sou · H0B371 · 2012-10-31 00:00:00 — Hänsyn måste också tas till de förfarande- regler som vi föreslår (se vidare avsnitt 9.1) och som innebär att den som vill ha till stånd en ändring av avgälden för kommande avgäldsperiod måste underrätta motparten om detta tidigast sex och senast före avgäldsperiodens inledning. Indexom- räkningen bör ske fram till en tidpunkt som ligger i nära anslutning till den tidpunkt då begäran om avgäldsändring måste göras men inte så nära inpå att det föranleder praktiska problem. Vi föreslår därför att avgäldsunderlaget ska räknas om med förändringen av konsumentprisindex från ingången av det år då det tillämpliga marktaxeringsvärdet fastställdes till och med den sjunde hela kalender- månaden före början av den nya avgäldsperioden. Förslag: Om en fastighet som är taxerad som småhusenhet saknar marktaxeringsvärde, ska avgäldsunderlaget baseras på ett markvärde som beräknas enligt fastighetstaxeringslagens (1979:1152) regler om bestämmande av taxeringsvärde. Detta fiktiva marktaxeringsvärde ska räknas om och indexeras på samma sätt som marktaxeringsvärdet för andra småhustomt- rätter. Som vi har nämnt i avsnitt 1.3.4 förekommer det ett fåtal småhus- fastigheter som saknar marktaxeringsvärde. Orsaken till att mark- taxeringsvärde saknas är antingen att fastigheten i fråga inte är skatte- och avgiftspliktig eller att den utgör sådan egendom för vilken något värde inte ska bestämmas. 23 Även fastigheter av detta slag är dock indelade i taxeringsenheter. Om en sådan fastighet är upplåten med tomträtt, är det inte möjligt att bestämma avgäldsunderlaget på det sätt som vi har för- ordat ovan. Frågan är då hur avgäldsunderlaget i stället ska bestämmas. Det är ganska enkelt att räkna fram ett fiktivt marktaxerings- värde för dessa fastigheter. Det kan ske på grundval av allmänt tillgänglig information om taxeringsenhetsindelningen, förekom- mande riktvärdeområden etc. och med tillämpning av fastighets- taxeringslagens bestämmelser om bestämmande av markvärde. Bland annat tillhandahåller ett web-baserat verktyg för beräkning av taxeringsvärde. Vi bedömer därför att bestämmandet av avgäldsunderlaget för dessa fastigheter kan ske genom att man vid avgäldsbestämningen tar fram ett fiktivt marktaxeringsvärde. På så sätt kan bestämningen av avgäldsunderlaget för dessa tomträtter ske på i stort sett samma sätt som beträffande övriga småhustomt- rätter. När det fiktiva marktaxeringsvärdet väl har beräknats, kan avgäldsunderlaget enkelt tas fram genom att man, i linje med vad som föreslås gälla för övriga småhustomträtter, multiplicerar detta fiktiva marktaxeringsvärde med 0,5. Ett nytt fiktivt marktaxeringsvärde bör lämpligen beräknas enligt samma treårscykel som övriga småhustomträtter följer. Det innebär att värderingscykeln även för nu aktuella tomträtter bör vara treårig. 23 Se 3 kap. och 7 kap. 16 § fastighetstaxeringslagen. Även i fråga om dessa tomträtter bör avgäldsunderlaget bli föremål för årliga justeringer. Det saknas anledning att därvid välja ett annat index än det som vi har förordat ovan, dvs. Indexeringen bör utformas enligt samma mönster som har föreslagits beträffande övriga småhus (se avsnitt 6.6.3). 6.7En spärregel mot mycket kraftiga avgäldsökningar? Bedömning: Det bör inte införas någon spärregel mot mycket kraftiga avgäldsökningar. Det är tydligt att ett av de största problemen med det nuvarande systemet är att förändringarna av avgälden från en avgäldsperiod till en annan kan vara mycket stora. Ökningar med flera är inte ovanliga. Problemet kommer att minskas väsentligt med den ordning som vi har föreslagit ovan och som innebär att avgäldsunderlaget – av marktaxeringsvärdet eller av ett fiktivt sådant – ändras dels genom de återkommande fastighetstaxeringarna (dvs. ), dels genom årliga omräkningar enligt konsumentprisindex. Det torde därmed bli mera ovanligt med det slag av kraftiga språngvisa avgäldsökningar som är ett problem. Systemet med årliga avgäldsjusteringar innebär emellertid inte att tomträttshavaren är skyddad mot att avgälden ökar mycket kraftigt. och det första decenniet av har småhuspriserna allmänt sett stigit kraftigt och i vissa delar av landet har prisstegringarna varit särskilt påtagliga. Mark- värdena har ökat – och därmed också avgälderna – på ett sätt som varken fastighetsägare eller tomträttshavare torde ha förutsett. har dessa markvärdeökningar berott på faktorer som inte har inneburit några särskilda fördelar för befintliga tomträtts- havare, i vart fall inte så länge de önskar bo kvar på den aktuella fastigheten, och i en del fall har avgäldsökningen medfört att tomt- rättshavaren inte har haft möjlighet att bo kvar. Problem av detta slag har förekommit även i kommuner som har valt att inte ta ut hela den avgäld som de har varit berättigade till. Effekter av detta slag är uppenbarligen inte förenliga med de ursprungliga intentionerna med småhustomträtter, dvs. lätta enskildas boende. Vi har därför övervägt om det är möjligt att införa något slag av spärr mot avgäldsökningar som framstår som orimligt höga. Som framgår av det följande har vi emellertid funnit att det skulle bli mycket svårt att ge en spärregel en lämplig utform- ning, att den även skulle komplicera regelverket betydligt och att en sådan regel därför, allt sammantaget, inte framstår som lämplig. Vi har övervägt flera slag av spärregler. Effekten av en avgäldsökning för den enskilde beror naturligtvis delvis på hans eller hennes ekonomiska förhållanden. Det kan synas tala för en spärregel som tar den enskilde tomträttshavarens eko- nomi i beaktande. En sådan lösning skulle emellertid bli krånglig och arbetskrävande och framstår även från principiella utgångs- punkter som betänklig. Vi är därför inte beredda att föreslå en spärregel av det slaget. Om en spärregel ska införas, bör den därför i stället utformas så att den slår till när den tänkta avgäldsökningen avviker mycket starkt från de allmänna prisförändringarna i samhället. Regeln bör vara så enkel att tillämpa att den inte ger utrymme för några egentliga tvister. Det har mot den bakgrunden varit naturligt att försöka bestämma den nivå där spärregeln slår till, gränsvärdet, så att detta gräns- värde står i ett visst förhållande till konsumentprisindex föränd- ringar, t.ex. så att spärregeln ska tillämpas om avgäldsökningen sammantaget har varit högre än konsumentprisindex förändring . Det har föranlett oss att pröva en spärregel med följande innebörd. Det marktaxeringsvärde som enligt förslaget ska ligga till grund för beräkningen av avgäldsunderlaget jämförs med ett jämförelsevärde. Jämförelsevärdet utgörs av det marktaxeringsvärde som fastställdes vid den fastighetstaxering som skedde nio24 år före den senaste fastighets- taxeringen, uppräknat med (x) gånger konsumentprisindex föränd- ringar fram till den senaste fastighetstaxeringen. Om det senast fast- ställda marktaxeringsvärdet överstiger jämförelsevärdet, ska jämför- elsevärdet, i stället för det senast fastställda taxeringsvärdet, ligga till grund för beräkningen av avgäldsunderlaget, dvs. avgäldsunderlaget ska då bestämmas som av jämförelsevärdet. Vi har låtit komplettera sina beräkningar av den tänkta modellen för beräkning av avgäldsunderlaget med den ovan beskrivna spärregeln. Det har då visat sig att, om faktorn (x) 24 hade i och för sig varit att föredra men det statistiska underlaget är f.n. inte tillräckligt bra för att testa en sådan regel. bestäms till tre, så skulle spärregeln bli tillämplig vid flertalet avgäldsomregleringar. Det finns flera förklaringar till det men den ensamt viktigaste torde vara att marktaxeringsvärdena under den närmast föregående tidsperioden, –2011, har stigit mycket kraftigt, medan däremot konsumentprisindex har stigit endast mycket måttligt.25 En spärregel som inte tillåter att avgälden ökar med mer än ökningen av kon- sumentprisindex kommer då i praktiken att medföra att kommun- erna i det stora flertalet fall inte får en större del i förekommande markvärdesstegringar än vad som motsvarar konsument- prisindex förändringar. En sådan effekt skulle inte ligga i linje med grundtankarna bakom tomträttsinstitutet. Om spärregeln i stället, som enligt vår mening är rimligt, enbart ska slå till i de fall där markvärdesstegringen är klart avvikande, måste faktorn (x) sättas avsevärt högre än tre. Då riskerar man å andra sidan att regeln aldrig blir tillämplig och därmed tämligen uddlös. En förutsättning för att en spärregeln ska bli ändamålsenlig är därför att den kan finkalibreras till en lämplig nivå. Detta har emellertid, trots de omfattande beräkningar som vi har gjort med Statistiska central- byråns hjälp, inte visat sig vara möjligt.26 En annan komplikation gäller spärregelns tillämpning över tiden. I den ovan beskrivna modellen jämförs marktaxerings- ökningen med motsvarande ökning av kon- sumentprisindex (multiplicerat med faktorn (x)). Spärregeln för- hindrar då att ökningen av avgäldsunderlaget blir större än ökningen av konsumentprisindex (multiplicerat med den tillämpliga faktorn (x)). Spärregeln medför emellertid endast att effekten av kraftiga markvärdesstegringar skjuts upp. Markvärdes- stegringar som har inträffat före ingången av den tillämpliga nioårs- perioden kommer i stället att slå till helt och fullt och följande år. Spärregeln kommer därmed på inte att ge tomträttshavarna det skydd som den i förstone kan synas ge. Detta problem skulle i och för sig undvikas om regeln konstruerades så att den innefattade – i stället för en jämförelse med marktaxerings- värdet (och konsumentprisindex) före omregleringstidpunkten – en jämförelse mellan en fast tidpunkt, t.ex. , och omregleringstidpunkten. Problemet skulle också kunna undvikas genom att det nya marktaxeringsvärdet jämfördes med det avgäldsunderlag som fastställdes . 25Se bilaga 4. 26Se bilaga 6. av detta slag skulle emellertid vara ännu svårare att kalibrera. I vart fall om jämförelsefaktorn (x) inte sätts mycket högt bedömer vi att effekten skulle bli att i stort sett alla avgälds- omregleringar bestäms av spärregeln. Vi har övervägt om denna olägenhet – att spärregeln riskerar att slå till i alltför många fall – skulle kunna balanseras genom att regeln kompletterades med en nedre gräns, ett golv, under vilken spärren inte ska slå till. Man skulle t.ex. kunna tänka sig att en ny avgäld, beräknad enligt huvudregeln om hur avgäldsunderlaget ska bestämmas, alltid måste godtas om den understiger eller om den inte innebär en större avgäldsökning än . Emellertid visar beräkningar att en dylik golvregel inte kommer att få någon nämnvärd betydelse; spärregeln kommer ändå – om inte jäm- förelsefaktorn (x) sätts mycket högt – att bli tillämplig i ett mycket stort antal fall. Mot införandet av en golvregel talar också att den skulle ge tämligen godtyckliga effekter.27 En annan aspekt på införandet av en spärregel av det angivna slaget – vare sig den kompletteras med en golvregel eller ej – är att den medför att regelverket blir tämligen komplicerat och svårt att förstå. En spärregel skulle därmed motverka den avsedda för- enklingen av avgäldsomregleringen. Vår bedömning är att den nu beskrivna spärregeln inte är lämplig. Vi har även övervägt ett annat slag av spärregel av innebörd att avgälden inte får öka mer än vad som motsvarar den genomsnittliga markvärdestegringen för respektive tomträttsfastighet från en bestämd tidpunkt, t.ex. , till omregleringstidpunkten. En dylik bestämmelse har den fördelen att markvärdestegringen och därmed avgäldsutvecklingen sprids ut över tiden. Å andra sidan har denna spärregel liknande brister som den som har behandlats ovan. Det kan bl.a. antas att den i tider av kraftig markvärde- stegring kommer att slå till vid flertalet omregleringar som kraftiga markvärdestegringar fortfarande kommer att få ett förhållandevis snabbt genomslag på avgälden. Vidare får referenstidpunkten (i beskrivningen ovan angiven till ) stor betydelse för avgäldsutvecklingen. Om referenstidpunkten ligger långt tillbaka i tiden, kan det förväntas ta innan en markvärdestegring får fullt genomslag på avgälden och viceversa. En alltför långsam upptrappning drabbar fastighets- 27 Se bilaga 6. ägaren genom att avgälden inte stiger i takt med markvärdet. En snabbare upptrappning leder i stället till att avgälden kan komma att stiga kraftigt trots spärregeln. Referenstidpunkten torde mot denna bakgrund behöva justeras med jämna men inte alltför långa mellanrum. Även en spärregel av detta slag skulle i och för sig kunna kom- pletteras med en golvregel. En golvregel torde emellertid, i likhet med vad vi har konstaterat beträffande den tidigare behandlade spärregeln, inte få någon nämnvärd effekt. Det kan vidare förutses att även regelverket kring den nu diskuterade spärregeln skulle bli förhållandevis komplicerat och svårtillämpbart. Det kan också antas uppkomma inte obetydliga administrativa komplikationer, eftersom systemet förutsätter att motsvarande äldre marktaxerings- värden finns bevarade och att fastighetsägarna har tillgång till dessa. Utredarens bedömning är därför att inte heller en spärregel av detta slag är ändamålsenlig. Vi har även övervägt om skyddet för den enskilde tomträtts- havaren bör tillgodoses genom införandet av en särskild jämknings- regel som ger möjlighet att sätta ned avgälden för det fall att den skulle framstå som oskälig. En sådan jämkningsregel skulle emeller- tid ge upphov till betydande gränsdragningssvårigheter och riskera att föranleda ett ökat antal tvister. Införandet av en jämkningsregel av detta slag stämmer därmed också mindre väl överens med våra direktiv. 6.8Bestämmandet av avgäld vid ett avskaffande av fastighetstaxeringen för småhus Bedömning: Ett avskaffande av fastighetstaxeringen för småhus skulle avsevärt försvåra omregleringen av avgälderna för små- hustomträtter. Om fastighetstaxeringen försvinner, bör avgäldsunderlaget tills vidare bestämmas på grundval av det sist fastställda mark- taxeringsvärdet för fastigheten och räknas om enligt konsumentprisindex fram till omprövningstillfället. Parterna bör emellertid ha rätt att senare, dock tidigast efter den sista marktaxeringen och därefter med minst tio års mellanrum, påkalla att det fastställs ett nytt avgäldsunderlag för tomträtten. Det nya avgäldsunderlaget bör motsvara av ett efter en fri värdering framtaget marknadsvärde för marken och bör kunna räknas om enligt konsumentprisindex. Om fastighetstaxeringen avskaffas, måste ett annat tillvägagångs- sätt tillämpas för att fastställa avgäldsunderlaget för småhustomt- rätter. Det förekommer inga andra former av liknande massvärderingar av fastigheter. Ett avskaffande av fastighetstaxe- ringen för småhus skulle därför avsevärt försvåra omregleringen av avgälder för småhustomträtter. Frågan är då hur man, om fastighetstaxeringen av småhus likväl avskaffas, i stället ska beräkna avgäldsunderlaget. Klart är att avgäldsunderlaget bör tas fram på ett sådant sätt att det kommer att anknyta till den enskilda fastighetens markvärde. återkommande fria värderingar av marken framstår dock inte som något praktiskt alternativ, eftersom det – med hänsyn till det stora antalet småhustomträtter – skulle bli mycket kostnads- krävande. Kostnadsskäl talar också emot att avgäldsunderlaget tas fram genom fria värderingar som sker med något längre mellanrum, t.ex. fem eller . Vi har övervägt om man i stället skulle kunna använda sig av sådana s.k. normeringstal som har lämnat förslag om.28 Den utredningen har, för det fall att bostads- taxeringen avskaffas, förslagit att det ska kunna tas fram ett sådant normeringstal för varje fastighet. Normeringstalen ska spegla marknadsvärdet av fastigheten men vara starkt schabloniserade och 28 Se SOU 2012:52 avsnitt 3.4.3. generella för vissa större områden. De ska t.ex. kunna utgöras av kvadratmetervärden för bostäder, värden som med hjälp av tomt- värdetabeller kan fördelas på mark och byggnad. Normeringstalen ska tas fram av Lantmäteriet. Eftersom det inte blir fråga om att vid vissa givna tillfällen fastställa markvärden för specifika fastigheter, kommer systemet med normeringstal inte att innehålla någon mot- svarighet till den nuvarande möjligheten att överklaga ett fastig- hetstaxeringsbeslut. Enligt vår bedömning är det föreslagna systemet med norme- ringstal inte sådant att det kan användas för att ta fram avgälds- underlag. Det viktigaste skälet för det är att normeringstalen i allt- för hög grad kommer att bygga på generaliseringar och schabloner utan koppling till den enskilda fastigheten. Vi har funnit det svårt att finna något annat bra alternativ. Det minst dåliga synes vara att fortsättningsvis utgå från av det sist fastställda marktaxeringsvärdet och därefter justera detta med hänsyn till de förändringar som konsumentprisindex har genomgått mellan tidpunkten för fastställandet av detta marktaxe- ringsvärde och tidpunkten för omregleringen. Det är emellertid uppenbart att följsamheten mellan det därvid framräknade värdet och det faktiska markvärdet riskerar att gå helt för- lorad. En lösning av detta slag bör därför kompletteras med en möjlighet för envar av parterna att begära en omvärdering av marken. Det marknadsvärde på marken som därvid tas fram bör sedan multipliceras med faktorn 0,4 för att man på så vis ska åstad- komma i huvudsak samma nivå på avgäldsunderlaget som vi har föreslagit i avsnitt 6.6.2. – Med hänsyn till de kostnader som en sådan ny värdering kan medföra för parterna och domstolarna bör denna möjlighet att begära omvärdering vara begränsad, lämpligen så att omvärdering inte får ske oftare än . Det på detta sätt framtagna avgäldsunderlaget bör därefter kunna räknas om enligt konsumentprisindex. 7 Tomträtter för flerbostadshus I detta kapitel behandlas avgäldsregleringen för tomträtter upplåtna för flerbostadshus. Vi tar väsentligen endast upp sådana frågor där vårt förslag, såvitt gäller flerbostadstomträtter, avviker från vad vi har föreslagits beträffande småhustomträtter. I den utsträckning de valda lösningarna sammanfaller med vad vi har föreslagit ifråga om småhustomträtter hänvisas till kapitel 6. Redan här bör anmärkas att flerbostadshus inte sällan innehåller en större eller mindre andel lokaler. Det torde ha varit en av anled- ningarna till att regeringen i de lagrådsremisser som beslutades och ansåg att särskilda regler för t.ex. tomträtter bebyggda med flerbostadshus skulle kunna leda till svåra gräns- dragningsproblem.1 Regeringen fann därför att det inte var lämpligt att i detta avseende göra skillnad mellan upplåtelser för bostads-, industri- respektive kontorsändamål. Man kan dock ifrågasätta om detta synsätt fortfarande står sig. Såvitt vi har kunnat utröna görs det i den praktiska tillämpningen av nuvarande avgäldsbestämmelser skillnad mellan lokaldelen och bostadsdelen i ett flerbostadshus. Denna åtskillnad torde också utan alltför komplicerad lagstiftning kunna åstadkommas i den modell för avgäldsbestämning som vi föreslår i det följande. Vi har därför funnit att risken för sådana problem som berördes i 1997 och lagrådsremisser inte i sig utgör anledning att behandla flerbostadstomträtter på samma sätt som t.ex. tomträtter för kontorsändamål. Därmed är det också naturligt att överväga frågan om avgäldsregleringen för flerbostads- tomträtter skild från frågan om avgälden för tomträtter för t.ex. kontors- eller industriändamål. 1 Se lagrådsremiss s. 34 och lagrådsremiss s. 46. 7.1Generella regler för hela landet Förslag: Bestämmelserna om tomträttsavgäld bör liksom vara enhetliga för hela landet. Vi har i avsnitt 6.1 konstaterat att bestämmelserna om tomträtts- avgäld bör vara generellt tillämpliga för hela landet. Det är tydligt att skälen för detta i lika mån gör sig gällande när det gäller tomträtter avsedda för flerbostadshus. Vi föreslår därför att bestämmelserna om tomträttsavgäld för dessa tomträtter liksom ska vara generella för hela landet. 7.2Avgälden – produkten av ett avgäldsunderlag och en avgäldsränta Förslag: Avgälden ska bestämmas som produkten av ett avgäldsunderlag och en avgäldsränta. Vi har i avsnitt 6.2 konstaterat att avgälden liksom bör bestämmas som produkten av ett avgäldsunderlag och en avgälds- ränta, att avgäldsunderlaget bör stå i ett visst givet förhållande till värdet på marken och att avgäldsräntan bör svara mot en skälig avkastning på detta avgäldsunderlag. Skälen för detta gör sig gäll- ande även när det gäller tomträtter avsedda för flerbostadshus. Vi föreslår därför att även avgälden för dessa tomträtter ska bestäm- mas som produkten av ett avgäldsunderlag och en avgäldsränta. 7.3Årliga justeringar av avgälden Förslag: Avgälden ska kunna justeras och, om parterna inte har kommit överens om något annat, förfalla till betalning vid avgäldsperiodens början. Frågan om avgäldsperiodernas längd och när avgälden förfaller till betalning har behandlats i avsnitt 6.3. Vi har där förespråkat ett system med årliga justeringar av avgälden, dvs. ettåriga avgälds- perioder. De skäl som vi har redovisat för detta är relevanta även i fråga om tomträtter för flerbostadshus. Vi föreslår därför att också avgälden för tomträtter, avsedda för flerbostadshus, ska kunna justeras . Hur det ska gå till återkommer vi till i avsnitt 7.6.4. Även vad gäller förfallotidpunkt bör samma regler gälla för flerbostadstomträtter som för småhustomträtter. 7.4Bör regleringen av avgäldens storlek vara tvingande eller dispositiv? Förslag: I 13 kap. jordabalken tas det in preciserade bestäm- melser om hur avgälden för tomträtter, avsedda för flerbostads- hus, ska bestämmas. Bestämmelserna ska som huvudregel vara tvingande till tomt- rättshavarens fördel. Fastighetsägaren ska kunna avstå från att ta ut hela den avgäld som följer av lagen. Parterna ska också, i fråga om en förestående eller pågående avgäldsperiod, kunna avtala om att avgälden för den perioden ska bestämmas på annat sätt än det som lagen anger. Ett sådant avtal ska dock inte kunna medföra en högre avgäld än den som följer av lagen. Ifråga om av tomträttsupplåtelsen ska det råda full avtalsfrihet mellan parterna i fråga om den årliga avgäl- dens storlek. Detta undantag ska dock inte gälla tomträttsupp- låtelser som ersätter äldre tomträttsupplåtelser. Vi har beträffande tomträtter för småhus funnit att övervägande skäl talar för att bestämmelserna om avgäldens storlek huvud- sakligen ska vara tvingande till tomträttshavarens fördel (se avsnitt 6.4). Detta grundar sig bl.a. på de konsumentskyddsaspekter som gör sig gällande för denna typ av tomträtter och det förhållandevis begränsade behovet av att kunna avtala om andra modeller för avgäldsbestämningen. Vi har emellertid funnit att det bör råda full avtalsfrihet i fråga om avgälden av en tomträttsupplåtelse, dock inte om tomträttsupplåtelsen ersätter en äldre upplåtelse. Flerbostadshus kan, generellt sett, delas upp i två huvudgrupper; hyreshus och bostadsrättshus. När det gäller tomträtter som är bebyggda med hyreshus finns det inte några egentliga konsument- skyddsaspekter att ta hänsyn till. Tvärtom kan man utgå från att innehavarna av sådana tomträtter normalt bedriver ekonomisk verksamhet och har tillräckligt goda förutsättningar, bl.a. i ekono- miskt avseende, för att ha eller anlita den sakkunskap som krävs för att värdera olika avtalskonstruktioner, åstadkomma ett långsiktigt hållbart avtal och i övrigt tillvarata sina intressen. När det gäller tomträtter som är bebyggda med bostadsrättshus kan förhållandena vara annorlunda. Bostadsrättsföreningar förvaltas normalt av sina medlemmar och dessa är som regel lekmän. Det kan därför hävdas att i vart fall vissa sådana föreningar är i behov av visst konsument- skydd på samma sätt som innehavare av småhustomträtter. Behovet framstår dock inte som tillnärmelsevis lika starkt, eftersom bostads- rättsföreningar i allmänhet har betydligt bättre ekonomiska förut- sättningar för att anlita nödvändig fackkunskap än enskilda tomt- rättshavare har.