sou · H0B334d3 · 2012-06-05 00:00:00 — Det underströks i författningskommentaren att en slentrianmässig övervakning med kontrollinriktning däremot inte är förenlig med bestämmelsens syfte.63 Vidare anfördes att ett beslut om att den unge ska delta i behandling i öppna former inom innebär att den unge blir skyldig att följa den behandling nämnden kan erbjuda. 61Norström/ Thunved, De nya sociallagarna, 23 uppl. 2010, s. 390. 62Prop.1984/85:171 s. 41. Kravet på aktualitet för att besluta om mellantvång bör tonas ned avseende dem som dömts till sluten ungdomsvård Att det sätts in åtgärder innan en problematisk situation eskalerar och påkallar ett omhändertagande genom tvångsvård är av vital betydelse för den unges utveckling. Detta gäller oavsett om den unge är dömd för brott eller inte. För att motivera en tvångsåtgärd vilket ju bestämmelsen om mellantvång i 22 § LVU är bör i normal- fallet antagandet att en sådan situation kan komma att uppstå utgå från den unges beteende. På så sätt innefattar alltså även bestäm- melsen om mellantvång ett aktualitetskrav. Det är för att beteendet inte ska fortsätta dvs. för att bryta ett pågående destruktivt beteende som åtgärder utan den unges samtycke kan beslutas enligt 22 § LVU.64 I de fall den unge är frihetsberövad eller varit föremål för utslussning från ett frihetsberövande bör regleringen kunna göras något annorlunda. Av de kartläggningar som finns vilket vi redovisat ovan framgår att den övervägande majoriteten av de unga som verkställer sluten ungdomsvård har behov av fortsatt stöd, behandling och andra insatser efter verkställigheten, som en stor andel av dem står utan några sådana insatser. Det är inte självklart att den unge genom sitt beteende visat att ett grundat antagande kan göras att vård enligt 3 § kan komma att behövas vilket är förutsättningen för att besluta om mellantvång. Tvärtom kan ett sådant beteende ofta förhindras endast på grund av att den unge vistas på en institution. har vistelsen på ungdoms- hemmet i många fall tydliggjort vilka stora behov av fortsatta åtgärder som det finns. I sådana fall bör det vara möjligt att besluta om mellantvång, utan att behöva avvakta att den unge i praktiken uppvisar ett destruktivt beteende. På samma sätt som det redan föreskrivits i 3 § andra stycket LVU, bör sålunda bedömningen av om mellantvång ska beslutas kunna utgå från vårdbehovet utan att det måste ha tydliggjorts genom ett konkret destruktivt riskbeteende. I de fall den unge som dömts till sluten ungdomsvård bedöms vara i uppenbart behov av fortsatta insatser för att inte hemfalla till ett sådant beteende som i andra fall kan motivera mellantvång, bör det vara möjligt att besluta om mellantvång redan utifrån det konstaterade behovet. Vi föreslår därför att en bestämmelse med sådan innebörd införs i 22 § LVU. 64 /Thunved, De nya sociallagarna, 23 uppl. 2010, s. 390. 27Kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning Enligt våra direktiv ska översynen av ungdomspåföljderna ske i ljuset av intresset av tidiga, tydliga och brottsförebyggande ingripanden mot unga lagöverträdare. I sammanhanget ska vi enligt direktiven bl.a. utreda om det bör utvecklas nya inslag som kan vara särskilt lämpliga för unga lagöverträdare. Vi ska också utreda hur använd- ningen av dagsböter för underåriga lagöverträdare ska kunna slopas eller minska. Vi har i avsnitt 24.3.1 och 24.4.2 påpekat att tillämpningsom- rådena för ungdomsvård och ungdomstjänst innebär att det ibland saknas ett lämpligt och tillämpbart alternativ. I avsnitt 25.5.1 har vi konstaterat att en minskning av användningen av höga böter för underåriga lagöverträdare förutsätter att det införs någon kom- pletterande påföljd med ett verkställighetsinnehåll. I avsnitt 26.3.4 har vi anfört att sluten ungdomsvård på korta tider inte möjliggör några långsiktiga vård- och påverkansinsatser eller någon nedtrapp- ning och uppföljning och att det kan finnas behov av en icke frihets- berövande påföljd som är tillräckligt ingripande som alternativ till sluten ungdomsvård med korta verkställighetstider. Mot bakgrund av vad som anges i våra direktiv och vad vi kom- mit fram till vid genomgången av dagens påföljdssystem behandlar vi i detta avsnitt frågan om det finns behov att nya inslag i påföljds- systemet för unga lagöverträdare. Inledningsvis i avsnitt 27.2 redovisar vi vilka allmänna utgångs- punkter vi har för våra bedömningar. Som en bakgrund till de vidare övervägandena beskriver vi i avsnitt 27.3 och 27.4 regleringen gällande s.k. mellantvång och särskilt kvalificerad kontaktperson. I avsnitt 27.6 redovisar vi vissa överväganden som gjorts i tidigare utredningar gällande nya påföljdsinslag för unga lagöverträdare. Kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning avsnitt 27.7 lämnar vi förslag till två nya påföljdsinslag för att täcka de behov som beskrivs inledningsvis i avsnitt 27.2. Det vi föreslår är påföljderna kontaktsskyldighet för unga (avsnitt 27.7.3) och ungdomsövervakning (27.7.4 och 27.7.5). Avslutningsvis anger vi i avsnitt 27.7.6 hur påföljdsvalet kan ske i ett system med de två nya påföljder som vi föreslår. Vår bedömning: Det finns behov av nya inslag i påföljdssys- temet för lagöverträdare i åldern 15–. Detta beror på att det i vissa fall saknas ett tillämpbart påföljdsalternativ bland ungdomspåföljderna, fängelse inte framstår som ett lämpligt alternativ när ingen ungdomspåföljd är tillämplig, även om fängelsestraffet döms ut villkorligt, användningen av böter som påföljd bör minska, domstolen ska ha möjlighet att döma ut en lämplig påföljd oberoende av andra instansers bedömningar eller den unges samtycke, det saknas tillräcklig möjlighet att trappa upp ingripande- graden vid återfall i brott genom tillämpning av ungdoms- påföljderna, det är mycket stor skillnad i ingripandegrad mellan å ena sidan ungdomsvård och ungdomstjänst och å andra sidan sluten ungdomsvård, det saknas ett tydligt alternativ när brottet är mycket allvarligt men det inte föreligger synnerliga skäl för fängelse. Nya inslag i påföljdssystemet bör kunna straffmätas av dom- stolen och i vart fall delvis bygga på övervakning och kontroll. Utformningen av sådana inslag bör så långt som möjligt ha ett behandlingsinriktat innehåll. Kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning Ungdomspåföljdernas konstruktion gör att det finns situationer då ingen ungdomspåföljd är tillämplig Det finns tre olika ungdomspåföljder; ungdomsvård, ung- domstjänst och sluten ungdomsvård. Ungdomsvård bygger på att socialnämnden ska göra en behovsbedömning utifrån SoL eller LVU. Om de särskilda kriterierna för LVU inte är uppfyllda ska därtill den unge och dennes vårdnadshavare samtycka till de före- slagna insatserna. Ungdomstjänst å sin sida förutsätter inte någon behovsbedömning, men däremot att den unge samtycker till och bedöms lämplig för att utföra oavlönat arbete. Även om det formella kravet på samtycke slopas på det sätt vi föreslår (se avsnitt 24.4.1) kan knappast ungdomstjänst anses lämplig om den unge uttryckligen motsätter sig att utföra oavlönat arbete. Såväl ungdomsvård som ungdomstjänst kan endast väljas som påföljd om de är tillräckligt ingripande med hänsyn till brottslig- hetens straffvärde och den tidigare brottsligheten. Sluten ung- domsvård förutsätter att det föreligger synnerliga skäl för fängelse, vilket innebär att påföljden bara är tillämplig vid mycket allvarliga brott och möjligen även i vissa återfallssituationer. Att straffvärdet är så högt och/eller att återfallssituationen är sådan att ungdoms- vård eller ungdomstjänst inte är tillräckligt ingripande, innebär dock inte med nödvändighet att det föreligger synnerliga skäl för fängelse. Dagens påföljdssystem är sålunda konstruerat på så sätt att det inte alltid finns något tillämpbart påföljdsalternativ att ta till bland de särskilda ungdomspåföljderna, eftersom domstolen vid sitt påföljdsval är beroende av bedömningar och den unges egen inställning och/eller lämplighet till föreslagna insatser – utan att det för den delen finns förutsättningar för att välja den tvångsvis verkställbara och icke behovsstyrda påföljden sluten ungdomsvård. I dagens påföljdssystem blir domstolen därför ibland hänvisad till att välja en icke frihetsberövande vuxenpåföljd, antingen skyddstillsyn eller villkorlig dom, när det saknas förutsättningar för någon ungdomspåföljd. Om straffmätningsvärdet – efter en tillämp- ning av ungdomsreduktionen i 29 kap. 7 § BrB – stannar på ett högt bötesstraff kan istället böter väljas som påföljd. Kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning Det finns skäl att överväga en reform för att täppa till luckorna i systemet Att det – i vart fall i teorin – finns uppenbara luckor i påföljds- systemet för unga lagöverträdare (där ingen ungdomspåföljd är tillämpbar) skulle kunna tala för att skyddstillsyn och villkorlig dom ofta kommer till tillämpning för den åldersgrupp där lagstiftaren menat att särskilda ungdomspåföljder utanför Kriminalvården ska användas (dvs. lagöverträdare i åldersgruppen 15–). Kriminal- statistiken visar dock att tillämpningen inte är stor men heller inte obetydlig. Av dem som var vid lagföringstillfället , erhöll 97 stycken skyddstillsyn eller villkorlig dom. var antalet 103 och var det 84. Antalet lagföringar i domstol för den ålderskategorin var omkring 6 000 . Avgörande för om en ungdomspåföljd bör tillämpas är till stor del den unges ålder vid gärningstillfället. Vi föreslår i avsnitt 29.7.4 att detta ska renodlas och med undantag för ungdomsvård helt avgöra tillämpnings- området för ungdomspåföljderna. Av särskild statistik som Brå tagit fram till utredningen framgår att det dömdes ut skyddstillsyn i 196 fall där gärningsmannen var för huvudbrottet. Det dömdes ut skyddstillsyn med samhällstjänst i 28 fall och därutöver skyddstillsyn förenad med fängelse eller kontraktsvård i ytterligare några fall. Det dömdes för denna kategori lagöverträdare ut villkorlig dom i 98 fall och vill- korlig dom med samhällstjänst i 35 fall. Sammantaget dömdes det sålunda ut skyddstillsyn eller villkorlig dom i omkring 360 fall till personer som var för huvud- brottet. Utöver detta bestäms i vissa fall påföljden till skyddstillsyn eller villkorlig dom efter en talan enligt 32 kap. 4 § BrB om undan- röjande av ungdomsvård eller ungdomstjänst efter misskötsamhet eller annan bristande verkställighet. Det saknas statistik över i vilken omfattning detta sker. Utifrån Brå:s utvärdering av reform kan i vart fall dras den slutsatsen att det förekommer att ungdomsvård och ungdomstjänst undanröjs och ersätts med skydds- tillsyn eller villkorlig dom.1 Uppgifter från ärendehanteringssystem Cåbra visar i hur många fall åklagare fattat beslut om att föra talan om undanröjande av påföljd. Av uppgifterna från Cåbra framgår att det 2011 fattades beslut om att 1 Ungdomsvård och ungdomstjänst – En utvärdering av påföljdsreform för unga lagöverträdare, 2011:10 s. 56 och 72. Kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning föra talan om undanröjande av ungdomsvård och ungdomstjänst i 370 fall.2 Av samtliga lagföringar för personer som var vid tid- punkten 2010, utgjordes av böter.3 Det går inte direkt att utläsa ur statistiken i vilken omfattning det är fråga om sådana bötesstraff som valts som andra- handsalternativ eftersom någon ungdomspåföljd inte varit tillämp- bar. Statistik med en uppdelning av höga respektive låga böter torde dock ge en ungefärlig bild av detta. Eftersom domstolen enligt 32 kap. 2 § tredje stycket BrB ska välja ungdomstjänst framför böter om den påföljden inte är alltför ingripande och den gränsdragningen enligt praxis går vid brott som motiverar 60 dagsböter eller mer, indikerar den särskilda statistik som Brå tagit fram till utredningen i vilken omfattning det var avsaknaden av en tillämpbar ungdomspåföljd som gjorde att böter valdes som påföljd. Sammanlagt lagfördes 5 139 fall med böter som huvud- påföljd, när gärningsmannen var för huvudbrottet. I 4 161 av dessa fall () utgjordes påföljden av dagsböter till ett lägre antal än 60, i 418 fall () utgjordes påföljden av dagsböter till ett antal av 60 eller mer och i 556 fall () utgjordes påföljden av penningböter. Av statistiken torde man kunna dra den slutsatsen att påföljden i ett inte obetydligt antal fall – de fall där antalet dagsböter uppgick till 60 eller mer – bestämdes till böter eftersom vare sig ungdomsvård eller ungdomstjänst var tillämpligt. Sammantaget kan därmed konstateras att ett inte helt obetydligt antal unga lagöverträdare döms till annat än en ungdomspåföljd på grund av att dagens ungdomspåföljder inte anses tillämpliga eller tillräckliga. Även om ungdomspåföljderna i de flesta fall är tillämpliga och uppfattas som trovärdiga och tillräckligt ingripande, finns det enligt vår mening – av de skäl som utvecklas nedan – anledning att överväga om påföljdssystemet för unga lagöverträdare skulle tjäna på något ytterligare alternativ. Trots att det inte är så vanligt förekom- mande att något lämpligt påföljdsalternativ saknas, blir det uppen- bara problem när denna situation uppstår. Det är nämligen ofta fråga om förhållandevis allvarliga brott och återfall i brott, vilket gör att 2Enligt uppgifter som utredningen inhämtat från . 3Enligt särskild statistik som utredningen inhämtat från Brå. Kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning det kan uppfattas som särskilt stötande och olyckligt att det inte finns någon adekvat och tillräckligt ingripande påföljd att döma ut. De allmänna påföljdsvalsreglerna bör inte vara tillämpliga för omyndiga lagöverträdare I avsnitt 23.2.3 föreslår vi att omyndiga lagöverträdare som huvud- regel ska dömas till en ungdomspåföljd. Enligt den bedömning vi gör där, utgör inte villkorligt fängelse något lämpligt alternativ. Vår uppfattning är att kravet på synnerliga skäl för att döma en omyndig lagöverträdare till en frihetsberövande påföljd bör vara kvar. fungerar i mångt och mycket skyddstillsyn och villkor- lig dom som sistahandsalternativ för omyndiga lagöverträdare när inte någon ungdomspåföljd är tillämplig. Vi bedömer att det inte vore lämpligt att ett fängelsestraff – om än villkorligt – skulle fylla den funktionen. I stället bör ungdomspåföljderna vara så kon- struerade att det alltid finns ett tillämpbart alternativ. De enda undantag som bör göras är för det första de situationer där den unge hunnit bli väsentligt för lagföringen och det därför inte är lämpligt med en ungdomspåföljd (detta utvecklas i avsnitt 23.2.4). Det andra undantaget bör vara i de fall brottsligheten är så allvarlig att inte någon ungdomspåföljd – inte ens sluten ungdomsvård – är tillräckligt ingripande (den frågan behandlar vi närmare i avsnitt 26.2.2). Avsaknaden av ett lämpligt alternativ bland kriminalvårdspåföljderna – enligt det förslag vi lämnar till nytt påföljdssystem för vuxna lagöverträdare – gör att de luckor som finns inom ordningen med ungdomspåföljder bör täckas upp. Det är inte lämpligt att böter används för att det saknas något annat alternativ I de fall straffmätningsvärdet – efter tillämpningen av ungdoms- reduktionen – uppgår till 60 dagsböter eller mer ska enligt nuvarande ordning i första hand ungdomsvård eller ungdomstjänst väljas som påföljd. Om det inte finns förutsättningar för detta, kan i stället böter vara det enda alternativet. Det torde främst gälla brott som – efter ungdomsreduktion – uppgår till ett straffmät- ningsvärde på som högst 150 dagsböter (för ett enstaka brott). Kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning en femtonåring torde det, enligt vad som framförts i doktrinen, som mest handla om straffvärden upp , för en sextonåring upp och för en sjuttonåring upp till en månad4. Som redovisas ovan bestäms påföljden i ett inte obetydligt antal fall (418 för ) till böter om 60 dagsböter eller mer. Enligt våra direktiv ska vi lämna förslag till en slopad eller mer begränsad användning av böter för omyndiga lagöverträdare. För att uppnå den ambitionen måste det finnas tillräckliga alternativ till höga bötesstraff. Detta är något som vi utvecklar i avsnitt 25.5.1. De särskilda förutsättningarna för ungdomsvård gör att domstolen ofta är hänvisad till ungdomstjänst som det enda alternativet Den vårdinriktade påföljden ungdomsvård förutsätter att det föreligger ett särskilt vårdbehov och att lägger fram ett förslag till ungdomskontrakt eller vårdplan. Om det är åtgärder enligt SoL som föreslås – vilket är det vanligaste – måste den unge och dennes vårdnadshavare samtycka till de föreslagna insatserna. Det förhållandevis smala tillämpningsområdet för ungdomsvård innebär att domstolen ofta blir hänvisad till ungdomstjänst som det enda godtagbara alternativet. Eftersom det för ungdomstjänst förutsätts dels att den unge samtycker till att utföra oavlönat arbete, dels att påföljden anses lämplig med hänsyn till hans eller hennes person och övriga omständigheter, kan det uppstå mindre lyckade tillämpningar av regelverket. Detta gäller även om ett formellt samtyckeskrav ersätts av en lämplighetsbedömning där den tilltalades inställning beaktas (se avsnitt 24.4.1). Det kan förekomma att den unge närmast övertalas till att sam- tycka till ungdomstjänst av domstolen och sin försvarare. Därtill kan det finnas risk att domstolen – i brist på bättre alternativ – tar alltför lätt på lämplighetsbedömningen och dömer ut ungdoms- tjänst i fall där det framstår som mindre sannolikt att den unge kommer att klara av att verkställa påföljden. Ungdomstjänst kan därtill – i brist på annat – komma att användas där det inte i övrigt framstår som en trovärdig och lämplig påföljd. Även om ungdoms- tjänst i de flesta fall är en lämplig och tillräckligt ingripande påföljd, utgör det en brist i påföljdssystemet att domstolen ibland i stort sett saknar andra tänkbara alternativ. 4 Jfr Borgeke, Att bestämma påföljd för brott, 2 uppl., 2008, s. 211. Kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning Det saknas ibland trovärdiga alternativ vid återfallssituationer Vid återfall i brott bör det ske en upptrappning i ingripandegrad. Det gäller såväl för vuxna som för unga lagöverträdare. Vid tillämp- ningen av ungdomspåföljderna saknas dock i många fall möjligheter till en sådan upptrappning. För den som tidigare dömts till ung- domstjänst och där det inte finns förutsättningar för ungdomsvård, utgör huvudalternativen att antingen döma till ungdomstjänst på nytt eller att döma till en vuxenpåföljd – i första hand skydds- tillsyn. Endast vid återfall i brott med höga straffvärden torde det – delvis pga. återfallet – kunna anses föreligga synnerliga skäl som motiverar sluten ungdomsvård. Det påföljdssystem för vuxna lagöverträdare som vi föreslår innebär att villkorligt fängelse ersätter skyddstillsyn och villkorlig dom som alternativ till ett ovillkorligt fängelsestraff. Som omnämns ovan framstår det som mindre lämpligt att döma ut ett villkorligt fängelsestraff för lagöverträdare under i de fall påföljden bestäms till skyddstillsyn. Det finns därmed inte någon lämplig vuxenpåföljd att ta till i återfallssituationer av det nu beskrivna slaget. Att vid återfall på nytt välja ungdomstjänst fram- står inte heller alltid som något trovärdigt och lämpligt alternativ. Än mer problematiskt kan påföljdsvalet bli då det föreligger en tydlig social problembild hos den unge. Om den unge återfaller efter att ha dömts till ungdomsvård kan i vissa fall vara av den uppfattningen att dess möjligheter att föreslå insatser enligt SoL är uttömda. Trots detta bedöms det inte alltid aktuellt för socialnämnden att ansöka om vård enligt LVU. Ungdomstjänst är heller knappast ett realistiskt alternativ. Det kan ofta vara fråga om relativt allvarlig brottslighet. Domstolen kan i sådana situa- tioner sakna andra alternativ än vuxenpåföljderna skyddstillsyn och villkorlig dom. Mot denna bakgrund kan det finnas behov av en ungdoms- påföljd som kan fungera som en tydlig upptrappning av ingripande- graden vid återfall i brott. Kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning Det är stor skillnad i ingripandegrad mellan ungdomsvård och ungdomstjänst i förhållande till sluten ungdomsvård Den som döms till sluten ungdomsvård ådöms en mycket ingripande påföljd, där det blir fråga om ett frihetsberövande som avskär den unge från hans eller hennes normala miljö; hem, sociala kontakter och skolgång. En dom på sluten ungdomsvård förut- sätter att den unge har gjort sig skyldig till mycket allvarlig brottslighet (eller åtminstone har återfallit i allvarlig brottslighet). Det är få brottskarriärer som inleds med ett mycket allvarligt brott, utan den som döms till sluten ungdomsvård har i övervägande fall tidigare gjort sig skyldig till brott. Av dem som dömts till sluten ungdomsvård till och med hade tidigare blivit lagförda, med i genomsnitt 2,4 lagför- ingar. hade blivit lagförda genom dom, med i genom- snitt 1,5 domar. hade lagförts för våldsbrott, hade lagförts för stöldbrott och hade lagförts för narkotikabrott.5 Om den unge efter flera brott gör sig skyldig till ett mycket allvarligt brott, eller återfaller i förhållandevis allvarlig brottslighet, når rättsväsendet vägs ände när det gäller ungdoms- påföljder i frihet och påföljden blir i stället sluten ungdomsvård. Det blir en markant skillnad i ingripandegrad mellan ungdoms- påföljderna i frihet och sluten ungdomsvård. För att öka tydlig- heten och pedagogiken i påföljdssystemet – dvs. tydliggöra hur allvarligt rättsväsendet ser på återfall i allvarlig brottslighet även i situationer där en frihetsberövande påföljd inte anses nödvändig – bör det vara möjligt att trappa upp ingripandegraden utan att sluten ungdomsvård blir oundvikligt. En sådan upptrappning skulle öka tydligheten i påföljdssystemet och inskärpa budskapet att sam- hällets tolerans med den unges brottslighet är i avtagande. En sådan ordning skulle därtill kunna minska antalet unga som oundvikligen bör bli föremål för en frihetsberövande påföljd. En påföljd som innehåller tydligare inslag av övervakning och kontroll än ung- domsvård och ungdomstjänst – utan att den innebär frihetsbe- rövande institutionsvård – skulle enligt vår bedömning kunna fylla en sådan funktion. 5 , Återfall i brott bland ungdomar dömda till fängelse respektive sluten ung- domsvård , 2/10), 2009, s. 34. Kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning Det saknas ibland trovärdiga alternativ vid höga straffvärden. Om det föreligger ett särskilt vårdbehov kan ungdomsvård bli aktuell som påföljd även vid brott med höga straffvärden. Det förutsätter dock att innehållet i kontraktet eller vårdplanen är till- räckligt ingripande. Eftersom innehållet styrs av ett behovs- kriterium finns det inget självklart samband mellan innehållet i den vård som föreslås och brottets svårhet. Enligt 32 kap. 1 § BrB får ungdomsvård endast dömas ut om de planerade åtgärderna, i förekommande fall i förening med ungdomstjänst eller böter, kan anses tillräckligt ingripande. Det är dock inte alltid som den unge är lämplig att utföra ungdomstjänst. Det kan därför saknas förutsättningar för ungdomsvård vid allvarliga brott – även om det finns ett kontrakt eller en vårdplan som framstår som välgrundad utifrån den unges behov. Som framgår av Brå:s utvärdering6 och som utvecklas i avsnitt 24.3.4 avbröts ungdomstjänsten i av de fall då den kombinerades med ungdomsvård. I de fall kombinationspåföljden väljs pga. det höga straffvärdet blir det således ofta problem vid verkställigheten, även i sådana fall där den unge faktiskt bedömts som lämplig för ungdomstjänst. Som närmare utvecklas i avsnitt 24.3.4 föreligger det därtill ofta problem med att kombinera åtgärder enligt ett ungdomskontrakt och ett stort antal timmars ungdomstjänst, varvid effekten av vårdåtgärd- erna kan undergrävas. Det bör därför övervägas om det finns andra sätt att förstärka en ungdomsvård än att förena den med ungdoms- tjänst.