sou · H0B326 · 2012-05-02 00:00:00 — 3.borgenären väcker talan mot gäldenären eller annars åberopar fordringen gentemot gäldenären vid domstol, hos Kronofogde- myndigheten eller i skiljeförfarande, konkursförfarande eller förhandling om offentligt ackord. (5 §.) Beträffande preskriptionsavbrott vid livränta, gjordes följande uttalanden i förarbetena till preskriptionslagen. Om skadestånd har bestämts i form av ett engångsbelopp, torde ett anspråk på ytterligare ersättning preskriberas efter det att skade- kan den särskilda treårspreskriptionen som gäller för en fordran mot en konsument (2 § andra stycket preskriptionslagen) vara tillämplig även när en tjänst eller annan nyttighet har tillhandahållits av ett statligt eller kommunalt organ. Detta gäller dock bara om det offentliga organet kan anses ha handlat i egenskap av näringsidkare. Är det fråga om en fordran som härrör från ren myndighetsutövning är inte bestämmelserna om treårs- preskription tillämpliga. Exempelvis är statens fordringar på återbetalning av studiemedel och bostadslån underkastade den allmänna tioårspreskriptionen i den mån inte särskilda preskriptionsbestämmelser gäller. (Se prop. 1979/80:119 s. 6Jfr uttalanden i Ds 1997:45 s. 62 och prop. 1998/99:41 s. 33. Ansökningstid, preskription, omprövning och överlåtelseförbud Om skadeståndet i stället har bestämts i form av livränta, sker preskriptionsavbrott varje gång en utbetalning görs. Preskriptionen bryts dock endast beträffande den fordran som betalningen avser. Andra anspråk från den skadelidandes sida berörs inte. Ett anspråk på ytterligare ersättning torde därför inte heller när skadestånd har fastställts i form av livränta kunna göras gällande senare än efter det skadeståndet fastställdes. (Se prop. 1979/80:119 s. I doktrinen har det ansetts vara osäkert om anställande av talan beträffande en specifik post i skadestånd verkar avbrytande på preskriptionen även för andra poster.7 I rättsfallet NJA 1985 s. 561 ansågs preskriptionsavbrott ha skett beträffande skadekategorierna sveda och värk samt lyte och men, men det ansågs inte att avbrott i preskriptionen skedde i fråga om ett eventuellt framtida krav på ersättning för inkomstförlust. Om preskription har avbrutits genom erkännande, krav eller erinran, löper en ny preskriptionstid enligt 2 § för avbrottet (6 § preskriptionslagen). Avtal att en fordran inte ska preskriberas eller att preskription ska kunna avbrytas på annat sätt än som föreskrivs i preskriptionslagen är ogiltigt (12 §). Som har framgått i avsnitt 3.1.3 finns bestämmelser om omprövning av beslut i 14 a § och 14 b § brotts- skadelagen. Bestämmelserna infördes för att tillgodose rätten till domstolsprövning enligt . Brotts- offermyndighetens prövning av ärenden om brottsskadeersättning bedömdes nämligen tillgodose rätten till domstolsprövning enligt , om prövningen utfördes av myndighetens nämnd, men inte om prövningen utfördes av generaldirektören eller en annan tjänsteman (se prop. 1998/99:41 s. 20 ff.). Finner Brottsoffermyndigheten att ett beslut i ett ärende om brottsskadeersättning är oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning, ska myndigheten ändra beslutet, om det kan ske utan att det blir till nackdel för sökanden (14 a §). Har ett beslut i ett ärende om brottsskadeersättning fattats av generaldirektören eller någon annan tjänsteman vid Brottsoffer- myndigheten, ska ärendet omprövas av nämnden, om sökanden begär det. Ärendet behöver dock inte omprövas av nämnden, om 7 Se och , Skadeståndsrätt, 8 uppl., 2010, s. 432 f. Ansökningstid, preskription, omprövning och överlåtelseförbud det är uppenbart att beslutet ska ändras i enlighet med sökandens begäran. (14 b §.) Vidare finns bestämmelser om omprövning i 5 kap. 5 § skade- ståndslagen, som är tillämplig även i brottsskadeärenden genom en hänvisning i 5 § brottsskadelagen. Som har framgått av avsnitt 3.2.3 kan enligt 5 kap. 5 § skadeståndslagen en ersättningsfråga om- prövas sedan frågan om ersättning enligt 1 eller 2 § samma kapitel har avgjorts slutligt genom avtal eller dom, om förhållanden som låg till grund för ersättningen har ändrats väsentligt. Ersättning som har fastställts i form av engångsbelopp kan dock inte sänkas. Om ändring i skadeståndslivränta med anledning av förändringar i penningvärdet finns särskilda bestämmelser. I skadeståndsrättsligt hänseende får numera anses gälla att själva rätten att begära omprövning inte preskriberas. Den nya fordran som kan ha uppkommit när väsentligt ändrade förhållanden har inträtt är däremot underkastad preskription.8 Vanliga preskriptions- regler gäller då i fråga om den nya fordringen, dvs. för skadestånds- anspråk 2 § preskriptionslagen och för anspråk på trafikskade- ersättning 31 § trafikskadelagen. I fråga om brottsskadeersättning gäller dock andra regler om preskription vid omprövning. I anslutning till äldre förarbetsuttalanden tillämpas en tioårsfrist, som räknas från tidigare beslut i ärendet.9 I rättsfallet NJA 2001 s. 695 I konstaterades att preskriptions- tiden enligt 28 §10 första stycket trafikskadelagen skulle anses börja löpa då skadan gav sig till känna. I NJA 2001 s. 695 II hade en person (S.H.) skadats i en bilolycka . anmälde skadan och försäkringsbolaget ersatte henne för vissa kostnader, men ingenting för framtida inkomst- förlust. Försäkringsbolaget tillskrev S.H. med en för- frågan om ärendet kunde avslutas. Hon hade inte skriftligen god- känt slutreglering av ärendet. Hon vände sig, efter att ha fått diagnosen whiplash, till försäkringsbolaget med ytterligare krav på försäkringsersättning. Försäkringsbolaget avvisade kravet på grund av preskription. blev berättigad till halvt sjukbidrag, och beviljades halv förtidspension fr.o.m. . Hon väckte talan och yrkade ersättning för inkomstförlust fr.o.m. . HD fann att slutreglering fick anses ha skett . 8Se och , Skadeståndslagen, En kommentar, 4 uppl., 2011, s. 314 f. och i till , s. 217 ff. 9Se , Brottsskadelagen. Kommentar och rättsfall (1989), s. 91, jfr också och , Brottsskadelagen, En kommentar (2012), s. 137. 10Genom SFS 2002:343 benämns 28 § numera 31 §. Ansökningstid, preskription, omprövning och överlåtelseförbud HD ansåg vidare att preskriptionstiden skulle anses börja löpa då skadan gav sig till känna. Varje skada borde bedömas för sig. S.H:s talan i målet avsåg ersättning för inkomstförlust som enligt henne inträffat då hon blivit berättigad till halvt sjukbidrag. Hennes fordran ansågs därför inte vara preskriberad. Bolaget hade i sista hand gjort gällande att S.H:s rätt till omprövning enligt 5 kap. 5 § skadeståndslagen var preskriberad enligt 2 § preskriptionslagen. Som anförts ovan hade HD funnit att slutreglering av skadan skett . Därvid fick ett avtal om nollersättning för inkomstförlust anses ha träffats mellan parterna. Beträffande frågan om S.H:s rätt till omprövning enligt 5 kap. 5 § skadeståndslagen, konstaterade HD inledningsvis att den paragrafen enligt 9 § trafikskadelagen hade motsvarande tillämpning i fråga om trafikskadeersättning och att innebörden torde vara att det i 9 § föreskrivs om en självständig rätt till omprövning, låt vara att denna rätts närmare innebörd framgick genom hänvisningen till skadeståndslagen. Som framgår av för- arbetena till trafikskadelagen (NJA II 1976 s. 86) utgör trafik- skadeersättningen nämligen formellt inte skadestånd. Av detta fick anses följa att preskriptionsbestämmelserna i 28 § trafikskadelagen skulle tillämpas också beträffande den rätt till omprövning som kan föreligga enligt 9 § samma lag (jfr Nordenson i till s. 221 ff.). I sin tur ledde detta till slutsatsen att inte heller S.H:s eventuella rätt till omprövning var preskriberad. 11.4Förbud mot överlåtelse av fordringar Som har anförts i avsnitt 3.1.3 är det inte tillåtet att överlåta anspråk på brottsskadeersättning innan ersättningen är tillgänglig för lyftning. Anspråk på brottsskadeersättning för personskada får inte heller utmätas för den skadelidandes skuld. Utmätning av livräntebelopp får ske enligt bestämmelserna i 7 kap. utsöknings- balken. I fråga om förbud mot utmätning sedan ersättning har betalats ut tillämpas 5 kap. 7 § andra stycket utsökningsbalken, se vidare nedan. (16 § brottsskadelagen.) Ansökningstid, preskription, omprövning och överlåtelseförbud Förbudet mot att överlåta ett anspråk på brottsskadeersättning tillkom för att förhindra att den skadelidande överlåter sitt anspråk på brottsskadeersättning till underpris. Beloppet ansågs vara tillgängligt för lyftning när det ersättningsprövande organet har meddelat sitt ersättningsbeslut. En överlåtelse i strid med den beskrivna regeln är ogiltig. Det innebär att staten inte med befriande verkan mot den skadelidande kan betala ut ersättning till någon annan som har förvärvat den skadelidandes anspråk på brottsskadeersättning. Det ansågs dock inte finnas något hinder mot att betala ut ersättningen till någon som uppträder som befull- mäktigat ombud för den skadelidande. När det gäller skyddet mot utmätning angavs i förarbetena att det motsvarade vad som då gällde beträffande skadestånd med anledning av personskada. (Se prop. 1977/78:126 s. Då vidgades utmätnings- skyddet för brottsskadeersättning med anledning av personskada så att det kom att överensstämma med behandlingen av skadestånd. Det skedde genom ett tillägg av den tredje mening i andra stycket av 16 §: I fråga om förbud mot utmätning sedan ersättning har betalats ut tillämpas 5 kap. 7 § andra stycket utsökningsbalken. Enligt den bestämmelsen ska skadestånd för bl.a. personskada i viss utsträckning vara skyddat mot utmätning även efter utbetalning. Det gäller om skadeståndet sedan utbetalningen hålls avskilt, om skadeståndet ska tillgodose försörjningsbehov som alltjämt kvar- står eller, i annat fall, om mindre än har förflutit från det att medlen betalades ut. (Se prop. 1980/81:84 s. 11.4.3Justitieombudsmannens beslut i ärende dnr 2039- 2002 JO:s ärende med dnr 2039–2002 (beslut ) var ett initiativärende mot angående användande av fullmakt för utbetalning av brottsskadeersättning till någon annan än sökanden. Sökanden hade i ett ärende under handläggningen gett en vård- givare fullmakt att erhålla tillkommande brottsskadeersättning för tandvårdskostnader som uppkommit i anledning av brottet. Brotts- offermyndighetens nämnd beslutade att tillerkänna sökanden Ansökningstid, preskription, omprövning och överlåtelseförbud brottsskadeersättning och förordnade att av ersättningen med stöd av fullmakt skulle betalas till den aktuella vårdgivaren. uppgav att det förekom relativt ofta att sökandena gav fullmakt till vårdgivare att erhålla brottsskade- ersättning som kan komma att utbetalas. Förfarandet syftade till att tillförsäkra att ersättningen gick till vård. Det kunde ibland vara den enda möjligheten för personerna att få vård. Brottsoffer- myndigheten ansåg inte att det rörde sig om en överlåtelse av ett anspråk. För det första villkorades fullmakten av att brottsskade- ersättning skulle komma att utgå, vilket ju svårligen kunde garanteras på detta stadium. För det andra kunde en sådan fullmakt återkallas när som helst under handläggningen. Om denna form av befullmäktigande ändå skulle jämställas med en överlåtelse av anspråk på brottsskadeersättning, ansåg att situationen var långt ifrån den som bestämmelsen i brottsskade- lagen avsåg att förhindra, nämligen att brottsoffret till underpris överlåter sin kommande brottsskadeersättning och således tillfogas en ekonomisk skada. noterade bl.a. följande i sitt beslut. I ärenden om brottsskadeersättning före- kommer det att sökanden lämnar en fullmakt om att brottsskade- ersättning som kan komma att utbetalas ska utbetalas till en vård- givare. Även om detta inte är en direkt överlåtelse av ett anspråk på ersättning ligger det mycket nära en sådan situation. En skillnad är visserligen att sökanden kan återkalla sin fullmakt och på så sätt förhindra en utbetalning till någon annan än honom själv. Om en fullmakt inte återkallas, har det tillämpade förfarandet dock utifrån den ersättningsberättigades utgångspunkt fått samma effekt som en överlåtelse av anspråket på ersättning. Huruvida Brottsoffer- myndigheten i de nu aktuella fallen underrättat sökanden om att han eller hon kunde återkalla sin fullmakt framgick inte av utredningen i ärendet. Mot bakgrund av det föreskrivna förbudet mot överlåtelser av anspråk på brottsskadeersättning ansåg JO att myndighetens användning av fullmakter för utbetalning till någon annan än sökanden framstod som tveksam. Det tillämpade för- farandet har inte heller berörts i motiven till lagen; omnämnandet där (prop. 1977/78:126 s. 55) av en fullmaktssituation avsåg uppen- barligen ett ombud som företräder den sökande i ärendet hos myndigheten. Enligt Brottsoffermyndighetens mening fanns det sakliga skäl för att ersättningen skulle kunna betalas ut direkt till en vårdgivare med stöd av fullmakt. JO uttryckte förståelse för dessa Ansökningstid, preskription, omprövning och överlåtelseförbud skäl, men ansåg att det med hänsyn till det absoluta förbudet i 16 § första stycket brottsskadelagen kunde finnas anledning att över- väga om inte förfarandet borde ges särskilt stöd i författning. I gäller att en ansökan som är ingiven senare än efter lagöverträdelsen, lagakraftägande dom eller avslutad förunder- sökning inte kan prövas om det inte finns särskilda skäl. Särskilda skäl kan t.ex. vara att brottsoffret först i ett senare skede inser att ett brott har begåtts eller att en aktuell egendomsskada orsakats av en rymling. En dansk arbetsgrupp, tillsatt av Justitieministern, har övervägt om tvåårsgränsen i den danska brottsskadelagen bör finnas kvar eller om man i stället ska övergå till den allmänt gällande treårsregeln enligt preskriptionslagen. Mot bakgrund av att fristen enligt preskriptionslagen räknas från skadans inträde ansåg arbetsgruppen att det inte med säkerhet kunde sägas vara till brottsoffrets fördel. Något sådant förslag lades därför inte fram. En ansökan där det framförs nya krav rörande en lagöverträdelse prövas inte om nämnden har behandlat en ansökan av samma sökande och de nya kraven framställs efter att sökanden insåg eller borde ha insett förekomsten av ersättnings- kravet, om det inte finns särskilda skäl. Bestämmelsen motiveras av att möjligheterna att inhämta relevant dokumentation i fråga om ersättningskravet minskar om ansökan ges in sent. Orsakssamman- hanget kan också vara oklart. (Se Rapport afgivet af Arbejdsgruppen om en styrket indsats over for ofre for forbrydelser, , s. 114 f. och s. I ska brottsskadeersättning sökas efter det att en lagakraftvunnen dom meddelats i ersättningsärendet eller, om ärendet inte har behandlats vid domstol, efter det att brottet begicks. Om det finns särskilda skäl kan ersättning sökas senare än så. Som exempel i förarbetena nämns sjukdom. Avtal om överlåtelse eller pantsättning av en rätt som grundar sig på brottsskadelagen är ogiltigt. Det innebär dock inte att det finns något hinder mot att betala ersättningen till sökandens ombud med stöd av fullmakt. har en tvåårsregel som innebär att sökanden ska ha ansökt om brottsskadeersättning från det att brottet var begånget. Undantag kan göras i vissa fall, t.ex. om den skade- Ansökningstid, preskription, omprövning och överlåtelseförbud lidande är ett barn som inte kunnat anmäla brottet på grund av sin ålder. I ska ansökan om brottsskadeersättning ha framställts innan kravet mot skadevållaren är preskriberat enligt reglerna i den norska preskriptionslagen (foreldelsesloven). Där föreskrivs en huvudregel med en preskriptionstid efter den dag då den skadelidande fick eller borde ha fått kännedom om skadan och skadevållaren, dock som allra år efter händelsen. Ersättningskrav i samband med en straffsak kan framställas även under en straffsak där gärningsmannen blir fälld till ansvar, och kan även framställas i särskild ordning efter att domen vunnit laga kraft. Det är dock tillräckligt om ansökan om brotts- skadeersättning framställs innan skadevållarens eventuella straff- ansvar preskriberats eller innan den skadelidande fyller . 21-års- regeln är avsedd att vara ett skydd för de fallen där vårdnadshavaren inte har ombesörjt att en ansökan har getts in. Eftersom myndig- hetsåldern är ansågs det vara tillräckligt att ge sökanden en frist för att kunna ta tillvara sina intressen.11 I fråga om överlåtelse av krav på brottsskadeersättning hänvisas till skades- erstatningsloven, där det framgår att kravet inte kan överlåtas innan det är godkänt eller rättskraftigt avgjort. I , och är huvudregeln att ansökan om ersättning ska ges in . I är ansökningstiden . har inte någon tidsfrist. 11 Se Innst. O. nr 25 – 2007–2008 s. 3 och Ot. nr 10 s. 21. Ansökningstid, preskription, omprövning och överlåtelseförbud Förslag: Ansökningstiden förlängs från till . Bedömning: Ansökningstiden bör även fortsättningsvis räknas från det att det rättsliga förfarandet avslutats eller, i annat fall, från det att brottet begicks. En ansökan som kommer in för sent ska även fortsättningsvis kunna prövas om det finns synnerliga skäl för att pröva den. Det är möjligt att tänka sig att det inte bör finnas någon separat tidsgräns för ansökningar om brottsskadeersättning, utan att preskriptionsbestämmelserna i stället får reglera vilka ansökningar som får prövas. Det förhållandet att gamla brott och skador är svåra att bedöma samt det förhållandet att det är rimligt att det finns en tydlig gräns för statens ersättningsansvar, är argument som lika gärna kan användas till stöd för en preskriptionsbestämmelse. Det skulle dock sannolikt medföra att skulle få många ansökningar som avsåg gamla brott och skador, eftersom en preskriptionstid med nödvändighet bör vara längre än dagens ansökningstid . När tidsgränsen för ansökningar infördes motiverades det med ordningsskäl. Utredningen anser att det är en god motivering, och kan även konstatera att ansökningstider finns i samtliga nordiska länder. Det har såvitt utredningen vet inte framförts någon kritik mot starttiden. Den ändring som gjordes , då ansökningstiden började räknas från det att det rättsliga förfarandet slutförts, framstår som välmotiverad. Utredningen ser inte någon anledning att föreslå någon ändring i den delen. När det gäller ansökningstidens längd, så har det framgått av avsnitt 11.2.2 att det är omkring 200 ansökningar som avvisas på grund av att de har kommit in . avgjorde 11 058 ärenden. I 214 av dessa ärenden (dvs. av de avgjorda ärendena) meddelades ett avvisningsbeslut på grund av att ansökningstiden hade överskridits. Hur förhållandena såg ut vid lagändringen kan inte utläsas ur för- arbetena (Ds 1997:45 eller prop. 1998/99:41). Som har framgått av tidigare avsnitt är förfarandet hos Krono- fogdemyndigheten avsett att underlätta för den skadelidande, och Ansökningstid, preskription, omprövning och överlåtelseförbud försäkringsbolagen är generellt sett snabba med att ge besked i frågan om den skadelidande kan få ersättning ur en försäkring. En ansökningstid bör egentligen vara tillräcklig (jfr prop. 1998/99:41 s. 32). Vid utredningens möte med brottsoffer- organisationer m.fl. framhölls det dock att många brottsoffer kan ha en lång bearbetningsprocess innan de orkar ta tag i frågan om ersättning. Även undersökning (se avsnitt 7.2.1) tyder på att det kan gå en inte obetydlig tid innan förfrågan om den skadelidande vill ha hjälp med indrivningen besvaras (i något fall ända från domen). Orsakerna är inte kända. Det är inte heller självklart att av bearbetning är bra ur ett brottsoffer- perspektiv, det kan tvärtom vara bättre att processen får ett snabbare avslut så att brottsoffret kan lämna händelsen bakom sig. Det kan dock konstateras att av de ärenden som avvisades , eller 134 ärenden, skulle ha kunnat prövas i sak om ansökningstiden hade varit i stället . Vilka skäl som ligger bakom den sena ansökningen i det enskilda fallet går inte att säga. I och är ansökningstiden . En treårsgräns skulle också överensstämma med nuvarande 31 § första stycket trafikskadelagen och 7 kap. 4 § försäkringsavtalslagen (se avsnitt 11.2.1).12 Det är möjligt att argumentera för att tiden bör utsträckas ännu längre, t.ex. till . Det har påtalats för utredningen att många brottsoffer har en lång bearbetningsprocess. Utredningen anser dock att det av ordningsskäl och utrednings- hänsyn finns anledning att stanna för en treårsgräns. På så sätt behålls också en nordisk rättslikhet. Utredningen föreslår således att ansökningstiden bör förlängas från två till . Även om ansökningstiden förlängs med behövs en ventil- regel. tillämpning av rekvisitet synnerliga skäl framstår som väl avvägd och det har inte framkommit några behov av justeringar i lag. Vilka konsekvenser som den förlängda ansökningstiden från till kan tänkas få när det gäller tillämpningen av ventilregeln får avgöras i Brottsoffermyndig- hetens praxis. En naturlig effekt vore att godtar ansökningar upp till efter 18-årsdagen i fråga om brott mot barn, vilket skulle stämma väl överens med den lagreglering som gäller i . 12 Det är visserligen oklart om treårsregeln kommer att finnas kvar efter den översyn som pågår. Ansökningstid, preskription, omprövning och överlåtelseförbud Förslag: Den nuvarande hänvisningen i brottsskadelagen till bestämmelsen om omprövning i 5 kap. 5 § skadeståndslagen tas bort. Som har framgått av avsnitt 11.3 innehåller både brottsskadelagen och skadeståndslagen bestämmelser om omprövning. Brottsoffer- myndigheten har uppgett att omprövningsbestämmelsen i 5 kap. 5 § skadeståndslagen inte tillämpas. Eftersom omprövnings- bestämmelsen i 14 a § brottsskadelagen ger större möjligheter till omprövning (på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning) har det inte ansetts vara behövligt att göra bedömningen enligt skadeståndslagen (om förhållandena som låg till grund för ersättningen har ändrats väsentligt). När 14 a § infördes berördes inte förhållandet till skade- ståndslagens omprövningsbestämmelse. I det lagstiftningsärendet var frågan huruvida var att betrakta som en domstol och sökandens rätt till domstolsprövning enligt därmed var tillgodosedd. Det bästa sättet att tillgodose rätten till domstolsprövning ansågs vara att införa en omprövningsregel i brottsskadelagen, som skulle innebära att sökanden alltid skulle kunna få en prövning av Brottsoffer- myndighetens nämnd. (Se prop. 1998/99:41 s. 24 f.) Bestämmelsen utformades dock inte bara som en regel om rätt till överprövning. Det blev en regel om en generell möjlighet till omprövning av myndighetens beslut. Utredningen har inte funnit någon situation där omprövning skulle vara möjlig enligt 5 kap. 5 § skadeståndslagen men inte enligt 14 a § brottsskadelagen. Enligt utredningens bedömning innebär bestämmelserna om omprövning i brottsskadelagen att hänvisningen till skadeståndslagen, som har funnits sedan brottsskadelagen infördes, inte längre fyller någon funktion utan kan tas bort. Den betydelse som hänvisningen till skadeståndslagen kan ha i fråga om preskription av rätten till omprövning berörs i avsnitt 11.6.3. Ansökningstid, preskription, omprövning och överlåtelseförbud Förslag: En särskild preskriptionsregel avseende anspråk på brottsskadeersättning införs i brottsskadelagen. Huvudregeln ska vara att ett anspråk på brottsskadeersättning har en preskriptionstid från den brottsliga gärningen. Vid omprövning ska preskription inträda efter Brottsoffer- myndighetens senaste beslut. Det införs också en bestämmelse om preskriptionsavbrott. Den innebär att preskription beträffande ett anspråk på brotts- skadeersättning avbryts genom att den skadelidande kräver skadestånd av skadevållaren med anledning av brottet, för- säkringsersättning från försäkringsgivare med anledning av brottet, eller brottsskadeersättning från Brottsoffermyndig- heten. Vidare föreskrivs att sådana krav verkar avbrytande på preskriptionen för samtliga skadeposter som kan ersättas genom brottsskadeersättning i anledning av brottet.