sou · GZB375d2 · 2012-01-01 00:00:00 — 3.för kalvar som är över , ungdjur och vuxna tjurar i boxar med annat heltäckande spaltgolv än vad som avses i punkt 1 och som: a) var i bruk före denna författnings ikraftträdande, eller b) ingår i ansökan om förprövning1 som kommit in till före och godkänts av , 4.för ungdjur och vuxna tjurar i bås där det gödseldränerande golvet ligger i båsets bakre del och resterande golvytor i båset har helt golv eller annan godtagbar liggyta på av minimilängden för kortbås, 5.för ungdjur och vuxna djur i bås där det gödseldränerande gummispaltgolvet ligger i båsets bakre del och resterande liggytor i båset har helt golv med gummimatta eller motsvarande på av minimilängden för kortbås. 17 § Liggytan för kalvar under en månads ålder samt för kor och högdräktiga kvigor får inte bestå av dränerande golv. Om liggytan för andra nötkreatur utgörs av dränerande golv utan ströbädd måste stallet vara värmeisolerat. Nötkreatur som hålls i box 17 a § Kalvar som är äldre än en månad, ungdjur och vuxna tjurar får hållas i boxar med heltäckande spaltgolv om det utgörs av gummi eller annat eftergivligt material. Fram till får även annat heltäckande spaltgolv än det som avses i första stycket användas för kalvar mellan en och fyra månaders ålder. Annat heltäckande spaltgolv än det som avses i första stycket får även användas för kalvar äldre än , ungdjur och vuxna tjurar om 1.de var i bruk innan denna författning trädde i kraft, eller 2.ingår i ansökan om förprövning2 som har kommit in till före och har godkänts av . 1 Bestämmelser om förprövning finns i 5–6 b §§ djurskyddsförordningen samt Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 1999:95) om förprövning av djurstallar. Lagstiftningens detaljeringsgrad och struktur Nötkreatur som hålls i bås 17 b § Ungdjur och vuxna nötkreatur får hållas i bås där båsets bakre del utgörs av gödseldränerande golv om 1.liggytan utgörs av helt golv eller annat godtagbart underlag, 2.liggytan är av minimilängden för kortbås, och 3.det gödseldränerande golvet är av gummi och övrig liggyta är täckt med gummimatta för högdräktiga kvigor och kor. 2 Bestämmelser om förprövning finns i 5–6 b §§ djurskyddsförordningen samt Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 1999:95) om förprövning av djurstallar. Lagstiftningens detaljeringsgrad och struktur Barchiesi A., , Loberg J., . Ett djurskydd i förändring. – genom tillämpning av djuromsorgsprogram, likvärdiga och riskbaserade kontroller samt en utvecklad förprövning, Rapport 2008:24 Bracke, M.B.M. parameters are no panacea for on-farm monitoring of animal welfare Animal Welfare. 16: 229– 231. Rushen, J. & de Passillé, A.M. The scientific basis of animal welfare indicators. In: Smulders, F.J.M., Algers, B. (Eds.) Welfare of production animals: assessment and management of risks. Food safety and veterinary public health, Volume 5. Wageningen Academic Publishers, The . P 391–415. Normgivningsmakten enligt regeringsform. Begreppet naturligt beteende klargörs i den nya lagen genom att det anges att djur ska hållas och skötas på ett sådant sätt att de ges möjlighet att utföra sådana naturliga beteenden som djuren är starkt motiverade för och som ger djuren en funktionell återkoppling, dvs. minskar djurets motivation att utföra beteendet i fråga. Dessa beteenden begränsas dock till beteende som relaterar till djurens behov av rörelse, vila, komfort, sysselsättning, födosök och socialt umgänge. Med sysselsättning avses även sådan sysselsättning som endast är viktig för djuret av dess liv, t.ex. suggors behov av att bygga bo inför grisning och behov av att få suga. Begränsningen införs på grund av att det finns beteenden som djur är starkt motiverade för men som är oönskade eller svåra att tillgodose i djurhållning. Ett exempel på detta är att djur kan vara starkt motiverade att para sig eller att slåss. Utredaren anser inte att det i djurskyddslagen ska regleras exakt vilka beteenden som avses med naturligt beteende eftersom det skulle ge lagen en mycket hög detaljeringsgrad. Detta bör i stället regleras i föreskrifter och uppdateras i takt med ny kunskap på området. Utredarens uppgift har enligt kommittédirektivet varit att utreda hur begreppet naturligt beteende i 4 § djurskyddslagen kan förtydligas. I propositionen till djurskyddslagen (prop. 1987/88:93) anges att avsikten med bestämmelsen är att varje djurarts särskilda biologiska beteende skall beaktas. Bestämmelsen anses vara en portalparagraf för den svenska djurskyddslagstiftningen och att den har ett stort symbolvärde. Olika utredningar har ansett att formuleringen är otydlig och diskussionen har i huvudsak gällt om formuleringen avser grundläggande beteenden som är viktiga för djurets välbefinnande eller avser beteenden som djur utför i vilt tillstånd. Villkor i utredarens arbete har varit att minst samma djurskyddsnivå som dagens nivå ska uppnås. Lagstiftningen ska också bygga på vetenskap och beprövad erfarenhet, se till det enskilda djurets behov och verka förebyggande. 6.1Begreppets ursprung och avsikt Var kommer begreppet naturligt beteende ifrån? Segerdahl (2009) anser att begreppet naturligt beteende uppkom som en reaktion mot den storskaliga djurproduktionen. Han menar att begreppet uttrycker en moralisk reaktion på att djur tvingas leva onaturligt i det som (1964) kallade för djurfabriker i sin bok . Naturligt beteende är också en hjärtefråga för det ekologiska lantbruket som präglas av en filosofi som betonar naturens ordning och balans. I det ekologiska lantbruket är naturligt beteende en grund för djurens hälsa och välfärd (Segerdahl 2009). Segerdahl anser att den ekologiska rörelsen har tolkat naturligt beteende som en definierbar biologisk term som etologerna har svaret på hur man ska leva upp till. Själv anser han dock inte att det är så enkelt utan menar att debatten om naturligt beteende i djurhållningen också handlar om naturfilosofi med ett ursprung i en moralisk reaktion på tendenser (Segerdahl 2009). Exakt när begreppet naturligt beteende etablerades är oklart men 1965 påtalade i sin rapport vikten av att djur fick sina beteendebehov tillgodosedda (1988). I rapporten konstaterades också att huruvida förhållandena ska anses vara acceptabla eller inte beror bl.a. på i vilken grad som beteendebehoven hos djur är uppfyllda. formulerade också grunden för de s.k. fem friheterna och en av dessa friheter var friheten till normalt beteende(1988). Friheten att utöva normala eller naturliga beteenden baserar sig på antagandet att djur har ett behov av att få ge utlopp för sitt naturliga beteendemönster utöver att få de fysiologiska behoven som beteendet är till för, tillgodosedda. Inte några speciella beteendemönster anges utan det är i stället underförstått att alla naturliga beteendemönster representerar beteendebehov (2008). Efter har diskussion förts i forskningssammanhang kring djurs behov av att utföra olika beteenden och vilka dessa i så fall är. Diskussionen har bl.a. handlat om att se på djurs behov av beteenden och om detta gäller alla beteenden som djur uppvisar i naturen eller endast vissa beteenden och i så fall vilka kriterier man bör använda för att särskilja dessa beteenden (se bl.a. 1988, 1993). 6.1.2Avsikten med begreppet naturligt beteende När de fem friheterna används talas det ibland om att djuren ska kunna bete sig normalt och i andra fall att de ska få bete sig naturligt. Normalt och naturligt är inte synonyma begrepp med varandra. Med normalt avses enligt något som inte avviker från den grundläggande typen av företeelsen i fråga, särskilt genom att överensstämma med genomsnittet. Begreppet normalt beteende hänvisar alltså till hur ett djur beter sig i relation till andra djur, vad som är statistiskt sett normalt beteende. Detta är inte nödvändigtvis det man avser när man talar om naturligt beteende. Vissa forskare menar att normalt beteende visserligen kan hänföras till de beteenden som djurens artfränder gör i naturen men att detta i sig inte behöver vara något positivt ur ett djurvälfärdsperspektiv. Det är inte någon fördel för ett djur ur ett välbefinnandeperspektiv att tvingas försvara sig mot rovdjur eller att genomgå ett ansträngande födoletande i tider av svält. Detta kan dock anses som ett normalt beteende i naturen (Algers 2008). Beter sig domesticerade djur i fångenskap normalt i den meningen likadant som sina vilda artfränder i naturen? Algers (2008) menar att forskningen visar på att de i stor uträckning gör det. Etologiska studier finns bl.a. på gris (, och 1987, 1988) och fjäderfä (Keeling & 1991) som visar att domesticerade djur beter sig ungefär som sina vilda släktingar då de släpps ut i liknande miljöer. När det gäller begreppet naturligt beteende kan sägas att de beteenden som djuren gör i naturen är naturliga i det avseendet att djuren självmant gör dem i naturen. Detta säger dock inte mycket om vilka beteenden som djur har behov av att utföra när de befinner sig i en annan situation. Vissa av djurens beteenden i naturen handlar om att klara av en negativ situation såsom stressen att tvingas försvara sig mot rovdjur eller ett ansträngande födoletande i svälttider. Detta är naturligt men knappast något som djuren skulle känna ett behov av att uppleva. Detta var inte heller det som avsåg med den femte friheten. I deras rapport talades det i stället om att försäkra att djurens beteendebehov (se nästa avsnitt) blev tillfredsställda i de fall som de medförde något positivt ur ett djurvälfärdsperspektiv (1988). Att det finns beteenden som djur alltid har behov av att utföra och andra beteenden som de bara ibland har behov av att få utföra illustrerar Algers (2008) med en jämförelse mellan grisars behov av att bygga bo vid grisning och att simma. Grisar kan simma men långt ifrån alla gör detta även om tillfälle bjuds. Grisar visar inte någon generell vilja att ta sig ett bad men det förekommer att grisar ger sig ut och simmar om de t.ex. vill ta sig över till andra sidan av ett vatten eller om de lockas av flytväxter som finns i vattnet. Man måste därför anse att det är naturligt för en gris att simma (när den gör så självmant) men det finns inte något som tyder på att grisar i andra situationer känner något egentligt behov av att simma. Jämför man detta med grisars behov av att bygga bo så är det något som alla suggor gör i någon form före grisning oavsett miljö. Står suggan i en bur utan halm kommer hon ändå att försöka utföra de flesta av beteendeelementen som bobyggnadsbeteendet består av. Suggan har sålunda ett behov, en inneboende drift, att utföra detta beteende (Algers 2008). Vad är då egentligen ett beteendebehov? Algers förklarar beteendebehov med beteenden som djuret har stark motivation för eller hög beredskap för att utföra. När djuret sedan har utfört beteendet och detta lett till det resultat som djuret avsett (dvs. varit funktionellt och t.ex. gett mättnadskänsla) minskar behovet och motivationen. Att djur har behov att utföra vissa beteenden beror på att dessa beteenden har en genetisk bakgrund, de har varit evolutionärt fördelaktiga beteenden för djuret. Vissa beteenden utlöses av interna faktorer eller stimuli, t.ex. så utlöser hormoner bobyggande hos suggor. Andra beteenden utlöses av externa faktorer/stimuli såsom åsynen av något smakligt eller något skrämmande (Algers 2008). Hur viktigt resultatet av beteendet är för att beteendebehovet ska vara tillfredsställt har diskuterats. När det gäller beteenden som har utlösts av yttre faktorer är det ganska självklart att motivatio- nen för beteendet inte minskar förrän situationen har förändrats. Forskning visar dock att även när beteendebehov utlöses av inre faktorer så är resultatet viktigt för att djurens motivation att utföra beteendet ska avta (2001). Forskare har under de senaste 20–30 åren resonerat kring om det finns vissa beteenden som djur har större behov av än andra av att utföra och vad det i så fall är som avgör varför vissa beteenden är viktigare än de andra. Många forskare ifrågasätter att alla beteenden som djur gör i naturen är resultatet av ett beteendebehov och därmed nödvändiga för djur i fångenskap att få utföra. Vissa beteenden som djur gör i naturen är något de tvingas till under rådande omständigheter och inte nödvändigtvis något som djuret annars skulle ha gjort. Många djur har också en viss förmåga att anpassa sig och sitt beteende till olika miljöer. Beteenden hos de djur som vi håller har också påverkats av domesticering och avel (Dawkins 1980, Poole 1992, Price 1999). Enligt Algers (2009) finns det tre sätt för att undvika att djur blir frustrerade av att inte få utföra de beteenden som de är starkt motiverade att utföra. Det första är att se till att motivationen för beteendet inte uppkommer. Detta kan t.ex. vara att hålla grisar i en sådan temperatur att deras behov av att kyla ner sig inte uppstår. Det andra är att genom avel försöka ändra djurs motivation för olika beteenden. Det tredje sättet är att försöka tillfredsställa djurs motivation för beteenden genom att förse dem med en sådan miljö att beteenden kan utföras på ett funktionellt sätt (Algers 2008). Tre av de faktorer som vanligen diskuterats i samband med beteendebehov är: 1. orsaken till beteendet, 2. styrkan i motivationen till beteendet och 3. konsekvensen av att inte få utföra beteendet. Vissa forskare har ansett att det endast, eller i huvudsak, är beteendemönster som är starkt motiverade av inre orsaksfaktorer som är beteendebehov (1988, Friend 1989). Andra forskare har ansett att både inre och yttre faktorer kan orsaka eller motivera beteendemönster som är viktiga för djuren och som då skulle kunna kallas för beteendebehov (1993). Både inre och yttre faktorer kan resultera i en stark motivation hos djur att utföra vissa beteenden. Exempel på detta är att suggors bobyggande utlöses av inre faktorer som hormoner (prolaktin och prostaglandiner) medan försvarsbeteende hos en ko utlöses av externa faktorer som åsynen av en rovdjur med potential att skada kons kalv (Algers 2008). Styrkan i motivationen till att utföra beteendet Många forskare har ansett att en av de viktigaste aspekterna gällande vad som är ett beteendebehov är styrkan i motivationen som djuret har för att utföra beteendet. Dawkins (1990) anser exempelvis att det är viktigt ur ett djurvälfärdsperspektiv att undersöka hur stark motivationen hos djur är för olika beteenden. Ett sätt att göra detta på är att låta djur arbeta för möjligheten att få utföra olika beteenden, dvs. man inför någon form av kostnad och undersöker om djuren är beredda att utföra ett arbete för att få möjlighet att utföra ett visst beteende (Dawkins 1990). Sådana studier har t.ex. visat att hönor är beredda att arbeta för att få tillgång till lämpligt material att sandbada i (et al. 2000), att grisar är beredda att arbeta för halm (1994) och att minkar är beredda att arbeta för att få tillgång till vatten (et al. Metoden har också använts till att studera djurs respons på olika typer av golv, burstorlekar, temperatur, ljusnivåer m.m. (Algers 2008). Studier av hur vilda djur beter sig kan också ge värdefull information om djurens val eller preferenser mellan olika beteendealternativ (Dawkins 1988). Motivation är något som kan vara tillfällig eller långvarig. Det är också något som kan vara knutet till en specifik händelse i ett djurs liv som exempelvis bobyggande före förlossning hos suggor eller något som uppkommer som t.ex. sandbadande hos höns (Algers 2008). Konsekvensen av att inte få utföra beteendet Vilken konsekvens det får att förhindra ett djur från att få utlopp för sitt beteendebehov kan vara ett användbart kriterium för att bestämma vad som är ett beteendebehov (Dawkins 1988). Om man hindrar djur från att få utlopp för sina beteendebehov så leder detta till stress och frustration hos djuret. En av konsekvenserna kan vara att djuret försöker att utföra beteendet fastän lämplig miljö eller saker i den saknas (Weeks & 2006). Ett exempel på detta kan vara bukmassage av kullsyskon hos tidigt avvanda smågrisar. Motivationen att dia är stark och i avsaknad av suggans juver riktas beteendet om mot ett kullsyskons buk. En annan konsekvens kan vara ett onormalt beteende hos djuret, t.ex. svansbitning, beteendestereotypier eller att djuret uppvisar andra stressymptom (1993). Med beteendestereotypier menas ett upprepat rörelsemönster som saknar funktion, t.ex. tungrullning hos kor, vävning hos hästar och rörbitning hos grisar. Den stress och frustration som förhindrandet av ett beteendebehov leder till ger i många fall också en direkt negativ effekt på djurets hälsa. Ett exempel på detta är att suggor som inte ges möjlighet att bygga bo har högre frekvens livmoder- och juverinflammationer och dessa suggor släpper heller inte till mjölk lika lätt, vilket också påverkar smågrisarnas tillväxt och hälsa (1973). Man vet också att om man hindrar själva resultatet av beteendet i detta fall, leder det till att smågrisarna i högre grad riskerar att trampas eller klämmas ihjäl av suggan (Thodberg et al. Många forskare anser att bry sig om djurens välfärd är detsamma som att bry sig om djurs subjektiva känslor och särskilt då obehagliga subjektiva känslor som smärta och lidande (Dawkins 1980, 1988, 1983, van Rooijin 1984, Zayan and 1987). Dawkins föreslår att psykiska lidande kan indelas i två kategorier: 1.Lidande orsakat av närvaron av vissa förhållanden eller viss behandling som ett djur vill slippa undan men inte kan (aversion). 2.Lidande orsakat av avsaknaden av vissa förhållanden där ett djur vill utföra ett beteende men förhindras på grund av fysiska begränsningar eller avsaknad av lämpliga faktorer eller stimuli (deprivation). I både aversion och deprivation är djuret motiverat att göra något men förhindrat att göra det. Enligt Dawkins (1988) uppstår ett lidande när ett djur förhindras att utföra beteenden som det vill till en sådan grad att det upplever intensiva eller utdragna obehagskänslor. Hur starkt lidandet är beror på hur stark motivationen för djuret är att utföra beteendet. Obehagskänslorna som ett djur upplever har en klar biologisk funktion eftersom dessa beteenden är kopplade till djurens överlevnad såsom t.ex. födosök (Dawkins 1988). En gris i det vilda tillbringar exempelvis 6–med att böka, beta och leta mat. Kor och hästar i det vilda tillbringar 8–med att beta. I ett stall är måltiden ofta över men behovet av beteendet finns fortfarande kvar eftersom motivationen för födosök och ätbeteende inte hunnit tillfredsställas (1996). Ett annat exempel på beteenden som är kopplade till överlevnad är hönors starka motivation för att sandbada. Denna motivation kan förklaras med att det i naturen är mycket viktigt för en höna att sandbada för att sköta om sina fjädrar. Att ha en duglig fjäderdräkt är nödvändigt för att kunna fly från rovdjur och ett förhindrande av sandbadsbeteendet kan alltså vara livshotande för hönan i naturen. I den artificiella miljö som hönor hålls finns det inte några rovdjur att fly från. Motivationen för hönan att utföra sandbadningsbeteende är dock fortfarande mycket starkt och som har nämnts ovan är hönor beredda att arbeta för att få möjlighet att sandbada. Även om husdjuren är domesticerade så bär de med sig ett evolutionärt arv och en stor del av detta evolutionära arv består av mekanismer för motivation att utföra beteenden som historiskt varit viktiga för överlevnaden och reproduktionen. Att misslyckas med att utföra dessa beteenden kan ha inneburit livshotande fara för djuren (Dawkins 1988). Dawkins påpekar också att det finns en risk för att vi ser på djurs beteendebehov med mänskliga ögon och inte såsom djur verkligen upplever det. En av farorna är då att människan bedömer djurs beteendebehov och dess vikt för djuret utifrån vilken roll eller funktion som beteendet har i den artificiella miljö som djuret hålls . För att exemplifiera detta kan man tänka sig att man håller en flyttfågel i en väl tilltagen bur eller voljär med skydd mot väder och vind och riklig tillgång på föda. Den verkliga situationen är att fågeln har större chanser att överleva och vara i god kondition inför nästa säsong än om den hade tillåtits flyga fritt och flyga söderut. Fågeln är dock på grund av sitt evolutionära arv inställd på att den måste flyga söderut och försöker därför göra allt den kan för att ta sig ut. Fågeln upplever alltså att den är förhindrad från att utföra ett beteende som den är starkt motiverad att utföra och att vistelsen i buren innebär ett hot, trots att de faktiska förhållandena egentligen är de motsatta (Dawkins 1988). När faktorer som är nödvändiga för att ett djur ska kunna utföra beteenden som är viktiga för dem saknas, kan onormala beteenden uppstå (Fox 1968). Detta kan visa sig i form av stereotypa beteenden, dvs. rörelser som upprepas på samma sätt . Detta har bl.a. studerats hos grisar som inte haft möjlighet att böka (1993) och hos hunddjur och isbjörnar i stimulifattiga miljöer (Wechsler 1991, Clubb & 2003). Kopplingen mellan djurens behov och stereotypier är oftast lätt att se. Rovdjur som i naturen rör sig mycket utvecklar oftast stereotypier som har med förflyttning att göra såsom att springa eller gå i bestämda mönster varv på varv eller trampa av och an på stället. Hovdjur som tillbringar stor del av dygnet med att äta kan i stället utveckla stereotypier kring ätande såsom tomtuggande eller tuggande på rör hos suggor, rullande av tungan hos kor och krubbitning och sväljande av luft hos hästar (1993). Stereotypier är en av de vanligaste beteendestörningarna och nästan alla arter av däggdjur och fåglar som hålls i fångenskap i karga miljöer har visat sig kunna utveckla stereotypier (1993). Djur av samma art använder ofta samma typ av beteende även om varje individ utvecklar egna varianter. Stereotypier utvecklas i miljöer där djuren inte har möjlighet att utföra sina naturliga beteenden men förekommer inte alls hos djur i naturen utan är enbart något som djur utvecklar om de hålls i fångenskap. Att utföra dessa stereotypier tros vara ett sätt för djuren att hantera den stress och frustration som de upplever. Förutom miljöer där djuren inte har möjlighet att utföra sitt naturliga beteende kan andra miljöer vara stressande för djuret. Detta är miljöer som är kaotiska, svårförutsägbara, omöjliga att kontrollera eller monotona (1993). Stereotypier är ett tydligt tecken på dålig djurvälfärd. Avsaknad av stereotypier är däremot inte något säkert bevis för att djurvälfärden är god eftersom olika individer är olika benägna att utveckla stereotypier (1993). Djur som utsätts för stor stress och fråntas möjligheten att kontrollera situationen kan också drabbas av passivitet eller s.k. inlärd hjälplöshet. Genom att inte ha någon möjlighet att komma undan det som stressar, ger djuret helt enkelt upp och blir apatiskt. I experiment har man studerat detta fenomen hos bl.a. fiskar, råttor, hundar och människor. Ett stressat djur behöver alltså inte visa sin stress genom aktiva och dramatiska beteenden utan ett djur som sitter orörligt och tyst i ett hörn på sin bur kan vara ett verkligt stressat djur (Algers & 1990). I sin avhandling , Well-being and Welfare as Applied to Animals diskuterar djurens natur och naturligt beteende (2008). Han påpekar att i den svenska lagstiftningen är begreppet naturligt beteende nästan lika viktigt och framträdande för djurskyddet som minimerandet av lidandet. menar också att begreppet naturligt beteende verkar ha en mer generell tillämpning än lidande eftersom lidande är begränsat till de djurarter som man vet kan lida medan alla djur har en natur och därmed ett naturligt beteende. Att djur har en natur är något som redan omnämnde och kallade för telos. Andra forskare som har också haft tankar kring detta och bl.a. yttrat följande: It has become clear that animals too have natures, what Aristotle called telos, the cowness of the cow, the pigness of the pig (2000) Enligt honom har djur en rätt att leva på ett sätt som tar hänsyn till eller uppfyller deras telos.