sou · H0B361 · 2012-10-02 00:00:00 — Några principiella utgångspunkter, PM till LRF:s Markersättningskommittés betänkande Individuellt värde och vinstfördelning vid intrång i fast egendom, 1998, s. 15. 36Thomas Kalbro, Legitimitetsfrågor vid tvångsförvärv av mark och rättigheter, SOU 2005:7, bilaga 5, s. 275. Här bortses från en specifik situation då man faktiskt kan tänka sig att reservationspriset är lägre än marknadsvärdet. Så kan vara fallet vid tvångsförvärv av del av fastighet. Det exempel som anförts är att en ägare av en villafastighet innehar just denna fastig- het för att byggnaden är av ett speciellt slag. Han har däremot aversion mot stora tomter för att de innebär för mycket jobb. Det innebär att hans reservationspris är högt kring byggna- den men lågt eller obefintligt närmre tomtgränsen. Om marknaden gör en annan värdebedöm- ning och alltså är positiv till stora tomter, medan den värderar den specifika byggnaden lägre än fastighetsägaren, skulle ett tvångsförvärv av en del av fastigheten nära tomtgränsen kunna innebära att fastighetsägaren blir överkompenserad, se och , Er- sättning vid fastighetsreglering, s. 32 f. Frivilliga överenskommelser till ledning för utformandet av en förhöjd ersättning I avsnitt 13.3.4 har listats ett antal punkter som antas ha bety- delse för ersättningsnivån vid ingående av arrendeavtal för mobil- . Med vissa modifikationer kan dessa faktorer även anses ligga bakom bestämmandet av hyresnivåer när det gäller s.k. rooftops. Uppräkningen visar att det vinstpåslag som får anses ha gjorts del- vis är hänförligt till fastighetsekonomiska hänsyn. Även möjligheten till alternativa placeringar i området kan spela in. Också vissa före- tagsekonomiska hänsyn kan ha betydelse, exempelvis mängd trafik i etern, jfr de olika vinstbegrepp som diskuterats i avsnitt 12.4. Även tidsaspekten kan emellertid vara en stor kostnadspost för markförvärvaren. En fastighetsägare kan därför utnyttja eventuell tidsnöd hos denne för att betinga sig överkompensation.37 Mot bak- grund av vad som ovan anförts om fastighetsägarnas goda förhand- lingssituation i samband med den snabba utbyggnaden av mobilnät första år, finns det anledning att anta att ersätt- ningsnivåerna typiskt sett överstiger fastighetsägarnas reservations- pris, dvs. att dessa dragit fördel av sin monopolsituation. Här nämnda utgångspunkt innebär en reell förstärkning av ägande- rätten i mastfallen i förhållande till nuvarande rättsläge, något som ligger i linje med ersättningsreform. Av stor betydelse för bestämmandet av storleken på en förhöjd ersättning är hur denna förhåller sig till andra ersättningsbestäm- melser, se kapitel 14. 13.4.4Skälighetsavvägning eller schablonregel? Bedömning och förslag: Storleken på en förhöjd ersättning bör avgöras genom en skälighetsavvägning. En förhöjd ersättning kan – såsom Utredningen om expropriations- ersättning föreslog – beräknas genom en skälighetsavvägning i det enskilda fallet. Ett alternativ är att – såsom LRF och varit inne på – använda en eller flera schabloner. Man kan också tänka sig en kombination härav. Varje modell har sina för- och nackdelar.38 Ersättningsbestämmande utifrån en skälighetsavvägning medför en heltäckande reglering med hög grad av flexibilitet och hänsyns- taganden i det enskilda fallet, vilket kan vara ändamålsenligt i en 37Peter Ekbäck, Förfaranden vid planering och markåtkomst. En rättsekonomisk analys, 2000, s. 182. 38Leif , Skälig eller objektiv expropriationsersättning? SvJT 2007 s. 297 ff. Frivilliga överenskommelser till ledning för utformandet av en förhöjd ersättning Flexibiliteten åstadkoms emellertid på bekostnad av förutsägbarheten. Kostnaderna för att bestämma ersättningen kan bli höga. Exempel på omständigheter som kan vägas in vid en skälighets- bedömning är dels faktorer hänförliga till fastigheten, exempelvis läge, storlek, topografi, markförhållanden, användningssätt och be- byggelse, dels faktorer hänförliga till förvärvaren, exempelvis grad av allmänna och enskilda intressen, i vilken utsträckning verksam- heten sker på marknadsmässiga villkor etc. Man kan också ta hänsyn till möjligheten till alternativa lokaliseringar. Schabloner saknar motsvarande flexibilitet och kan därför vara ett trubbigt verktyg. Om tillämparen bokstavstolkar regelverket kan detaljstyrning medföra en risk för rättsförluster. Förutsägbar- heten blir däremot hög. För- och nackdelarna med ett system baserat på en skälighets- bedömning (hermeneutiskt ersättningssystem) respektive schab- loner (positivistiskt ersättningssystem) kan illustreras med följande uppställning.39 T.ex. att skälig ersättning ska T.ex. att ersättning utgår efter Hög grad av flexibilitet Låg grad av flexibilitet Låg grad av förutsägbarhet Hög grad av förutsägbarhet Skillnaderna mellan dessa båda system kan utjämnas på olika sätt. En regel utformad utifrån skälighet kan således bli mer förutsebar genom att mer eller mindre detaljerade riktlinjer/schabloner utveck- las i förarbeten, föreskrifter och i praxis. Å andra sidan kan schablon- systemets stelbenthet minskas och en större nyansering uppnås genom skiktade schabloner. 39 Efter , Skälig eller objektiv expropriationsersättning? SvJT 2007 s. 297 ff. Frivilliga överenskommelser till ledning för utformandet av en förhöjd ersättning Förslaget från Utredningen om expropriationsersättning byggde, som nämnts, på en skälighetsbestämmelse. Under remissbehand- lingen kritiserades detta förslag. Mot bakgrund av kritiken uttalades i förevarande utrednings direktiv att det bör eftersträvas att en ordning för vinstfördelning blir enkel att förstå och tillämpa samt leder till rimliga och förutsebara resultat för samtliga parter i ett markåtkomst- förfarande. Särskild uppmärksamhet bör därför ägnas åt att skapa tydlighet beträffande hur vinstfördelningen närmare bör gå till. Vad som sagts talar i och för sig för en schablonlösning. En sådan lösning har förespråkats av såväl LRF:s markersättnings- kommitté som av , se avsnitt 12.4.40 Något hinder i grundlag mot att införa en schablonmässigt bestämd ersättning kan inte anses finnas. Det kan även konstateras att schablonersättningar förekommer i andra ersättningssammanhang, bl.a. i form av det 25- procentiga påslaget avseende individuellt värde. I samband med införandet av detta påslag uttalade regeringen följande.41 Att föra bevisning om det pris som ägaren sannolikt skulle sälja sin fastig- het för frivilligt låter sig svårligen göras. Domstolen skulle då i de allra flesta fall vara hänvisad till att inom ramen för en skälighetsbedömning ändå fastställa ersättningen schablonmässigt. Övervägande skäl talar där- för för att föreskriva en schablonmässig ersättning i lagen. Detta uttalande har bäring även på utformande av en vinstfördelnings- regel. En vinstandel är, liksom ersättning för individuellt värde, en del av reservationspriset. Detta är subjektivt och är bara – möjligen – känt av säljaren själv. Att fråga säljaren om dennes reservations- pris och sedan bestämma ersättningen härtill är av uppenbara skäl inte rimligt. En vinstandel relaterad till reservationspriset måste i stället bestämmas utifrån en typisk – normal – säljare som förut- sätts bete sig rationellt – the economic man. Det blir alltså, något motsägelsefullt, fråga om att söka ett objektivt reservationspris.42 Prisbildningen vid frivilliga uppgörelser varierar. Det ligger i schablon- lösningens natur att vissa fastighetsägare med en sådan lösning i viss utsträckning överkompenseras utifrån sina faktiska reservationspriser, medan andra underkompenseras. Med hänsyn till att samtliga fastig- hetsägare som berörs av en vinstfördelningsordning ändå tjänar på denna, kan emellertid en sådan orättvisa accepteras. 40Se även bl.a. och , Ledningsrätt i IT-tider, Det IT-rättsliga Observatoriets rapport 12/2000, s. 31 f. 2009/10:162 s. 68. 42Thomas Kalbro, Legitimitetsfrågor vid tvångsförvärv av mark och rättigheter, SOU 2004:7, bilaga 5, s. 275. Frivilliga överenskommelser till ledning för utformandet av en förhöjd ersättning Det finns emellertid även ersättningsregler som bygger på skälig- hetsavvägningar och som i praktiken fungerar väl. Ett exempel härpå är 4 kap. 2 § expropriationslagen, den s.k. influensregeln. Ett annat exempel är fastighetsbildningslagens vinstfördelningsfall. Andra exempel finns i 50 och 50 a §§ anläggningslagen, enligt vilka er- sättning för upplåtelse av enskild väg ska utgå utifrån vad som är skäligt. En skälighetsbedömning ska enligt 6 kap. 24 § även göras vid bestämmande av fastighetsägares skyldig- het att betala kostnad för allmän plats. Kostnaderna ska således för- delas mellan fastighetsägarna på ett skäligt och rättvis sätt. Även kostnadsfördelning mellan fastigheter enligt lagen om allmänna vattentjänster ska bestämmas så att kostnaderna fördelas på de av- giftsskyldiga enligt vad som är skäligt och rättvist. Ytterligare ett exempel på ersättningsberäkning som närmast får sägas ske enligt en skälighetsavvägning är 4 kap. 14 § lagen om elektronisk kommu- nikation Frågan blir vilken lösning som – utifrån vad som i avsnitt 5.4.3 sagts om rättvisa i fördelningsprocessen – bäst får anses överens- stämma med målsättningen att genom ett bestämt rättvisekriterium för fördelningen åstadkomma önskat resultat. Utformandet av en schablonregel innebär betydande lagtekniska problem. Det är inte rimligt att ersättningsnivån ska vara densamma vid samtliga de fall som kan tänkas aktualiseras. Inte heller en lösning som innebär flera olika schabloner får anses tillräckligt nyanserad. Att tynga lagtext eller förordningstext med skiktade schabloner framstår inte heller som lämpligt. Även om en förhöjd ersättning i praktiken endast ska utgå i s.k. mastfall, är det inte rimligt att samt- liga fall ersätts enligt samma schablon, oavsett exempelvis masthöjd och om det handlar om s.k. greenfields eller rooftops. Mot bakgrund av vad som sagts är en renodlad schablonregel i lagtext inte lämplig. Lagregeln bör i stället utformas som en skälig- hetsregel. För att åstadkomma en rimlig avvägning mellan förutse- barhet och enkelhet bör emellertid schabloner till ledning för rätts- tillämpningen utformas på myndighetsnivå av Lantmäteriet, som har erfarenhet av att utforma normer och rekommendationer för fastig- hetsvärdering, bl.a. när det gäller ersättning för intrång av mobil- master.43 Från Lantmäteriets sida har man också förklarat sig beredda 43 I rekommendationer angående ersättningsprinci- per för intrång av mobiltelemaster och optokablar på lantbruksfastigheter behandlas följande typfall med hänsyn till influens- och presumtionsreglen. Ny mast: 1 a) mast ej tillåten mark- användning vid värdetidpunkten, 1 b) mast tillåten markanvändning vid värdetidpunkten; tillåtligheten har avgjorts med anledning av den aktuella masten samt 1 c) mast tillåten mark- Frivilliga överenskommelser till ledning för utformandet av en förhöjd ersättning att utforma schabloner till ledning för tillämpningen av en vinstför- delningsregel. En sådan kombination mellan skälighetsavvägning och schablon får bäst anses överensstämma med målsättningen att genom ett bestämt rättvisekriterium för fördelningen åstadkomma önskat resultat. 13.4.5Engångsbelopp eller periodisk ersättning? Bedömning och förslag: Den förhöjda ersättningen ska bestäm- mas att betalas till den ersättningsberättigade på en gång. Expropriationslagen utgår från att ersättning ska bestämmas på en gång. Domstolen får dock på yrkande av part hänvisa sakägare att i särskild rättegång vid mark- och miljödomstolen föra talan om er- sättning för skada eller intrång som ej lämpligen kan prövas i målet (5 kap. 27 §). Enligt utredningens direktiv är en utgångspunkt för uppdraget att expropriationsersättningen även fortsättningsvis ska betalas på en gång. Det bör alltså vara fråga om ett engångsbelopp. Enligt utredningens mening är det för förutsebarhetens skull angeläget att grunderna för en förhöjd ersättning bestäms en gång för alla, dvs. i samband med att ersättningen i övrigt bestäms. Att ersättningen ska utgå med ett engångsbelopp är emellertid inte helt självklart. Utredningen har ovan slagit fast att en förhöjd ersättning bör utformas med ledning av vad som skulle ha skett vid en normal frivillig överenskommelse och att ledning bör sökas i de principer som tillämpas vid värdering vid arrende- och hyresavtal. Av redo- görelsen i avsnitt 13.3.4 framgår att ersättningen vid såväl anlägg- ningsarrenden för vindkraftverk och mobilmaster som vid hyra för upplåtelse för basstation och antenn i flertalet fall utgår med en årlig ersättning. användning vid värdetidpunkten; tillåtligheten har avgjorts utan samband med den i förrätt- ningen aktuella masten. Mast finns, avtalstiden har gått ut. Mast finns, omvandling av nyttjanderätt till ledningsrätt: 3 a) befintlig mast, omvandling av nyttjanderätt med årliga avgifter till ledningsrätt samt 3 b) befintlig mast, omvandling av nyttjanderätt med engångs- avgift till ledningsrätt. För exempelvis typfall 2 anges i rekommendationerna att värderingen bör göras utifrån marknadsvärdet av en masttomt, vilket som en schablon kan bedömas till 10 årliga arrendebelopp. Det sägs vidare att en reduktion av detta belopp bör göras med hän- syn till den företagsnytta som fastighetsägaren skäligen inte bör tillgodoräkna sig, varvid det beaktas att mastägaren inte ska få betala två gånger för de kostnader som har lagts ned på att ställa i ordning masttomten. Med hänsyn till detta anges att ersättningen för typfall 2 bör hamna på en nivå som motsvarar 5 årsbelopp. Frivilliga överenskommelser till ledning för utformandet av en förhöjd ersättning Även s.k. mineralersättning som enligt minerallagen tillfaller fas- tighetsägare inom koncessionsområdet utgår på årlig basis, se av- snitt 4.3.2.44 Nämnas kan också ersättning för begagnande av enskild väg som enligt 50 och 50 a §§ anläggningslagen kan bestämmas att utgå på en gång eller i förskott. Ersättningen är bl.a. tänkt att kompensera för slitage på väg. En anledning till att engångsersättning sällan tillämpas vid anlägg- ningsarrenden etc. är att sådan ersättning tillfaller fastighetsägaren i stället för att följa fastigheten. Eftersom rådigheten över fastigheten har minskats, utan att den har knutits till en återkomman- de intäkt, förlorar fastigheten då i värde. LRF och har till utredningen framfört att en periodisk ersättning har skattetekniska fördelar för markägaren i förhållande till ett engångsbelopp, eftersom ett årligt belopp kan pareras med rörelsen i övrigt i stället för att beskattas som inkomst på kapital. Också från IT- & Telekomföretagens sida har man ställt sig positiv till en lösning med periodisk ersättning, eftersom den innebär att investeringskostnaden sprids över tiden. Det finns alltså många fördelar med periodisk ersättning och exempel på liknande regleringar i lagstiftningen. En sådan lösning skulle emellertid vara främmande för expropriationslagens ersätt- ningssystem. Den skulle dessutom förutsätta en uppräkning enligt konsumentprisindex (KPI)45 eller prisbasbeloppet, på samma sätt som är brukligt vid frivilliga uppgörelser som innebär periodiska arrendeavgifter.46 En sådan lösning kan också få svåröverblickbara konsekvenser, exempelvis måste man ha med i beräkningen att för- värvaren kan komma på obestånd. Skyddet för eventuella panthavare talar således för en engångsersättning. Med hänsyn till vad som sagts bör en förhöjd ersättning i stället utgå med ett engångsbelopp. Detta innebär fördelar för enskilda fastighetsägare som har ett intresse av en engångssumma, exempel- vis äldre personer som vill få del av hela ersättningen. De fördelar som finns med periodiska ersättningar är emellertid som framgått i många fall betydande. I dessa fall bör valet av engångs- ersättning i lagstiftningen innebära att båda parter får incitament att 44Ett annat exempel på periodisk ersättning fanns i 9 kap. 3 § andra stycket i den nu upphävda vattenlagen (1983:291), som stadgade att ersättning för flottledsföretag fick fastställas i form av årliga belopp. 45KPI är det mest använda måttet för prisutveckling. Det används bl.a. som inflationsmått och vid avtalsreglering. KPI avser att visa hur konsumentpriserna i genomsnitt utvecklar sig. 46Prisbasbeloppet beräknas av utifrån bestämmelserna i ringsbalken (2010:110). Beräkningarna ska göras med utgångspunkt i förändringen av KPI. Frivilliga överenskommelser till ledning för utformandet av en förhöjd ersättning i stället på frivillig väg utforma ersättningsmodeller utifrån en perio- disk lösning. Enligt 6 kap. 1 § expropriationslagen är huvudregeln att löse- skilling och intrångsersättning ska betalas genom nedsättning hos i det län där fastigheten är belägen. Därmed omfattas det procentuella schablonpåslaget, eftersom det utgör en del av den totala löseskillingen eller intrångsersättningen. Nedsättningsskyldig- heten omfattar däremot inte s.k. annan ersättning. Den förhöjda ersättningen bör vara en form av intrångsersättning. Det är därför lämpligt att den förhöjda ersättningen i betalnings- hänseende behandlas på samma sätt som övriga sådana poster. Det innebär att sådan ersättning normalt ska betalas genom nedsättning. 13.4.6Närmare om beräkningen av en förhöjd ersättning Bedömning och förslag: I de fall då ledningsrätt upplåts för och liknande anordningar bör en förhöjd ersättning skä- ligen betalas med ett belopp som motsvarar ett lågt beräknat masttomtvärde. Som en schablon bör ersättningen kunna bestäm- mas till ett belopp som motsvarar 10 årliga arrende- eller hyres- belopp. De årliga beloppen bör spegla vad som sannolikt skulle ha betalats vid en motsvarande frivillig överenskommelse, med bortseende från eventuell inverkan av såväl s.k. mastfall som monopolsituation. Som framgått av avsnitt 13.4.4 bör en förhöjd ersättning bestämmas till ett skäligt belopp. Å ena sidan bör hänsyn tas till vad parterna sannolikt skulle ha kommit överens om vid en normal frivillig över- enskommelse, dvs. något som kan betecknas som värdet av en mast- tomt. Å andra sidan bör inte ersättningsnivån vara oproportioner- ligt stor i förhållande till intrånget; det bör finnas utrymme för frivilliga överenskommelser utan att ersättningsnivån riskerar att stiga. Den förhöjda ersättningen bör mot denna bakgrund relateras till värdet av en masttomt, men försiktigt beräknat inte bestämmas till det fulla tomtvärdet. Enkelt uttryckt är det ett lågt beräknat mast- tomtvärde som bör ersättas. Det engångsbelopp som parterna sannolikt skulle ha kommit över- ens om frivilligt vid förvärv av masttomten bör å ena sidan bestäm- Frivilliga överenskommelser till ledning för utformandet av en förhöjd ersättning mas med bortseende från inverkan av de ersättningsregler och den praxis, främst avgöranden från (de s.k. mastfallen), som är vägledande . Denna inverkan torde verka i en sänkande riktning jämfört med den hypotetiska situationen att det inte funnes några tvångsregler. Å andra sidan bör bortses från att fastighetsägarna kan ha utnyttjat sin monopolställning innan det blev klargjort att det var möjligt att använda ledningsrätt. Detta är en effekt som kan ha inverkat i en höjande riktning på de årliga er- sättningsbelopp som parterna kom överens om första år. Det masttomtvärde som söks är alltså i grunden en teoretisk konstruktion, eftersom det inte finns någon opåverkad värde- nivå. Med tanke på att det är fråga om att bestämma en skälig nivå på den förhöjda ersättningen, i relation till ett hypotetiskt masttomt- värde, finns det ett visst bedömningsutrymme beträffande detta värde. Detta, liksom även de i direktiven uttalade önskemålen om förutse- barhet och enkelhet, talar för att ersättningen bör kunna bestämmas med hjälp av en relativt grov schablon. Mot denna bakgrund kan det sammantaget vara rimligt att ersätt- ningen bestäms med utgångspunkt i ett skäligt antal årliga arrende- eller hyresbelopp (i fortsättningen talas här för enkelhetens skull enbart om arrendebelopp).47 Frågan blir i så fall dels hur många belopp, dels hur årsbeloppen bör bestämmas. Som utgångspunkt för val av ett skäligt antal årsbelopp, eller en multiplikationsfaktor, kan följande tabell vara av intresse. Tabellen visar hur den s.k. kapitaliseringsfaktorn beror av kalkylräntefot och kalkylperiod (avrundat till hela tal). Vid kalkyler som syftar till att utifrån framtida intäkter beräkna ett tomtvärde, brukar man ofta använda en tämligen hög kalkylränta, vilken tar hänsyn till bl.a. hur marknaden antas beakta kalkylosäkerheten. En räntefot om 7 pro- cent tillämpades t.ex. av i ett av de tre s.k. mastfallen. Räntefoten har tagits med som en jämförelse med vad resultatet blir om man tillämpar en för intrång, t.ex. på jordbruk, mer vanlig kalkylränta. 47 För s.k. rooftops är den vanliga avtalsformen hyra, varför det i dessa fall ofta blir aktuellt med årliga hyresbelopp. Frivilliga överenskommelser till ledning för utformandet av en förhöjd ersättning Räntefoten ger en faktor på 9 respektive 11 för kalkyl- perioder om 15 respektive , vilket torde vara vanliga arrende- perioder för och liknande anordningar. Men ledningsrätt upplåts och då hamnar vi på faktor 14. Det torde dock finnas inbyggt en viss osäkerhet med hänsyn till teknikutveckling etc. om masterna kommer att stå i evig eller mycket . En tillämpning av en lägre räntefot talar för en högre faktor. Faktorn blir 11 respektive 14 för en kalkylperiod om 15 respektive samt 25 för evighetskapitalisering. Ovanstående beräkningar visar på de osäkerhetsfaktorer – val av kalkylräntefot och kalkylperiod – som man har att förhålla sig till vid beräkning av ett masttomtvärde. Eftersom den förhöjda ersätt- ningen inte bör motsvara det fulla tomtvärdet, utan ett skäligt lägre värde, finns det ett visst bedömningsutrymme när det gäller kalkyl- räntefot och kalkylperiod. Som en samlad bedömning kan det mot denna bakgrund vara skäligt att som en schablon lägga 10 arrendebelopp till grund för den förhöjda ersättningen.48 Den andra komponenten i beräkningsmodellen är alltså det årliga arrendebelopp som faktorn ska appliceras på. Från principiell syn- punkt bör man som nämnts utgå från det belopp som parterna sanno- likt skulle ha kommit överens om vid värdetidpunkten vid en frivillig upplåtelse, med bortseende från dels de tvångsregler som gäller , dels att markägarna tidigare kan ha utnyttjat sin monopolställ- ning. Som framgått ovan blir det fråga om ett hypotetiskt belopp, efter- som de arrendebelopp som parterna kommer överens om vid frivilliga upplåtelser kan antas vara – mer eller mindre – påverkade neråt av tvångsnivån, dvs. den praxis som slogs fast av- göranden från . Om och hur stor sänkande in- verkan dessa avgöranden har haft på arrendenivåerna går inte att säga med säkerhet utan närmare undersökningar. Det går således inte att okritiskt utgå från de arrendenivåer som avtalas . I avsnitt 13.3.4 har redovisats vissa årliga belopp som betalades vid frivillig upplåtelse för s.k. greenfields och 48 En tillämpning av en faktor av den storleksordningen ger en nivå som i princip kan antas motsvara vad den allmänna fastighetsmarknaden – med bortseende från den princip som slog fast mastfall – värderar en masttomt till. Jfr Lantmäteri- verkets rekommendationer angående ersättningsprinciper för intrång av mobiltelemaster och optokablar. Frivilliga överenskommelser till ledning för utformandet av en förhöjd ersättning rooftops.49 Dessa nivåer torde – åtminstone till viss del – ha varit influerade av att den tidspress som låg bakom utbyggnaden av 3G-nätet. Vidare var det först genom änd- ringar i ledningsrättslagen som det blev helt klart att lagen var tillämp- lig på anläggningar för elektronisk kommunikation, varför nivån innan lagändringen kan ha varit influerad även av monopolsituationen. Det ligger i sakens natur att storleken på dessa höjande influenser inte kan bedömas säkert. Det är alltså vanskligt att dra några säkra slutsatser om vad som kan anses vara en rimlig frivillignivå , om parterna – hypotetiskt