Till skillnad från Brå:s åtgärdsförslag , lägger talet om etik, värderingar och skötsamhet ansvaret på supportrarna och ambitionen var att integrera klackarna med resten av publiken. Systemet med att samtala, varna och avstänga åskådare har använts under stora delar av fotbollshistoria. I alla dessa fall har ambitionen varit att förbättra kommunikationen mellan fotbollens olika parter. Det är intressant att titta på klassificeringen av supportrarna genom olika tiden. Brå skilde 1986 i princip endast mellan vanliga supportrar och professionella bråkmakare. Tidningarnas samtida distinktion var lika grov: "riktiga supportrar" åtskildes från rötäggen, djuren, huligan- erna eller vad man nu valde att kalla de som ställde till problem. 1996 kategoriserade man i stället utifrån den s.k. ABC-modellen. Man skilde mellan personer som var skötsamma, befann sig i risk- zonen eller var kriminella. En nyfunnen insikt var att en och samma person vid olika tillfällen kunde uppträda som A-, B- eller C- supporter. Avgörande för beteendet var sådant som individens sinnesstämning, mottagandet, stämningen och spänningen vid matchen. Även matchutvecklingen, grupptrycket, alkoholintaget och eventuella konfliktsituationer spelade in (, 1998, s. 138). 7.2Fotbollsalliansen 2006–2010 Aktivitetshuset i har varit ett nav för olika supporterprojekt och ett av de större projekten var samarbetet som gick under namnet Fotbollsalliansen. I detta projekt ingick klubbarna AIK, , , , , , , , och Malmö FF. Här arbetade man nära klubbarna kring värde- grundsfrågor, man tog fram metoder och verktyg för att jobba med ungdomar kring frågor som alkohol, våld, jämställdhet och rasism. Ett delprojekt inom Fotbollsalliansen var föräldraforumet Huliganpäron, där oroliga föräldrar till unga i riskzonen bildade ett nätverk för att kunna stötta varandra och för att öka kunskapen kring huliganlandskapet. Här samarbetade man också med kring en metod som syftade till att minska drickandet bland unga. 7.3Program supporter 2007–2011 Ett annat flerårigt supporterprojekt, som är en etablerad verksamhet i , är Program Supporter, som gick under namnet Projekt . Det är ett nätverk som består av fältassistenter och ungdomsarbetare från olika stadsdelsförvaltningar och några kranskommuner. Målet för nätverket är att // arbeta med förebyggande och operativa insatser för att begränsa det destruktiva beteendet med våld och droger som finns hos vissa anhängare/supportrar med inriktning på ungdomar . (Verksamhetsberättelse 2007–2010) Den huvudsakliga målgruppen är mellan 13–, alltså icke myndiga personer. Man konstaterar att orsakerna till att ungdomar söker sig till en firma är fyra, bekräftelse, uppmärksamhet, utan- förskap och att man söker spänning och kickar i vardagen (Program Supporter 2007–2011). Jag har fokuserat –2011 och gått igenom elva Fältrapporter, Verksamhetsberättelser åren 2007–2010 och Verk- samhetsbeskrivning 2011. Vad gäller fältrapporterna kan man konstatera att Program Supporter har redogjort för tjugoåtta akuta insatser i urval, och av dessa tjugoåtta återfinns nitton pojkar och nio flickor. Med tanke på hur relativt få flickor som återfinns i denna miljö är antalet flickor påfallande stort. Fem av dessa insatser riktade mot flickorna handlade om alkohol, tre om att de var kända av fält- assistenterna från andra sammanhang och ett fall beskrivs som att en flicka hamnat i paniktillstånd utan någon närmare förklaring. Av de nitton pojkfallen handlade elva om våld, sju om alkohol och ett fall om narkotika. Vad gäller idrott handlar åtta om fotboll, två om ishockey och ett om bandy av dessa elva fältrapporter. Att media verkar spela en allt större roll för dessa unga support- rar vittnar både fältrapporterna, verksamhetsberättelserna samt verksamhetsbeskrivningen om. Och det är påfallande vilken genomslagskraft och intresse som fokuseras på de sociala medierna. Alla elva fältrapporter avslutas med hänvisningar till internet och You Tube-klipp, där supportrar själva har filmat olika händelser från den aktuella matchen och lagt ut dessa. Totalt hänvisas det till tjugoåtta You Tube-länkar. Program Supporter använder sig själva av sociala medier och skriver att fältgruppernas profiler på facebook kan ha goda effekter i det förebyggande arbetet. Program Supporter lägger stor vikt vid internet och nya mediers betydelse för målgruppen och de skriver: Tillsammans med sam- verkanspartners kan vi konstatera att det har blivit allt vanligare i vår målgrupps syfte att uppmärksammas av de äldre, att bestämma träff, fotografera, videofilma slagsmålen och därefter lägga ut materialet på internet (Verksamhetsberättelse, , 2007, s. 2). Program Supporter skriver vidare kring medias roll att gruppen nyfikna ungdomar har ökat kring riskgrupperna. Många ingår inte i målgruppen, men söker spänning och förväntningar genom att bevittna konflikter och sammandrabbningar. Program Supporter menar att om media inte uppmärksammar den destruktiva supporterkulturen kommer denna nya grupp att minska. Ung- domarna i målgruppen för Program Supporter uttrycker en hållning som går ut på devisen hellre ökänd än okänd. ingen till de destruktiva miljöerna sker huvudsakligen genom bekantskapskretsen och via kontakter och kanaler genom firmor- nas hemsidor och communities enligt Program Supporter. Program Supporter skriver i sina årsberättelser att användandet av droger är relativt utbrett. Detta är ett problematiskt konstater- ande, då det inte går att verifiera, eftersom endast ett av de tidigare nämnda 28 fallen var narkotikarelaterat. De delar upp supportrarna i tre kategorier, C-supportar, Risksupportrar och Ungdomar i riskzon. använde man endast kategorierna risk- supportrar och ungdomar i riskzon. uppmärksammar man de olika baby-firmorna – Bajen Baby Squad BBS, Bajens Yngre BY, Bajen Orphans, Gnagets Yngre GY och Mindre Grabbar DMG. Program Supporter samarbetar med supporter- polisgrupp som arbetar nationellt med att stävja idrottsvåldet. När polisen påträffar ungdomar skickar de brev hem till målsman och för kännedom till berörd social myndighet med . Dessa brev kallas för orosbrev. 2007 skickades 41 orosbrev, 2008 skickades 85 och 2009 skickades uppges en tydlig minskning. I Verksamhets- beskrivning 2011 skriver de att de ungdomar de har kontakt med ofta är kända av de lokala sociala och polisiära myndigheterna i deras bostadsområden, något som då överensstämmer med Brå:s rapporter. Program Supporter utvecklas efter hand med flera samarbets- aktörer och 2011 fanns 34 partners, samt utvidgade åtaganden som till exempel att man ska arbeta med integrationsarbete mot främlingsfientlighet, segregation och utanförskap. Vikten av sam- arbete framhävs starkt: Det förtjänar att understrykas att det är de koordinerade insatserna som är helt avgörande för framgång (Program Supporter 2011:6). 7.4Stå upp för fotbollen Ett av de senaste projekten kring att skapa en positiv fotbollskultur är projektet upp för fotbollen. Detta är ett ett samarbete mellan föreningen (), och aktörer från det privata näringslivet såsom ICA, , och , inklusive Canal+. Projektet startade och har som målsättning att minska hot, våld och huliganism inom svensk fotboll och tanken är att alla som bryr sig om fotbollen måste samverka för att motarbeta de destruktiva miljöerna. Ett av de senare supporterprojekten är Positiv Läktarkultur, ett projekt som startades på initiativ av AIK-alliansen 2009 men som har blivit ett landsomfattande nätverk av engagerade supportrar som vänder sig mot det de upplever som en snedvriden mediebild, som i sin tur påverkar alla makthavare från politiker, styrelseledamöter och journalister till att vända sig mot stora delar av supportersverige, enligt Positiv läktarkultur. Huvudsyftet för Positiv läktarkultur är, enligt dem själva, att arbeta opinions- bildande för att ge en mera positiv och nyanserad bild av supporter- kulturen än den som vanligtvis förekommer i traditionella media. Genom sociala medier har projektet växt snabbt och har 7 850 medlemmar på sin Facebook-grupp. Projektet är inte klubbundet, utan det finns totalt 34 supporterkonstellationer representerade i projektet och dessa representerar idrotterna fotboll och/eller ishockey i femton svenska städer: . Projektet har konkreta förslag på hur man ska skapa en bättre läktarkultur i och de tar upp två saker som måste förbättras, det rationella säkerhetsarbetet samt att det måste till en kulturförändring bland supportrarna själva. Projektet skriver på sin hemsida att många supportrar tar kraftigt avstånd från bråk på läktarna: Vi kan lyckligtvis konstatera att supporterkulturen nått ännu en milstolpe. Vi ser hur den har kommit till ett kritiskt skede där även inkastade smällare blir fördömt och på allvar börjar bli osexigt (/losningen). 7.6Supporter Liaison Officer () En SLO ska vara länken mellan klubben och supportrarna, personen ska föra klubbens talan gentemot supportrarna och ska vara supportrarnas röst in i klubben. SLO har funnits i och har varit en lyckad satsning kring att utveckla en positiv och produktiv dialog mellan olika aktörer i fotbollslandskapet. SLO ska nu införas i i Allsvenskan och dessa personer kommer sannolikt att bli mycket viktiga aktörer i arbetet kring en positiv fotbollskultur. SLO har ett starkt stöd från organisationen och kommer arbeta aktivt för att Fanseuropes fyra viktigaste mål ska bli en realitet, att supportrar får fullt erkännande som huvudaktörer från makt- havarna inom fotbollen, att supportrarna alltid konsulteras och att deras intressen tas tillvara kring fotbollens nyckelfrågor, att ägarskap och driften av fotbollsklubbarna bestäms av klubbens medlemmar och att man strävar efter att fotbollen ska vara fri från våld och rasism (). 7.7Svenska fotbollssupporterunionen (SFSU) SFSU företräder svenska supportrar i frågor som rör svensk fotboll genom dialog och kontakter med , SvFF, Uefa, politiker, polis och medier. Föreningen säger sig arbeta för att utveckla och bevara den demokratiska tradition som finns inom svensk fotboll och en av huvudfrågorna har varit att behålla den så kallade 51 %-regeln. har 26 olika föreningar och grupper anslutit sig till SFSU. Det kan konstateras att det finns en bred kunskap hos olika aktörer som återfinns både inom offentlig verksamhet, inom civil- samhället och inom delar av näringslivet runt om i om problematiken kring idrottsvåldet. Ett förslag är att det genomförs en sammanställning och analys av de största och mest framgångs- rika projekten. I detta kapitel kommer jag att fokusera på några olika röster i det svenska fotbollslandskapet. Genom olika konstellationer samverkar samhällets tre stora aktörer – det offentliga, marknaden och civil- samhället – kring skapandet av fotbollskulturen. En stor del av dagens fotbollslandskap är en kamp om tolkningsföreträdet till att bestämma vad som är god fotbollskultur och vilka som egentligen är de viktigaste aktörerna. Utvecklingen i har visat att det finns ett stort avstånd mellan många olika aktörer sinsemellan, exempelvis mellan (SvFF) och svenska supportrar. Detta avstånd har växt , och har utmynnat i att många, inte minst av klack- supportrarna, har enats i en kritik mot SvFF, vilken bland annat har manifesterat sig i gemensamma sånger riktade mot förbundet: Förbundet har startat en häxjakt, med lagar som säger så här, ta bort alla känslor från sporten, för då blir den mer familjär, men så länge vi står kvar på läktarn´, kommer fotbollen aldrig att dö, supportrar får sporten att leva, försök aldrig stoppa vårt stöd I detta kapitel ska jag försöka låta olika nutida röster bli hörda. Kapitlet bygger inte på tidigare forskning, men jag anser ändå att det har sin plats i denna rapport, eftersom rösterna speglar några andra aktörer än de som blivit synliggjorda i de andra kapitlen, samt att många av rösterna har direkta erfarenheter av Jag har valt att diskutera rösterna utifrån tre olika teman Våldet, Firmorna och Huliganen. Dessa teman är ofta förekommande i huligandiskussionen och vad gäller våldet så verkar de flesta som är involverade i den våldsamma supporter- kulturen uppleva våldet som meningsfullt och signifikant för deras supporterskap. Firmorna som måste räknas som egna sub- kulturer inom supporterkulturen har egna normer och värderingar som skiljer sig från samhällets normer och värderingar när det gäller synen på våld. vittnar de som är med i en firma om att firman ger en stark identitet, både på ett individuellt och kollektivt plan, och en stark gemenskap. Vad gäller huliganen så verkar den gemensamma nämnaren för alla huliganer vara fyra saker: att det är en man, han gillar att slåss, han gillar fotboll och ishockey generellt och sin klubb specifikt och han gillar att festa. I diskussionen använder jag ett antal intervjuer jag har gjort med föräldrar till huliganer, aktiva huliganer, tidigare huliganer som arbetar för att bättra supporterkulturen inom sin klubb, säkerhetsansvariga, supporter- och dialogpoliser och vanliga supportrar. Jag använder också två svenska reportageböcker, Män av våld – om svenska huliganer (Deogan, 2011) och Va för jävla pack e ni?, en bok om Stockholmklackarnas tillkomst och utveckling skriven av tre supportrar, , och . Vidare använder jag självbiografin En av grabbarna – en berättelse inifrån . Den kom 2005 och är skriven av pseudonymen har träffat och intervjuat , som är en av dem som var med och startade Firman och som har funnits med på den svenska huliganscenen sedan starten. Mina intervjuer, reportageböckerna och huliganbiografin ger en inblick i hur huliganerna själva upplever och beskriver sina liv och den subkultur som de själva är en del av. Dessa berättelser är viktiga att ta del av för att förstå den bredare sociala kontext som idrottsvåldet är en del av. är den enda människa som har avlidit till följd av fotbollsvåld i . Han dog efter att ha blivit grovt misshandlad i en uppgörelse mellan firmorna Wisemen, , och Firman , . Boken våld är upplagd kring olika intervjuer med människor som befinner sig både i och runt de våldsamma fot- bollsmiljöerna i . Deogan har intervjuat femton huliganer, tre flickvänner till huliganer, fyra föräldrar, tre supportrar och en polis. , Tonys bror, skriver i Män av våld att hans bild av huliganismen har ändrats under arbetet med boken genom att han dels upplever våldskulturen som ett mode som ger status till män, oavsett ålder, dels upplever han att den myt- omspunna starka gemenskapen är starkt överdriven. Han menar att festandet, alkoholen och drogerna är det mest centrala för umgänget och att många huliganer gömmer sig när det blir box (slagsmål): // här finns en skillnad mellan dem som är ute efter kicken som våldet ger, och de som gillar festerna, identiteten och bekräftelsen som umgänget ger (Deogan, 2011, s. 19). Detta bekräftas även i mitt material och det verkar vara utom all tvekan att både festen och slagsmålet är av stor vikt för hela 4 Boken har blivit en försäljningssuccé och har sålt i över 30 000 exemplar. Det finns också långtgående planer på att filmatisera boken. våldskulturen, men att själva lusten att slåss och med vilken frenesi och aggressivitet man slåss varierar från individ till individ. Poliserna som uttalar sig i Va för jävla pack e ni? konstaterar att problemen kring idrottsvåldet är ett samhällsproblem, och inte enbart ett idrottsproblem och våldet är ungefär , även om omfattningen kan variera lite . Polisen berättar att de skiljer på den gamla och den nya rekryteringen inom huliganismen. Den gamla rekryteringen gjordes innan mobiltelefoner och Inter- net, då bråken ofta var i närheten av arenan eller på väg till eller från. Genom den nya tekniken styrs slagsmålen upp, det är lättare att planera bråken som ofta sker långt från arenan och inte på matchdagen. Polisen hävdar också att tekniken har gjort att ryktet om de som är bra på att fajtas i skolan sprids snabbare och att detta har gjort att det blivit en hårdare kärna av yngre risksupportrar. Ultrasgrupperingarna hänger ofta med på slagsmålen om de sker nära arenan, men de följer inte med på uppgjorda box (slagsmål) på annan plats. I de intervjuer jag har gjort säger huliganerna att det har skett en förändring av hela våldskulturen genom att det knappt före- kommer våld inne på arenorna och att media därför borde sluta använda begreppet läktarvåld. Firmakillarna säger själva att de har patent på våldet. Vi i firmorna äger våldskulturen och har patent på den och så vill vi ha det, för på det sättet kan vi också kontrollera att det inte spårar ur (eget intervjumaterial). De hävdar att inga andra grupperingar än firmorna får slåss i klubbens namn och att de har haft många interna uppgörelser kring detta där budskapet har varit: Ska du slåss, så måste du vara med i firman. Vi har satt ner foten i våran klubb och sagt att vi äger våldsmonopolet. Ska du utöva våld i klubbens namn ska du söka dispens till firmagruppen och det kan vara en process av åratal (eget intervjumaterial). Det framgår tydligt att det har skett en förändring kring vålds- scenen vad gäller bråken inne på arenorna. Alla supportrar, oavsett kategorisering, vänder sig mot våldsamheter på arenorna. Det framkommer också att det har varit interna stridigheter kring vem som ska ha tolkningsföreträde till att starta och att genomföra slagsmål. Firmakulturen har sitt ursprung i klackarna. Alla de tre Stockholmsklackarna – , Blue Saints BS och Bajen Fans BF – startades . Klackarna fångade upp en ny generation supportrar som ville skapa sin egen identitet och röst på läktarna, en röst lika mycket riktad mot den egna klubben, de äldre support- rarna som samhället (, et al., 2010). Att alla var ideella föreningar med stadgar, årsmöten och protokoll som nödvändiga ingredienser för verksamheten möttes med skepsis och oförståelse av många. Författarna till boken pack e ni? Många var helt ovana med föreningsliv och årsmötena kunde vara kaosartade. Repliker som Jag säger väl vad jag vill, din harmynta jävel och förslag om att gå ut ur lokalen och göra upp var i den här miljön något fullkomligt naturligt. fanns från början också personer som var duktiga organisatörer, ägde verbal begåvning och hade ambitioner både för supporterkulturen och för egen del. (, et al., 2010) Citatet från boken om begåvade klacksupportrar överens- stämmer med den bild jag har fått fram från mitt material. Någon enstaka finns fortfarande kvar i huligankulturen, medan många av de äldre har sadlat om och blivit en viktig del av den positiva supporterkulturen som verkar för att lösa problemen. Att det i början av supporterkulturens utveckling inte enbart var fotbollen som stod i centrum vittnar alla de tre böckerna om. Det handlade lika mycket om att attityden, musiken och stämningen var viktiga för klackarnas uppkomst och olika perioder känne- tecknades av olika musikstilar. var det höger- extremismen och högermusiken som verkade vara inne bland många klacksupportrar: 1989 stod 300 personer i vår klack och heilade och sjöng om att höll på Djurgårn /.../ En annan ramsa i Djurgårdsklacken hade texten den 12:e hade hundratusen man och han var hjälte i vårt land – , varpå många i klacken höjde högerarmen i nazisthälsning (, et al., 2010, s. 87). Författarna menar dock att detta huvudsakligen var en protest mot mainstreamsamhället som skulle chockera och att det inte handlade om någon medveten rasism eller nynazism. Enligt för- fattarna var de flesta klacksupportrar ointresserade av politik generellt, men mycket upptagna av att provocera: Heilandet som förekom ganska flitigt på , och Hovet var oftast ett uttryck för provokation snarare än för en politisk åsikt (et al 2010:91). Att högerextremistiska uttryck bara användes för att provocera är troligen en väl naiv tolkning. Författarna skriver visserligen så, men man måste ha i minnet att detta självklart kan vara en efter- konstruktion. Med tanke på utvecklingen bland vissa firmor runt om i , inte minst i , där högerextremismen varit en viktig del, är det svårt att tro att det bara skulle handla om en provokation mot det etablerade (fotbolls-) samhället. I boken skriver författarna att första firma, AIK:s Firman , bildades , utifrån engelska influenser, och att de från början hade en uttalad och medveten våldsideologi. Att Firman uppstod förklaras av författarna utifrån två anled- ningar, dels att de som ingick i firman gillade att slåss, dels ansåg de att de behövde försvara andra som hade råkat illa ut. Enligt författarna såg Firman till att invandrarfientligheten på minskade: I Firman fanns invandrarkillar och som grupp accepterade man inte de rasistattityder som med viss framgång drevs av skinheads på Norra Ståplats. (, et al., 2010, s. 92) firmagruppering Järngänget startade och brakade Firman och ihop i det som kan kallas första organiserade firmaslagsmål. en av grundarna till Firman , menar att våldet tog en helt ny riktning i samband med firmabildandet. Det var då man sökte direkt konfrontation med likasinnade killar de allra tuffaste från de olika supportermiljöerna. Detta medförde, enligt , att de vanliga supportrarna inte hamnade i bråk och fick stryk. Det är ett resonemang många verkar vara överens om. Bortamatcherna var grövre och fulare än vad de är . Man härjade med lokalbefolkningen, slog sönder saker, dunkade på oskyldigt folk. Det röjdes friskt i – man kunde sänka ett par fyllegubbar på en pizzeria eller vad som helst. Sånt har jag inte sett överhuvudtaget, det skulle inte accepteras . Med firma- kulturen blev det snyggare på ett sätt – vissa håller på, andra inte. (, et al., 2010, s. 99) I intervjuerna jag har gjort bekräftas denna bild av Firman tillkomst. I en intervju med en firmakille säger han att dagens firmakultur skiljer sig från tidigare supporterbråk då det går ut på en enda sak och det är att: // mäta sina krafter och söka direkt konfrontation, vilket inte var modellen när jag började , utan då var konfrontationen ofta inom klacken och där långt ifrån alla deltog (eget intervjumaterial). Han säger vidare att det var mer särdraget och okontrollerat våld tidigare, att dagens firmautveckling har gjort att likasinnade söker likasinnade och att andelen oskyldiga har minskat. et al ställer dock frågetecken kring firmornas idealbild av sig själva, att de enbart slåss mot likasinnade, att de inte slåss på arenorna och att de inte påverkar de vanliga supportrarna i särskilt hög grad. Tvärtom menar de att firmorna vill utvidga sin verk- samhet, att det förekommer våld på vägen till och från arenorna som påverkar alla åskådare och att firmorna använder våldets makt- språk för att påverka supportrar, förtroendevalda, tränare, spelare med flera. Detta stämmer väl överens med den bild Deogan ger i sin bok, där han menar att flera allsvenska klubbar låter sig styras av firmorna och att många viktiga styrelsebeslut fattas utifrån huligan- ernas intressen. Deogan skriver att rekryteringarna till firmorna runt om i tilltar lavinartat, att det är ett storstads- problem utan att mindre städer som har firmagrupperingar. Han menar också att det inte enbart finns så kallade babyfirmor, där medlemmarna är mellan tretton till , utan också mini- firmor där barn i åldrarna slåss i idrottens namn. Han skriver att de mest kända firmorna i är: -AIK: Firman , , Gnagets Yngsta/Baby Boys -: Fina Grabbar DFG, Yngre Grabbar DYG, Minsta Grabbar DMG -Hammarby: Kompis , Bajen Baby Squad, Bajens Yngsta/Bajens Orphans