sou · H0B346 · 2012-06-19 00:00:00 — I detta steg kan även de invallningar längs vattendrag vars syfte är att utestänga vatten vid höga flöden konsekvensutredas. Även här ska en bedömning göras av skadeområdets värde innan konsekvens- utredningar upprättas. Denna uppdelning medför att dammarna med störst konse- kvenser i händelse av ett dammbrott hanteras först. Klassificeringssystem och styrande principer Volym > 0,5 Mm3 Volym > 0,05 Mm3 skadeobjekt finns i närheten 0,01 och 0,05 Mm3 Volym < 0,01 Mm3 Volym = vattenvolym som kan frisläppas vid dammhaveri Inför klassificeringsperioden identifierar tillsynsmyndigheten damm- anläggningar med dammar som kan komma att beröras av krav på konsekvensutredning. informerar ägarna till anläggningarna om de nya kraven. De ägare som omfattas av skyldigheten att upprätta en konsekvensutredning ska lämna den till tillsynsmyndigheten tillsammans med ett förslag om damm- säkerhetsklass det att klassificeringsbeslutet ska ha meddelats. Året efter att dammsäkerhetsklasserna har beslutats träder det nya regelverket i kraft, se diagram 8.3. Avseende rutiner för egen- kontroll och rapportering hänvisas till kapitel 9. Klassificeringssystem och styrande principer Volym > 0,5 Mm3 Volym > 0,05 Mm3 0,01 och 0,05 Mm3 Volym > 0,5 Mm3 Volym > 0,05 Mm3 Volym > 0,5 Mm3 Volym > 0,05 Mm3 Process för dammsäkerhetsklassificering av en dammanläggning 1.Ägaren upprättar en konsekvensutredning och förslag om damm- säkerhetsklass för de ingående dammarna i dammanläggningarna och skickar till tillsynsmyndigheten. 2.Tillsynsmyndigheten granskar konsekvensutredningen. Om tillsynsmyndigheten anser att konsekvensutredningen inte uppfyller kraven och behöver kompletteras kontaktar tillsynsmyndigheten dammägaren. Med stöd av bestäm- melserna i 26 kap. MB kan tillsynsmyndigheten förelägga en ägare om komplettering. Om tillsynsmyndigheten utifrån konsekvensutredningen anser att dammbrott i de ingående dammarna i dammanläggningen enbart skulle medföra små lokala konsekvenser bestämmer tillsynsmyndigheten att dammanläggningen kan hänföras till Övriga dammar. Om tillsynsmyndigheten utifrån konsekvensutredningen anser att dammbrott i någon av de ingående dammarna i damman- läggningen skulle ge mer än små lokala konsekvenser upp- rättar tillsynsmyndigheten ett beslutsdokument där det framgår vilka dammsäkerhetsklasser de ingående dammarna i damm- anläggningen beslutas tillhöra. Klassificerade dammar omfat- tas därefter av de specifika dammsäkerhetskrav som ställs på dammar i dammsäkerhetsklass A, B eller C, se kap. 9. Klassificeringssystem och styrande principer 3.Tillsynsmyndigheten för in uppgifter om dammarna som beslu- tats tillhöra dammsäkerhetsklass A, B eller C i den dammsäker- hetsdatabas som föreslås utvecklas för dammar som omfattas av de särskilda dammsäkerhetskraven, se avsnitt 11.4.4. Även dammar där konsekvensutredning har upprättats och som beslu- tats tillhöra Övriga dammar förs in i dammsäkerhetsdata- basen. I betänkandet benämns en dammanläggning med minst en damm i dammsäkerhetsklass A för dammanläggning i dammsäkerhetsklass A. På samma sätt benämns en dammanläggning med minst en damm i dammsäkerhetsklass B men ingen damm i klass A för damman- läggning i dammsäkerhetsklass B. Motsvarande gäller för damman- läggningar i dammsäkerhetsklass C, dvs. att de har minst en damm i dammsäkerhetsklass C men ingen damm i vare sig klass A eller B. Konsekvensutredning Beslut om klass Helhetsbedömning (kap 9) Myndighetsrapportering (kap 9) Tillsyn (kap 10) Utförs/Upprättas per dammanläggning men innehåller information om alla dammar i dammanläggningen 8.4.8Länsstyrelsens beslutar om dammsäkerhetsklass Utredningen föreslår att det är länsstyrelserna som tillsyns- myndighet som ska besluta om dammsäkerhetsklass. Den kompe- tens som behövs för granskning av konsekvensutredningar och för Klassificeringssystem och styrande principer beslut om dammsäkerhetsklass finns till stor del på länsstyrelserna . Länsstyrelserna har lokalkännedom och genom arbetet med risk- och sårbarhetsanalyser kompetens att bedöma risker. Där- utöver har länsstyrelserna redan erfarenhet av liknande beslut genom dess ansvar att fatta beslut om verksamhet vid dammarna ska utgöra farlig verksamhet enligt LSO. Det finns dock en viss eftersläpning i systemet vad gäller att fatta beslut om farliga verk- samheter. Utredningen menar att det är viktigt att länsstyrelserna fattar beslut om dammsäkerhetsklass för att möjliggöra att regel- verkets bestämmelser kan träda i kraft. En nackdel med att länsstyrelserna beslutar om klass kan enligt utredningen vara att olika länsstyrelser kan besluta olika, dvs. besluten blir inte likriktade över landet. Utredningen anser därför att det är lämpligt att länsstyrelserna i svårbedömda fall tar stöd av vid beslut om klass. Det är dock alltid tillsyns- myndigheten som beslutar om klass. Om tillsynsmyndighetens beslut väger mellan två klasser anser utredningen att den högre klassen bör väljas med stöd av försiktig- hetsprincipen. får bestämma att ett sådant beslut ska gälla även om det överklagas, se 26 kap. 26 § MB. Att granska konsekvensutredningar och besluta om dammsäker- hetsklass är en ny och i huvudsak tillfällig uppgift för läns- styrelserna. Granskning av konsekvensutredningar och beslut om klassificering kommer även löpande att behöva göras. Den stora arbetsbördan infaller dock under processens tre första år. Som utredningen kommer att återkomma till i avsnitt 14.1.5 föreslås att den initiala klassificeringsprocessen finansieras med anslag. Utredningen uppskattar tidsåtgången för granskning av konse- kvensutredning och beslut om klassificering till 0,5–per dammanläggning. I avsnitt 8.5 uppskattas antalet dammanlägg- ningar som ska konsekvensutredas till omkring tusen dammanläggningar. Det innebär att tiden för att granska konsekvensutredningarna och besluta om klass kommer att uppgå till totalt knappt tre årsarbetskrafter. Klassificeringssystem och styrande principer Utredningen har i avsnitt 3.6.1 redogjort för bestämmelserna om ett tillsynsbesluts överklagbarhet enligt MB. Av redogörelsen framgår bl.a. att rätten att överklaga ett beslut enligt MB har den som beslutet angår, om avgörandet har gått honom eller henne emot, se 16 kap. 12 § MB. Därutöver tillkommer rätten att över- klaga ett antal i MB angivna aktörer såsom , Kam- markollegiet, MSB, och kommunen i fråga om allmänna intressen eller i de fall det är särskilt föreskrivet. Av 16 kap. 13 § MB följer även att ideella föreningar eller annan juri- disk person får överklaga en dom eller ett beslut under förut- sättning att föreningen eller den juridiska personen uppfyller vissa i bestämmelsen angivna krav. Rätten att överklaga för sådana ideella föreningar och juridiska personer som bestämmelsen avser omfat- tar däremot inte tillsynsbeslut. Huruvida någon är berörd av ett beslut har överlåtits åt rätts- tillämpningen. Av motiven till MB framgår bl.a. att beslutet i fråga antingen ska påverka den klagandes rättsliga ställning eller beröra ett intresse som på något sätt erkänts av rättsordningen för att det ska föreligga en rätt att klaga.4 Av praxis följer att bedömningen av talerättsfrågan måste göras med utgångspunkt i de intressen som ska beaktas vid tillämpningen av de materiella regler som är aktuella. Detta innebär att i mål som endast ansetts gälla en avvägning mellan allmänna och verk- samhetsutövarens intresse har andra enskilda intressen avvisats. Vidare har i praxis anförts att någon rätt att klaga inte föreligger på ett beslut som i sig inte skapar några rättigheter för sökanden och därmed inte har någon faktisk effekt gentemot klagandena, se bl.a. MÖD 2007:6. Likaså har en enskild inte ansetts vara berörd av ett beslut enbart med åberopande av endast ett allmänt intresse som grund, se bl.a. MÖD 2005:8. ska enligt utredningens förslag fatta ett beslut om vilken dammsäkerhetsklass en damm ska klassificeras i. Syftet med beslutet är att kunna identifiera de dammar som kan medföra konsekvenser för samhället vid dammbrott. Beslutet utgör en förutsättning för att kunna ställa särskilda krav i fråga om bl.a. egenkontroll och rapportering. Kraven som följer med anledning av beslutet riktar sig enbart mot dammägaren. 1997/98:45, s. 483. Klassificeringssystem och styrande principer Utredningen bedömer att beslutet om dammsäkerhetsklass i sig inte medför några konsekvenser eller effekter för andra än ägaren i fråga. Rätten att överklaga ett klassificeringsbeslut ska därför begränsas till att endast avse ägaren av den anläggning som beslutet avser. För att tydliggöra detta förhållande föreslår utredningen att en sådan begränsning förs in i lag. Utredningen bedömer att en sådan bestämmelse inte står i konflikt med berörda konventioner. Möjligheten för en enskild att påkalla allmänna tillsynsåtgärder och beslut i anledning av dessa kvarstår. 8.5Antal dammanläggningar som omfattas av krav på konsekvensutredning Utredningen gör i detta avsnitt en uppskattning av antal damm- anläggningar och ägare som kommer att omfattas av kravet på konsekvensutredning. Även var de finns i landet beskrivs. Som nämnts i kapitel 2 finns inget aktuellt dammregister, vilket försvårar uppskattningen. Utredningen har utgått från dammregister och Svenska kraftnäts sammanställning av damman- läggningar som årsrapporterats från dammägare till länsstyrelserna. Ett utdrag ur dammregister visar att 730 dammar har en vattenvolym större än . Det är oklart om det är dammar eller dammanläggningar som är upptagna i registret, troligtvis är det en blandning. Dammanläggningarna är fördelade på 320 ägare. Drygt 500 av dammarna ägs av företag, drygt hundra av privat- personer och föreningar och drygt 100 av kommuner. Dammarna i två län saknar i registret uppgifter om vattenvolymens storlek. Utredningen bedömer att antalet anläggningar som har en vatten- volym som skulle frisläppas vid dammbrott större än till fler än 730 eftersom dammregistret är under uppbyggnad. Sammanställningen av dammanläggningar som årsrapporterats omfattar som tidigare nämnts 510 dammanläggningar i konse- kvensklass 1A, 1B och 2 enligt klassificeringssystemen i RIDAS och GruvRIDAS. Denna sammanställning omfattar troligen de flesta dammar med betydande konsekvenser i händelse av damm- brott. Totalt sett är det cirka 700 dammar i sammanställningen. Cirka 70 ägare äger dessa 510 dammanläggningar. Ägarna är främst företag, men även kommuner och privatpersoner. Klassificeringssystem och styrande principer avsnitt 2.5.2 ägs 350 av de största dammarna av sex stora damm- ägare inom vattenkraftindustrin. Vid en samkörning av de två sammanställningarna framkommer att det måste vara minst 915 dammanläggningar som omfattas av kraven på konsekvensutredning, dvs. dammar som kan frisläppa mer än . I tids- och kostnadsuppskattningar har utred- ningen använt sig av siffran tusen dammanläggningar som ska konsekvensutredas. Sammanfattningsvis är det allt ifrån privat- personer som äger en damm till stora kraftbolag som kommer att omfattas av konsekvensutredningskravet. Samkörningen visar även att den geografiska fördelningen av dammar/dammanläggningar varierar över länen mellan dammregister och Svenska Kraftnäts sammanställning. I register har de flesta län mellan 2–av dammarna i sina län men har av dammarna. Dammanlägg- ningarna i Svenska kraftnäts sammanställning har en annan för- delning, där är de flesta dammanläggningarna belägna i , , , , , , och . 8.6Regleringen om klassificering i Utredningen har haft att överväga om den föreslagna regleringen om dammsäkerhet ska införas i MB eller i en helt ny lag. Dammar, inkluderat gruvdammar och skyddsvallar, utgör vatten- anläggningar enligt 11 kap. MB. Dessa tillståndsprövas i enlighet med bestämmelserna i nämnda regelverk. Regler om tillsyn över dessa anläggningar liksom bestämmelser om egenkontroll finns likaså i MB och därtill hörande förordning. En ny dammsäkerhetslag skulle innebära att bestämmelser om klassificeringssystem, tillsyn och egenkontroll avseende dammar skulle specialregleras. Fördelen med ett sådant system skulle vara att det blir tydligt för aktörerna vad som är särskilt reglerat för dammar. Ett sådant system finns t.ex. i där motsvarande bestämmelser finns i en dammsäkerhetslag. Till skillnad från har dock inte någon motsvarighet till MB utan har sin vattenrättsliga reglering i en särskild vattenlag. Även har en motsvarande vattenlag. Den särskilda dammsäkerhetsregleringen med bestämmelser om bl.a. klassificering, tillsyn och egenkontroll finns i en särskild dammsäkerhetsföreskrift. Klassificeringssystem och styrande principer En särskild dammsäkerhetslag i skulle ändå juridiskt- tekniskt behöva kopplas ihop med MB eftersom den grundläg- gande regleringen kring anläggningarna om bl.a. tillstånd, strikt ansvar och underhållsskyldighet finns där. Om en utgångspunkt tas i MB innebär det också att balkens generella bestämmelser om tillsyn, avgifter m.m. kan tillämpas. Sammanfattningsvis har utredningen funnit att det är ett lämp- ligt förfarande att reglera de nya bestämmelserna om klassifi- ceringssystemet i MB. I samband med att detta förslag föreslår även utredningen vissa redaktionella ändringar i 11 kap MB. Syftet med dessa ändringar är inte att ändra bestämmelsernas innebörd. Som nämnts i kapitel 6 har branschen i sina riktlinjer ett system för konsekvensklassificering. Utredningens bedömning är att det system som finns framtaget inom ramen för RIDAS kan utgöra en utgångspunkt för bedömningen av konsekvenser enligt utred- ningens förslag. Dammsäkerhetsklasserna enligt utredningens för- slag kan även jämföras med annan riskindelning enligt andra regel- verk som berör dammar. Utöver konsekvensklasserna i RIDAS kan de föreslagna dammsäkerhetsklasserna även jämföras med klassifi- ceringar i riktlinjerna för dimensionerande flöden, LSO och utvin- ningsavfallsförordningen. I tabellen nedan redogörs för utred- ningens syn på hur förhållandena kan se ut mellan regelverken. Klassificeringssystem och styrande principer 3I de fall grunden för beslut om farlig verksamhet är konsekvenser av ett dammbrott 4I de flesta fall I den mån en dammanläggning redan omfattas av legala regleringar eller branschriktlinjer förhåller sig klassificeringen enligt dessa bestämmelser och riktlinjer till dammsäkerhetsklasserna enligt ovanstående tabell. Utredningen menar att det system för dammsäkerhetsklassificering som föreslås bör kunna ersätta eller vara vägledande för andra konsekvensbaserade klassificeringar. Det innebär att andra klassificeringar såsom konsekvensklasserna enligt RIDAS och GruvRIDAS kan komma att ersättas . När riktlinjerna uppdateras kan dammsäkerhetsklasserna ersätta konsekvensklasserna. Även flödesdimensioneringsklasserna kan ersättas av damm- säkerhetsklasser . När riktlinjerna uppdateras kan damm- säkerhetsklasser föras in i stället för flödesdimensioneringsklasser. Metoderna för beräkning av dimensionerande flöden kan därefter utgå från dammsäkerhetsklassen för anläggningen i stället för Klassificeringssystem och styrande principer Särskild hänsyn får dock tas till att det är konsekvenser av dammbrott vid höga flöden som avses vilket ska framgå av konsekvensutredningen. En anläggning där verksamheten innebär fara för att en olycka ska orsaka allvarliga skador på människor eller miljön kan efter beslut omfattas av 2 kap. 4 § LSO. Enligt utred- ningen överensstämmer de konsekvenser som ett dammbrott i en damm i klass A och B kan medföra med sådana allvarliga skador som åsyftas i samma lagstiftning. Detta innebär att klassificeringen av dammar i dammsäkerhetsklass A och B och de konsekvens- utredningar som upprättats för sådana dammar kan vara vägledande för länsstyrelserna även i deras överväganden och beslut om verk- samhet vid dammarna ska betraktas som farlig verksamhet enligt LSO. I utvinningsavfallsförordningen avses med riskanläggning en avfallsanläggning som vid en riskbedömning, där man beaktar anläggningens nuvarande och framtida storlek, lokalisering och miljöpåverkan, ger grund för antagandet att en allvarlig olycka skulle kunna inträffa om ett upplag kollapsar, en fördämning rämnar eller till följd av någon annan brist i anläggningen eller felaktig drift av den. Gruvdammar i dammsäkerhetsklasserna A och B kan enligt utredningen säkerligen likställas med riskanläggningar enligt utvinningsavfallsförordningen och detsamma lär troligen gälla för gruvdammar i dammsäkerhetsklass C. 9 Egenkontroll och rapportering Utredningens förslag: Ägare av en dammanläggning med en eller flera dammar i dammsäkerhetsklass A–C ska upprätta övergripande mål och handlingsprinciper för kontroll av risken för dammbrott. Ägaren ska upprätta och arbeta enligt ett säkerhetsledningssystem som klargör hur målen ska uppfyllas. Säkerhetsledningssystemet ska omfatta de metoder, rutiner och instruktioner som behöver fastställas och tillämpas i fråga om 1.organisation och definierade uppgifter, ansvarsområden och kompetenskrav för den personal som deltar i arbetet med dammsäkerhet, 2.identifiering och bedömning av allvarliga risker, 3.drift, tillståndskontroll och underhåll, 4.hantering av förändringar, 5.planering för nödsituationer, och 6.revision och översyn. Ägare av en dammanläggning i dammsäkerhetsklass A–C ska utföra periodiska helhetsbedömningar av dammanläggningens säkerhet. Bedömningen ska utföras eller oftare om särskilda skäl föreligger. Ägare av en dammanläggning i dammsäkerhetsklass A–C ska genomföra en dammsäkerhetsrapportering till tillsyns- myndigheten. Dammägare som inte lämnar sin dammsäkerhets- rapportering inom angiven tid ska kunna påföras en miljösank- tionsavgift. ska bemyndigas att meddela ytterligare före- skrifter om innehållet i samt omfattning och dokumentation av säkerhetsledningssystem, helhetsbedömning och dammsäkerhets- rapportering. Föreskrifterna kan ange differentiering mellan dammsäkerhetsklasserna. Ägare till sådana gruvdammar som utgör en riskanläggning enligt förordningen (2008:722) om utvinningsavfall omfattas inte av kravet på säkerhetsledningssystem eftersom detta krav redan finns i nämnda förordning. MB:s efterlevnad bygger i huvudsak på att ägaren har en väl fungerande egenkontroll och att tillsynsmyndigheten genom tillsyn kontrollerar att den är ändamålsenligt utformad. Utredningen har enligt sitt direktiv haft i uppdrag att föreslå preciserade krav på verksamhetsutövarens strategi och ledningssystem samt rutiner för egenkontroll. Därutöver ska utredningen föreslå lagstiftning eller andra åtgärder för att möjliggöra en strukturerad rapportering från dammägare till tillsynsmyndigheten. Syftet med en sådan reglering är att möjliggöra en god insyn för tillsynsmyndigheten men också att stärka ägarnas egenkontroll. De förslag som anges nedan ska gälla endast för dammanlägg- ningar med en eller flera dammar i dammsäkerhetsklass A, B eller C. För gruvdammar görs emellertid ett undantag då dessa för det fall de utgör riskanläggningar redan omfattas av vissa av de angivna kraven genom utvinningsavfallsförordningen. 9.2Säkerhetsledningssystem och övergripande mål För att planera och följa upp en verksamhet behövs mål. Utred- ningen föreslår att ägare till dammanläggningar i dammsäkerhets- klass A, B och C upprättar övergripande mål för dammsäkerhets- arbetet och handlingsprinciper för kontroll av risken för dammbrott. De styrande principerna i avsnitt 8.2.1 bör utgöra en grund för de övergripande mål och handlingsprinciper som en dammägare bör utarbeta för sin verksamhet. Dessa övergripande mål och handlingsprinciper bör i sin tur genomsyra det säkerhetsarbete som beskrivs i ett säkerhetsledningssystem. Säkerheten vid en verksamhet är beroende av den övergripande organisationen. För att en verksamhet ska kunna drivas säkert krävs att man inom denna övergripande organisation upprättar och bibehåller ett system av strukturer, ansvarsområden och rutiner, med lämpliga resurser och tillgängliga tekniska lösningar. Det kan åstadkommas genom ett säkerhetsledningssystem och ska avse en beskrivning av hur ägaren arbetar med ovanstående frågor. Utredningen föreslår därför att det införs ett krav för ägaren av en dammanläggning med en eller flera dammar i dammsäkerhetsklass A, B eller C att utforma och arbeta i enlighet med ett säkerhets- ledningssystem. Systemet bör omfatta den del av det allmänna led- ningssystemet som gäller organisationsstruktur, ansvarsfördelning samt metoder, förfaranden, processer och resurser. Utredningen har i framtagandet av nedanstående förslag utgått ifrån kravet på säker- hetsledningssystem som anges i utvinningsavfallsförordningen. Följande delområden ska enligt utredningen inkluderas i damm- ägarens säkerhetsledningssystem: 1.organisation och definierade uppgifter, ansvarsområden och kompetenskrav för den personal som deltar i arbetet med dammsäkerhet, 2.identifiering och bedömning av allvarliga risker, 3.drift, tillståndskontroll och underhåll, 4.hantering av förändringar, 5.planering för nödsituationer, och 6.revision och översyn. Utrymme för enskilda dammägare att utforma system som är anpassade för den egna verksamheten bör ges, men alla delområden ska inkluderas. Respektive delområde beskrivs ytterligare i kom- mande avsnitt. Ett säkerhetsledningssystem består av organisationsbeskriv- ningar och instruktioner som definierar ansvar och befogenheter, samt hur olika arbetsmoment ska utföras. Utredningen föreslår att ägaren i ett särskilt dokument översiktligt beskriver hur säkerhets- ledningssystemet är uppbyggt. I dokumentet som beskriver säker- hetsledningssystemet bör även de övergripande målen och handlingsprinciperna för kontroll av risken för dammbrott anges. Dokumentet ska ges in till tillsynsmyndigheten i samband med årsrapporteringen, se avsnitt 9.4. Ägare med ett stort antal dammanläggningar bör ha mer omfattande säkerhetsledningssystem än ägare med endast en eller ett fåtal dammanläggningar. T.ex. skulle en mer omfattande DTU- manual kunna tjäna som säkerhetsledningssystem för en ägare av en eller ett fåtal dammanläggningar. Det närmare innehållet och krav på dokumentation i de olika delområdena bör anges i föreskrifter meddelade av Svenska kraft- nät. Säkerhetsledningssystemet samt dessa dokumentationskrav utgör utredningens förslag på preciserade krav på rutiner för egen- kontroll. Kraven bör differentieras mellan de olika dammsäker- hetsklasserna. Ägaren ska definiera uppgifter, ansvarsområden och kompetens- krav för den personal som deltar vid hanteringen av dammsäkerhet på alla nivåer inom organisationen. I förekommande fall ska även entreprenörers organisationer omfattas. Ägaren ska ha metoder och rutiner för att identifiera personalens utbildningsbehov och tillhandahålla den utbildning som är nödvändig. 9.2.2Identifiering och bedömning av allvarliga risker Ägaren ska ha metoder och rutiner för systematisk identifiering och bedömning av allvarliga risker. Identifieringen och bedöm- ningen av risker ska avse sådana händelser och förhållanden som kan leda till dammbrott. Identifieringen kan ske genom tillstånds- kontroll av anläggningen, se avsnitt 9.2.3, eller genom analyser av olika slag. Bedömningen av risker ska göras med avseende på dammsäkerheten, dvs. risken för dammbrott. Händelser på och vid anläggningen som kan leda till dammbrott ska identifieras och bedömas för respektive dammanläggning. Såväl normala som onormala driftförhållanden ska beaktas. Utredningen menar att det i föreskrift från bör ställas krav på en dokumenterad analys med ovanstående innehåll. Syftet med analysen är att såväl ägaren som tillsynsmyndigheten ska få en god bild av vilka händelser vid anläggningen som skulle kunna leda till dammbrott. Analysen måste därför utgå från anläggningens aktu- ella tillstånd och därmed beakta eventuella brister och svagheter som finns på anläggningen eller liknande anläggningar. Vidare ska omständigheter såsom tveksamheter i tillförlitligheten för avbörd-