sou · H0B317d2 · 2012-05-02 00:00:00 — Innehållet i den tidigare bestämmelsen har tudelats. Resterande innehåll av den återfinns nu i 15 §. Genom andra stycket införs en möjlighet för chefsöverläkaren att komma kontrollera om patienten för den slutna vården, avhåller sig från använd- ning av droger. Se även kommentar till 6 § andra stycket. 6 kap. 19 § Bestämmelsen motsvarar i huvudsak innehållet i 22 a och 22 b § LPT. 6 kap. 20 § Bestämmelsen motsvarar 22 § första stycket LPT. 6 kap. 21 § Bestämmelsen samlar regler om omhändertagande av viss egendom som återfinns i 21 § andra stycket och 22 § andra stycket LPT. 6 kap. 22 § Bestämmelsen är ny. Den innebär att en patient som är föremål för öppen psykiatrisk tvångsvård är skyldig att, efter beslut av chefs- överläkaren, ta emot behandling med läkemedel. I paragrafen upp- ställs ett antal krav som måste vara uppfyllda för att ett sådant be- slut ska kunna fattas. I normalfallet torde ett beslut ha föregåtts av att patienten på eget bevåg har satt ut en läkemedelsbehandling som är nödvändig att patienten upprätthåller för att kunna vårdas i den öppna vårdformen. Läkemedelsbehandlingen får inte ske i patientens bostad, utan endast vid en vårdinrättning eller vid en kri- fall patienten är intagen i en sådan. Den läkarundersökning som ska föregå behandlingen med läkemedel är avsedd att uppmärksamma eventuella medicinska hinder för genom- förandet av den. Undersökningen tar i första hand sikte på patientens De överväganden som ligger bakom införandet av bestämmelsen redovisas i avsnitt 7.6.11. 6 kap. 23 § Bestämmelsen är ny och ansluter till den i 22 § införda rätten till läkemedelsbehandling med tvång i öppen psykiatrisk tvångsvård. För att det ska vara möjligt att verkställa beslutet kan i vissa fall biträde av polis behövas. Paragrafen ger chefsöverläkaren en rätt att begära sådant biträde. – Patienten ska alltid ges möjlighet att in- ställa sig på den utpekade sjukvårdsinrättningen på frivillig väg. I det fall biträde av polismyndighet behövs, ska biträdet ske under så skonsamma former som möjligt för patienten. För att undvika onödig uppmärksamhet i samband därmed bör i största möjliga utsträck- ning eftersträvas att uppgiften genomförs med polis som inte är uniformerad och att transporten sker i civil polisbil. De övervägan- den som ligger bakom införandet av bestämmelsen redovisas i av- snitt 7.6.11. 6 kap. 24 § Bestämmelsen är ny och har tillkommit för att göra det möjligt att kunna kontrollera efterlevnaden av drogfrihet hos en patient som är föremål för psykiatrisk öppen tvångsvård. Oavsett om drogfrihet ställts upp som ett särskilt villkor för vården eller inte, finns det behov av att kunna följa upp om patienten har ett missbruk eller annat beroende. Såvitt gäller själva utförandet av provtagningen hän- visas till de kommentarer som lämnas till 6 §. 6 kap. 25 § Bestämmelsen, som är ny, införs i syfte att minska risken för att en patient som tvångsvårdas i den öppna formen, för in farliga eller olämpliga föremål (vapen, stickverktyg, droger m.m.) i samband med besök på sjukvårdsinrättningen som han eller hon behöver göra för undersökning, samtal eller behandling. Möj- ligheten till visitation ska också avse situationen när patienten in- ställer sig för att delta vid en domstolsförhandling som handlar om hans eller hennes egen vård och som äger rum på sjukvårds- Det sist nämnda tillämpningsområdet överlappar till en del den kontroll som domstolen, genom beslut om säkerhets- kontroll, själv kan fatta beslut om och innebär att en viss dubbel- reglering uppkommer på denna punkt. Någon direkt olägenhet av det torde dock inte behöva uppkomma. Chefsöverläkarens möjlig- het till kroppsvisitering av patienten innebär en mindre omfattande omgång än vad en säkerhetskontroll utgör och torde i de allra flesta fall också vara fullt tillräcklig för ändamålet. Frågan om allmän in- passeringskontroll behandlas i avsnitt 19.2.3. 6 kap. 26 § Bestämmelsen är ny. Syftet med inrättandet av och dispensförfarandet är att det å ena sidan ska leda att förekomsten av långa tider för användning av fastspänning i bälte och avskiljning minskar, å andra sidan att ett rättssäkert förfarande ska gälla i de fall det behöver tillgripas extraordinära åtgärder. Såvitt gäller punkten tre i första stycket handlar det om situationer som har uppkommit hastigt och som inte heller har kunnat förutses. Genom ordvalet synnerliga skäl markeras att det ska vara fråga om rena undantagssituationer. Förhållandena ska vara så att det inte är möjligt att bemästra situationen på något annat sätt än genom att patienten antingen hålls kvar i bälte eller avskiljning under en ytter- ligare tid, eller genom användandet av ett tvångsmedel som är något annat än fastspänning i bälte eller avskiljning (skyddshandskar, skyddshjälm och liknande). Genom åtgärden ska patienten hindras att tillfoga sig själv eller andra allvarlig skada. Vilka skäl som för- anlett inrättandet av ett dispensförfarande framgår av avsnitt 7.6.9. 6 kap. 27 § Bestämmelsen är ny och är en anslutande del av reglerna för det dispensförfarande som införs. Se även kommentar till 28 §. 6 kap. 28 § Bestämmelsen är ny och är en anslutande del av reglerna för det dispensförfarande som införs. Mot bakgrund av de mycket korta handläggningstider som kan aktualiseras för nämnden i vissa fall, torde en organisation för ständig jourberedskap behöva inrättas. En rätt till delegation (till ordföranden) behöver också finnas för att möjliggöra beslut i brådskande fall som inte kan avvakta nämndens prövning. Ett sådant beslut ska anmälas av ordföranden vid nästa sammanträde i nämnden. 6 kap. 29 § Genom bestämmelsen införs en skyldighet för en eller flera vård- givare och för att tillhandagå med handlingar och uppgifter som nämnden behöver för att kunna fullgöra sin verksamhet. Genom den införda bestämmelsen kan utan hinder av sekretess uppgifter lämnas till nämnden, jfr 10 kap. 28 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). 6 kap. 30 § Bestämmelsen motsvarar 8 § andra stycket första och andra meningen LRV. Som en konsekvens av den nya straffrättsliga ordningen för psykiskt störda lagöverträdare, kommer fler patienter i den psyki- atriska tvångsvården att omfattas av denna bestämmelse. 6 kap. 31 § Bestämmelsen motsvarar 8 § andra stycket tredje meningen LRV. 6 kap. 32 § Bestämmelsen motsvarar, med den justering som föranleds av att rättspsykiatrisk vård utmönstras i lagstiftningen, 8 § tredje stycket LRV. 7 kap. Ordning och säkerhet 7 kap. 1 § Bestämmelsen är, med mindre redaktionella ändringar, överflyttad från 15 a § LPT. 7 kap. 2 § Bestämmelsen är ny. Avsikten med bestämmelsen är att motverka att det uppkommer alltför stora skillnader i säkerhetsnivå för en person som är intagen i kriminalvårdsanstalt, men som under en längre eller av verkställigheten behöver få psyki- atrisk vård. Kontrollen ska i princip omfatta alla som passerar in på en vårdavdelning med allmän inpasseringskontroll, dvs., förutom patienterna, även vårdpersonal och besökare. En närmare redovis- ning av de överväganden som föranlett bestämmelsen lämnas i avsnitt 19.2.3. 7 kap. 3 § Bestämmelsen är ny. Den möjliggör att chefsöverläkaren på vård- avdelningar där allmän inpasseringskontroll inte sker, i ett särskilt fall kan kräva att en besökare underkastar sig kroppsvisitation som villkor för att besök ska få äga rum. 7 kap. 4 § Bestämmelsen är ny. Avsikten är att den ska motverka att en patient utsätts för kränkning genom att han eller hon fotograferas i smyg av en medpatient som senare sprider dessa bilder till en okänd krets av personer utanför sjukvårdsinrättningen. Om det av bilderna framgår att en person vårdas på sjukhus är det i princip ett röjande av enskilds personliga förhållanden, dvs. uppgifter som är skyddade av sekretess enligt 25 kap 1 § offentlighets och sekretesslagen (jfr ut- talande av JO, dnr 2295-2009). Till grund för den införda bestäm- melsen ligger bl.a. bedömningen att det i förhållande till den aktu- ella personkretsen är svårt att enbart förlita sig på en ordning som innebär att det är den avfotograferade som ensam avgör om foto- grafering får ske eller inte och om bilderna får spridas. En patients psykiska tillstånd kan stundom vara sådant att det är svårt att bedöma värdet av ett lämnat samtycke till fotografering. Det är inte heller osannolikt att patienten i ett senare skede, när han eller hon tillfrisknat, gör en annan bedömning. Frågan behandlas i avsnitt 19.5. 7 kap. 5 § Bestämmelsen har brutits ut från den gemensamma lagen (1996:981) om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård (2 § första stycket) och förts in i den nya lagen om psykiatrisk tvångsvård. Innehållet är i sak oförändrat men bestämmelsen har språkligt anpassats som en följd av denna åtgärd. Se även kommentaren till 6 kap. 16 §. 7 kap. 6 § Se kommentar till 5 §. Bestämmelsen motsvarar 2 § andra stycket i lagen om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård, med undantag av uppgiften om vem som får fatta beslut. För den aktuella typen av beslut har det ansetts mer lämpligt att det ankommer på chefsöver- läkaren att fatta beslut. 8 kap. Tvångsvårdens upphörande 8 kap. 1 § Bestämmelsen är utan ändring överflyttad från 27 § LPT. 8 kap. 2 § Bestämmelsen är utan ändring överflyttad från 28 § LPT. 8 kap. 3 § Bestämmelsen är utan ändring överflyttad från 29 § LPT. 8 kap. 4 § Bestämmelsen är överflyttad från 12 § förordningen (1991:1472) om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård. Bestämmelsen rör hanteringen av personer som är föremål för psykiatrisk tvångs- vård, vilket i många fall innebär att de är frihetsberövade. När ett beslut om hemsändande har verkställts upphör tvångsvården. Efter- som bestämmelsen tar sikte på frihetsberövade personer och hur de ska hanteras, har ansetts att regleringen ska ske genom lag. Samma bedömning har gjorts av Utredningen om transporter av frihets- berövade personer, se SOU 2011:7, s. 347 f. och s. 477 f. 8 kap. 5 § Bestämmelsen är ny och föranleds av regler av omprövning som ges i lagen om särskilda skyddsåtgärder. Se även författningskom- mentaren till 8 kap. 4 § lagen om särskilds skyddsåtgärder. 9 kap. 1 § Bestämmelsen motsvarar, med redaktionella ändringar, 30 § första och andra stycket LPT. 9 kap. 2 § Bestämmelsen motsvarar, med en mindre språklig justering, 30 § tredje stycket LPT. 9 kap. 3 § Bestämmelsen motsvarar 30 § fjärde stycket LPT. Det övriga inne- hållet i den – som räknar upp ett antal olika rättigheter och skyl- digheter som följer av förvaltningslagens bestämmelser – har över- förts till lagen (1998:1656) om patientnämndsverksamhet. 9 kap. 4 § Bestämmelsen motsvarar 31 § LPT. (Anmärkning: Bestämmelsen i 31 a § LPT har förts in i lagen om patientnämndsverksamhet, se även kommentar till 3 § ) 9 kap. 5 § Bestämmelsen ersätter 26 a § LRV. I förhållande till tidigare inne- håll har tillämpningsområdet utvidgats genom att fler har förts till den krets av personer som chefsöverläkaren kan vara skyldig att underrätta. Motiven för ändringen behandlas i avsnitt 21.3–4. 10 kap. 1 § I lagrummet behandlas vilka beslut av chefsöverläkaren som patienten kan överklaga. Uppräkningen motsvarar 32 § samt 33 § första och andra stycket LPT. Som en konsekvens av att regler om besöks- restriktioner och överklagande av beslut om sådana restriktioner har förts in direkt i lagen (se kommentar till 6 kap. 16 §), har upp- räkningen kompletterats. 10 kap. 2 § Bestämmelsen svarar mot 32 § första stycket andra meningen och 32 § andra stycket andra meningen LPT. 10 kap. 3 § Bestämmelsen motsvarar del av innehållet i 33 § tredje stycket. Det övriga innehållet i den avser anvisningar för domstolen och har i enlighet med det förts till kapitel 11 som avser handläggningen i domstol. 10 kap. 4 § Bestämmelsen är ny och följer av det särskilda dispensförfarande som införts att gälla för användandet av tvångsåtgärder i vissa sär- skilda fall (se även kommentar till 6 kap. 26). 10 kap. 5 § Bestämmelsen motsvarar 48 § första stycket LPT. 11 kap. 1 § Bestämmelsen motsvarar 34 § LPT. 11 kap. 2 § Bestämmelsen motsvarar 33 § tredje stycket LPT. 11 kap. 3 § Bestämmelsen svarar mot innehåll i 35 § första stycket första men- ingen samt 35 § andra stycket LPT. En saklig ändring har skett genom att tidsfristen har sträckts ut i mål som avser prövning av (fortsatt) tvångsvård som redan vilar på beslut av domstol. Motiven för ändringen utvecklas i avsnitt 7.5.2. 11 kap. 4 § Bestämmelsen motsvarar 35 § tredje stycket LPT. 11 kap. 5 § Bestämmelsen motsvarar 32 § tredje stycket LPT. 11 kap. 6 § Bestämmelsen ersätter 36 § LPT. En saklig ändring har skett genom att patientens begäran är ensamt avgörande för frågan om muntlig förhandling ska hållas eller inte i mål som enbart om- fattar prövning av chefsöverläkarens underställda beslut om kon- vertering. Ändringen möjliggör att domstolen kan avgöra målet på handlingarna i det fall muntlig förhandling framstår som obehöv- ligt. Det kan framhållas att det underställda beslutet i de allra flesta fall åtföljs av att chefsöverläkaren senast för beslutet om konvertering, inkommer med ansökan hos dom- stolen om medgivande till fortsatt tvångsvård. Vid prövningen av den ansökan ska muntlig förhandling hållas om det inte är uppen- bart obehövligt. 11 kap. 7 § Bestämmelsen är utan ändring överflyttad från 37 § LPT. 11 kap. 8 § Bestämmelsen motsvarar, med en mindre språklig justering, 37 § andra stycket LPT. 11 kap. 9 § Bestämmelsen är utan ändring överflyttad från 37 § tredje stycket LPT. 11 kap. 10 § Bestämmelsen motsvarar 38 § LPT. 11 kap. 11 § Bestämmelsen motsvarar 38 a § LPT. Därutöver har katalogen med uppräknade situationer då offentligt biträde ska förordnas, kom- pletterats med situationen då ett beslut av enligt 26 § 3 har överklagats av patienten. 11 kap. 12 § Bestämmelsen motsvarar 45 § LPT. 11 kap. 13 § Bestämmelsen motsvarar 44 § LPT. 11 kap. 14 § Bestämmelsen motsvarar 46 § LPT. 12 kap. 1 § Bestämmelsen ersätter 47 § första stycket LPT. I sak har ändring skett genom att det är tillåtet att placera den omhänder- tagne i förvar hos polisen i väntan på hälso- och sjukvård. Motiven för den ändringen redovisas i avsnitt 7.8.6.6. 12 kap. 2 § Bestämmelsen svarar mot 47 § andra stycket 2–5 LPT. Punkterna 2–4 i den nya bestämmelsen är nya. Punkten 2 avser situationen då det finns ett utlåtande över en rättspsykiatrisk undersökning som visar att det finns förutsättningar för att bereda den undersökta personen psykiatrisk tvångsvård. Ett sådant utlåtande jämställs i lagen med ett vårdintyg. Det har därför ansetts rimligt att chefsöverläkaren, på samma sätt som gäller när en intagningsprövning grundas på ett vårdintyg, ska ha möjlighet att begära polismyndighetens biträde för att föra personen till sjukvårdsinrättningen. Punkten 3 är föranledd av den möjlighet till läkemedelsbehandling, i sista hand med tvång, som införs i förhåll- ande till patienter som är föremål för öppen psykiatrisk tvångsvård. Se även kommentar till 6 kap. 23 §. Punkten 4 avser att fylla den lucka som uppfattats finns i nuvarande lagstiftning på området och som innebär att det inte finns möjlighet att begära biträde av polis för att ombesörja en förflyttning av en patient mellan sjukvårds- inrättningar, trots att det får anses vara påkallat av säkerhetsskäl. Förslaget i punkten 4 är utformat i linje med förslag som Utred- ningen om transporter av frihetsberövade personer har lämnat av- seende denna situation, se SOU 2011:7, s. 399 ff. Förslaget har tidi- gare behandlats i avsnitt 7.8.6.1. 12 kap. 3 § Bestämmelsen svarar mot del av innehållet i 47 § andra stycket 1 och 2. Att en begäran om biträde endast kan ske av läkare som är legitimerad framgår av föreskrifter (SOSFS 2005:29) om utfärdande av intyg inom hälso- och sjukvården m.m. Mot bak- grund av att det uppställs krav på legitimation i 47 § andra stycket LPT för viss där angiven uppgift av läkare men inte för beslut av läkare som ansluter till just den uppgiften, har ansetts att en otyd- lighet uppkommer i lagen om vad som gäller på denna punkt. För att undanröja den otydligheten har i den nya bestämmelsen förts in uppgift om legitimationskrav motsvarande vad som framgår av Social- styrelsens nämnda föreskrift. Förslaget har tidigare behandlats i av- snitt 7.8.6.2. 12 kap. 4 § Bestämmelsen är ny. Polishandräckning inför eller i samband med psykiatrisk tvångsvård innebär ett stort ingrepp i integriteten för en grupp av redan mycket utsatta personer. Det är därför angeläget att man undviker handräckning av polis i situationer då det inte är nöd- vändigt på grund av säkerhetsskäl. En begäran om handräckning bör få göras endast om det kan befaras att det krävs åtgärder i form av våldsanvändning eftersom den som åtgärden avser t.ex. utövar våld, uttalar hot om våld eller försöker undkomma. En begäran ska också få göras om det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att det krävs att den som åtgärden avser ska beläggas med fängsel. Det kan därutöver finnas situationer t.ex. då det finns en överhängande risk för människors skada och man inte kan avvakta att verkställigheten blir löst på annat sätt. Vilka motiv som föran- lett införandet av bestämmelsen redovisas i avsnitt 7.8.6.3. Bestäm- melsen har utformats i linje med förslag som Utredningen om trans- porter av frihetsberövade personer har lämnat, se SOU 2011:7 s. 388 f. 12 kap. 5 § Bestämmelsen är ny. Vilka överväganden som gjorts i fråga om be- hov av informationsöverföring m.m. redovisas i avsnitt 7.8.6.4. 12 kap. 6 § Bestämmelsen är ny och grundas på förslag som Utredningen om transporter av frihetsberövade personer (SOU 2011:7) har lämnat. Bestämmelsen avviker från den utredningens förslag genom att inte föreskriva ett obligatoriskt krav på att vårdpersonal ska vara med vid transporterna. Bestämmelsen har i stället utformats så att vård- givaren ska eftersträva att vårdpersonal finns med i största möjliga utsträckning vid dessa transporter. Det har ansetts att ett obliga- toriskt krav på närvaro av vårdpersonal skulle kunna leda till att säkerheten vid sjukvårdsinrättningen blir lidande i akuta situationer då personal måste avvaras för att följa med vid en handräckning. Frågan behandlas närmare i avsnitt 7.8.6.5. 12 kap. 7 § Reglering för biträde av polis i samband med hemsändande av en person som är utländsk medborgare och som vårdas med stöd av LPT, ges i 12 § förordningen (1991:1472) om psykiatrisk tvångs- vård och rättspsykiatrisk vård. Eftersom regleringen avser frihets- berövade personer har ansetts att den bör ske genom lag. En sådan ändring är också i linje med vad Utredningen om transporter av fri- hetsberövade personer har föreslagit, se SOU 2011:7, s. 347 f. och s. 477 f. Saken behandlas i avsnitt 7.8.6.7. Delegation och sekretess m.m. 13 kap. 1 § Bestämmelsen motsvarar 39 § LPT. Katalogen med förbud mot dele- gation har därutöver utökats med beslut om besöksinskränkningar (punkten 8). Utökningen är en följd av att regleringen av besöks- restriktioner, som tidigare getts i lagen (1996:981) om besöks- inskränkningar vid viss tvångsvård, har brutits ur den lagen och förts till denna lag. Se även kommentar till 6 kap. 16 §. 13 kap. 2 § Bestämmelsen motsvarar, med mindre språkliga justeringar, 40 § LPT. 13 kap. 3 § Bestämmelsen motsvarar 42 § LPT. 13 kap. 4 § Bestämmelsen motsvarar 43 § LPT. 13 kap. 5 § Bestämmelsen motsvarar 49 § LPT. 13 kap. 6 § Bestämmelsen motsvarar 29 § LRV. 26.4Förslaget till lag om särskilda skyddsåtgärder 1 kap. 1 § I paragrafen anges syftet med särskilda skyddsåtgärder. Syftet är att sådana åtgärder ska förhindra att den som har begått en allvarlig otillåten gärning eller ett allvarligt brott under påverkan av en allvarlig psykisk störning, en svår utvecklingsstörning, ett allvarligt demenstillstånd eller en tillfällig sinnesförvirring på nytt begår en gärning av motsvarande slag. Det krävs alltså dels att gärnings- mannen har begått en allvarlig otillåten gärning eller ett allvarligt brott, dels att gärningen eller brottet har begåtts under påverkan av en allvarlig psykisk störning, en svår utvecklingsstörning, ett all- varligt demenstillstånd eller en tillfällig sinnesförvirring. De förutsättningarna som ska vara uppfyllda för att särskilda skyddsåtgärder ska kunna beslutas anges i 2 kap. 1 och 2 §§. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.1. 1 kap. 2 § I paragrafen finns en uppräkning av lagens olika kapitel. Uppräk- ningen är inte uttömmande. Den är avsedd att ge läsaren en över- siktlig bild över var olika bestämmelser finns. 1 kap. 3 § Av första stycket första meningen framgår att de särskilda skydds- åtgärderna ska bygga på den enskildes integritet och människo- värde. Detta är en grundläggande bestämmelse om hur gärnings- mannen ska bemötas. En självklar utgångspunkt är att han eller hon ska behandlas med respekt för sitt människovärde och med för- ståelse för de svårigheter som är förenade med att vara föremål för särskilda skyddsåtgärder. Det är angeläget att den personal som medverkar vid genomförandet av de särskilda skyddsåtgärderna har ett professionellt och humant förhållningssätt och alltid upprätt- håller det vid sin kontakt med de personer som undergår åtgär- derna. I första stycket andra meningen anges att de särskilda skydds- åtgärderna ska prövas mot den s.k. proportionalitetsprincipen. Principen innebär att det vid utformningen av åtgärderna ska ske en intresseavvägning, i syfte att bedöma om olägenheterna med åtgär- derna står i rimlig proportion till vad som man kan vinna med dem. En bedömning av åtgärdernas art, styrka, räckvidd och varaktighet måste därför göras i varje enskilt fall. Av första stycket tredje meningen framgår att de särskilda skydds- åtgärderna så långt det är möjligt ska utformas och genomföras i samförstånd med den enskilde. Utgångspunkten är att man ska för- söka motivera den enskilde att delta och medverka vid planeringen och genomförandet av åtgärderna. Detta innebär inte att det är gärningsmannen som avgör vilka åtgärder som ska komma i fråga. Bestämmelsen innebär inte heller att det ställs ett krav på att sam- råd ska ske med den enskilde. Det kan i en del fall också vara så att det inte är möjligt att utforma och genomföra de särskilda skydds- åtgärder i samförstånd med den enskilde, t.ex. då gärningsmannens kognitiva funktioner är så påverkade att det inte är möjligt att nå ett sådant samförstånd med honom eller henne. Att det inte är möjligt att besluta om särskilda skyddsåtgärder med anledning av en gärning som någon har begått innan han eller hon har fyllt framgår av 1 kap. 6 § BrB. Enligt andra stycket framgår att man ska ha ett barnperspektiv när de särskilda skyddsåtgärder avser en person som är och att hans eller hennes bästa ska särskilt beaktas. Det ställs också krav på att den unge ska få relevant information och ges möjlighet att framföra sina synpunkter, vilka ska tillmätas betydelse i förhållande till hans eller hennes ålder och mognad. Det kan dock vara så att det inte finns möjlighet att tillmäta den unges synpunkter betydelse om syftet med de särskilda skyddsåtgärderna då inte kan uppnås. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.1. 2 kap. 1 § I paragrafen anges förutsättningarna för att särskilda skyddsåtgär- der ska kunna beslutas för den som har begått en otillåten gärning som inte utgör brott på grund av han eller hon inte uppfyllde kravet på otillräknelighet enligt 1 kap. 2 a § BrB. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.2. För att särskilda skyddsåtgärder ska kunna beslutas i dessa fall krävs det att allmän domstol genom en dom, som har vunnit laga kraft, har fastställt att gärningsmannen har begått en otillåten gär- ning som inte utgör brott eftersom han eller hon inte uppfyller kravet på tillräknelighet, se 8 kap. 1 § andra stycket. Vad kravet på tillräknelighet innebär utvecklas närmare i författningskommentaren till 1 kap. 2 a § BrB. Det är allmän förvaltningsdomstol som, efter yrkande från åklagaren, beslutar om särskilda skyddsåtgärder, se 8 kap. 1 § första stycket.