sou · GZB375 · 2012-01-01 00:00:00 — Det införs en central djurförsöksetisk nämnd som ska pröva överklaganden av de regionala nämndernas beslut och ärenden som regionala nämnder lämnar över. Paragrafen är ny. Utredaren föreslår en ny bestämmelse i lagen som, i enlighet med betänkandet Etiskt godkännande av djurförsök – nya former för överprövning (SOU 2007:57), anger att det ska finnas en central överprövningsnämnd. De regionala nämndernas beslut ska kunna överklagas till denna centrala nämnd. Ärenden ska även kunna överlämnas till den centrala nämnden om de är av principiell karaktär eller om den regionala nämnden är oenig i ärendet. För mer information, se ovan nämnt betänkande. Föreskrifter om den djurförsöksetiska prövningen Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om utvärderingen i efterhand av godkända djurförsök. Paragrafens punkt 1 motsvarar 21 § fjärde stycket i gällande lag och 49 a andra stycket i gällande förordning. Punkterna 2 och 4 motsvarar 47 § i gällande förordning. Punkten 3 är ny. Utredaren föreslår att liksom tidigare ska få meddela närmare föreskrifter om ansökningar om etiskt godkännande, prövning av ärendena, och de etiska nämnderna. Utredaren föreslår också att bemyndigande att hantera de djurförsöksetiska nämnderna utökas något så att det även bl.a. omfattar nämndernas antal. Utredaren anser att det är viktigt att har möjlighet att kunna göra vissa förändringar i nämndernas antal, organisation och arbete för att ytterligare förbättra deras arbete. Som en följd av försöksdjursdirektivet och införandet av utvärdering av djurförsök i efterhand föreslås ett nytt bemyndigande som ger rätt att meddela föreskrifter om utvärderingen av djurförsök i efterhand. Överklaganden av en djurförsöksetisk nämnds beslut I lagen införs att en regional nämnds beslut i ett ärende om etisk prövning av djurförsök får överklagas till den centrala nämnden av den sökande om beslutet gått denne emot. Ett beslut om att överlämna ett ärende till den centrala nämnden får inte överklagas. Paragrafen är ny. Utredaren föreslår i enlighet med betänkandet Etiskt godkännande av djurförsök – nya former för överprövning (SOU 2007:57), att en ny paragraf förs in i lagen om att de regionala djurförsöksetiska nämndernas beslut får överklagas till den För mer information, se ovan nämnt betänkande. Den centrala nämndens beslut får inte överklagas Den centrala nämndens beslut får inte överklagas. Paragrafen är ny. Utredaren föreslår i enlighet med betänkandet Etiskt godkännande av djurförsök – nya former för överprövning (SOU 2007:57), att en ny paragraf förs in i lagen när det gäller att den centrala nämndens beslut inte får överklagas. För mer information, se ovan nämnt betänkande. Paragrafen ersätter 19 §, punkt 4 i gällande lag och 50 §, punkt 1 i gällande förordning. Utredaren föreslår att det tydligt anges i lagen att djur som används i djurförsök ska ha fötts upp för detta ändamål. Utredaren anser att detta ska vara huvudregeln och att de undantag som är nödvändiga exempelvis för lantbrukets djur, får som tidigare föreskriva om. De djurförsöksetiska nämnderna har också möjlighet att göra undantag från kravet på destinationsuppfödning. Det ska anges i lagen att djur som används i djurförsök ska vara bedövade. I lagen ska anges att man inte får ge djur sådana läkemedel som hindrar eller begränsar deras förmåga att uttrycka smärta om de inte får tillräcklig bedövning eller smärtlindring. Paragrafens första stycke motsvarar 53 § i gällande förordning med vissa ändringar och tillägg. Paragrafens andra stycke finns i 22 § första stycket i gällande lag. I 53 § i gällande förordning anges. Innan ett djur av djurklasserna däggdjur, fåglar, kräldjur, groddjur, fiskar och rundmunnar används i djurförsök ska djuret bedövas, om användningen kan medföra fysiskt eller psykiskt lidande. Om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med användningen eller om bedövningen skulle orsaka mer lidande än användningen i sig, får användningen dock ske med ofullständig bedövning eller utan bedövning. I sådana fall skall, i den utsträckning det är möjligt, smärtstillande eller lugnande medel användas för att begränsa djurets lidande, så att djuret inte utsätts för svår smärta, svår ångest eller annat svårt lidande. Utredaren anser att det i lagen tydligt ska framgå att innan ett djur används i djurförsök så ska djuret vara bedövat om inte bedövningen orsakar mer lidande än användningen i sig. Utredaren föreslår vidare att det i lagen ska anges att man inte får ge djur sådana läkemedel som hindrar eller begränsar deras förmåga att uttrycka smärta om de inte får tillräcklig bedövning eller smärtlindring. Detta framgår av artikel 14, punkten 3 i det nya försöksdjursdirektivet och utredaren anser att detta krav bör införas i lagen. Vidare anser utredaren att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska ha ett uttryckligt bemyndigande när det gäller att meddela ytterligare föreskrifter om krav på bedövning vid djurförsök. De djurförsöksetiska nämnderna har också möjlighet att göra vissa undantag från kravet på bedövning vid djurförsök. Enligt artikel 14 i försöksdjurdirektivet får dock försök som innebär allvarliga skador som kan ge upphov till stark smärta inte genomföras utan bedövning. Infångande av viltlevande försöksdjur Det införs krav i lagen på att infångande av försöksdjur som lever vilt ska utföras av personer som har utbildning och kompetens för uppgiften. De metoder som används ska utsätta djuren för minsta möjliga lidande. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ges rätt att meddela föreskrifter angående utbildning, kompetens och metoder vid infångandet av sådana djur. Paragrafen är ny. Som följd av genomförandet av försöksdjursdirektivet införs krav på att den som fångar in viltlevande försöksdjur ska ha utbildning och kompetens för denna uppgift. De metoder som används vid infångandet får inte heller orsaka djuren onödigt lidande. Utredaren föreslår också att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ges rätt att föreskriva om vilka metoder som får användas vid infångandet och om den utbildning och kompetens som en sådan person bör ha. Föreskrifter om skyldigheter för den som föder upp, förvarar, tillhandahåller eller använder försöksdjur Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldigheter att lämna uppgifter om djuren. Paragrafen ersätter 23 § i gällande lag och 54 a § i gällande förordning. Nytt är att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldigheter att lämna uppgifter om djuren. finns det inte något bemyndigande i lagen att meddela föreskrifter om att upplysningar ska lämnas om djuren av den som föder upp, förvarar, tillhandahåller eller använder försöksdjur. I enlighet med departementspromemorian Ds 2011:12 föreslås att lagen ändras så att bemyndigandet även omfattar en skyldighet att lämna upplysningar om enskilda djur. Paragrafen motsvarar 22 § första stycket i gällande lag där det anges att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om villkor för eller förbud mot uppfödning, förvaring, tillhandahållande eller användning av försöksdjur. Utredaren föreslår att bestämmelsen flyttas till den nya lagen. Godkännande av organisationers kontrollprogram I lagen införs möjlighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att godkänna organisationers kontrollprogram som syftar till att upprätthålla och säkerställa god djurvälfärd på annat sätt än de krav som följer av föreskrifter som meddelats med stöd av denna lag. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får även ge organisationer eller andra sammanslutningar rätt att anordna kontroll av sådana kontrollprogram. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter för kontrollen av sådana program. Paragrafen är ny. Utredaren föreslår att ett nytt bemyndigande införs i lagen i vilket regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ges möjlighet att godkänna organisationers kontrollprogram som syftar till att upprätthålla och säkerställa god djurvälfärd på annat sätt än de krav som följer av föreskrifter som meddelats med stöd av denna lag. Utredaren anser att kontrollprogram som är godkända av myndigheterna är ett bra sätt att få ytterligare flexibilitet i lagstiftningen. En djurhållare som är ansluten till ett kontrollprogram åtar sig exempelvis extra skötselåtgärder som är mer långtgående än de krav som ställs i lagstiftningen. Vidare underställer sig djurhållaren också en särskild kontroll och i utbyte för detta får djurhållaren vissa andra lättnader i djurskyddslagstift- För ytterligare bakgrund och utredarens överväganden, se Lagstiftningens detaljeringsgrad och struktur. Beslut enligt 1 § får överklagas Beslut enligt 1 § får överklagas hos regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer för det allmännas talan hos förvaltningsdomstol om en organisation eller en sammanslutning först har beslutat i saken. Paragrafen är ny. Utredaren föreslår att det införs en ny bestämmelse när det gäller att beslut enligt 1 § får överklagas. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer för det allmännas talan hos förvaltningsdomstol om en organisation eller en sammanslutning först har beslutat i saken. Offentlig kontroll och myndigheternas uppgifter Paragrafen ersätter 24 § första stycket i gällande lag. I övrigt har endast språkliga ändringar gjorts. Paragrafen ersätter 24 § andra stycket i gällande lag. I övrigt har endast språkliga ändringar gjorts. Paragrafen ersätter 24 a § första stycket i gällande lag. Utredaren anser att det är viktigt att länsstyrelserna samverkar och att arbetsuppgifter kan fördelas mellan olika länsstyrelser för att utnyttja kompetens och för att få samordningsvinster. uppgift är att samordna övriga kontrollmyndigheters verksamhet och bistå dessa med råd och hjälp vid behov. Kontrollarbetet bör genomföras utifrån riskbedömning i enligt med forskning på området. har i samarbete med utvecklat metoder och rutiner för att bedöma och övervaka djurvälfärdsrisker i projektet bedömning av djurvälfärd (RAWA). Paragrafen ersätter 24 a § andra stycket i gällande lag. Av lagförslaget framgår att den myndighet som utövar offentlig kontroll ska bistå djurhållarna att fullgöra sina skyldigheter enligt lagen genom t.ex. rådgivning och information. Utredaren anser att detta är mycket viktigt och att den dialog som finns mellan kontrollmyndigheterna och djurhållare ytterligare förbättras. Utredaren anser att ett ömsesidigt ökat förtroende och en ökad förståelse för varandra kan leda till ett mer konstruktivt djurskyddsarbete. Det införs krav i lagen på att den offentliga kontrollmyndigheten anmäler överträdelser av lagen till polismyndigheten eller när det är befogat från djurskyddssynpunkt. Paragrafen ersätter 24 b § i gällande lag med tillägget att kontrollmyndigheten ska anmäla överträdelser av lagen till polismyndigheten eller när det är befogat från djurskyddssynpunkt. I 24 b § i gällande lag anges att kontrollmyndigheterna ska beivra överträdelser av lagen. visar statistik från att få brott mot lagen åtalsanmäls av länsstyrelserna och att det finns stora regionala skillnader i hur många anmälningar som görs. Utredaren föreslår därför att bestämmelsen utökas med ett krav på anmälan av överträdelser av lagen till polismyndigheten eller . uppgift är inte att göra några straffrättsliga bedömningar. Det ska vara frågan om överträdelser som är av betydelse för djurskyddet och brister som inte rättas till . Utredaren hoppas på att ett förtydligande i lagen kan leda till en mer effektiv och likartad hantering av anmälningar av överträdelser av lagen. Föreskrifter om offentlig kontroll Det införs bemyndigande i lagen att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om kontrollpersonalens kompetens. Paragrafen ersätter 25 § i gällande lag men har utökats med ett bemyndigande att meddela föreskrifter om kontrollpersonalens kompetens. Utredaren anser att det är av stor vikt att den kontrollpersonal som utför kontrollarbetet har rätt utbildning och kompetens och anser därför att detta bör regleras. Utredaren anser också att detta skulle höja kontrollpersonalens status. Offentlig kontroll av andra djurhållare än dem som håller livsmedelsproducerande djur Paragrafen ersätter 25 a § i gällande lag. Inte någon ändring i sak. Paragrafen ersätter 26 § första och andra stycket i gällande lag. Inte någon ändring i sak. Rättelse på den enskildes bekostnad Paragrafen ersätter 26 § tredje stycket i gällande lag. Endast språkliga ändringar har gjorts. Rätt till upplysningar och tillträde m.m. Paragrafen ersätter 27 § i gällande lag. Inte någon ändring i sak. I lagen införs en bestämmelse om att hjälp från polismyndigheten endast får begäras om det kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att polisens särskilda befogenheter enligt 10 § polislagen (1984:387) behöver tillgripas, eller annars finns synnerliga skäl. Paragrafen första stycke motsvarar 27 a § i gällande lag. Endast språkliga ändringar i detta stycke. Paragrafens andra stycke är nytt. Av gällande lag framgår att polismyndigheten ska lämna den hjälp som kontrollmyndigheterna behöver för att kunna utöva sin kontroll eller verkställa beslut enligt lagen. Utredaren föreslår att bestämmelsen kompletteras med ett tillägg gällande förutsättningarna för att begära polishjälp. Detta finns i annan jämförbar lagstiftning, se Utredarens övriga överväganden. Tillägget innebär att det specificeras att hjälp av polismyndigheten endast får begäras om särskilda omständigheter gör att det är nödvändigt eller om det finns synnerliga skäl. Anmälan till kontrollmyndighet om vanvård m.m. Det ska anges i lagen att djurhälsopersonal i sin yrkesutövning, samt veterinär och expert som avses i 8 kap. 5 § 2 p, ska anmäla till kontrollmyndigheten om de finner det sannolikt att djur inte hålls eller sköts i enlighet med lagen. Detta gäller om inte bristen är lindrig och rättas till omgående. Detsamma gäller även underlåtelse att rätta sig efter de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen eller de EU-bestämmelser som kompletteras av lagen. Paragrafen ersätter 28 a § i gällande lag och har omformulerats och kompletterats. I gällande lag anges att om den som tillhör djurhälsopersonalen i sin yrkesutövning finner anledning att anta att djur inte hålls eller sköts i enlighet med denna lag, de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen eller de EU-bestämmelser som kompletteras av lagen, ska denne anmäla detta till kontrollmyndigheten. Utredaren föreslår att bestämmelsen omformuleras och kompletteras till att omfatta personer som är involverade i djurförsök i sin yrkesutövning, dvs. veterinär och expert som avses i 8 kap. 5 i utredarens lagförslag. Utredaren bedömer att dagens lydelse inte fungerar ändamålsenligt eftersom den alltför kategoriskt anger att allt, även mycket lindriga eller tillfälliga brister, ska anmälas utan urskiljning. Som utredaren ser det blir detta inte rimligt och föreslår därför att bestämmelsens lydelse kompletteras med om inte bristen är lindrig och rättas till omgående. Noteras bör att officiella veterinärer på slakteri inte omfattas av denna bestämmelse på grund av att dessa inte tillhör djurhälsopersonalen. Skyldigheter för officiella veterinärer vid slakteri regleras i 6 kap. 2 § i denna lag. Djurförbud kan meddelas om någon inte vidtar rättelse trots upprepade beslut enligt 10 kap. 8 § om det är befogat från djurskyddssynpunkt. Kravet på upprepade brott mot djurskyddslagen har ersatts med att djurförbud ska vara befogat från djurskyddssynpunkt. Djurförbud ska meddelas vid fällande dom för grovt brott mot djurskyddslagen. Djurförbud ska även meddelas vid godkänt strafföreläggande och företagsbot i fråga om fällande domar för djurplågeri eller brott mot djurskyddslagen. Paragrafen ersätter 29 § första stycket i nuvarande lag med viss ändring och komplettering. Punkterna 1–3 är inte ändrade i sak. I punkten 4 har ett tillägg gjorts när det gäller grovt brott enligt 12 kap. 2 § denna lag. Punkten 5 är omformulerad och kravet på upprepade brott har ersatts med att djurförbud ska vara befogat från djurskyddssynpunkt. Punkten 6 är ny och anger att djurförbud kan meddelas om någon inte vidtar rättelse trots upprepade beslut enligt 10 kap. 8 § om det är befogat från djurskyddssynpunkt. Ett förtydligande görs också gällande att punkterna 4 och 5 ska tillämpas även i fråga om godkänt strafföreläggande och företagsbot. Som utredaren ser det ska ingripanden i form av djurförbud alltid stå i proportion till hur allvarlig förseelsen är. Det ska också vara motiverat från djurskyddssynpunkt. Formuleringen väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt i punkten 1 ska i likhet med tidigare gälla allvarliga situationer där djurhållaren inte har följt de förelägganden och förbud som kontrollmyndigheten har meddelat. I dessa fall anser utredaren att det är befogat att omgående meddela djurförbud. Djurförbud ska också utfärdas direkt om någon allvarligt har försummat tillsynen eller vården av ett djur, har misshandlat ett djur, eller har dömts för djurplågeri enligt 16 kap. 13 § eller grovt brott enligt 12 kap. 2 § djurskyddslagen. Detsamma gäller om någon har dömts för brott enligt 12 kap. 1 eller 3 § i djurskyddslagen, om det är befogat från djurskyddssynpunkt. krävdes det att man har dömts för att få djurförbud. Detta har tagits bort och i stället ska en bedömning göras om djurförbud är befogat från djurskyddssynpunkt. Djurförbud ska också utfärdas om någon inte vidtar rättelse trots upprepade beslut från kontrollmyndigheten och det är befogat från djurskyddssynpunkt. I fråga om upprepade förseelser anser utredaren att antalet överträdelser inte ensamt ska vara avgörande utan också hur allvarlig förseelsen är. Utredaren anser att det ska finnas utrymme för kontrollmyndigheten att själva göra bedömningar utifrån olika situationer. Detta ger en ökad flexibilitet, se vidare i Djurförbud och omhändertagande. Utredaren anser även att vid strafföreläggande och företagsbot för djurplågeri eller brott mot djurskyddslagen ska ett övervägande om djurförbud göras. får ange vilka förutsättningar och vilken omfattning som förbudet ska ha Djurförbud ska inte meddelas, om det är sannolikt att ett upprepande inte kommer att inträffa. ska efter ansökan av den som meddelats djurförbud upphäva förbudet om det inte längre behövs. får även ange vilka förutsättningar och vilken omfattning förbudet ska ha. Paragrafen ersätter 29 § andra stycket i nuvarande lag och har ändrats och kompletterats. Lydelsen i gällande lag att det ska vara uppenbart att ett upprepande inte kommer att inträffa har ersatts med sannolikt. Tillägg till bestämmelsen har gjorts genom att ange att den som har meddelats om djurförbud kan ansöka till om att få förbudet upphävt och att ska göra detta om förbudet inte längre behövs. Ytterligare tillägg till bestämmelsen har gjorts genom att får ange vilka förutsättningar och vilken omfattning förbudet ska ha. Utredaren anser att lydelsen sannolikt är lämpligare än uppenbart eftersom detta är alltför högt ställt. Bedömningen bör grundas på att det i det enskilda fallet finns konkreta omständigheter som talar för att djurhållaren har goda förutsättningar för att rätta sig efter djurskyddsbestämmelserna och att det därmed kan bedömas som sannolikt att ett upprepande inte kommer att ske. Vidare föreslår utredaren ett förtydligande att ska upphäva förbudet om det inte längre behövs. Detta görs på ansökan av den som fått djurförbud. Utredarens förslag innebär även att får en uttrycklig befogenhet att ange vilka förutsättningar och vilken omfattning som förbudet ska ha. Detta innebär att kan medge personer att t.ex. ha hand om djur under överseende av annan om detta bedöms vara lämpligt från djurskyddssynpunkt. Det juridiska ansvaret för djuret ska i sådana fall vila på den som har överinseendet. kan också ge en djurhållare en prövotid eller upprätta andra lämpliga villkor. Enligt bestämmelsen kan djurförbud innebära att förbjuder djurägaren att skaffa djur över huvud taget eller endast vissa djurslag. Beslut om begränsningar av antalet djur som en djurhållare får ha av ett visst djurslag bör även ses som omfattning av ett djurförbud. Åläggande att avveckla djurinnehav Paragrafen ersätter 29 § tredje stycket i nuvarande lag och har omformulerats. Den som har meddelats om djurförbud ska som huvudregel ges tillfälle att själv avveckla sitt djurinnehav. En förutsättning är dock att det inte finns några djurskyddsmässiga hinder för detta. ska i samband med att beslut om djurförbud meddelas bestämma även när djurinnehavet senast ska vara avvecklat. Om avvecklingen inte sker inom tidsfristen är detta en överträdelse av djurförbudet som kan leda till ett omhändertagande med stöd av 4 § 2 punkten. I lagen införs begreppet omhändertagande. Omhändertagande innebär att ska besluta att ett djur ska tas om hand om ett beslut som meddelats enligt 10 kap. 8 § inte följs och det är befogat från djurskyddssynpunkt, eller ett beslut om djurförbud inte följs. Paragrafen ersätter 31 § men har ändrats och kompletterats. Punkten 1 motsvarar punkten 2 i gällande lag. Lydelsen beslutet är av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt har ersatts med befogat från djurskyddssynpunkt. Punkten 2 motsvarar punkten 3 i gällande lag. Övriga punkter har tagits bort, se Omhändertagande av djur och djurförbud. Paragrafens andra stycke anger att polismyndigheten ska verkställa beslut. Utredaren föreslår att begreppet omhändertagande införs i lagen. Begreppet innebär att ska besluta om att ett djur ska tas om hand i det fall som ett beslut som har meddelats enligt 10 kap. 8 § inte följs och det är befogat från djurskyddssynpunkt, eller om ett beslut om djurförbud inte följs. Om någon av dessa förutsättningar föreligger krävs inget djurlidande för att ska besluta om ett omhändertagande. Begreppet omhändertagande fastställs i lagen. Paragrafen ersätter 32 § i nuvarande lag. Utredaren föreslår att begreppet omhändertagande fastställs i lagen. Punkten 2 har tagits bort eftersom situationer där ägaren till djuret är okänd eller inte kan anträffas omfattas av 6 § enligt förslaget. Omhändertagande av herrelösa djur I lagen införs en bestämmelse som anger att om det är sannolikt att ett djur är herrelöst så ska eller polismyndigheten fatta beslut om att omhänderta djuret. Om ägaren är känd ska ägaren underrättas. Ägaren ska i sådana fall hämta djuret . Är ägaren okänd eller oanträffbar, ska djuret förvaras i . får därefter sälja djuret, avyttra det på annat sätt eller avliva det. Utredarens förslag innebär även att herrelösa djur i fortsättningen ska hanteras enbart enligt djurskyddslagen. Paragrafen är ny i djurskyddslagen. Andra stycket motsvarar 4 a § hittegodslagen (1938:121). Paragrafen ska omfatta samtliga herrelösa djur utom sådana djur som nämns i 8 § hittegodslagen. Utredaren har funnit att omfattas herrelösa djur (övergivna eller borttappade) av djurskyddslagen, hittegodslagen, tillsynslagen och . På grund av detta är , polisen och kommunerna ansvariga för hanteringen av övergivna djur med en oklar inbördes ansvarsfördelning. Utredaren bedömer att denna oklarhet är en del av orsaken till varför problemet med de herrelösa katterna har blivit så stort och att detta ansvarsproblem därför måste lösas. Utredaren föreslår därför att herrelösa djur ska omfattas av djurskyddslagen men också endast av denna. På så sätt blir alltid ansvarig för hanteringen av dessa herrelösa djur. Utredaren anser dock att även polismyndigheten ska ha möjlighet att fatta beslut om omhändertagande av herrelösa djur. Detta kan t.ex. vara nödvändigt vid tillfällen när inte är bemannad.