sou · H0B334d2 · 2012-06-05 00:00:00 — Om domstolen i stället ges möjlighet att fritt kombinera olika tilläggssanktioner på ett sådant sätt att den sammantagna reaktionen på brottsligheten står i rimlig proportion till fängelsestraffets längd, kan inslag av mer behandlingsinriktad karaktär på ett flexibelt sätt kombineras med mer repressiva sanktioner. Vidare skapas förut- sättningar för att förena längre villkorliga fängelsestraff med skräddar- sydda paket av tilläggssanktioner där ingripandegraden successivt klingar av. Den dömde kan exempelvis åläggas att inledningsvis underkasta sig ett par månaders elektroniskt övervakat förbud att lämna bostaden följt av ett antal timmar samhällstjänst och därefter skyldighet att hålla kontakt med en övervakare under några måna- ders tid. En ordning där domstolarna inte får någon närmare styrning i valet av tilläggssanktioner skulle emellertid innebära att straffmät- ningen inom ramen för det villkorliga fängelsestraffet helt kommer att utvecklas i praxis. En sådan praxisutveckling tar , och kommer det att råda stor osäkerhet om vilka tilläggs- Uppbyggnaden av ett påföljdssystem med villkorligt fängelse sanktioner som ska väljas i olika situationer. Det kan dessutom ifrågasättas om praxisbildningen kan ge tillräckliga riktlinjer för det fall att kombinationsmöjligheterna för domstolarna blir många och vida. Principerna om enhetlighet, likabehandling och förutsebarhet blir därmed svåra att upprätthålla. Risken är också att domstolarna och de verkställande myndigheterna lägger alltför stor vikt vid den tilltalades eventuella behov av olika sanktioner, vilket kan leda till att brottslighetens allvar och kravet på proportionalitet mellan brott och påföljd får en alltför begränsad betydelse. En stor del av syftet med den reform vi föreslår riskerar då att gå om intet. Trots de fördelar i form av ökad flexibilitet som ett system där det ges möjlighet att kombinera flera tilläggssanktioner onekligen är förenat med, anser vi därför att huvudregeln bör vara att ett villkorligt fängelsestraff ska förenas med endast en tilläggssanktion. Tillräcklig flexibilitet och hänsynstagande till omständigheterna i det enskilda fallet får i stället uppnås genom utformningen av och innehållet i tilläggssanktionerna och genom att det skapas goda förutsättningar för att på verkställighetsstadiet byta ut en tilläggs- sanktion som visar sig inte fungera. Vi återkommer till dessa frågor i kapitel 11 och 12. I vissa situationer kan dock en begränsning till en tilläggssank- tion leda till att möjligheten att utforma det villkorliga fängelse- straffet på det sätt som framstår som mest ändamålsenligt inskränks i alltför stor utsträckning. Som vi utvecklar närmare i avsnitt 9.5.9 och 11.8 bör villkorligt fängelse kunna förenas med en tilläggs- sanktion som innebär vård, behandling eller påverkan. Vi föreslår där att Kriminalvården, för det fall den tilltalade anses ha behov av och förutsättningar för att genomgå vård eller behandling eller brotts- eller missbruksrelaterad programverksamhet, ska presentera ett förslag till en s.k. vård- eller påverkanssanktion samt att dom- stolen därefter ska kunna förena det villkorliga fängelsestraffet med den i förslaget angivna sanktionen. En förutsättning för att dom- stolen ska kunna välja en sådan sanktion ska dock vara att den bedöms vara tillräckligt ingripande med hänsyn till det utdömda fängelsestraffets längd och den tilltalades tidigare brottslighet. Omfattningen eller utformningen av en tilläggssanktion som är inriktad på vård eller behandling kan inte enbart styras av vad som bedöms vara en tillräckligt ingripande straffrättslig sanktion. Valet av en sådan sanktion bör ytterst grundas på den tilltalades behov och på vad som kan anses ändamålsenligt för hans eller hennes vid- kommande. Det bör inte rimligen kunna komma i fråga att besluta Uppbyggnaden av ett påföljdssystem med villkorligt fängelse om mer ingripande vård- eller påverkansåtgärder än vad den till- talade anses ha behov av. Som vi anför i avsnitt 9.5.9 nedan bör visserligen Kriminalvården ha en ungefärlig kännedom om brottets allvar vid utformningen av förslag till en vård- eller påverkans- sanktion, så att innehållet i sanktionen i möjligaste mån kan göras tillräckligt ingripande och därmed accepteras av domstolen. Kriminal- vården kan dock inte föreslå åtgärder som inte bedöms som gyn- nande och som inte är förenliga med vetenskap och beprövad erfa- renhet när det gäller vad som kan antas vara brottsavhållande.27 Om domstolen bedömer att det förslag som lämnats inte är tillräckligt ingripande med hänsyn till brottslighetens allvar och den tilltalades tidigare brottslighet bör det därför – för att det ska finnas möjlig- het att besluta om en behandlingsinriktad sanktion som den tilltala- de faktiskt anses vara i behov av – ges möjlighet att kombinera den föreslagna vård- eller påverkanssanktionen med t.ex. böter, samhälls- tjänst eller någon form av övervakning och kontroll av den dömde. I undantagssituationer av nu angivet slag bör det alltså vara möjligt att förena det villkorliga fängelsestraffet med flera tilläggssank- tioner. Frågan om när en vård- eller påverkanssanktion bör kunna kombineras med en annan tilläggssanktion och vilka andra sanktio- ner som i så fall ska kunna komma i fråga behandlas i avsnitt 9.5.9 och i författningskommentaren, avsnitt 1.2, se kommentaren till 31 kap. 4 § BrB. 9.5.6Böter eller samhällstjänst som utgångspunkt Vårt förslag: Kortare villkorliga fängelsestraff ska som utgångs- punkt förenas med dagsböter. I den mån böter inte kan anses utgöra en tillräckligt ingripande tilläggssanktion med hänsyn till det villkorliga fängelsestraffets längd eller den tilltalades tidigare brottslighet ska utgångspunk- ten vara att det villkorliga fängelsestraffet ska förenas med sam- hällstjänst, om förutsättningarna för samhällstjänst i övrigt är uppfyllda. 27 Se avsnitt 9.5.9 och vad som där anförs om principen om risk, behov och mottaglighet. Uppbyggnaden av ett påföljdssystem med villkorligt fängelse Valet av tilläggssanktion bör i första hand utgå ifrån de sanktioner som på ett tydligt sätt kan straffmätas, dvs. böter, samhällstjänst och hemarrest.28 Som vi redogjort för i avsnitt 9.5.4 bör ett villkorligt fängelse- straff inte förenas med en mer ingripande tilläggssanktion än vad som bedöms vara nödvändigt i det enskilda fallet. Det innebär att böter, som i enlighet med vad som anförts i avsnitt 9.5.3 får anses vara den minst ingripande av de nu nämnda tilläggssanktionerna, bör användas i så stor utsträckning som det av trovärdighetsskäl är möjligt. En sådan tillämpning överensstämmer också med det i våra direktiv uttalade önskemålet om att användningen av böter ska öka. Den bötesform som bör kunna komma ifråga som tilläggssank- tion till villkorligt fängelse är dagsböter. Först om villkorligt fängelse med dagsböter inte bedöms vara tillräckligt ingripande med hänsyn till fängelsestraffets längd eller den tilltalades tidigare brottslighet bör en mer ingripande tilläggssanktion komma i fråga. (Vi åter- kommer till frågan om betydelsen av den tilltalades tidigare brotts- lighet i avsnitt 10.3 och 10.4.) Frågan om vid vilken straffnivå dagsböter inte kan anses utgöra en tillräckligt ingripande tilläggssanktion bör inte anges i lag. Som riktlinje bör dock kunna gälla att det är tillräckligt att förena villk- orliga fängelsestraff som uppgår med dags- böter, om inte den tilltalades tidigare brottslighet innebär att en mer ingripande tilläggssanktion bör väljas. För villkorliga fängelse- straff som uppgår bör utgångspunkten vara att dagsböter inte ska väljas som tilläggssanktion, även om den tilltalade tidigare är ostraffad eller endast har dömts till böter. Vid sådana straffnivåer bör nämligen som regel inte villkorligt fängelse med böter anses utgöra en tillräckligt ingripande sanktion i för- hållande till det utdömda fängelsestraffets längd. När det villkorliga fängelsestraffets längd eller den tilltalades tidigare brottslighet innebär att dagsböter inte kan anses utgöra en tillräckligt ingripande tilläggssanktion, bör det i första hand över- vägas om det villkorliga fängelsestraffet kan förenas med samhälls- tjänst. I nuvarande påföljdssystem används samhällstjänst som alter- nativ till fängelsestraff som understiger . Det är en ordning som vi uppfattar har vunnit god acceptans. 28 Som framgår närmare av avsnitt 9.5.2 och 11.7 föreslår vi att den tilläggssanktion om innebär förbud mot att lämna bostaden, och som således närmast motsvaras av den nu- varande möjligheten att verkställa kortare fängelsestraff genom IÖV (fotboja) ska benämnas hemarrest. Uppbyggnaden av ett påföljdssystem med villkorligt fängelse bör villkorligt fängelse med samhällstjänst vara en tillräckligt ingri- pande sanktion för att ersätta ett fängelsestraff i anstalt av en sådan längd. Samhällstjänst bör därmed kunna väljas som tilläggssanktion vid villkorliga fängelsestraff som uppgår . Det innebär att det i praxis utarbetade förhållandet mellan antalet timmar samhällstjänst och det alternativa fängelsestraffets längd vid skyddstillsyn bör kunna tillämpas på motsvarande sätt när samhälls- tjänst används som tilläggssanktion vid villkorligt fängelse. Vi åter- kommer till denna fråga i avsnitt 11.5.4 och utvecklar den i författ- ningskommentaren, avsnitt 1.2, se kommentaren till 27 kap. 3 § BrB. Som utvecklas närmare i avsnitt 11.5.5 bör en förutsättning för att förena ett villkorligt fängelsestraff med samhällstjänst vara att samhällstjänst bedöms vara en för den tilltalade lämplig tilläggs- sanktion. Utan ett lämplighetskrav uppstår nämligen en risk för att samhällstjänsten inte fullföljs, vilket i förlängningen kan leda till att tilltron till samhällstjänst som tilläggssanktion undergrävs. Exempel på situationer där samhällstjänst inte kan anses vara en lämplig sank- tion är om den tilltalade på grund av sjukdom eller kroppsskada saknar arbetsförmåga eller om han eller hon på grund av missbruk av beroendeframkallande medel eller av andra liknande skäl inte bedöms ha förutsättningar att utföra samhällstjänstarbete. För att det ska finnas möjlighet att besluta att ett fängelsestraff ska vara villkorligt även i de fall då samhällstjänst inte bedöms vara en lämplig tilläggssanktion är det av vikt att det finnas andra tilläggs- sanktioner av motsvarande ingripandegrad att ta till när dagsböter inte bedöms vara tillräckligt ingripande. Hur sådana tilläggssank- tioner kan åstadkommas övervägs i avsnitt 9.5.7 och 9.5.9 samt 11.6 och 11.8. Såvitt avser frågan om betydelsen av att den tilltalade har samtyckt till att utföra samhällstjänst hänvisas till avsnitt 11.5.5. Uppbyggnaden av ett påföljdssystem med villkorligt fängelse 9.5.7Övervakning och kontroll som alternativ till samhällstjänst Vårt förslag: Om samhällstjänst inte bedöms vara en lämplig tilläggssanktion och det inte heller finns förutsättningar för att välja en tilläggssanktion som innebär vård eller behandling, ska tilläggssanktionen i stället bestå av övervakning och kontroll av den dömde. Sanktionens ingripandegrad ska anpassas efter det utdömda fängelsestraffets längd, så att den motsvarar ingripande- graden i det antal timmar samhällstjänst som annars hade valts som tilläggssanktion. Som anförts i föregående avsnitt bör det, om böter inte anses utgöra en tillräckligt ingripande tilläggssanktion och samhällstjänst inte bedöms vara en lämplig sanktion, finnas möjlighet att förena det villkorliga fängelsestraffet med någon annan tilläggssanktion av motsvarande ingripandegrad som samhällstjänst. I många fall torde de personer som inte har förutsättningar att utföra samhällstjänst eller för vilka samhällstjänst annars inte be- döms vara en lämplig sanktion vara i behov av vård eller behandling för något förhållande som har samband med brottsligheten. Detta gäller inte minst om den bristande lämpligheten motiveras av att den tilltalade missbrukar alkohol eller narkotika. Möjligheten att förena ett villkorligt fängelsestraff med en tilläggssanktion som innefattar vård eller behandling övervägs i avsnitt 9.5.9. Det torde dock inte vara alldeles ovanligt förekommande att den som inte bedöms ha förutsättningar att utföra samhällstjänst eller för vilken samhällstjänst annars inte anses vara en lämplig tilläggs- sanktion inte heller har något uttalat behov av vård eller behandling eller i vart fall inte bedöms vara mottaglig för den vård eller be- handling som kan erbjudas inom ramen för en påföljd. Den tilltalade kan t.ex. vara förhindrad att arbeta på grund av kroppsskada eller sjukdom, utan att han eller hon för den sakens skull är i behov av sådan vård eller behandling som kan komma ifråga som straffrätts- lig reaktion på brott. Även i sådana situationer bör det finnas en tilläggssanktion som är lika ingripande som det antal timmar sam- hällstjänst som det villkorliga fängelsestraffet annars skulle ha förenats med. Härtill kommer att det, i enlighet med vad vi anför i av- snitt 9.5.5, bör finnas möjlighet att kombinera en sanktion som Uppbyggnaden av ett påföljdssystem med villkorligt fängelse innebär vård, behandling eller påverkan med någon annan sanktion för att på så sätt uppnå ett proportionellt påföljdsval i situationer där den tilltalades behov av vård eller behandling inte är tillräckligt för att motivera en vård- eller påverkansinriktad tilläggssanktion som är tillräckligt ingripande med hänsyn till fängelsestraffets längd och eventuell tidigare brottslighet. Den möjligheten bör inte vara begränsad till dagsböter, som kanske inte alltid räcker till för att åstadkomma en tillräckligt ingripande påföljd, och samhällstjänst, som inte sällan torde vara en olämplig sanktion för den grupp som kan bli föremål för en vård- eller påverkanssanktion. Enligt vår bedömning kan någon form av övervakning och kontroll av den dömde som innebär en mindre frihetsinskränkning än hemarrest utgöra ett alternativ till samhällstjänst, både som själv- ständig tilläggssanktion och som förstärkningssanktion när en vård- eller påverkansinriktad tilläggssanktion inte bedöms vara tillräckligt ingripande. Den närmare utformningen av en sådan tilläggssanktion, en s.k. övervaknings- och kontrollsanktion, åter- kommer vi till i avsnitt 11.6. Redan här kan dock sägas att sank- tionen i sin grundform bör innebära att den dömde åläggs skyldig- het att hålla kontakt med en särskilt utsedd övervakare och möjligen även anmäla sig till denne eller till Kriminalvården eller polisen med viss regelbundenhet. Ingripandegraden i sanktionen bör kunna ställas i relation till det villkorliga fängelsestraffets längd, genom att det föreskrivs längre övervakningstid ju längre straffet är. Vid uppbyggnaden av sanktionen bör de erfarenheter som finns inom när det gäller skyddstillsynspåföljden tas till vara. Avsikten är att den nu beskrivna sanktionen ska kunna användas i samma straffmätningsspann som samhällstjänst, dvs. vid villkor- liga fängelsestraff som uppgår . När det gäller något längre villkorliga fängelsestraff, uppgående till sex måna- der eller mer, torde inte enbart kontaktskyldighet och anmälnings- skyldighet vara tillräckligt ingripande, oavsett sanktionen pågår eller vilken intensitet den har. En möjlighet, som vi återkommer till i avsnitt 11.6.8, är att ingripandegraden i sådana fall skärps genom att den dömde i viss utsträckning förbjuds att lämna sin bostad. Ett sådant förbud skulle kunna skiljas från den mer ingripande tilläggssanktionen hemarrest (se avsnitt 9.5.8 nedan) genom att det endast får omfatta ett begränsat antal dagar eller liknande. Även förbud för den dömde att vistas på vissa platser eller skyldighet att uppehålla sig på en annan plats än bo- Uppbyggnaden av ett påföljdssystem med villkorligt fängelse staden skulle kunna utgöra förstärkande inslag om sanktionen ska användas vid längre villkorliga fängelsestraff. En förutsättning för att en övervaknings- och kontrollsanktion ska kunna väljas som tilläggssanktion bör vara att dess ingripande- grad motsvarar ingripandegraden i det antal timmar samhällstjänst som annars skulle ha valts som tilläggssanktion. Ingripandegraden bör således inte påverkas av den tilltalades eventuella behov av stöd och kontroll eller att en strängare kontroll kan antas leda till en minskad risk för att han eller hon återfaller i brott. Detta hindrar dock inte att det inom ramen för vad som får anses vara en rimligt ingripande tilläggssanktion under verkställigheten vidtas åtgärder som syftar till att så långt möjligt avhålla den dömde från att åter- falla i brott. Vi återkommer till den närmare utformningen av och innehållet i övervaknings- och kontrollsanktionen i avsnitt 11.6. Vårt förslag: Hemarrest ska endast kunna användas som tilläggs- sanktion om den tilltalades tidigare brottslighet annars hade utgjort hinder mot att besluta att fängelsestraffet ska vara vill- korligt. I avsnitt 9.5.6 har vi konstaterat att valet av tilläggssanktion vid villkorligt fängelse i första hand bör utgå ifrån de sanktioner som kan straffmätas på ett tydligt sätt. I avsnitt 9.5.7 har vi slagit fast att även övervakning och kontroll bör kunna användas som en sådan mätbar tilläggssanktion. Utöver de sanktioner som behandlas i av- snitt 9.5.6 och 9.5.7 utgör även hemarrest en tilläggssanktion som tydligt kan straffmätas.29 Som framgår av våra överväganden i avsnitt 11.7 föreslår vi att hemarrest ska innebära att den dömde förbjuds att vistas utanför sin bostad annat än på särskilt angivna tider och för särskilt angivna ändamål. Förbudet ska kunna kontrolleras genom elektronisk över- vakning. I enlighet med vad som anförs i avsnitt 9.5.3 får hemarrest anses vara den mest ingripande av de mätbara tilläggssanktionerna. 29 Som framgår närmare av avsnitt 9.5.2 och 11.7 föreslår vi att den tilläggssanktion som innebär förbud mot att lämna bostaden, och som således närmast motsvaras av den nu- varande möjligheten att verkställa kortare fängelsestraff genom IÖV (fotboja) ska benämnas hemarrest. Uppbyggnaden av ett påföljdssystem med villkorligt fängelse Ingripandegraden hos hemarrest är därmed högre än hos såväl samhällstjänst som sådan övervakning och kontroll som har beskri- vits i föregående avsnitt, s.k. övervaknings- och kontrollsanktion (se även avsnitt 11.6). Vi har i avsnitten 9.5.6. och 9.5.7 slagit fast att samhällstjänst och övervaknings- och kontrollsanktion får anses utgöra tillräckligt ingripande tilläggssanktioner vid villkorliga fängelsestraff som upp- går , i vart fall för den som är tidigare ostraffad. har vi i avsnitt 9.4.3 gjort bedömningen att det förhållan- det att ett villkorligt fängelsestraff kan förenas med hemarrest inte bör utgöra särskilda skäl att besluta att fängelsestraff som uppgår till ska vara villkorliga. Därutöver innebär våra för- slag i kapitel 15 att det inte längre ska göras någon påföljdsmässig särbehandling av vissa brott eller brottstyper på grund av att de är av viss art. Sammantaget innebär detta att det inte finns något tillämpningsområde för hemarrest som tilläggssanktion för den som inte har gjort sig skyldig till brott. Det finns däremot, vilket vi återkommer till i avsnitt 10.4, ett behov av att kunna trappa upp ingripandegraden i det villkorliga fängelsestraffet, så att det kan beslutas att ett fängelsestraff ska vara villkorligt även om den tilltalade tidigare dömts för brott som föranlett en mer ingripande påföljd än ett rent bötesstraff. Hemarrest innebär att den dömde berövas sin frihet i sådan ut- sträckning att sanktionen får anses närma sig ett ovillkorligt fängelse- straff i ingripandegrad. Enligt vår bedömning bör det därmed finnas möjlighet att använda hemarrest som tilläggssanktion i situationer där ett ovillkorligt fängelsestraff annars hade varit oundvikligt. Ett alternativ är därför att använda villkorligt fängelse med hemarrest som ett sista steg på vägen mot ett ovillkorligt fängelsestraff vid återfall i brott. Om sanktionen ges ett sådant tillämpningsområde ökar förutsättningarna för att ge villkorligt fängelse ett tillräckligt ingripande innehåll i sådana återfallssituationer där andra tilläggs- sanktioner bedöms vara otillräckliga, vilket innebär att det finns möjlighet att avstå från att döma ut ett ovillkorligt fängelsestraff utan att trovärdigheten för påföljdssystemet undergrävs. Mot en sådan ordning kan invändas att hemarresten till sin karaktär är sådan att den ställer stora krav på skötsamhet och förmåga att följa ett på förhand upprättat schema samt att den därför lämpar sig mindre väl för återfallsförbrytare. Risken för att hemarresten inte ska bli verkställd skulle med andra ord vara större om den används som tilläggssanktion för personer som tidigare gjort sig skyldiga till Uppbyggnaden av ett påföljdssystem med villkorligt fängelse brott i sådan utsträckning att inte någon annan tilläggssanktion bedöms vara tillräcklig. Invändningen har visst fog för sig, i vart fall i den bemärkelsen att det finns en större risk för att verkställig- heten av hemarrest misslyckas om den tillämpas för ett klientel som kan förväntas ha svårt att följa de villkor som gäller för verkstäl- ligheten. Enligt vår bedömning bör dock hemarrest i många fall kunna fungera väl för personer som har dömts till villkorligt fängelse vid något eller några tillfällen tidigare. Om den tilltalade till följd av t.ex. missbruksproblem eller liknande bedöms vara i behov av en mer vård- eller behandlingsinriktad tilläggssanktion, bör det dock finnas möjlighet att i stället för hemarrest välja ett sådant alternativ. Vi återkommer till denna fråga i avsnitt 9.5.9 nedan. Om den till- talade av andra skäl redan på förhand inte bedöms kunna följa de villkor som gäller för hemarrest, bör inte heller hemarrest väljas som tilläggssanktion. Vi återkommer till frågan om lämplighet och andra förutsättningar för hemarrest i avsnitt 11.7. Sammantaget gör vi bedömningen att hemarrest endast ska kunna användas som tilläggssanktion om den tilltalades tidigare brottslig- het annars hade utgjort hinder mot att besluta att fängelsestraffet ska vara villkorligt. 9.5.9En vård- eller påverkansinriktad tilläggssanktion Vårt förslag: Om den tilltalade är i behov av och har förut- sättningar för att genomgå vård eller behandling för missbruk av beroendeframkallande medel eller för något annat särskilt för- hållande som kan antas ha bidragit till den begångna brottslig- heten, eller om han eller hon har behov av och förutsättningar för att genomgå brotts- eller missbruksrelaterad programverk- samhet, får det villkorliga fängelsestraffet i stället för dagsböter, samhällstjänst, övervaknings- och kontrollsanktion eller hemarrest förenas med en tilläggssanktion som är inriktad på vård, behand- ling eller påverkan, en s.k. vård- eller påverkanssanktion. Det huvudsakliga innehållet i vård- eller påverkanssanktionen ska framgå av ett av Kriminalvården utfärdat yttrande. En förutsättning för att förena ett villkorligt fängelsestraff med en vård- eller påverkanssanktion ska vara att sanktionen är tillräckligt ingripande med hänsyn till fängelsestraffets längd och den tilltalades tidigare brottslighet. Det innebär att sank- tionen ska vara i huvudsak lika ingripande som det antal dags- Uppbyggnaden av ett påföljdssystem med villkorligt fängelse böter, det antal timmar samhällstjänst eller det antal månader hemarrest som det villkorliga fängelsestraffet annars skulle ha förenats med. Om det är uppenbart att innehållet i en av Kriminalvården föreslagen vård- eller påverkanssanktion inte är tillräckligt ingri- pande, ska rätten kunna kombinera sanktionen med dagsböter, samhällstjänst eller en övervaknings- och kontrollsanktion. Som beskrivits närmare i avsnitt 7.1 är en målsättning för vårt arbete att den påföljd som döms ut i det enskilda fallet så långt möjligt ska ha en brottsavhållande verkan såvitt avser den dömde.