sou · GZB375d4 · 2012-01-01 00:00:00 — har samma uppgiftsskyldighet när det gäller uppgifter om att någon vistas på ett hem för vård eller boende, vilket framgår av 12 kap. 10 § andra stycket SoL. Ett annat exempel på uppgiftsskyldighet gäller verksamhet som rör barn och ungdomar. I 14 kap. 1 § SoL finns en skyldighet för myndigheter att anmäla om de i sin verksamhet får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till skydd för barnet. I vissa situationer finns bestämmelser som inte hindrar att en sekretessbelagd uppgift lämnas till en annan myndighet. Ett exempel på detta är att socialtjänstsekretessen inte hindrar att uppgift lämnas till polisen i ärenden som rör barn och ungdom. Om personal inom upptäcker förhållanden som innebär en risk för en person som är bryts sekretessen. Detta gäller även om den unga personen begår brott. Detta framgår av 10 kap. 20 § OSL. I förarbetena uppges att skälet för att få bryta sekretessen är att kunna sätta in sociala skyddsåtgärder för den unge och inte att åstadkomma ett straffrättsligt ingripande. 14.4.9Nöd enligt 24 kap. 4 § En gärning som någon begår i nöd utgör enligt 24 kap. 4 § inte brott. Detta gäller om inte gärningen kan anses vara oförsvarlig med hänsyn till farans beskaffenhet, den skada som förorsakas annan och omständigheterna i övrigt. Bestämmelsen betyder att en annars brottslig handling kan vara godtagbar under vissa omständigheter och därför inte bedöms som brott. Enligt 24 kap. 4 § föreligger nödsituation när fara hotar liv, hälsa, egendom eller något annat viktigt av rättsordningen skyddat intresse. I en nödsituation kan alltså en annars straffbelagd handling vara straffri. I princip gäller att den gärning som företas i nöd ska vara påkallad av ett intresse av betydligt större vikt än det som offras. Nödbestämmelsen är avsedd att tillämpas endast i undantagsfall. En avvägning ska alltid göras mellan den hotade egendomen och det intresse som uppoffras. Ansvarsfrihet gäller endast när gärningen är försvarlig. Ju mindre värde som egendomen har, desto mindre är utrymmet för att medge ansvarsfrihet på grund av nöd. Det har dock inte ansetts vara uteslutet med ansvarsfrihet trots att egendomen endast har affektionsvärde. I kommentaren till uppges det att det bör vara tillåtet att rädda även en gammal hund utan något egentligt ekonomiskt värde från att dö av koloxidförgiftning genom att slå sönder en fönsterruta. Nödregeln ger dock inte den enskilde rätt att göra ingripanden som det tillkommer myndigheterna om det inte finns särskilt starka skäl. Det har påpekats att bestämmelsen om nödrätt bör tillämpas särskilt restriktivt när det är fråga om att skydda ett allmänt intresse genom nödhandling. Vid svårartade former av djurplågeri anses dock nödrätt föreligga (m.fl. 1998). Det kan uppstå nödsituationer när sekretessen inom hälso- och sjukvård eller socialtjänst måste brytas. En läkare, sjuksköterska eller socialarbetare kan exempelvis för att avvärja fara för liv, hälsa eller egendom vara tvingad att lämna ut uppgifter om en vårdtagare. Att det i en sådan situation är tillåtet att bryta sekretessen anses framgå indirekt av 24 kap. 4 § BrB. (m.fl. 1996). () har i några ärenden uttalat sig om möjligheten att tillämpa nödbestämmelserna för att bryta sekretess i samband med brott. JO framhåller att möjligheterna att tillämpa bestämmelserna om nöd är begränsade för att bryta sekretess och att det endast kan komma i fråga i vissa fall (se bl.a. JO 1993/94 s. 461 och JO 2001/2002 s. 451). 14.4.10 Sekretess i djurskyddsärenden hos länsstyrelserna Det finns inte några särskilda sekretessbestämmelser till skydd för enskilda som förekommer i mål eller ärenden enligt djurskydds- lagstiftningen. Uppgifter i djurskyddsärenden kan i princip endast omfattas av sekretess med stöd av 36 kap. 2 § OSL, om det är fråga om en näringsidkare och det kan antas att denne lider avsevärd ekonomisk skada om uppgifterna röjs. Uppgifter i andra ärenden, t.ex. ärenden som rör sällskapsdjur, är alltså alltid offentliga. (m.fl. 2007). Sekretessen omfattar dock inte beslut i ärenden. Som tidigare nämnts finns det även ett allmängiltigt sekretesskydd hos myndighet för uppgift om bl.a. enskilds hälsa eller sexualliv i 21 kap. 1 § OSL. Enligt nuvarande reglering så har en person som anmäler eller lämnar uppgifter i ett djurskyddsärende inte något sekretesskydd hos tillsynsmyndigheten när han eller hon har uppgett sin identitet. JO har uttalat att det inte är anmälaren eller uppgiftslämnaren som bestämmer om sekretess ska gälla, om han eller hon väl har framträtt med sitt namn. Även om den enskilde begär att få vara anonym så är ska myndigheten pröva frågan om sekretess (JO 1983/84 s 247). 14.5Utredarens överväganden och förslag Behov av ett bättre informationsutbyte Att de nuvarande sekretessreglerna i vissa fall kan vara ett hinder för att åtgärda djurskyddsproblem framhålls av många instanser i utredarens probleminventering. De förfrågningar som utredaren har gjort visar även att problemet är känt hos och länsstyrelserna. Det är dock svårt att få närmare kännedom om omfattningen av problemen eftersom sekretessbestämmelserna hindrar ett öppet informationsutbyte. Vidare har det i utredarens arbete framförts att det förekommer att personal anmäler djur- skyddsproblem anonymt, vilket strider mot gällande sekretess- regler. Problemet tycks dock inte i någon större utsträckning rapporteras till ledningen för de verksamheter som berörs. Här bör det även noteras att det sannolikt finns ett betydande mörkertal på området. I de flesta fall där andra myndigheter eller andra aktörer än kontrollmyndigheten upptäcker tecken på djurskyddsproblem bör den s.k. generalklausulen i 10 kap. 27 § första stycket OSL kunna tillämpas. Utredaren bedömer därför att nuvarande lagstiftning är tillräcklig för att ett informationsutbyte efter en intresseavvägning ska kunna ske mellan de myndigheter som omfattas av general- klausulens tillämpningsområde. Det är däremot inom verksamheter som inte omfattas av generalklausulens tillämpningsområde som det finns hinder för informationsutbyte, dvs. inom hälso- och sjukvården och social- tjänsten. Inom dessa verksamheter gäller sekretess med ett omvänt skaderekvisit. Den sekretessbrytande bestämmelsen i 10 kap. 23 § OSL är inte heller tillämplig i fråga om djurplågeri och brott mot djurskyddslagen. Detta beror på att dessa brott har ett straffvärde som understiger den nuvarande gränsen för när personal i hälso- och sjukvården och får göra anmälan vid misstanke om brott. För att meddela kontrollmyndigheten om djurskydds- problem krävs i dessa fall alltså djurägarens samtycke. Sekretesskyddet hos hälso- och sjukvården och för enskilds personliga förhållanden är mycket omfattande och gäller i princip alla uppgifter om en enskild från uppgift om adress till uppgift om sjukdomstillstånd. En anmälan om djurskydds- problem som görs anonymt och innehåller sådana uppgifter kan därför vara ett sekretessbrott. I vissa fall bör nödrätt kunna göras gällande i situationer där djur far illa. En anmälan till kontrollmyndigheten bör då kunna göras utan att bedömas som ett sekretessbrott med stöd av nöd- bestämmelsen i 24 kap. 4 § . Denna möjlighet bedömer dock utredaren som begränsad till endast uppenbara fall av allvarligt djurplågeri. Nödbestämmelsen blir även aktuell först vid misstanke om sekretessbrott och ska tillämpas restriktivt. Bestäm- melsen är därför, enligt utredarens bedömning, varken lämplig eller tillräcklig för ett ändamålsenligt informationsutbyte i detta sammanhang. Frågor om enskildas integritet Utredaren ska enligt direktiven väga in intresset av att skydda enskildas integritet. Syftet med sekretessbestämmelserna är att människor i princip alltid ska kunna känna förtroende för hälso- och sjukvården och . För att sekretessen inom hälso- och sjukvården och ska kunna fylla denna funktion så är det givetvis nödvändigt att den enskilde kan lita på att integritetskänsliga uppgifter inte förs vidare. Det är enligt utredarens mening viktigt att så få undantag som möjligt görs från denna princip. I annat fall skulle det kunna leda till att enskilda avstår från att söka vård och hjälp, avbryter en pågående insats eller inte uppger att han eller hon han ansvar för djur på grund av rädsla för ett ingripande från kontrollmyndigheten. Detta kan även i vissa fall gå ut över djurhållarens familjemedlemmar, vilket är något som särskilt har framhållits i utredarens arbete. Det bör noteras att det i detta sammanhang ofta är fråga om redan särskilt utsatta personer där handlandet eller underlåtenheten att sköta djur ofta kan bero på brister i insikt på grund av medicinska, psykiska eller sociala skäl. Det kan även antas att de berörda ofta är människor i livs- situationer där innehavet av djur är ett mycket viktigt inslag i tillvaron. Å ena sidan har personal i hälso- och sjukvård samt socialtjänst en speciellt ansvarsfylld roll vid insatser i enskildas hem. Hemmiljön är särskilt känslig i förhållande till ingripanden från myndigheter, vilket innebär mycket högt ställda krav på respekt för den enskildes integritet och självbestämmande. Å andra sidan måste det enligt utredarens mening även särskilt beaktas att personal i hälso- och sjukvård samt socialtjänst i många fall kan vara de enda personer som uppmärksammar att djur far illa i enskildas hemmiljö och att dessa även ofta är de enda personer som kan slå larm om sådana djurskyddsproblem. Den som är djurhållare har enligt utredarens mening dock ett långtgående ansvar för att tillgodose djurets behov och att följa djurskyddslagens bestämmelser om att behandla djuret väl och att inte utsätta det för onödigt lidande. Det bör enligt utredarens mening även anses ingå i de skyldigheter som ingår i åtagandet som djurägare att djuret tas om hand i det fall ägaren till följd av sjukdom, olycksfall eller liknande inte kan tillgodose djurets behov av nödvändig tillsyn och omsorg. Djurskyddslagens förebyggande syfte innebär också att det är viktigt att ingripanden kan ske . I situationer där djur far illa är den viktigaste åtgärden att förhindra att missförhållandet fortsätter. Om detta inte kan ske får djuret eller djuren tas om hand med stöd av 31 eller 32 § djur- skyddslagen i syfte att djurlidande undviks. För ett ingripande krävs inte att det föreligger djurplågeri enligt 16 kap. 13 § . I dessa fall är det, som nämns i avsnittet Omhänder- tagande av djur och djurförbud, ofta fråga om handlande eller underlåtenhet på grund av sjukdom eller funktionsnedsättning. Det viktigaste med en förbättrad möjlighet för hälso- och sjukvården samt att ha ett ökat informationsutbyte med kontrollmyndigheten bör därför inte vara att det ska leda till ett straffrättsligt ingripande, utan att det bör ses som en skyddsåtgärd för att undvika djurlidande. Enligt utredarens mening är skydds- intresset överordnat intresset av brottsbekämpning på detta Det finns bestämmelser i sekretesslagstiftningen där sekretessen får vika i förhållande till skyddssyften som anses vara viktiga. Ett exempel på detta är bestämmelsen i 10 kap. 20 § OSL om polisiärt ingripande mot unga där en sekretessbrytande regel sätter det sociala skyddsintresset för barn och ungdomar framför intresset av brottsbekämpning. Utredaren vill framhålla att djur kan vara skyddslösa i detta sammanhang och det motiverar enligt utredarens mening även att djurskyddsintresset har en särställning i förhållande till sekretessintresset. En sekretessbrytande regel bör därför kunna motiveras i detta fall, även om straffvärdet för djurskyddsbrott är lågt i jämförelse med vad som i övrigt gäller enligt bestämmelserna i 10 kap. 23 § OSL. Utredaren bedömer att det från djurskyddssynpunkt är rimligt att personal inom hälso- och sjukvården samt bör ha bättre möjlighet än att trots sekretess kunna ingripa för att avhjälpa djurskyddsproblem. Med hänsyn till att sekretessreglerna för hälso- och sjukvården samt är mycket långt- gående och i princip saknar möjlighet till undantag så bedömer utredaren att något mindre ingripande alternativ till en sekretess- brytande regel inte finns och föreslår därför att en sådan regel införs i 10 kap. offentlighets- och sekretesslagen. Hur en sekretessbrytande regel bör tillämpas Utgångspunkten bör alltid vara att djurskyddsproblem ska lösas på frivillig väg. Personal i hälso- och sjukvård samt socialtjänst bör som annars så långt som möjligt försöka komma fram till en lösning i samförstånd med den enskilde. Först när dessa möjlig- heter är uttömda eller har visat sig vara resultatlösa bör det kunna bli fråga om att bryta sekretessen. En sekretessbrytande regel bör tillämpas restriktivt. Det bör inte komma i fråga att anmäla varje form av olämpligt handhavande av djur utan tillämpningsområdet bör förbehållas fall där djur tydligt utsätts för vanvård eller misshandel eller situationer där djur uppenbart uppvisar sjukdomssymtom. Utredaren anser att på samma sätt som den sekretessbrytande bestämmelsen i 10 kap. 23 § OSL så bör denna regel utformas som en möjlighet, och inte en skyldighet, att lämna ut uppgifter när det bedöms lämpligt med hänsyn till samtliga omständigheter. i det enskilda fallet tas hänsyn till vilka följder som ett uppgifts- lämnande skulle kunna få för den enskildes integritet. Möjligheten till sekretessgenombrott får inte användas i annat än djurskyddsmässiga syften. Som nämnts ska det främsta syftet med en sekretessbrytande regel vara en skyddsbestämmelse för att förhindra ett pågående djurlidande och inte att leda till ett brottsbeivrande. Det ska inte heller med hjälp av bestämmelsen vara tillåtet att t.ex. åtgärda djurhållning som enbart innebär sanitär olägenhet eller störningar i boendet. Sådana problem bör hanteras enligt bestämmelser. I de fall som anmälningar görs till tillsynsmyndighet bör upp- gifter som kan vara integritetskränkande lämnas endast om det är absolut nödvändigt för att komma till rätta med djurskydds- problemet. I tveksamma situationer bör berörd personal utan att röja några uppgifter om den enskilde först kunna diskutera situationen med kontrollmyndigheten för djurskydd före det att något utlämnande av uppgifter sker. Bistånd enligt SoL till djurhållning Utredaren har uppmärksammats på att det kan förekomma att socialnämnder beviljar bistånd enligt SoL till inköp av djur. kan även bevilja ekonomiskt bistånd för t.ex. inköp av djurfoder eller insatser i form av bistånd enligt SoL eller assistans enligt LSS med skötsel och tillsyn av djur. I vissa fall har djurskyddsproblem uppstått i sådana ärenden, t.ex. att djuret blivit allvarligt sjukt och där den enskilde inte kan betala för avlivning av djuret. Enligt utredarens mening är detta inte acceptabelt. Utredaren vill framhålla att djurhållaren är själv alltid ytterst ansvarig för ett djurinnehav. När socialnämnden genom beviljade insatser har gjort ett innehav av djur möjligt som sedan inte visar sig fungera djurskyddsmässigt tillfredsställande, bör dock även nämnden anses ha ett visst ansvar om man känner till att djurskyddsproblem uppstått. Om socialnämnden får vetskap om djurskyddsproblem bör man även hjälpa till för att problemen åtgärdas, t.ex. genom att djuret omplaceras eller avlivas. Enligt utredarens mening bör nämnden i sådana situationer agera och om inte någon annan lösning är möjlig i samförstånd med den enskilde anmäla detta till kontrollmyndigheten för djurskydd. Ett sådant uppgiftslämnande blir möjligt genom den föreslagna regeln. Utredaren anser att kunskapen om djurskyddsfrågor kan behöva förbättras för de personalkategorier som berörs av förslaget genom information och upplysning om djurskydd. Det bör enligt utredarens mening vara huvudmannens ansvar. bör få i uppdrag att i samarbete med SKL utarbeta lämpligt informationsmaterial. Frågor om sekretess hos kontrollmyndighet Den föreslagna sekretessbrytande regeln innebär att integritets- känsliga uppgifter om enskilda kan komma till kontrollmyndig- hetens kännedom. I OSL finns vissa sekretessbestämmelser som utgör ett minimiskydd för den personliga integriteten inom hela den offentliga sektorn. I 21 kap. 1 § OSL finns en sådan bestäm- melse om sekretess för vissa uppgifter om bl.a. hälsa och sexualliv. I förarbetena (prop. 2005/06:161 s. 33) till den nuvarande bestämmelsen i 21 kap. 1 § OSL (tidigare 7 kap. 1 § SekrL) uppges bl.a. följande om bestämmelsens syfte. I de fall det är tillåtet för en myndighet att lämna en sekretessbelagd uppgift om en enskild till en annan myndighet med stöd av en sekretessbrytande bestämmelse uppstår i regel inget problem. omfattas uppgiften av en primär sekretessbestämmelse hos den mottagande myndigheten eller också följer sekretessen med uppgiften enligt en särskild bestämmelse om överföring av sekretess. I undantagsfall kan det dock hända att en sekretessbelagd uppgift överlämnas till en annan myndighet trots att uppgiften inte kommer att omfattas av sekretess hos den mottagande myndigheten. Om de uppgifter som överlämnas är känsliga uppgifter om enskildas personliga förhållanden kan problem uppstå. Om det på ett visst område visar sig finnas behov av en sekretessbestämmelse till skydd för enskilda tar det vidare relativt innan en ändring i sekretesslagen kan genomföras. kan enskilda drabbas av integritetskränkningar genom att mycket känsliga uppgifter om deras personliga förhållanden lämnas ut till allmänheten. Den möjlighet för personal i hälso- och sjukvården och social- tjänsten att anmäla djurskyddsproblem till kontrollmyndigheten som utredaren föreslår bör kunna ske med ett minimum av uppgifter som kan vara integritetskränkande. Bestämmelsen i 21 kap. 1 § OSL bedöms därför ge tillräckligt sekretesskydd för den information som hälso- och sjukvården och kan behöva lämna till i dessa ärenden. särskild regel om sekretess för personuppgifter hos kontroll- myndigheten för dessa uppgifter bedöms därför inte finnas. Ytterligare överväganden om sekretessbestämmelser hos kontrollmyndighet finns i Utredarens övriga överväganden. Clevesköld, L., Thunved A. Sekretess, tredje upplagan (Juridik 2004). , U., , P., , G. Sekretess m.m. hos allmän förvaltningsdomstol (Lunds Domarakademi 2007). , C., , M. , S. , del II (13–24 kap.) sjunde upplagan (Juridik 1998). Lenberg, E., , U. Tansjö, A., Offentlighets- och sekretess- lagen, En kommentar (gula bibliotek 2010). , C., Sverne, T. Sekretess i hälso- och sjukvården (Förlagshuset 1996). Striwing, H., , M. Utredning av vanvård (2002). 15Möjlighet att göra undantag från djurskyddslagstiftningen i krissituationer Utredaren föreslår att regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, får möjlighet att meddela särskilda föreskrifter eller fatta beslut med undantag från djurskydds- lagens bestämmelser om det föranleds av krissituationer. Med krissituationer menas situationer som innebär allvarlig fara för liv eller hälsa hos människor och djur, för miljön eller hot mot stora ekonomiska värden. Sådana föreskrifter eller beslut ska vara tidsbegränsade. I utredarens direktiv uttalas att det i en krissituation kan uppstå behov av att utfärda särskilda djurskyddsbestämmelser eller av att frångå vissa djurskyddsbestämmelser. Som exempel på sådana situationer nämns att det skulle kunna vara olämpligt eller till och med omöjligt att hålla djur på bete i händelse av en natur- eller miljökatastrof. I direktiven sägs vidare att det i varken djurskydds- lagen eller djurskyddsförordningen finns angivet hur man ska agera i krissituationer. Inte heller finns det bemyndiganden att utfärda särskilda bestämmelser eller ge dispens från bestämmelser i kris- situationer. Det hänvisas även till en proposition om samhällets säkerhet och beredskap (prop. 2001/02:158, s. 131) där regeringen gjort bedömningen att det kan finnas behov av att se över vissa bemyndiganden i djurskyddslagstiftningen så att man vid radio- aktiva nedfall kan göra avvikelser från vad som i övrigt gäller. Möjlighet att göra undantag från djurskyddslagstiftningen i krissituationer Någon sådan översyn har emellertid inte gjorts och regeringen anser att en möjlighet att kunna utfärda särskilda bestämmelser eller att kunna frångå gällande djurskyddsbestämmelser i händelse av en krissituation ska utredas. 15.1.2Regeringens uttalande i prop. 2001/02:158, s. 131 f. har regeringen, uppmärksammat att det kan finnas behov av författningsändringar i situationer som innebär svåra påfrestningar när djurägare inte har några verkliga möjligheter att sköta och utfordra sina djur på ett sådant sätt som krävs enligt djurskyddslagstiftningen. I propositionen anförs bl.a. följande. Regeringen bedömer [dock] att det kan finnas behov av att vissa bemyndiganden i djurskydds- och foderlagstiftningen i samband med nedfall av radioaktiva nedfall över jordbruksmark ses över så att regeringen, eller efter regeringens bemyndigande , skall kunna meddela föreskrifter som avviker från de annars gällande. Regeringen anser också att en översyn bör göras när det gäller regeringens bemyndigande till att utfärda föreskrifter om gödselhantering och växtodling i händelse av en svår påfrestning. Skälen för regeringens bedömning: I en situation som innebär en svår påfrestning kan förhållandena vara sådana att en djurägare inte har några reella möjligheter att sköta eller utfodra sina djur på ett sådant sätt som krävs enligt djurskydds- och foderlagstiftningen. Vidare kan undantag från regelverket behöva göras för genomförandet av en konsekvensbegränsande åtgärd som gör att en bestämmelse i lag- stiftningen uppfylls, men att åtgärden strider mot en annan bestämmelse, t.ex. installning för att undvika att betande djur utfodras med skadligt foder. Motsvarande exempel på växtområdet kan vara att det uppstår behov av nya föreskrifter som tillfälligt påbjuder avlägsnande av det översta markskiktet i stället för nedplöjning. Mot denna bakgrund bedömer regeringen att vissa författnings- ändringar kan komma att bli aktuella. Exakt hur dessa skall utformas måste övervägas närmare. Innebörden bör dock vara att vid en svår påfrestning i fred skall särskilda föreskrifter kunna meddelas om vård och behandling av djur, om foder och fodertillsatser samt om gödselhantering och växtodling, allt i den mån det är försvarligt med hänsyn till de omständigheter som råder. Några författningsändringar har inte gjorts i fråga om något av de områden som anges i propositionen. Möjlighet att göra undantag från djurskyddslagstiftningen i krissituationer 15.1.3Olyckor, hot och risker i samhället I samhället sker olika typer av händelser som drabbar enskilda eller grupper av människor. Merparten av dessa incidenter är av begränsad karaktär och hanteras av enskilda individer på egen hand eller med stöd av insatser från samhällets sida. Det kan t.ex. röra sig om trafikolyckor, bränder, sjukdomar eller mindre störningar i tekniska system. Mera sällan inträffar större händelser som kräver omfattande insatser från samhällets sida. Exempel på sådana stora händelser är översvämningarna i och stormen 2005. Krissituationer som uppstår till följd av sådana händelser kan innebära betydande påverkan på djurhållare såväl inom som utom lantbrukssektorn. De hot och risker som samhället står inför är komplexa. Erfarenheterna från området visar att de största kriserna har sitt ursprung i händelser som inte tidigare identifierats som potentiella risker. Bland de hot som samhället står inför kan bl.a. nämnas smittor, tekniska kollapser och naturkatastrofer. Det kan vara svårt att identifiera vilket ursprung hot och risker har eftersom dessa kan utvecklas såväl nationellt som internationellt. Samhället är mycket sårbart för extrema natur- och väder- händelser, vilka kan medföra betydande skador och störningar och lamslå väsentliga delar av samhället. Få verksamheter i samhället kan fungera t.ex. utan tillgång till el, elektroniska kommunika- tioner, väl fungerande transporter samt vatten och avloppsinfra- struktur.