sou · H0B367 · 2012-10-09 00:00:00 — Placerings- reglerna utgör därmed inte bara en begränsning av de risker som en värdepappersfond kan ta på sig utan säkerställer även att fonden har en likviditetsprofil som möjliggör att fondandelsägarna kan få sina andelar inlösta på begäran i enlighet med 4 kap. 13 § LIF. Place- ringsreglerna omfattar även specialfonder såvida inte Finansinspek- tionen medgett undantag. För en specialfond är det tillräckligt att, om medgett undantag, inlösen av fondandelar kan ske minst en gång (6 kap. 1 § LIF). Utöver placerings- reglerna och det generella kravet på riskhantering i 5 kap. 2 § LIF finns inte några särskilda regler om likviditetshantering införda i LIF. har emellertid i enlighet med genomför- andebestämmelser till UCITS-direktivet6 i föreskrifter preciserat vad som gäller för de riskhanteringsprocesser som ett bolag som driver fondverksamhet ska ha. Bl.a. ska det enligt 6 a kap. FFFS 2008:11 finnas en lämplig process för hantering av likviditetsrisker som säkerställer att kravet på att fondandelsägarna ska kunna få sina andelar inlösta kan uppfyllas. Enligt samma bestämmelse ska bolaget genomföra regelbundna stresstester som gör det möjligt att bedöma varje fonds likviditetsrisk under extraordinära omständigheter. Bo- laget ska också säkerställa att likviditetsprofilen för tillgångarna i en investeringsfond är förenlig med de villkor för inlösen av fond- andelar som gäller för fonden. De föreslagna bestämmelserna om likviditetshantering i den nya lagen bedöms motsvara gällande regler för specialfonder och bör därför omfatta alla AIF-förvaltare, med undantag för förvaltare av slutna fonder utan finansiell hävstång. I enlighet med förslagen i avsnitt 7.3 föreslås dessutom dagens placeringsregler och krav på inlösen gälla även fortsättningsvis för specialfonder, i den mån inte beviljat undantag. Detaljerade bestämmelser om en AIF-förvaltares likviditetshan- tering finns i kommissionens förslag till genomförandeförordning. 6 Bestämmelserna bygger på artikel 40.3 och 40.4 i Kommissionens direktiv /43/EU. Något bemyndigande för att meddela före- skrifter om en AIF-förvaltares likviditetshantering förslås därför inte införas i den nya lagen. Artikel 17 i AIFM-direktivet ger kommissionen i uppdrag att anta genomförandebestämmelser avseende en AIF-förvaltares investe- ringar i värdepapperiseringstransaktioner för en AIF-fonds räkning. En AIF-förvaltare ska bl.a. kunna investera i värdepapperiserade till- gångar emitterade eller senare endast om origi- natorn, det medverkande kreditinstitutet eller den ursprungliga lån- givaren behållit ett ekonomiskt nettointresse på . Genom artikel 63 i AIFM-direktivet införs motsvarande bestäm- melser för UCITS-fonder genom införande av en ny artikel 50a i UCITS-direktivet. I kommissionens förslag till genomförandeförordning specificeras närmare hur andelen ekonomiskt nettointresse ska beräknas samt vilka kvalitativa krav som ska gälla för originatorn och det med- verkande kreditinstitutet respektive den AIF-förvaltare som för en AIF-fonds räkning investerar i värdepapperiserade tillgångar. Enligt förslaget gäller kraven endast värdepapperiserade tillgångar som emitterats eller . Efter ska bestämmelserna omfatta alla värdepapperiserade tillgångar för vilka förändringar gjorts i de underliggande exponeringarna från det datumet. Genomförande i svensk rätt Bedömning: Genomförandet av artikel 17 och artikel 63 i AIFM- direktivet i svensk rätt om de krav som ska vara uppfyllda för att medel i en AIF-fond respektive en investeringsfond ska få investeras i värdepapperiserade tillgångar som emitterats efter föranleder inte någon lagändring. Värdepapperiserade tillgångar är värdepapper som tillkommit genom en värdepapperiseringstransaktion. Värdepapperisering innebär för- enklat att ett företag (originatorn) skiljer av en grupp av tillgångar och de intäkter som flyter in från dessa från företagets övriga till- gångar, exempelvis en låneportfölj med tillhörande ränteintäkter. Tillgångarna överlåts till ett specialföretag som i sin tur emitterar obligationer för att finansiera förvärvet. De betalningsflöden som tillgångarna genererar förmedlas sedan helt eller delvis vidare till obligationsinnehavarna, som tar på sig en risk för varia- tioner i dessa betalningsflöden. En regel liknande artikel 17 i AIFM-direktivet infördes i kreditinstitutsdirektivet och har genomförts i svensk rätt genom ändringar i bl.a. lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar.7 Syftet med bestämmelsen i artikel 17 i AIFM-direktivet är att åstad- komma en enhetlig behandling inom olika sektorer. Genom att ha likformiga regler för de värdepapperiserade tillgångar som olika finan- siella företag får investera i säkerställs att exempelvis ett kredit- institut, via en AIF-fond som förvaltas av en till kreditinstitutet närstående AIF-förvaltare, inte gör indirekta investeringar i sådana tillgångar som institutet inte tillåts att investera i direkt. Genomförandet av artikel 17 i AIFM-direktivet föranleder enligt utredningens bedömning inte någon särskild bestämmelse i den nya lagen. Delegerade akter från kommissionen kommer med största sannolikhet att genomföras i förordningsform vilket innebär att de blir direkt tillämpliga i svensk rätt. Något bemyndigande för att meddela föreskrifter om de krav som ska vara uppfyllda för att en AIF-förvaltare för en AIF-fonds räkning ska få investera i värdepapperiserade tillgångar emitterade efter föreslås därför inte. Vad avser investeringsfonder finns, utöver placeringsreglerna i 5 kap. LIF, inte någon specifik bestämmelse som reglerar möjlig- heten för ett fondbolag att investera i värdepapperiserade tillgångar för fondens räkning. Något förslag till delegerade akter avseende artikel 63 i AIFM-direktivet har ännu inte lämnats av kommissionen. kan dock, enligt utredningens bedömning, inom ramen för nuvarande bemyndiganden i LIF meddela föreskrifter om vilka kriterier som ska gälla för de finansiella tillgångar som medel i en värdepappersfond får investera i. Någon lagändring bedöms därför inte vara nödvändig för att genomföra artikel 63 i AIFM- direktivet i svensk rätt. 2010/11:110 s. 69 ff. 8.7Särskilda verksamhetskrav avseende AIF-förvaltare som bedriver diskretionär förvaltning av investeringsportföljer 8.7.1Investeringar i egenförvaltade fonder För AIF-förvaltare som har tillstånd för diskretionär förvaltning av invetseringsportföljer innehåller artikel 12.2 i AIFM-direktivet vissa särskilda krav på verksamheten utöver de allmänna principerna i artikel 12.1 som redogjorts för ovan. En sådan förvaltare får inte placera kunders kapital i de AIF-fonder som den förvaltar såvida inte kunden gett medgivande till detta på förhand. Genomförande i svensk rätt Förslag: En AIF-förvaltare får inte placera en investerares till- gångar i en AIF-fond som AIF-förvaltaren direkt, eller på upp- drag av någon annan, förvaltar, om inte investeraren har godkänt detta på förhand. Enligt 7 kap. 2 § LIF får ett fondbolag som bedriver portföljför- valtning avseende finansiella instrument inte placera en investerares tillgångar i andelar i en investeringsfond eller ett fondföretag som fondbolaget förvaltar (direkt eller på uppdrag av en annan förvaltare), om inte investeraren har godkänt detta på förhand. Regeln bygger på artikel 12.2 i UCITS-direktivet. I gällande rätt finns således såvitt avser fondbolags placeringar i egenförvaltade specialfonder en regel som motsvarar artikel 12.2 i AIFM-direktivet. Någon motsva- rande bestämmelse om att ett värdepappersinstitut som bedriver diskretionär portföljförvaltning inte får investera kunders kapital i en specialfond som institutet förvaltar utan kundens medgivande finns dock inte i svensk rätt. Bestämmelser som förhindrar en fondförvaltare som bedriver diskretionär portföljförvaltning att, utan medgivande från kunden, placera kundens tillgångar i en fond som den själv förvaltar adresserar den särskilda situation där intressekonflikter kan uppstå mellan å ena sidan förvaltaren som mottagare av förvaltningsavgifter för de fonder som förvaltas, å andra sidan investerarens behov av kost- nadseffektiv portföljförvaltning. Det kan visserligen hävdas att detta följer av det allmänna kravet på att en AIF-förvaltare ska bedriva verksamheten på ett sådant sätt att intressekonflikter undviks. För att genomföra direktivet i svensk rätt bör dock, på motsvarande sätt som gäller för fondbolag, den nya lagen innehålla en särskild be- stämmelse som hindrar en AIF-förvaltare från att placera kunders tillgångar i en fond som den förvaltar utan att kunden godkänt detta på förhand. Bestämmelsen bör avse både sådana fonder som förvalta- ren är registrerad som förvaltare för och sådana fonder som för- valtas på uppdrag av en annan AIF-förvaltare. AIF-förvaltare med tillstånd för diskretionär förvaltning av investe- ringsportföljer ska enligt artikel 12.2 i AIFM-direktivet även om- fattas av och rådets direktiv /9/EG av om system för ersättning till investerare8 såvitt avser portföljförvaltningsverksamheten. Genomförande i svensk rätt Förslag: En AIF-förvaltare som har tillstånd för diskretionär förvaltning av investeringsportföljer ska omfattas av lagen (1999:158) om investerarskydd såvitt avser den verksamheten. Investerarskyddet gäller bara de tjänster som AIF-förvaltaren utför inom ramen för sin verksamhet som diskretionär förvaltare av investeringsportföljer. Investerarskyddet enligt lagen om investerarskydd ger ett visst grundskydd för investerare i det fall de skulle gå miste om sina tillgångar på grund av att ett värdepappersinstitut, fondbolag eller förvaltningsbolag med filial i går i konkurs och investerarna inte kan få ut sin egendom. Skyddet omfattar finansiella instru- ment och medel till ett värde som ett värde- pappersinstitut förfogar över i samband med att en investeringstjänst utförs. Skyddet omfattar emellertid inte andelsägare i en investe- ringsfond såvitt avser rätt till ersättning för tillgångar som ingår i fonden. Syftet med investerarskyddet är att upprätthålla förtroendet för det finansiella systemet och därmed marknadens funktionssätt. 8 EGT L 84, 26.3.1997, s. 22. Bestämmelser om investerarskydd för värdepappersinstitut samt fondbolag med tillstånd att tillhandahålla investeringstjänster mot- svarande och rådets direktiv /9/EG av om system för ersättning till investerare finns i lagen (1999:158) om investerarskydd. Kravet på att AIF-förvaltare med tillstånd för diskretionär förvaltning av investeringsportföljer ska omfattas av och rådets direktiv /9/EG av om system för ersättning till investerare bör genomföras genom förändringar i lagen om investerarskydd. Investerarskyddet bör endast omfatta portföljförvaltningsverksamheten och de tjänster som förvaltaren utför i anslutning till den verksamheten. Investerarskyddet liksom insättningsgarantin är inordnade under Riksgälden som är garantimyndighet. Inve- sterarskyddet finansieras genom avgifter till garantimyndigheten. Utredningens förslag innebär att AIF-förvaltare som har tillstånd för diskretionär förvaltning av investeringsportföljer kommer att om- fattas av sådana avgifter. 9Organisation, värdering och delegering 9.1Allmänna principer för AIF-förvaltarens organisation Enligt artikel 18.1 i AIFM-direktivet ska en AIF-förvaltare ha de lämpliga mänskliga och tekniska resurser som krävs för att kunna förvalta AIF-fonderna på ett korrekt sätt. I andra stycket i samma artikel ställs sedan en rad krav på förvaltaren. sunda administrativa förfaranden och redovisningsrutiner, kontroll- och säkerhetsarrangemang för elektronisk databehand- ling, tillfredsställande interna kontrollmekanismer (särskilt regler för de anställdas personliga transaktioner eller för innehav eller för- valtning av investeringar i syfte att investera för egen räkning) för att säkerställa att varje transaktion i vilken AIF-förvaltaren medverkar avseende AIF-fonderna är möjlig att rekonstruera med avseende på dess ursprung, de deltagande parterna, dess art samt tiden och platsen då den ägde rum, och kontrollmekanismer för att tillgångarna i de AIF-fonder som för- valtas investeras i enlighet med fondbestämmelserna eller bolags- ordningen samt gällande lagstiftning. I kommissionens förslag till genomförandeförordning preciseras dessa allmänt hållna krav. I förslaget finns krav på tillräckligt mycket personal med erforderlig kompetens, metoder och riktlinjer för redovisning, företagsledningens övervakande funktion, compliance- och internrevisionsfunktioner, rutiner för anställdas egna affärer och dokumentation av transaktioner i portföljer, av köp och inlösen av andelar samt hur dokumentationen ska bevaras. Organisation, värdering och delegering Genomförande i svensk rätt Förslag: En AIF-förvaltare ska alltid använda de tillfredsställ- ande och lämpliga mänskliga och tekniska resurser som krävs för att kunna förvalta AIF-fonderna på ett korrekt sätt. En AIF-förvaltare ska ha -ha sunda administrativa förfaranden och redovisningsrutiner samt kontroll- och säkerhetsarrangemang för elektronisk data- behandling, -ha tillfredsställande interna kontrollmekanismer, särskilt reg- ler för de anställdas personliga transaktioner, -säkerställa att varje transaktion i vilken förvaltaren medverkar avseende AIF-fonderna är möjlig att rekonstruera med av- seende på dess ursprung, de deltagande parterna, dess art samt tiden och platsen då den ägde rum, och -säkerställa att tillgångarna i de AIF-fonder som förvaltas av förvaltaren investeras i enlighet med fondbestämmelserna eller bolagsordningen samt gällande lagstiftning. Artikel 18 i AIFM-direktivet innehåller de grundläggande kraven på AIF-förvaltarens organisation. Motsvarande bestämmelser finns t.ex. i artikel 12 i UCITS-direktivet och artikel 13 i MiFID. Tidi- gare har vi i svensk rätt haft mer allmänt hållna sundhetspara- grafer1 som gällt både företagens organisation och uppförande mot kunder. I EU-direktiven på det finansiella området görs numera en tydlig uppdelning mellan organisatoriska krav och uppförande- regler. Motsvarande uppdelning har gjorts i svensk rätt, se t.ex. 2 kap. 17 § LIF och 8 kap. 11 § lagen om värdepappersmarknaden. Uppdelningen har främst betydelse vid gränsöverskridande verk- samhet. Den behöriga myndigheten i hemlandet utövar tillsyn över vissa delar av direktivens krav, oftast organisationskraven, och myn- digheten i värdlandet utövar tillsyn över andra delar, oftast upp- förandereglerna. På samma sätt förhåller det sig i AIFM-direktivet; vid en filialsituation utövar värdlandets behöriga myndighet tillsyn i förhållande till kraven i artiklarna 12 och 14 i direktivet, medan den behöriga myndigheten i hemlandet utövar tillsyn i förhållande 1 Se t.ex. 1 kap. 7 § lagen (1991:981) om värdepappersrörelse och 2 kap. 17 § LIF i dess lydelse före . Organisation, värdering och delegering till andra krav (artikel 45.2). Liksom vid genomförandet av övriga direktiv bör bestämmelserna om de grundläggande kraven på AIF- förvaltarens organisation i artikel 18 i AIFM-direktivet genomföras i svensk rätt på så sätt att en bestämmelse som motsvarar artikeln tas in i den nya lagen. Bestämmelsen kompletteras med detaljregler i kommissionens förslag till genomförandeförordning. En AIF-förvaltare ska se till att det för varje fond som förvaltas finns lämpliga och konsekventa förfaranden så att en korrekt och oberoende värdering av fondens tillgångar kan genomföras (arti- kel 19.1 i AIMF-direktivet). För varje fond gäller de regler om värdering av fondens tillgångar och fondandelarna som följer av lagen i det land där fonden är etablerad och av reglerna i fondens fondbestämmelser eller bolagsordning (artikel 19.2). Förvaltaren ska, enligt artikel 19.3, se till att andelarnas värde (NAV) beräknas och offentliggörs för investerarna minst en gång . Om det är fråga om en öppen fond, dvs. en fond som inte har ett begränsat kapital,2 ska värderingen ske i överensstämmelse med fondens inlösen- och emissionsintervall. Om det i stället är fråga om en sluten fond ska värderingen även ske vid ökningar och minskningar av fondens kapital. Slutligen ska investerarna infor- meras om värderingen i enlighet med fondbestämmelserna/bolags- ordningen. 2 Begreppet öppen måste i detta sammanhang anses avse fondens kapital. en öppen fond har inga begränsningar utan varje köp av andelar ökar den totala förmögenhetsmassan och varje inlösen minskar den. En sluten fond kräver en formell ändring av kapitalet, t.ex. ett beslut om nyemission, för att nya andelar/aktier ska ges ut. Begränsningar i fondens öppenhet som innebär att det för köp av fondandelar krävs att investeraren uppfyller vissa krav, t.ex. är en professionell investerare, har i sig ingen betydelse i detta sammanhang. Även en sådan fond kan ha inlösen- och emissionsintervall som kräver en viss frekvens på värderingen. Organisation, värdering och delegering Genomförande i svensk rätt Förslag: En AIF-förvaltare ska för varje AIF-fond som förvaltas se till att lämpliga och konsekventa förfaranden fastställs så att en korrekt och oberoende värdering av AIF-fondens tillgångar kan genomföras. Värderingen av tillgångarna och beräkningen av nettotill- gångsvärdet (NAV) per andel eller aktie ska ske i enlighet med lagen i det land där AIF-fonden har sitt stadgeenliga säte och AIF-fondens fondbestämmelser eller bolagsordning. De värderingsförfaranden som används ska säkerställa att till- gångarna värderas och att NAV per andel eller aktie beräknas minst en gång . Om AIF-fonden är öppen, ska värderingar och beräkning av NAV även genomföras med intervaller som är lämpliga vad av- ser både de tillgångar som innehas av fonden och AIF-fondens inlösen- och emissionsintervaller. Om AIF-fonden är sluten, ska värderingar och beräkning av NAV även genomföras i fall av en ökning eller minskning av kapitalet i den berörda AIF-fonden. Investerarna ska informeras om värderingarna och beräk- ningarna på det sätt som föreskrivs i relevanta fondbestäm- melser eller bolagsordningar. Värdering av tillgångarna och beräkning av NAV i special- fonder ska ske fortlöpande och minst en gång om inte har medgett undantag. Grunderna för värdering av tillgångarna och beräkning av NAV ska framgå av specialfondens fondbestämmelser. Reglerna i artikel 19.1–19.3 i AIFM-direktivet är relativt allmänt hållna och innebär att det ska finnas värderingsrutiner och att vär- dering ska ske minst en gång samt i övrigt beroende på fon- dens inlösen- och emissionsintervall eller kapitalförändringar. Regler som motsvarar artikel 19.1–3 bör föras in i den svenska lagen. Reg- lerna kompletteras med mer preciserade bestämmelser i kommis- sionens förslag till genomförandeförordning. För förvaltare av specialfonder finns regler om värdering m.m. i LIF. En specialfond kan vara sluten på så sätt att den vänder sig till en särskild eller avgränsad krets investerare.3 En sådan fond 3 1 kap. 1 § 23 LIF. Organisation, värdering och delegering kan också, efter godkännande, ha begränsningar i möjligheten att förvärva andelar men ska vara öppen för inlösen minst en gång per år.4 Detta innebär att sådana fonder kan vara undantagna från det generella kravet i 4 kap. 13 § LIF på att en andelsägare enligt huvudregeln när som helst ska kunna lösa in sina andelar men också, enligt förarbetena,5 från kravet enligt 4 kap. 10 § LIF på att beräkna och offentliggöra andelsvärdet minst en gång . Det ska därutöver framgå av fondbestämmelserna för en specialfond hur värderingen sker, 4 kap. 8 § LIF. Dagens regler för specialfonder liknar i grunden reglerna i artikel 19.1 och artikel 19.3 i AIFM-direktivet. Dock förutsätter det uttryckligt tillstånd från inspektionen om värdering ska få ske mindre ofta än en gång , och dessutom ska värderingsmetoder m.m. fram- gå av fondbestämmelserna. För att bibehålla det kundskydd som dessa regler innebär bör de (dvs. 4 kap. 8, 10 och 13 §§ samt 6 kap. 1 §) behållas oförändrade. Se dock om undantag från kravet på visst inlösenintervall för specialfonder som är öppna enbart för pro- fessionella investerare i avsnitt 7.6. Värderingen av tillgångarna och andelarna i en AIF-fond ska ske av någon som är oberoende i förhållande till AIF-förvaltarens port- följförvaltning. Detta kan åstadkommas antingen genom att värde- ringen sköts av en extern värderare, dvs. en juridisk eller fysisk person som är oberoende i förhållande till fonden, förvaltaren och dem närstående personer (artikel 19.4.a) eller genom att värderingen sköts av förvaltaren själv men av en enhet eller avdelning som är funktionellt oberoende i förhållande till portföljförvaltningen (arti- kel 19.4.b). Även om förvaltaren anlitar en extern värderare kan det dock bara bli fråga om ett oberoende till viss del. Värderaren kommer i många fall att anlitas och få betalt av förvaltaren och det är alltid förvaltaren som ansvarar för värderingen gentemot investe- rarna. Begreppet oberoende måste alltså förstås i ljuset av detta. 46 kap. 1 § LIF. 2002/03:150 s. 311. Organisation, värdering och delegering På en extern värderare ställs en rad ytterligare krav i artikel 19.5. Den externe värderaren ska omfattas av registreringsskyldighet enligt lag eller andra författ- ningar eller av yrkesetiska regler, kunna lämna tillräckliga yrkesmässiga garantier för att effektivt kunna utföra värderingsfunktionen, och ha utsetts i överensstämmelse med bestämmelserna om delega- tion (artikel 20.1 och artikel 20.2). En extern värderare får inte i sin tur delegera värderingen till någon annan och värderaren ska utföra sitt uppdrag opartiskt och med vederbörlig skicklighet, aktsamhet och omsorg (artikel 19.6 och artikel 19.8). För att fondens förvaringsinstitut ska få utses till extern värderare måste värderingsfunktionen vara funktionellt och hier- arkiskt åtskild från den enhet som fullgör förvaringsinstitutets uppgifter. Potentiella intressekonflikter måste i så fall identifieras, hanteras, övervakas och redovisas för andelsägarna. Förvaltaren ska underrätta den behöriga myndigheten om vem som har utsetts till extern värderare, och om denne inte uppfyller kraven i artikel 19.5 kan myndigheten kräva att en annan värderare utses (artikel 19.7). Vid intern värdering ska AIF-förvaltaren se till att hantera de intressekonflikter som kan uppstå mellan värderingsfunktionen och andra delar av verksamheten. Förvaltarens ersättningspolicy ska vara utformad så att otillbörlig påverkan på de anställda i värde- ringsfunktionen undviks. Även andra åtgärder som förvaltaren vid- tar för att hantera intressekonflikter, t.ex. åtskillnad mellan olika funktioner, ska utformas så att de anställda i värderingsfunktionen inte påverkas otillbörligt. Den behöriga myndigheten kan också kräva att en extern värderare eller en revisor ska verifiera de metoder som används och/eller resultatet, dvs. värderingen (artikel 19.9). Oavsett om förvaltaren har anlitat en extern värderare eller sköter värderingen internt är det alltid förvaltaren som ansvarar för att värderingen är korrekt i förhållande till fonden och andelsägarna. En extern värderare ansvarar dock i förhållande till förvaltaren för fel på grund av oaktsamhet eller uppsåtligt agerade, och detta oav- sett hur avtalet mellan förvaltaren och värderaren har utformats (artikel 19.10). Organisation, värdering och delegering Genomförande i svensk rätt Förslag: En AIF-förvaltare ska se till att värderingen utförs av antingen 1.en extern värderare, som är en juridisk eller fysisk person som är oberoende av AIF-fonden, AIF-förvaltaren och andra personer med nära koppling till AIF-fonden eller AIF-för- valtaren, eller 2.AIF-förvaltaren själv, under förutsättning att värderings- funktionen är funktionellt oberoende av portföljförvaltningen och att förvaltarens ersättningspolicy och andra åtgärder som vidtas för att hantera intressekonflikter säkerställer att otill- börlig påverkan på de anställda undviks.