sou · H0B355d2 · 2012-08-24 00:00:00 — Foto- grafier som sprids genom att visas på utställningar utgör dock massmedier i yttrandefrihetsgrundlagens mening för spridning av det yttrande som må finnas på fotografiet, men däremot inte för spridning av det yttrande som fotografiet som sådant utgör. Denna distinktion kan få betydelse för bedömningen av fotografiets innehåll, varvid det sammanhang där det förekommer kan vara avgörande. Vidare blir ett fotografi som framställs i många exemplar för spridning till allmänheten ett massmedium i den mångfaldigade formen. Med utgivningsbevis eller ansvarsuppgifter uppkommer sålunda grundlagsskydd, liksom om fotografiet är utgivet av ett massmedieföretag. Direkt kommunikation, dvs. kommunikation mellan personer som är närvarande på samma plats så att de kan uppfatta det som yttras direkt med sina sinnen (tal- och synavstånd), och hjälpmedel för sådan kommunikation, t.ex. högtalaranläggningar, tv-monitorer vid eller utanför arenor omfattas inte av grundlagsskyddet även om avsikten är att yttrandena ska spridas till allmänheten. Det sagda gäller för t.ex. politiska tal inför publik, demonstrationer, konser- ter, teater och dansföreställningar. 1 kap. 4 § Massmedieföretag (1 kap. 9 § första stycket YGL) 4 § avses i denna grundlag sammanslutningar och enskilda vilkas huvudsakliga verksamhet består i att på yrkes- mässiga grunder ge ut massmedier. I paragrafen definieras begreppet massmedieföretag. Med sådana företag avses sammanslutningar eller enskilda vilkas huvudsakliga verksamhet består i att på yrkesmässiga grunder framställa eller sprida massmedier. Bestämningen är central för hela grundlagens uppbyggnad eftersom massmedieföretagen åtnjuter ett automatiskt grundlagsskydd. Därmed gynnas dessa företag framför andra aktö- rer som sprider yttranden genom massmedier. Definitionen på massmedieföretag är förhållandevis snäv. Begreppet är avsett att framför allt omfatta den egentliga mediebranschen, dvs. den profes- sionella spridningen av massmedier. Den närmaste motsvarigheten i dagens reglering återfinns i den s.k. databasregeln i 1 kap. 9 § YGL. Enligt den bestämmelsens första stycke ges skydd åt databasöverföringar från en redaktion för en tryckt periodisk skrift eller för radioprogram, ett företag för yrkesmässig framställning av tryckta eller därmed enligt tryckfri- hetsförordningen jämställda skrifter eller av tekniska upptagningar eller en nyhetsbyrå. Av paragrafen framgår att massmedieföretag kan avse både sammanslutningar och enskilda. Uttrycket sammanslutningar före- kommer i bestämmelserna om grundläggande fri- och rättigheter i 2 kap. RF (se t.ex. 2 §). Det inrymmer i princip alla situationer då någon sluter sig samman med andra för allmänna eller enskilda syften (se 2 kap. 1 § 5 RF). Ett visst mått av organisation och beständighet måste dock finnas för att man ska kunna tala om en sammanslutning. Annars blir det snarare fråga om en samman- komst (SOU 1975:75 s. 316). Med den här definitionen avses med sammanslutningar olika typer av bolag, ekonomiska eller ideella föreningar m.m. Även mer löst sammansatta grupper kan omfattas, t.ex. en aktionsgrupp som har bildats för en viss fråga. Det bör noteras att en sammanslutning inte behöver utgöra ett självständigt rättssubjekt (dvs. en juridisk person). Stiftelser brukar inte anses utgöra sammanslutningar i egentlig mening. Det utmärkande draget hos en stiftelse är att viss egendom har avsatts för att självständigt förvaltas i syfte att tillgodose ett visst ändamål. är dock ett självständigt rättssubjekt och i mediesammanhang används den frekvent för att driva t.ex. dags- tidningar. Stiftelserna bör därför – liksom för övrigt alla juridiska personer – anses utgöra sammanslutningar i den mening som begreppet används i här. Paragrafen innebär således att bl.a. stiftel- ser vars huvudsakliga verksamhet är att driva en dagstidning eller något annat yrkesmässigt skött massmedium utgör massmediefö- retag. Det kan noteras att definitionen av massmedieföretag i den här delen innebär att ordet företag ges en något vidare betydelse än vad det har i dagligt tal, särskilt om det beaktas att även enskilda kan utgöra massmedieföretag. Det är endast sammanslutningar eller enskilda vilkas huvudsak- liga verksamhet består i att framställa eller sprida massmedier som kan vara massmedieföretag. Kravet utesluter skrifter m.m. från företag och föreningar som egentligen främst sysslar med annan verksamhet än att framställa eller sprida massmedier från det auto- matiska skyddet. Det kan bl.a. röra sig om opinions- och infor- mationsmaterial som ges ut av partier, organisationer på arbets- marknaden eller bilföretag och banker. För att sådant material ska få grundlagsskydd fordras utgivningsbevis eller ansvarsuppgifter samt därtill att inget av undantagen från det materiella tillämp- ningsområdet gäller. I andra fall kan det vara mer oklart om kravet på huvudsaklig- het är uppfyllt. Det kan t.ex. vara fråga om bolag som bedriver flera olika typer av verksamhet, varav spridning av massmedier är en. I sådana situationer får det prövas om medieverksamheten är så framträdande att det rör sig om ett massmedieföretag. Här torde bl.a. verksamhetens omsättning och antalet sysselsatta i förhållande till andra grenar av företaget få betydelse för bedömningen. Det är vidare tänkbart att en organisation (bolag, fackförening m.m.) väljer att förlägga sin massmedieverksamhet i ett separat bolag e.d. som uteslutande ägnar sig åt sådan verksamhet. En sådan enhet bör anses utgöra ett massmedieföretag, i varje fall om den innebär att massmedieverksamheten på ett tydligt och formellt självständigt sätt avskiljs från den övriga verksamheten. I paragrafen förutsätts vidare att medieverksamheten bedrivs på yrkesmässiga grunder. Det ska således röra sig om en professionellt bedriven verksamhet. Några krav på innehållet i de medier som produceras i verksamheten uppställs inte. Kravet på yrkesmässighet får dock anses innebära att verksamheten ska drivas av personer vilka har till yrke att framställa eller sprida massmedier och därmed håller en viss professionell nivå. Att det finns ett förvärvssyfte med verksamheten är inte avgörande men torde i många fall kunna tala för att den är yrkesmässig. Publikationer från en tillfällig samman- slutning som har bildats enbart i syfte att påverka opinionen i en viss fråga omfattas inte. Det bör noteras att i detta och liknande fall kravet på huvudsaklighet i och för sig kan vara uppfyllt. Men genom att medieverksamheten inte bedrivs på yrkesmässiga grun- der blir det ändå inte fråga om ett massmedieföretag. För grund- lagsskydd fordras då utgivningsbevis eller ansvarsuppgifter. I paragrafen används uttrycket ge ut massmedier. Avsikten är att inrymma endast de företag som sysslar med utgivning i begreppets vanliga mening. Däri ligger att vederbörande i princip har kontroll över innehållet. De som sysslar med enbart spridning (t.ex. Posten) eller enbart framställning (t.ex. tryckerier och mot- svarande) ska sålunda inte omfattas av det automatiska grundlags- skyddet (se vidare nedan). Begreppet utgivning knyter an till den terminologi som används i grundlagen i övrigt, jfr utgivare och utgivningsbevis. Det får i det här sammanhanget förstås så att det innefattar offentliggörande via alla typer av massmedier. 1 kap. 5 § När grundlagen blir tillämplig (1 kap. 5 § TF och 1 kap. 613 §§ YGL) 5 § Grundlagen är tillämplig på yttranden i massmedier 1.som ges ut av massmedieföretag, eller 2.för vilka utgivningsbevis gäller, eller 3.som har försetts med tydliga uppgifter om vem som har åtagit sig ansvaret enligt denna grundlag för innehållet och om dennes hem- vist i (ansvarsuppgifter). När ordet massmedier används nedan avses sådana grundlagsskyd- dade massmedier. Grundlagen gäller inte för yttranden som den ansvarige saknar möjlighet att kontrollera före offentliggörandet. Paragrafen anger grundlagens tillämpningsområde och är därför en av de allra mest centrala. Som framgår av första stycket, omfattas yttranden i massmedier i tre fall. Enligt punkt 1 blir grundlagen tillämplig på yttranden i massmedier som ges ut av massmediefö- retag. Enligt punkt 2 blir den tillämplig på yttranden i massmedier för vilka utgivningsbevis gäller. Och enligt punkt 3 inträder grund- lagsskydd om massmediet har försetts med tydliga uppgifter om vem som ansvarar för innehållet enligt grundlagen och om dennes hemvist i . Vad som avses med massmedier framgår av 3 §. I 4 § definieras begreppet massmedieföretag. Grundlagen är uppbyggd kring antagandet att massmedieföre- tagens verksamhet är av särskild betydelse för yttrandefriheten. Ett uttryck för detta är alltså att enligt punkt 1 massmedier som ges ut av massmedieföretag får – till skillnad från vad som gäller för andra aktörer – ett automatiskt grundlagsskydd. Inga ytterligare åtgärder behöver vidtas för att grundlagen ska bli tillämplig. I fråga om massmedieföretagen blir grundlagen därmed tillämplig enligt samma principer som gäller i TF och YGL. Att grundlagen är tillämplig på bl.a. yttranden i massmedier som ges ut av massmedieföretag innebär inte att grundlagsskyddet bara omfattar redan utgivna massmedier. Av andra bestämmelser i grundlagen följer att även den process som innebär att ett massme- dium framställs skyddas på olika sätt. Detsamma gäller för mass- medier som visserligen föreligger i färdigt skick men som inte har spritts till allmänheten av ett massmedieföretag, t.ex. en bok eller tidning som ännu inte har lämnats ut till försäljning eller en färdig biograffilm som inte har haft premiär. Här avses främst bestämmel- serna om etableringsfrihet (7 §), förbud mot censur och hindrande åtgärder (8 §) och meddelar- och anskaffarskydd (6 § och 3 kap.). Det automatiska grundlagsskyddet gäller även i de fall då mass- mediet framställs av någon annan än massmedieföretaget, om det färdigställda massmediet ges ut av ett massmedieföretag. Här kan som exempel nämnas tv-program som sänds i en etablerad kanal men som har köpts in från ett produktionsbolag som inte är ett massmedieföretag. Situationen är likartad när det gäller vissa debatt- fora på internet som bl.a. innebär att beställda eller spontant insända debattinlägg publiceras. Det avgörande får i princip anses vara om det är massmedieföretaget som tar publiceringsbeslutet och därmed har kontroll över innehållet. Enligt punkt 2 är grundlagen också tillämplig på yttranden i massmedier för vilka utgivningsbevis gäller. Sådana bevis kan sökas för enstaka offentliggöranden eller för massmedier som utkommer regelbundet. Närmare bestämmelser om vad som gäller för utgiv- ningsbevis finns i 4 kap. Redan här anges dock den viktiga utgångs- punkten att grundlagen tillämpas när utgivningsbevis gäller. Det betyder dels att grundlagen inte är tillämplig i de fall då något utgivningsbevis ännu inte har beviljats även om förutsättningarna för att få det finns, dels att ett beviljat utgivningsbevis gör grundla- gen tillämplig även om det har getts på felaktiga grunder, t.ex. där- för att den anmälde ansvarige utgivaren inte existerar eller har angetts för skens skull. Grundlagen är dock inte tillämplig om det inte är fråga om något massmedium. Det framgår av att förutsätt- ningarna enligt lagen då inte är uppfyllda. Att grundlagen i övrigt gäller även om utgivningsbevis har utfärdats på felaktiga grunder kan verka egendomligt, men en sådan ordning är att föredra om tillämplighetsfrågor ska kunna lösas någorlunda enkelt. Enligt punkt 3 blir grundlagen tillämplig på massmedier som har försetts med tydliga uppgifter om vem som har åtagit sig ansvaret enligt grundlagen för innehållet och dennes hemvist i (ansvarsuppgifter). Med tydliga uppgifter avses att det med hjälp av uppgifterna ska vara möjligt att identifiera den ansvarige och kunna komma i kontakt med honom eller henne. Det innebär att uppgifterna i princip ska kunna kontrolleras mot offentliga regis- ter, som t.ex. folkbokföringsregistret hos . Det innebär också att kravet på uppgifternas omfattning kan variera. Om den ansvarige har ett vanligt förekommande namn och bor i en storstad måste uppgifterna kompletteras t.ex. med mer exakta adressupp- gifter eller fullständigt namn. Att det enbart sätts ut pseudonymer, signaturer eller andra kännetecken uppfyller inte kravet på tydlig- het även om beteckningarna är inarbetade i vissa sammanhang. Utöver namn måste den ansvariges hemvist anges. Med hem- visten avses den ort där den som har tagit på sig ansvaret har sin huvudsakliga vistelseort (jfr 10 kap. 1 § ). en ort utanför eller en felaktig ort inom gäller inte grundlagen. Att uppgifterna ska vara tydliga innebär också att de ska vara lätt tillgängliga för den som tar del av innehållet i massmediet. De kan t.ex. placeras i för- eller eftertexten till en film, på försättsbla- det i en bok, under en flik på en webbplats med kontaktuppgifter, eller i sidfoten på varje webbsida. Det räcker inte att man kan anta eller av de samlade uppgifterna kan utröna vem som är ansvarig. Av uppgifterna ska det framgå att den namngivne tar på sig ansvaret. Vad som ska anges i fråga om ansvarstagandet är vem som har åtagit sig ansvaret enligt denna grundlag för innehållet. Detta krav har förts in i lagen för att säkra ett effektivt ansvarstagande och underlätta rättstillämpningen, där det annars skulle kunna upp- komma svårlösta tolkningssituationer. Kravet innebär att det måste anges att ansvar tas enligt yttrandefrihetsgrundlagen, enligt grundlagen eller något motsvarande. Det räcker sålunda inte att det framgår vem som står bakom exempelvis en hemsida eller en tidning, inte heller att det sägs att A ansvarar för innehållet e.d. Meningen är att den person som anges ska vara helt klar över vad för slags ansvar det handlar om och att det är fråga om att uppfylla grundlagens krav. Vad gäller då om falska ansvarsuppgifter har satts ut, eller om en person har angetts som ansvarig för skens skull? Enligt lagtexten gäller grundlagen om mediet har försetts med tydliga uppgifter om vem som har åtagit sig ansvaret enligt denna grundlag för inne- hållet och om dennes hemvist i . Att namnet på en person som inte har åtagit sig ansvaret anges medför att massmediet inte har försetts med de nödvändiga uppgifterna. Så kan vara fallet om den person som anges är omedveten om publiceringen eller om namnet är påhittat. Avsikten är att detta ska läsas så att sådana falska uppgifter inte utgör några tydliga uppgifter om vem som ansvarar. Grundlagen är sålunda inte tillämplig i sådana situa- tioner. Om den utpekade är en s.k. målvakt – dvs. en person som har förmåtts ta det formella ansvaret men inte har något inflytande över vad som offentliggörs – bör grundlagen däremot bli tillämplig. En annan ordning skulle orsaka alltför stora tillämpningsproblem. I sak finns inga nämnvärda skillnader mellan skyddet enligt de tre punkterna i första stycket. I några avseenden är dock regle- ringen mindre detaljerad när det är ansvarsuppgifter som gör att grundlagen är tillämplig. Här finns framför allt skäl att nämna att föreskrifterna om utgivare i 4 kap. inte tillämpas och att ansvarsbe- stämmelserna i 8 kap. har en enklare utformning. Det bör observeras att bestämmelsen om tillämpningsområdet i första stycket bara anger vilka yttranden som omfattas av grundla- gen. I de följande paragraferna (6–8 §§) finns bestämmelser som även skyddar vissa förstadier till offentliggörandet av sådana ytt- randen (meddelarfrihet, etableringsfrihet och censurförbud). I andra stycket finns en begreppsbestämning som motiveras främst av att texten i grundlagen inte bör vara mer mångordig än nödvändigt. När ordet massmedier används i lagens följande bestämmelser ska uttrycket läsas som grundlagsskyddade mass- medier. Det gäller alltså trots att begreppet massmedier har defi- nierats i 3 § utan någon sådan begränsning. Att en kortare form används av praktiska skäl ändrar naturligtvis inte själva definitionen av begreppet. I tredje stycket anges i första meningen ytterligare en förutsätt- ning för att grundlagen ska vara tillämplig på ett yttrande; den ansvarige ska ha möjlighet att kontrollera innehållet innan det offentliggörs. Bestämmelsen är framför allt avsedd för de allt vanli- gare fall där lyssnaren, tittaren eller läsaren engageras i publicering- arna. Bestämmelsen avser inte de interna kontrollmöjligheterna utan det förutsätts på samma sätt som i TF och YGL att den ansva- rige organiserar verksamheten så att han eller hon kan svara för beslut om offentliggöranden som om de vore hans eller hennes egna. Detta är juridiskt oproblematiskt så länge den ansvarige har sista ordet och avgör vad som ska offentliggöras. Om däremot använda- ren direkt kan påverka innehållet genom att lägga till, ta bort eller modifiera t.ex. texten på en webbsida och den ansvarige bara kan ingripa i efterhand, gäller inte grundlagen för de yttranden som är användarens. En blogg eller webbsida och liknande massmedier kan alltså innehålla yttranden som har ett förstärkt skydd enligt denna grundlag och sådana som faller utanför grundlagen. I det senare fallet gäller regler om ansvar. När det gäller direktsändningar av t.ex. debattprogram har pro- gramföretaget – med hjälp av bl.a. producent och programledare – en sådan kontroll att de normalt har möjlighet att undvika eventu- ella yttrandefrihetsbrott genom yttranden av de medverkande. De kan bl.a. bestämma vilka som ska bjudas in och vilka ämnen som ska diskuteras. Under sändningen kan programledaren avbryta den som är på väg att yttra sig på ett sätt som kan medföra ansvar för yttrandefrihetsbrott och även själv yttra sig på ett sådant sätt att ett yttrande som annars skulle vara brottsligt förlorar sin udd och därmed sin brottsliga karaktär. Under sådana förutsättningar får det anses att den ansvarige har möjlighet att kontrollera yttranden i sändningen före offentliggörandet. Undantaget i tredje stycket gäller således inte för den typen av direktsändningar. Det ska i detta sammanhang noteras att det enligt 8 kap. 7 § finns möjlighet att i lag föreskriva att den som framträder själv i direktsändning ska ansvara för sina yttranden. Det gäller endast för andra direktsändningar än sådana som omfattas av 1 kap 12 § (s.k. dagshändelser). När det gäller direktsändningar av s.k. dagshändel- ser är tillämpningen av grundlagens bestämmelser begränsad enligt 1 kap. 12 §, bl.a. gäller inte bestämmelserna om ensamansvar och meddelarskydd. Det finns anledning att även här gå igenom de medier som har nämnts sist i författningskommentaren till 3 § för att ge exempel på paragrafens tillämpning i praktiken. Dagstidningar, tidskrifter och böcker som ges ut av massmediefö- retag omfattas automatiskt av grundlagen. Ges de ut av någon annan kan grundlagsskydd erhållas genom att utgivningsbevis anskaffas eller genom att tydliga ansvarsuppgifter sätts ut. Det- samma gäller för t.ex. nättidningar, nättidskrifter, ljudböcker och e- böcker. I den mån det i de digitala medierna finns chattar, kom- mentarrutor e.d. där läsarna får lämna egna bidrag omfattas dessa enligt tredje stycket i princip inte av grundlagen. Men om de är så ordnade att de kan kontrolleras av den ansvarige innan de publice- ras, omfattas de av grundlagen. Enligt YGL har som nämnts tidigare e-böcker och e-tidningar som finns nedladdade på t.ex. en läsplatta med möjlighet till ytterli- gare nedladdning fått särbehandlas. De kommer att omfattas av den nya yttrandefrihetsgrundlagen under förutsättning att de ges ut av ett massmedieföretag eller det finns utgivningsbevis eller ansvars- uppgifter. Att de kan ändras genom nedladdning av t.ex. nya upp- gifter eller tillkommande text spelar inte någon roll så länge mass- medieföretaget är utgivare, eller utgivningsbeviset eller ansvarsupp- gifterna är så utformade att de omfattar även den nya versionen. Gäller de sålunda själva tidningen eller boken uppkommer inte Det förutsätter dock att ändringar inte kan göras utan kontroll av den som ansvarar för tidningen resp. boken. Beträffande radio och tv uppkommer vissa komplikationer när det gäller utgivningsbegreppet. Radio och tv omfattas av automa- tiskt grundlagsskydd i den mån kanalen eller programmet ges ut av ett massmedieföretag. Men en särskild fråga är därvid hur man ska se på sådana företag som ibland svarar för rent teknisk distri- bution av kanaler och program (1), ibland köper program och sänder vidare under eget ansvar (2) och ibland svarar för vissa egna produktionsinsatser (3). Som har sagts tidigare bör det avgörande när det gäller frågan om utgivning i princip anses vara publicerings- beslutet och därmed kontrollen över innehållet. Ett företag som det nämnda är att betrakta som ett massmedieföretag under förut- sättning att dess huvudsakliga verksamhet består i utgivning av massmedier, varvid utgivning i enlighet med det sagda förutsätter att det rör sig om mer än enbart teknisk distribution. Och även om företaget kvalificerar som ett massmedieföretag är det inte säkert att grundlagen är automatiskt tillämplig. Detta fordrar ju nämligen att det är fråga om yttranden i massmedier som ges ut av mass- medieföretag, vilket i sin tur betyder att det måste röra sig om sådana kanaler eller program som företaget tar ett publicerings- ansvar för (2 eller 3). Om så inte är fallet kan dock naturligtvis automatiskt grundlagsskydd föreligga för yttrandena på den grunden att ett annat massmedieföretag står för utgivningen. Och i de få fall då utgivaren är någon annan än ett massmedieföretag kan grundlagsskydd erhållas genom utgivningsbevis eller ansvars- uppgifter. Även andra databaser som är massmedier omfattas av grundla- gen om de ges ut av massmedieföretag, om de har utgivningsbevis eller om de är försedda med ansvarsuppgifter. Det kan gälla t.ex. bloggar och hemsidor av olika slag. När det gäller ansvarsuppgifter fordras, som sagts, att uppgifterna är tydliga och att de avser ett uttryckligt ansvarstagande enligt grundlagen. Som tidigare nämnts uppkommer inte sällan det problem som avhandlas i tredje stycket – angående inlägg som inte kan kontrolle- ras av den ansvarige – när det gäller just webbplatser på internet. Möjligheten att göra s.k. omodererade kommentarer är vanlig där. I den mån sådana inlägg från utomstående förekommer omfattas de inte av grundlagsskyddet. Det påverkar dock inte grundlagsskyddet för webbplatsen i övrigt. Yttranden på sociala medier på internet, t.ex. Facebook och Twitter, har normalt inte grundlagsskydd. Det beror på att ingen av förutsättningarna i första stycket är uppfylld. Ett massmedieföretag som sprider sina medier via sociala medier får dock automatiskt grundlagsskydd för yttrandena, och detsamma gäller – under förut- sättning att massmediekravet är uppfyllt, se ovan – den som skaffar sig utgivningsbevis för yttranden där eller förser dem med ansvars- uppgifter. Det står klart att inte t.ex. själva Facebook kan åtnjuta grundlagsskydd. Det beror bl.a. på att materialet till största delarna framställs och sprids av andra än massmedieföretag, och att det inte heller anges några ansvarsuppgifter eller finns något utgivningsbe- vis för mediet som sådant. När det gäller filmer har vi konstaterat att de normalt är mass- medier oavsett distributionsform men att tillämpningsproblem ibland kan uppkomma beroende på om det som avses är den immaterialrättsliga produkten (filmverket) eller det fysiska eller elektroniska medium (den fysiska filmen) där filmverket är lagrat. Att båda omfattas av grundlagsskyddet om de har getts ut av ett massmedieföretag står klart, liksom om det finns utgivningsbevis eller ansvarsuppgifter. Ett filmverk ges normalt ut av ett produ- centföretag. Ofta är det samma företag som ger ut filmen på dvd e.d., men det kan också vara ett annat massmedieföretag som har fått denna distributionsrätt och som i så fall ansvarar för yttranden i filmen om inte annat har överenskommits (se vidare författnings- kommentaren till 8 kap. 1 §).