sou · GZB369 · 2012-01-01 00:00:00 — Skälet till detta var att en sådan talan i regel inte förs med utgångspunkt i konkurrens- och konsumentintresset utan primärt får antas syfta till att påverka företagets egen position på marknaden. I dispositiva mål motsvarar parternas dispositionsrätt deras för- foganderätt på det civilrättsliga planet. I indispositiva mål är däremot parternas dispositionsmöjligheter begränsade i viss mån. 1992/93:56. 84Proposition 2008/09:231 Konfliktlösning vid offentlig säljverksamhet på marknaden m.m., s. 48. 85SOU 2006:99, s. 278. vara motiverat av hänsyn till någon av parterna eller till skyddet för ett tredjemansintresse eller ett allmänt intresse. Statsstödsreglerna syftar bland annat till en effektiv användning av samhällets resurser genom en effektiv konkurrens och till att skydda företag mot att verka under snedvriden konkurrens. Statsstödsreglerna är således uppställda i ett allmänt intresse, vilket talar för att talan om förbud att lämna stöd i strid med genomförandeförbudet och om åter- betalning av lämnat stöd ska prövas som indispositiva mål. När ett företag väcker talan om förbud att lämna statligt stöd i strid med genomförandeförbudet eller om förpliktande att betala tillbaka olag- ligt stöd görs detta för att skydda företagets egen ställning på marknaden. Enligt vår uppfattning kan dock även vid en sådan talan värdet av en i sak korrekt dom tala för att målet ska handläggas enligt ordningen för indispositiva mål. Ett förhållande som talar mot att föreskriva att de aktuella målen ska vara indispositiva är att det inte blir möjligt att ansöka om betalningsföreläggande avseende återbetalning av olagligt stöd. Enligt 2 § lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning kan ansökan om betalningsföreläggande användas endast om förlik- ning är tillåten i saken. Enligt vår uppfattning väger emellertid de skäl som talar för att målen ska handläggas som indispositiva mål så tungt att det alternativet bör väljas. Mål avseende talan om förbud att lämna olagligt stöd, om förpliktande att betala tillbaka olagligt stöd och om fastställelse av skyldighet att återkräva olagligt stöd bör därför handläggas som indispositiva mål. Vid handläggningen av de aktuella målen kan domstolen behöva hämta in uppgifter från regeringen eller kommissionen i frågan om ett stöd är anmält eller inte. Domstolen kan också inhämta yttran- den från kommissionen i olika frågor som gäller tillämpningen av statsstödsreglerna, t.ex. i frågor om en viss åtgärd utgör statligt stöd och om en viss åtgärd uppfyller ett visst krav i en grupp- undantagsförordning. meddelande med kommissionens tillkännagivande om nationella domstolars tillämpning av reglerna om statligt stöd redogör kommissionen för möjligheterna att ställa frågor till kommissionen. Vårt förslag: Det föreskrivs en möjlighet för tings- rätt att besluta att ett mål om skadestånd ska handläggas gemen- samt med andra mål avseende olagligt statligt stöd. I 14 kap. 1–6 §§ finns bestämmelser om förening av mål för olika fall. Enligt 14 kap. 7 § gäller för dessa fall att mål får förenas endast om målen väcks vid samma domstol och denna är behörig samt samma rättegångsform är tillämplig för målen. Vi har ovan föreslagit att mål om förbud, åter- betalning och återkrav ska handläggas som indispositiva mål medan mål om ersättning som orsakats av att genomförandeförbudet åsidosatts även fortsättningsvis ska handläggas som dispositiva mål. Mot bakgrund av bestämmelsen i 14 kap. 7 § kommer skadeståndsmål inte att kunna handläggas gemensamt med mål om förbud, återbetalning och återkrav. Processekonomiska skäl talar emellertid för att det bör finnas en möjlighet att kumulera skadeståndsmål med andra mål om olagligt statligt stöd. Gemensam handläggning av mål kan vara processekonomiskt fördelaktig när en kärande yrkar både fastställelse av skyldighet för en stödgivare att återkräva olagligt stöd och ersättning för skada som orsakats av att stödet lämnats. Det kan emellertid vara för- delaktigt att kumulera skadeståndsmål även med t.ex. mål avseende en talan av annat slag avseende olagligt stöd eller med redan kumulerade mål mellan olika parter. Det är inte möjligt att nu avgöra i vilka situationer som kumulation medför effektiviserings- vinster och i vilka fall den inte gör det. Med förebild i rättegångs- balkens regler om behandlingen av enskilda anspråk på grund av brott och i konkurrenslagens regler om kumulation av mål om skade- stånd och konkurrensskadeavgift bör således rätten, om det är lämp- ligt, kunna förordna om gemensam handläggning. Om en sådan handläggning skulle medföra väsentliga olägenheter bör rätten kunna besluta att särskilja målen. Avgörande för rättens bedömning av om kumulation ska ske bör framför allt vara om det kan antas upp- komma processekonomiska fördelar. Det bör inte komma i fråga att mål om förbud eller återkrav försenas i nämnvärd utsträckning med anledning av en samtidig handläggning av ett mål om skade- stånd. För rättegången i målet om skadestånd kommer i allmänhet rätte- gångsbalkens regler om dispositiva tvistemål att gälla för det målet, även om målet kumulerats med ett indispositivt mål. Så länge målen hålls samma gäller emellertid vad som är föreskrivet för indisposi- tiva mål beträffande förfarandets yttre förlopp. I fråga om parts utevaro bör dock för skadeståndsdelen gälla dispositiva regler.86 En förutsättning för att mål om skadestånd på grund av över- trädelser av genomförandeförbudet ska kunna kumuleras med andra mål avseende olagligt statligt stöd är att samma instansordning tillämpas på målen. Överklagande av tingsrättens avgörande i skade- ståndsdelen efter kumulation bör göras till . För fall där målen särskiljs tillämpas dock för skadeståndsmålet den ordning som gäller för tvistemål i allmänhet. Vårt förslag: sammansättning i statsstöds- mål ska motsvara dess sammansättning i mål enligt konkurrens- lagen. I huvudförhandling i statsstödsmål ska tingsrätten således bestå av fyra ledamöter, av vilka två ska vara lagfarna domare och två ekonomiska experter. Vi har ovan föreslagit att talan om förbud att lämna olagligt stöd, om återbetalning av olagligt stöd, om fastställelse av skyldighet att återkräva olagligt stöd och om ersättning för skada som uppkom- mit genom att olagligt stöd lämnats väcks vid . Överklagande av tingsrätts domar och beslut i sådana mål ska ske hos . Förebild för denna ordning har varit konkurrenslagens behörighetsregler, särskilt eftersom mål enligt den lagen har många likheter med mål avseende olagligt stat- ligt stöd. Därmed uppkommer frågan om i mål avseende olagligt statligt stöd ska ha samma sammansättning som när den prövar mål enligt konkurrenslagen. Eftersom tingsrättens avgörande ska överklagas hos Marknads- domstolen inleder vi med att redogöra för den domstolens sam- mansättning. Lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. inne- håller bestämmelse om bland annat samman- sättning. Enligt denna lag gäller att består av 86 Fitger, s. I:5, och prop. 2007/08:135, s. 99. en ordförande, en vice ordförande samt fem särskilda ledamöter (3 §). Ordföranden, vice ordföranden och en av de särskilda leda- möterna ska vara jurister och ha erfarenhet som domare. De andra särskilda ledamöterna ska vara ekonomiska experter (4 §). Vad sedan gäller tingsrätts sammansättning i kon- kurrensmål föreskrivs följande i konkurrenslagen. I huvudförhand- ling i mål enligt konkurrenslagen som inte gäller vite ska tings- rätten bestå av fyra ledamöter, av vilka två ska vara lagfarna domare och två ekonomiska experter. En av de lagfarna domarna ska vara rättens ordförande (8 kap. 6 § första stycket). Om någon av leda- möterna får förhinder efter det att huvudförhandlingen har påbörjats är rätten ändå domför (8 kap. 6 § andra stycket). Vid huvud- förhandling som avses i 1 kap. 3 a § andra eller tredje stycket rätte- gångsbalken ska tingsrätten bestå av en lagfaren domare. I sådana fall får även en ekonomisk expert delta (8 kap.6 § tredje stycket. De rättegångsbalksbestämmelser till vilka hänvisas avser huvudförhand- ling i förenklad form och huvudförhandling i mål där parterna sam- tycker till att en domare sitter i rätten och i mål av enkel be- skaffenhet. När konkurrensmål avgörs utan huvudförhandling och när frågor som hör till rättegången prövas består tingsrätten av en lagfaren domare. I sådana fall får även en ekonomisk expert delta. Om det finns särskilda skäl med hänsyn till målets eller frågan be- skaffenhet får tingsrätten ha den sammansättning som anges i 8 § första stycket (8 kap. 9 §). Motsvarande bestämmelser om tingsrättens sammansättning fanns också i konkurrenslagen (1993:20), i 64 a och 64 b §§. I för- arbetena till dessa bestämmelser87 hänvisade regeringen till samman- sättningen i vid överklagande och förklarade att den sakliga kompetensen borde vara densamma i underrätter och överrätter. En annan ordning skulle strida mot principen att tyngdpunkten i rättskipningen ska ligga i första instans. Regeringen konstaterade också att alla de frågor som prövas av och som får överklagas till innefattade, i större eller mindre omfattning, frågor som krävde ekonomisk sak- kunskap. Regeringen förklarade att det genom sakkunnigbevisning i och för sig var möjligt att i specifika frågor tillföra rätten denna kunskap. Enligt regeringens uppfattning var de konkurrensrättsliga målen emellertid sådana att det vid prövningen av dem krävs kun- skaper i relevanta ekonomiska spörsmål på ett allmänt plan. 87 Proposition 1992/93:234 tingsrätts sammansättning i konkurrensrättsliga mål och ärenden, s. 8 f. bakgrund av det redovisade ansåg regeringen att tings- rätt skulle förstärkas med ekonomiska experter som deltar vid pröv- ningen av de konkurrensrättsliga mål och ärenden som får över- klagas hos . När det gäller tingsrätts sammansättning i statsstöds- mål gör vi följande bedömning. Det är möjligt att det i statsstödsmål inte kommer upp lika många och lika komplicerade ekonomiska frågor som i konkurrens- mål. De ekonomiska bedömningarna kommer i regel att vara be- gränsade till frågan om en viss åtgärd har skett på marknadsmässiga villkor. Den frågan kommer dock regelmässigt att uppkomma. Med hänsyn till detta och till att det i kommer att finnas ekonomiska experter när den prövar överklaganden av tings- rättens domar i statsstödsmål anser vi att i statsstödsmål ska ha en sammansättning motsvarande den som tings- rätten har i mål enligt konkurrenslagen. 6.5.5Överklagande av beslut under rättegång Vårt förslag: Interimistiska beslut samt beslut i vilka tingsrätten prövat en fråga om inträde i en rättegång får överklagas särskilt. Enligt 49 kap. 3 § andra stycket får andra beslut än slutlig beslut överklagas endast i samband med överklagande av dom eller slutligt beslut, om inte annat är föreskrivet. Enligt 49 kap. 5 § 6 får tingsrättens beslut överklagas särskilt om tingsrätten i beslutet prövat en fråga i tvistemål om kvarstad eller annan åtgärd enligt 15 kap. Motsvarande bör gälla när har prövat en fråga om interimistiskt beslut om förbud att genomföra stöd eller om interimistiskt beslut om återbetalning av stöd. Detta bör också gälla när den tingsrätten har prövat en fråga om inträde i rättegång. Vårt förslag: Det införs en regel om att rätten i mål om förbud, återbetalning eller återkrav får besluta att var och en av parterna ska svara för sina rättegångskostnader om det finns särskilda skäl för det. Bestämmelserna om rättegångskostnader i tvistemål finns i 18 kap. . Huvudregeln i tvistemål – såväl dispositiva som indispositiva – är att en part som förlorar ett mål ska ersätta motparten hans rättegångskostnad (18 kap. 1 § ). Enligt konkurrenslagen gäller i mål där ett företag för talan mot ett annat företag om åläggande att upphöra med konkurrensbe- gränsande samarbete eller missbruk av dominerande ställning att domstolen kan besluta att var och en av parterna ska svara för sina rättegångskostnader om det finns särskilda skäl (8 kap. 15 § andra stycket konkurrenslagen). Motsvarande gäller enligt marknadsför- ingslagen vid bland annat talan om förbud att fortsätta med otill- börlig marknadsföring (64 § marknadsföringslagen). I förarbetena till dessa bestämmelser har hänvisats till 18 kap. 2 § . I den bestämmelsen föreskrivs att om ett mål angår ett rättsför- hållande, som enligt lag ej må bestämmas annorledes än genom dom, må förordnas att vardera parten ska bära sin rättegångskost- nad. Den bestämmelsen är inte tillämplig i de aktuella målen enligt konkurrenslagen och marknadsföringslagen och kommer inte heller att kunna tillämpas vid talan avseende olagligt statligt stöd. En motsvarande möjlighet att kvitta rättegångskostnaderna i de aktu- ella målen enligt konkurrenslagen och marknadsföringslagen ansågs i motiven till dessa lagar lämplig att införa. Det påpekades dock att det borde markeras att det skulle finnas särskilda skäl för att avvika från huvudregeln. En typsituation där undantagsregeln i konkur- renslagen borde kunna tillämpas ansågs vara mål som rör prejudi- katsfrågor och mål där det med hänsyn till omständigheterna i övrigt framstår som befogat.88 De skäl som motiverat undantagsbestämmelserna i konkurrens- lagen och marknadsföringslagen gör sig gällande även vid talan om förbud att lämna stöd eller om återbetalning eller återkrav av olag- 2007/08:135, s. 286, proposition 1997/98:130 Ändringar i konkurrenslagen (1993:20) m.m., s. 58, och proposition 1994/95:123 Ny marknadsföringslag, s. 157. En sådan regel om möjlighet till undantag från rättegångs- balkens huvudregel om ansvar för rättegångskostnader bör därför införas även på statsstödsområdet. Rättegångskostnader i mål med parter på vilka 14 kap. 8 § andra stycket tillämpas Vår bedömning: På parter i statsstödsmål på vilka 14 kap. 8 § andra stycket ska vara tillämpligt ska rätte- gångsbalken regler om ansvar för och fördelningen av rätte- gångskostnaderna gälla. Vi har ovan föreslagit att en talan om förbud att genomföra olagligt stöd ska kunna föras mot en stödgivare och en stödmottagare gemensamt som svarandeparter och att bestämmelsen i 14 kap. 8 § andra stycket då ska vara tillämplig på svarandena. Vi har också föreslagit att om en förbudstalan väcks mot endast stödgivaren så ska den som visar sannolika skäl för att vara be- rättigad till den åtgärd som förbudstalan avser få inträda i rätte- gången som medpart till svaranden. Likaså ska vid talan mot en stödgivare om fastställelse av skyldighet att återkräva olagligt stöd den som visar sannolika skäl för att talan avser skyldighet att åter- kräva stöd från honom eller henne få inträda i rättegången som medpart. Även för dessa två fall gäller att bestämmelsen i 14 kap. 8 § andra stycket är tillämplig på svarandena om inträde medges. När det gäller ansvaret för rättegångskostnader för medparter vid förbudstalan mot både stödgivare och stödmottagare samt vid inträde som medpart, så är grundregeln att medparterna är solida- riskt ansvariga när de ska ersätta rättegångskostnader (18 kap. 9 § ). Detta kommer även att gälla medparter i de situationer där bestämmelsen i 14 kap.8 § andra stycket rättegångs- balken ska vara tillämplig enligt våra förslag. Enligt 18 kap. 11 § gäller att om två eller flera parter är solidariskt an- svariga för rättegångskostnad så får rätten, på yrkande av någon av dem, med hänsyn till omständigheterna pröva hur kostnaden ska fördelas mellan dem eller om någon av dem ska vidkännas hela kostnaden. Bestämmelsen i 18 kap. 11 § har tillämpats av i ett fall med nödvändig processgemenskap. I NJA 1989 s. 64 hade käranden efter föreläggande enligt 4 kap. 20 § utsökningsbalken väckt talan mot en utmätningssökande och utmätningsgäldenären om bättre rätt till en utmätt lastbil. Gälde- nären medgav yrkandet medan utmätningssökanden bestred det. Hovrätten biföll kärandens yrkande och förklarade att käranden hade bättre rätt till bilen än svarandena. Hovrätten förpliktade svaran- dena att solidariskt ersätta kärandens rättshjälpskostnader. Utmät- ningsgäldenären överklagade hovrättens dom beträffande ansvaret för rättshjälpskostnader. konstaterade att svaran- dena skulle solidariskt ersätta kärandens rättshjälpskostnad. förordnade emellertid med tillämpning av 18 kap. 11 § och med hänvisning till att utmätningsgäldenären hade medgett yrkandet i denna del att utmätningssökanden skulle i förhållandet mellan denne och medparten vidkännas hela rättegångs- kostnaden. När förbudstalan väcks mot både en hävdad stödgivare och en hävdad stödmottagare eller en hävdad stödmottagare inträder i en rättegång enligt de bestämmelser som vi föreslår kan en svarande bli solidariskt skyldig att ersätta rättegångskostnader som orsakats av processhandlingar som en medpart vidtagit. Det är emellertid möjligt att med tillämpning av bestämmelsen i 18 kap. 11 § rätte- gångsbalken fördela rättegångskostnaderna mellan medparterna så att den medpart som orsakat vissa rättegångskostnader ska ersätta dem. Bristande betalningsförmåga hos en medpart kan leda till att en svarande trots ett förordnande enligt 18 kap. 11 § rättegångs- balken faktiskt får betala en motparts rättegångskostnader som or- sakats av processhandligar som den betalningssvage medparten har vidtagit. Detta utgör emellertid inte något tillräckligt skäl att frångå de beskrivna reglerna om ansvar för rättegångskostnader för medparter på vilka bestämmelsen i 14 kap.8 § andra stycket rätte- gångsbalken är tillämplig. Enligt vår uppfattning bör bestämmel- serna i 18 kap. tillämpas även i sådana mål där bestämmelsen i 14 kap. 8 § andra stycket ska vara tillämplig enligt våra förslag. 6.6En ny lag om tillämpningen av Europeiska unionens statsstödsregler Vårt förslag: De av oss föreslagna reglerna föreskrivs i en ny lag om tillämpningen av Europeiska unionens statsstödsregler. I avsnitt 6.2.6 har vi föreslagit att de materiella bestämmelser som vi anser ska införas i svensk rätt föreskrivs i en ny lag. I de på- följande avsnitten har vi föreslagit att det föreskrivs olika regler om talan avseende olagligt stöd och om rättegången i mål avseende sådan talan. Dessa regler bör föreskrivas i samma lag som de mate- riella bestämmelserna. Vi anser således att det bör införas en ny lag om tillämpningen av Europeiska unionens statstödsregler. 6.7Regeringskansliets tillgång till uppgifter, m.m. 6.7.1Regeringskansliets tillgång till uppgifter Vårt förslag: Den som avser att vidta eller ändra stödåtgärder som Europeiska kommissionen enligt artikel 108.3 i EUF-för- draget ska underrättas om ska lämna upplysningar om åtgärd- erna till regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer. Den som kan antas ha upplysningar som regeringen behöver i ett ärende om statligt stöd vid Europeiska kommissionen ska på regeringens begäran lämna dessa uppgifter till regeringen. I våra direktiv anges att vi ska lämna förslag som tillgodoser Rege- ringskansliets behov att inhämta uppgifter i ärenden som gäller statligt stöd. Bestämmelser om skyldighet att lämna sådana upp- gifter finns i 6 § lagen (1994:1845) om tillämp- ningen av Europeiska unionens statsstödsregler. I den paragrafen föreskrivs att kommuner och landsting är skyldiga att lämna upp- lysningar till regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer om alla former av stöd som planeras och som kan bli föremål för prövning av Europeiska kommissionen. Vidare före- skrivs i 22 § första stycket förordningen (1988:764) om statligt stöd till näringslivet att statliga myndigheter ska underrätta regeringen om alla former av stödåtgärder som kan bli föremål för prövning av En sådan underrättelse ska lämnas innan åtgärden vidtas. lag och förordning innehåller alltså bestäm- melser om att kommuner, landsting och statliga myndigheter ska underrätta regeringen om stöd som planeras och som kan bli före- mål för prövning av Europeiska kommissionen. Bestämmelserna syftar till att regeringen ska kunna anmäla de planerade stödåtgärd- erna i enlighet med skyldigheten i artikel 108.3 i EUF-fördraget. Dessa bestämmelser bör ersättas med en bestämmelse i den lag om tillämpningen av Europeiska unionens statsstödsregler som enligt våra förslag ska införas. Skyldigheten bör gälla även andra som ska vidta en åtgärd som omfattas av genomförandeförbudet, t.ex. offent- ligt ägda bolag. När regeringen anmäler planer på stöd eller en stödordning till kommissionen, kan den behöva uppgifter från enskilda för att kunna uppfylla de krav som ställs på en sådan anmälan. Regeringen kan också behöva uppgifter från enskilda i samband med ett ärende hos kommissionen om granskning av befintligt stöd eller av påstått olagligt stöd. Vidare kan regeringen behöva uppgifter när den ska uppfylla den rapporteringsskyldighet som finns när ett statligt stöd har godkänts. Det bör därför införas en skyldighet för den som kan antas ha upplysningar som regeringen behöver i ett ärende om stat- ligt stöd vid Europeiska kommissionen att på regeringens begäran lämna dessa uppgifter till regeringen. I många fall kan de enskilda som ska lämna uppgifter till rege- ringen ha ett eget intresse i att regeringen får ett korrekt och till- räckligt underlag för att kunna lämna uppgifter till kommissionen i ett ärende hos denna. Det kan emellertid också vara så att enskilda som kan lämna upplysningar som regeringen behöver inte har något eget intresse av att regeringen har framgång i kommissionsärendet eller till och med är angelägen om att inte behöva lämna ut upp- gifter. Man kan därför fråga sig om det bör införas en bestämmelse om att de aktuella enskilda ska kunna föreläggas vid vite att lämna begärda uppgifter. Enligt vår uppfattning är en sådan ordning för- enad med vissa problem. Det bör därför inte föreskrivas en möj- lighet att förelägga enskilda vid vite att lämna uppgifter till rege- ringen. Vårt förslag: Bestämmelsen i 5 a § lagen (1994:1845) om tillämp- ningen av Europeiska unionens statsstödsregler överförs till den nya lagen om tillämpningen av Europeiska unionens statsstöds- regler som ska införas enligt våra förslag. Den nuvarande lagen om tillämpningen av Europeiska unionens statsstödsregler upp- hör att gälla. I 5 a § lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska unionens statsstödsregler och i föreskrivs följande. När Europeiska kommissionen har beslutat om ett kontrollbesök en- ligt rådets förordning (EG) nr 659/1999 av om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG- fördraget har kommis- sionen rätt att få handräckning av för att genomföra följande åtgärder hos företag: 1.granska räkenskaper och andra affärshandlingar samt ta kopior av dessa handlingar, och 2.få tillträde till samtliga lokaler och markområden som utnyttjas av det berörda företaget. Frågor om handräckning enligt denna paragraf prövas av Kronofogde- myndigheten. ska inte underrätta företaget om en begäran om handräckning innan verkställighet sker. Därutöver gäller bestämmelserna i utsökningsbalken om verkställighet av förpliktelser som inte avser betalningsskyldighet eller avhysning. lag är flertalet bestämmelser upphävda . Om våra ovan lämnade förslag att lagens 6 och 7 §§ ska upphöra att gälla genomförs, kommer, vid sidan om den inledande bestämmel- sen om lagens tillämpningsområde, den enda bestämmelsen i lagen att vara den i 5 a §. Bestämmelsen i 5 a § bör överföras till den nya lagen om tillämpningen av Europeiska unionens statsstödsregler. Därmed bör lag upphöra att gälla. 7 Tillsyn, kontroll och sanktioner Enligt våra direktiv ska vi uppmärksamma vad Utredningen om all- männyttans villkor anfört angående kontroll och sanktioner på stats- stödsområdet i sitt betänkande EU, allmännyttan och hyrorna (SOU 2008:38). Denna utredning gjorde följande sammanfattande bedöm- ning.1 Det behöver göras en översyn av de svenska reglerna om kontroll av att kommunerna följer statsstödsreglerna i relationerna till sina bostads- aktiebolag och om återkrav av olagligt statsstöd. Det behövs sannolikt ett inhemskt system för kontroll av statsstödsreglernas efterföljd och sanktioner vid bristande efterföljd.