sou · GZB369 · 2012-01-01 00:00:00 — Kommissionens tjänstemän kommer att granska den preliminära anmälan, och kommunen kom- mer därefter att ha möjlighet att revidera innehållet innan en formell anmälan av det eventuella stödet görs av . 5.7Bredbandsutbyggnad i kommunala bostadsföretag Ett annat mål där ett kommunalt beslut upphävts på grund av att det stred mot EUF-fördragets genomförandeförbud avsåg stöd till bland andra AB , AB Stockholmshem, AB Familje- bostäder och AB . Dessa bolag ingår i en koncern under det av ägda moderbolaget . De tre förstnämnda bolagen är allmännyttiga kommunala bo- stadsföretag, medan AB äger och hyr ut ett fibernät i Stock- holmsregionen. Målet avsåg ett beslut av kommunfullmäktige i kom- mun att bland annat 1) godkänna en handlingsplan för uppkoppling av bredband till hyresgäster i de kommunala bostadsbolagen, 2) upp- mana AB , AB Stockholmshem, AB Familjebo- städer och AB att genomföra bredbandsutbyggnaden och anslutningen av bostäder och lokaler enligt föreslagen modell, och 3) godkänna investeringen för hela lägenhetsbeståndet i AB , AB Stockholmshem och AB om . Merparten av de aktuella investeringarna avsåg fastig- hetsnät som respektive bostadsbolag skulle bygga i sina fastigheter. En mindre andel avsåg områdesnät som AB skulle bygga och som bostadsbolagen skulle hyra av AB . En kommunmedlem överklagade kommunfullmäktiges beslut och begärde laglighetsprövning enligt kommunallagen. Han gjorde gäll- ande att beslutet innebar statligt stöd i strid med EUF-fördragets genomförandeförbud. Länsrätten i län18 avslog över- klagandet, men klaganden överklagade domen till Kammarrätten i . 18 Dom i mål nr 25240-05. Statsstödsreglernas tillämpning i svenska domstolar Kammarrätten19 gick först in på frågan om det var fråga om stöd som gavs av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel. Kam- marrätten konstaterade att kommunen ägde de tre kommunala bo- stadsföretagen direkt eller via det kommunala moderbolaget . Enligt kammarrätten tillförsäkrades kommunens inflytande över dessa bolag genom dess ägarinflytande och genom bestämmelsen i 3 kap. 17 kommunallagen om skyldighet för en kommun som lämnar över vården av en angelägenhet till ett kommunägt aktiebolag att se till att fullmäktige får ta ställ- ning innan beslut i verksamheten som är av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt fattas. Kommunen fick därför anses ha ett sådant inflytande och sådana förfogandemöjligheter över de kom- munala bolagen att deras medel kunde utgöra statliga medel i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget. Kammarrätten konstaterade vidare att i det överklagade beslutet ingick en uppmaning att genomföra utbyggnaden och ett godkän- nande av en investering på för ändamålet. Enligt kammarrättens mening var kommunfullmäktiges beslut mot bakgrund av detta och med hänsyn till bestämmelsen i 3 kap. 17 § kommunal- lagen en förutsättning för att bredbandsutbyggnaden skulle komma till stånd. Kammarrätten förklarade att den därför inte kunde finna annat än att kommunen varit delaktig i de kommunala bostadsbola- gens planer och att det aktuella beslutet innebar att den planerade investeringen gjordes med statliga medel och kunde tillskrivas kom- munen. I frågan om beslutet innebar en fördel för mottagarna förklarade kammarrätten att den fråga som den hade att ta ställning till var om kommunens beslut kunde anses affärsmässigt i enlighet med prin- cipen om den marknadsekonomiske investeraren. Kammarrätten ut- talade inledningsvis att med hänsyn till vad som framgick av hand- lingsplanen föreföll de av kommunen initierade planerna primärt vara föranledda av förverkligandet av allmänpolitiska mål och am- bitioner, snarare än av att generera normal avkastning för kom- munen. I handlingsplanen uttalades nämligen att skulle vara världsledande på bredbandsuppkoppling och trådlös kommu- nikation och vara en intressant testmarknad för avancerad informa- tionsteknik. I handlingsplanen angavs vidare att staden genom de kommunala bostadsbolagen skulle driva på utvecklingen och koppla upp hyresgästerna i det kommunala bostadsbeståndet genom inve- 19 Dom i mål 4514-07. Statsstödsreglernas tillämpning i svenska domstolar steringar i fastighetsnätet. Kammarrätten förklarade emellertid att detta dock inte uteslöt att de av kommunen initierade åtgärderna ända kunde vara marknadsmässiga. Kammarrätten konstaterade emellertid bland annat att det i handlingsplanen saknades uppgifter om när projektet och investeringarna kunde antas bli självbärande, vilken kalkylränta som använts eller vilka avkastningskrav som gällde för projektet. Mot denna bakgrund fann kammarrätten att kom- munens beslutsunderlag varit bristfälligt avseende 1) åtgärdens mark- nadsmässiga syfte, 2) de ekonomiska förutsättningarna för projek- tet i fråga om bland annat avkastningskrav och 3) ekonomiska kal- kyler för investeringen, vilka medel som skulle användas, när och hur investeringen skulle ge avkastning, kalkylränta m.m. Enligt kam- marrättens mening var kommunens affärsplan därför behäftad med sådana påtagliga brister att det inte föreföll sannolikt att en privat investerare skulle ha fattat samma investeringsbeslut under mark- nadsmässiga förhållanden. Enligt kammarrätten klarade investeringen därför inte en prövning enligt principen om den marknadsekono- miske investeraren och fick därför anses gynnande för mottagarna. I frågan om åtgärden var selektiv förklarade kammarrätten att bredbandsutbyggnaden gynnade de kommunala bolagen såsom fastig- hetsägare. Kommunens åtgärd kunde enligt kammarrättens mening även komma att gynna såväl kommunikationsoperatörer som en rad andra aktörer i bredbandstjänstesektorn, eftersom investeringens bristande marknadsmässighet kunde ge utrymme för dessa aktörer att tillgodogöra sig villkor eller tillämpa prissättning som inte var marknadsanpassade. Kammarrätten ansåg därför att åtgärden var selektiv. Kammarrätten konstaterade vidare att de nämnda aktörerna be- fann sig på marknader som präglades av internationell konkurrens. Därmed innebar kommunens inblandning i det aktuella projektet enligt kammarrättens mening att det förelåg en risk för att kon- kurrensen skulle snedvridas på de olika marknader där fastighets- ägare, nätbolag respektive bredbandstjänsteleverantörer agerar och att investeringen riskerade att påverka handeln mellan medlems- staterna. Kammarrätten konstaterade sammanfattningsvis att det på det beslutsunderlag som kommunen haft inte gick att utesluta att bred- bandsutbyggnaden kunde klassificeras som statligt stöd. Eftersom kommunen beslutat att genomföra projektet och godkänna investe- ringen utan att anmäla planerna i förväg hade anmälningsskyldig- heten och genomförandeförbudet i artikel 108.3 i EUF-fördraget Statsstödsreglernas tillämpning i svenska domstolar Beslutet var därför olagligt enligt 10 kap. 8 § första stycket 4 kommunallagen. Kammarrätten upphävde därför kommunfullmäk- tiges beslut. Ett tredje mål där ett kommunalt beslut har upphävts på grund av att genomförandeförbudet överträtts avsåg ett beslut av kommun- fullmäktige i att bevilja borgen för uppförande av en ny förbränningslinje på Värmekraftverket i . är ett kommunägt bolag som bedriver verksamhet med avfallshantering och återvinning. kommuns ägarandel mot- svarade av bolagets kapital. Samtliga ägarkommuner hade ställt borgen i förhållande till sina ägarandelar. kom- muns borgensåtagande uppgick till och skulle vara gällande från till . Bolaget skulle betala en årlig borgensavgift till kommunen om . Två kommunmedlemmar överklagade kommunens beslut och gjorde gällande att borgensåtagandet innebar statligt stöd som läm- nats i strid med genomförandeförbudet i EUF-fördraget eftersom borgensavgiften inte låg på en marknadsmässig nivå. Klagandena hän- visade bland annat till ett tjänsteutlåtande från statskansliet. Enligt klagandena framgick av utlåtandet att ägarkommunernas borgens- åtaganden kunde uppskattas medföra en besparingseffekt för , efter att borgensavgifter till delägarkommunerna erlagts, på i nominellt värde fördelat . Kommunen bestred överklagandet och hävdade att det inte var fråga om någon överföring av offentliga medel och att borgens- åtagandet under alla förhållanden gjorts på marknadsmässiga villkor. Länsrätten i Göteborg20 hänvisade till att Kommuner och Landsting anser att en borgensavgift bör motsvara av lånebeloppet för att vara marknadsmässig och att den rekom- mendationen avser marknadsmässighet i förhållande till ett genom- snitt av alla svenska kommuners kreditvärdighet. Med hänsyn till detta, till att AB:s soliditet var god och till att borgens- åtagandet inte översteg av lånet ansåg länsrätten att åtagandet gjorts på marknadsmässiga grunder. Det var därför inte fråga om något stöd. Länsrätten avslog följaktligen överklagandet. 20 Dom i mål nr 3185-09. Statsstödsreglernas tillämpning i svenska domstolar Kommunmedlemmarna överklagade länsrättens dom. Kammar- rätten i Göteborg21 hänvisade till att det av kommissionens tillkänna- givande om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd i form av garantier22 framgår beträffande enskilda statliga garantier att en förutsättning för att statligt stöd ska kunna uteslutas är att ett marknadsorienterat pris betalas för garantin. Om det pris som har betalats för garantin är minst lika högt som den motsvarande avgift på finansmarknaden som fungerar som rikt- märke skulle, enligt meddelandet, garantin inte innehålla stöd. Om ingen motsvarande garantiavgift som kan fungera som riktmärke står att finna på finansmarknaden, skulle enligt meddelandet den totala finansiella kostnaden av det garanterade lånet, inklusive ränte- satsen på lånet och garantiavgiften, jämföras med marknadspriset på ett motsvarande lån utan garanti. Kammarrätten konstaterade att det var ostridigt att en jämför- else mellan den totala kostnaden för det aktuella lånet med garanti och för ett lån utan garanti visade att borgensåtagandet innebar en besparingseffekt för , även om det förelåg oenighet om till vilket belopp stödet skulle beräknas. Enligt kammarrättens mening innebar åtagandet därför en fördel för bolaget. Även övriga förut- sättningar för att det skulle vara fråga om statligt stöd var enligt kammarrättens uppfattning uppfyllda. Den ansåg vidare att det inte fanns tillräcklig grund för slutsatsen att borgensåtagandet var undan- taget från anmälningsskyldigheten enligt kommissionens förord- ning (EG) 1998/2006 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i fördraget om stöd av mindre betydelse. Eftersom kommunen hade överträtt fördragets genomförandeförbud var beslutet olagligt enligt 10 kap. 8 § första stycket 4 kommunallagen. Kammarrätten upphävde därför länsrättens dom och kommunens beslut att bevilja borgens- åtagandet. Ett mål vid allmän förvaltningsdomstol som, till skillnad från de ovan nämnda målen, inte avsåg laglighetsprövning enligt kommu- nallagen utan förvaltningsbesvär rörde den numera upphävda lagen (1992:729) om koncessionsavgift på televisionens och radions om- råde (koncessionsavgiftslagen). Målet är intressant bland annat med 21Dom i mål nr 7739/09. 22EUT C 155, 20.6.2008, s. 10. Statsstödsreglernas tillämpning i svenska domstolar hänsyn till att kammarrätten i sin dom drog slutsatsen att unions- rättens krav på talerätt ska beaktas vid bedömningen av vem som kan använda sig av rätten enligt 22 § förvaltningslagen att över- klaga. Enligt den nämnda lagen skulle ett programföretag med tillstånd att sända TV-program med analog sändningsteknik betala konces- sionsavgift om företaget hade rätt att sända reklam i sådan sänd- ning och var ensamt om denna rätt här i landet. Ensamrätten inne- hades av (TV4). Syftet med avgiften var att motverka effekterna av den bristfälliga konkurrensen till följd av de konkurrensfördelar som ett programföretag med rätt att sända TV- reklam i rikstäckande analoga marksändningar har. Avgiften bestod i en fast del och en rörlig del. Den senare reglerades i lagens 4 § och var beroende av programföretagets intäkter från reklam i sändningar som skedde med stöd av tillståndet och med analog sändnings- teknik. infördes en 4 a § i lagen. I denna bestämmelse före- skrevs en successiv reducering av den rörliga avgiften fram till det analoga nätets stängning. Bakgrunden till tillkomsten av 4 a § var att den etappvisa nedläggningen av de analoga marksändningarna skulle komma att innebära att värdet av ensamrätten till reklam- finansierad analog TV successivt skulle komma att minska. Radio- och () beslutade att med stöd av 4 och 4 a §§ koncessionsavgiftslagen fastställa att TV4 skulle betala rörlig koncessionsavgift avseende andra kalender- året med . Såväl TV4 som Kanal (Kanal ) överklagade beslutet. Kanal yrkade i första hand att länsrätten skulle undanröja den del av RTVV:s beslut som avsåg en reduktion av koncessionsavgiften enligt 4 a § koncessionsavgiftslagen och att av- giften skulle fastställas till det oreducerade belopp som RTVV fast- ställt med tillämpning av 4 § koncessionsavgiftslagen, nämligen . I fråga om sin talerätt anförde Kanal att bolaget, som en av TV4:s främsta konkurrenter vid försäljningen av TV-reklam, be- rördes av RTVV:s beslut på ett sådant sätt att bolaget borde ges rätt att överklaga. Kanal gjorde också gällande att dess rätt att överklaga beslutet var även en följd av nuvarande artikel 108.3 i EUF-fördraget. Kanal hävdade att RTVV:s beslut innebar en offentlig stödåtgärd som verkställdes i strid med nämnda fördrags- bestämmelse och att Kanal företrädde ett intresse som nämnda artikel avsåg att skydda och därmed hade talerätt. Statsstödsreglernas tillämpning i svenska domstolar Länsrätten23 ansåg att reduceringen av den rörliga delen av kon- cessionsavgiften inte utgjorde otillåtet statsstöd och att det därmed inte fanns något skyddsintresse som skulle kunna motivera talerätt på den grunden. Kanal hade enligt länsrättens uppfattning inte heller med hänsyn till några andra omständigheter ett sådant in- tresse av den aktuella frågan att bolaget hade rätt att överklaga be- slutet. Länsrätten avvisade därför Kanal 5:s överklagande. Kanal överklagade beslutet. Kammarrätten24 anförde att efter- som avgiften tillkommit för att motverka effekterna av den kon- kurrensfördel som TV4 åtnjöt genom ensamrätten så var det in- tresse som Kanal i sin egenskap av konkurrent hade i saken uppenbart ett av rättsordningen erkänt intresse. I frågan om det i målet var möjligt att beakta det intresse som Kanal företrädde anförde kammarrätten att Kanal 5:s påstående att det till länsrätten överklagade beslutet innefattade ett otillåtet statsstöd till TV4 inte var sådant att det utan vidare kunde lämnas utan avseende. Enligt kammarrätten hade Kanal med hänsyn till bland annat genomförandeförbudets direkta effekt rätt att vid pröv- ningen av koncessionsavgiften få sitt påstående om otillåtet statsstöd prövat och, om sådant otillåtet statsstöd konstateras föreligga, att få det överklagade beslutet undanröjt. Eftersom genomförandeför- budet har direkt effekt och företräde framför eventuellt motstridiga nationella bestämmelse kunde enligt kammarrätten den omständig- heten att avgiften till beloppet är fastställd i lag inte föranleda någon annan bedömning. Kammarrätten förklarade att det därför var inte endast möjligt utan förelåg en på gemenskapsrätten grundad skyl- dighet att i målet beakta de invändningar som Kanal gjorde mot det överklagade beslutet. Mot bakgrund av detta fann kammar- rätten att Kanal uppfyllde de förutsättningar som enligt 22 § för- valtningslagen gäller för rätt att överklaga beslutet. Kammarrätten undanröjde därför länsrättens beslut och förklarade att Kanal hade talerätt i målet. Sedan länsrätten återupptagit målet uttalade den i dom att koncessionsavgiftslagen var generellt utfor- mad men endast kunde rikta sig mot ett skattesubjekt i taget efter- som skattskyldigheten grundade sig på en ensamrätt. Enligt länsrät- ten var reduktionen integrerad i koncessionsavgiftslagen och åtgärden kunde därmed inte sägas utgöra någon egentlig avvikelse från det generella systemet. Vidare var det enligt länsrättens uppfattning 23Länsrätten i , beslut i mål nr 6477-06. 24Kammarrätten i , dom i mål nr 4100-06. Statsstödsreglernas tillämpning i svenska domstolar uppenbart att värdet av den ensamrätt som avgiftsskyldigheten vilade på minskade i takt med att de analoga sändningarna upphörde. Grun- den för reduktionen var således enligt länsrätten direkt hänförlig till målen med koncessionsavgiftslagen. RTVV:s tillämpning av 4 a § koncessionslagen i det överklagade beslutet kunde därmed inte anses ge någon selektiv fördel i förhållande till konkurrerande företag. Länsrätten ansåg mot denna bakgrund att reduktionen inte skulle anses utgöra statligt stöd enligt nuvarande artikel 107 i EUF- fördraget. Överklagandet avslogs därför. Kanal överklagade domen men kammarrätten meddelade inte prövningstillstånd. Även vid allmänna domstolar har varit anhängiga mål där grunden för talan varit att stöd lämnats i strid med genomförandeförbudet, bland annat vid tingsrätt25. väckte () talan vid tingsrätten mot (), som drev och som ägdes av fyra kommuner och ett landsting. trafikerade sträckan –. hade () börjat trafikera sträckan –. gjorde gällande att Kristian- stad avtal med innebar att detta flygbolag erhöll statligt stöd i strid med EG-fördraget. yrkade att tingsrätten skulle fastställa att flygplatsen var skyldig att ersätta för den skada som bolaget hade lidit till följd av det statliga stöd som avtalet mellan flygplatsen och innebar. Kärandebolaget yrkade också att tingsrätten skulle förordna att det statliga stödet skulle upphöra. Käranden yrkade slutligen att tingsrätten genom ett interimistiskt beslut vid vite om skulle förordna att det statliga stödet skulle upphöra. framställde vidare ett editionsföreläggande om att flygplatsen skulle tillhandahålla samtliga allmänna handlingar som före- taget innehade och som rörde mellanhavan- den med , bland annat avtalet mellan port och . Bolaget gjorde gällande att det inte lämnades något statligt stöd och att det interimistiska 25 Mål nr T 1644-06. Statsstödsreglernas tillämpning i svenska domstolar yrkandet inte var tillåtet eftersom det motsvarade yrkandet i huvud- saken. I beslut beträffande editionsföreläggandet uttalade tingsrätten att den skriftliga överenskommelsen mellan och kunde antas äga betydelse som bevis i målet. Handlingen innehöll enligt tingsrättens uppfattning yrkeshemlig- heter men det förelåg synnerliga skäl för att lämna ut överens- kommelsen. Yrkandet skulle därför bifallas i den delen. Beträffande övriga handlingar som omfattades av editionsyrkandet fanns vid tiden för beslutet inte skäl att bifalla yrkandet. Beträffande yrkandet om interimistisk säkerhetsåtgärd konsta- terade tingsrätten att yrkandet om att tingsrätten slutligt skulle förordna att det hävdade statliga stödet skulle upphöra innebar en negativ fullgörelsetalan av det slag som avses i 15 kap. 3 § rätte- gångsbalken. Denna bestämmelse var enligt tingsrättens mening av- sedd att tolkas på så sätt att den skulle kunna säkerställa sökandens rätt om denna rätt kontinuerligt förhindrades av motparten. Enligt tingsrätten hindrade detta inte att sökanden redan genom beslutet om säkerhetsåtgärd kom i åtnjutande av den fördel som han ville uppnå med ett kommande domslut. Tingsrätten konstaterade att det undantagsvis kan förekomma att ett beslut om säkerhetsåtgärd medför att en kommande dom blir överflödig, men att det inte för- höll sig så i det aktuella fallet. För att yrkandet om interimistisk säkerhetsåtgärd skulle kunna bifallas krävdes att käranden visade sannolika skäl för sitt anspråk. Tingsrätten anförde i denna fråga att det särskilt borde beaktas att överenskommelsen mellan och innehöll utfästelser från flygplatsen att garantera in- täkter till avsevärda belopp. Dessa utfästelser kunde enligt tings- rätten betecknas som statligt stöd i den mening som avsågs i för- draget. Det var ostridigt att den aktuella stödåtgärden inte hade anmälts till kommissionen. Det var därför sannolikt att hade ett anspråk mot . Enligt tingsrätten var även övriga förutsättningar för att bifalla yrkandet om säkerhets- åtgärd uppfyllda. Tingsrätten förbjöd därför flygplatsen vid vite om att genom utbetalningar eller på annat sätt tillämpa överenskommelsen mellan flygplatsen och i den del som överenskommelsen innebar en intäktsgaranti. Sedan fått del av avtalet mellan och ändrade bolaget sin talan och yrkade att tingsrätten skulle Statsstödsreglernas tillämpning i svenska domstolar 1.fastställa att var skyldigt att ersätta för den skada som bolaget lidit på grund av att flygplatsen läm- nade statligt stöd till , 2.förplikta att betala jämte ränta för den skada som åsamkats av stödet, 3.vid vite om slutligt förordna att port inte skulle tillämpa det aktuella avtalet till den del som det omfattade en intäktsgaranti, ekonomiskt stöd i form av täck- ande av kostnader för försäljning och marknadsföring för räkning samt andra stödåtgärder i form av skadestånd eller annan typ av ersättning som skulle kunna komma att utge till följd av att hävt avtalet, 4.medelst ett interimistiskt beslut förordna att det stöd som skulle utges enligt vissa punkter i avtalet inte skulle tillämpas mellan parterna och att inte heller på annat sätt skulle utge ersättning till till följd av att City Air- line hävt avtalet, 5.vid vite om förordna att flygplatsen från det att lagakraftvunnen dom förelåg framställa en skriftlig begäran till att återbetala det otillåtna stat- liga stöd som lämnats jämte ränta och i övrigt vidta nödvändiga åtgärder för att återfå sådant stöd från . Flygplatsen yrkade att yrkandet om förpliktande för flygplatsen att återkräva utbetald ersättning skulle avvisas och att yrkandena i öv- rigt skulle ogillas. Med anledning av det utökade yrkandet om säkerhetsåtgärd för- bjöd tingsrätten med stöd av 15 kap. 3 § Kristian- stad vid vite om att utge fortsatt stöd dels i form av täckande av kostnader för försäljning och mark- nadsföring för enligt avtalet i fråga, dels i form av skadestånd eller annan ersättning till City till följd av att av- talet sagts upp. Tingsrätten beslutade också att det tidigare med- delade interimistiska beslutet fortfarande skulle gälla. överklagade beslutet till hovrätten, som avslog överklag- andet.26 Beträffande yrkande om avvisning anförde att det i den svenska processuella ordningen fanns ut- 26 Beslut i mål nr Ö 916-07. Statsstödsreglernas tillämpning i svenska domstolar rymme att ålägga flygplatsen att återkräva stödet och att tingsrätten i annat fall, enligt gemenskapens krav på effektivt genomslag, skulle tillskapa ett särskilt rättsmedel som säkerställde att flygplatsen åter- krävde stödet. justerade därefter skadeståndsyrkandet till att avse . En före planerad huvudförhandling i målet återkallades talan. Tingsrätten skrev därför av målet . Innan målet skrevs av hade väckt talan mot den person som var verkställande direktör för bolaget när avtalet med ingicks. yrkade att den verk- ställande direktören skulle förpliktas att betala av- seende ersättning för skada som han åsamkat bolaget genom sitt agerande i samband med att avtalet ingicks. Av det yrkade beloppet avsåg det belopp som begärt ersättning med i målet mot flygplatsen och ett uppskattat krav från på ersättning för skada som detta bolag åsamkats till följd av att hävt avtalet. Den verkställande direktören bestred yrkandet. Sedan och förlikts i tvisten i det ovan redovisade målet, justerade det yrkade belop- pet i målet mot den verkställande direktören till . Av beloppet avsåg det belopp som betalat enligt förlikningsavtalet, rätte- gångskostnader i det ovan redovisade målet, rättegångskostnader i det målet och ett upp- skattat krav från . Sedan parterna förlikts skrev tingsrätten av målet. 5.11Huvudstadens mot Staten genom Justitiekanslern Såvitt vi känner till finns det bara två mål vid svensk allmän dom- stol om hävdat olagligt stöd som gått till dom.