sou · GZB375d2 · 2012-01-01 00:00:00 — Detta synsätt anser han stämmer väl överens med såväl sunt förnuft som vetenskaplig kunskap (1993, 1996). För är dock inte telos det viktiga i sig självt utan det är de intressen som kommer från telos eller djurets natur som människan måste ta hänsyn till. Om ett djurs natur ändras på ett sätt så att deras intressen ändras så ser inte något moraliskt problem med det, så länge det är fördelaktigt för djuret. Djur i människans vård har påtvingats vissa uppoffringar beträffande sin natur men människan bör ändå respektera djurens natur så mycket som det är möjligt (1995). 6.2Naturligt beteende i lagstiftningen sådde ett frö som bl.a. ledde till en formulering i djurskyddslag 1972. I denna angavs att varje person som höll eller såg efter djur skulle förse djuret med tillräcklig föda och omvårdnad lämplig för arten och förse djuret med en levnadsmiljö som tog hänsyn djurets naturliga beteende. tog efter detta och formulerade i sin nya djurskyddslag att djur ska behandlas väl och att hänsyn ska tas till deras naturliga instinkter och behov. Även inspirerades av och formulerade i artikel 3 i Europeisk konvention om skydd av animalieproduktionens djur, (ETS 87) som trädde i kraft , att Varje djur skall förvaras, utfodras, vattnas och vårdas på ett sätt som med hänsyn till dess art, grad av utveckling, anpassning och tämjning lämpar sig för dess fysiologiska och etologiska behov. 6.2.2Begreppet naturligt beteende i den svenska djurskyddslagstiftningen I dagens svenska djurskyddslagstiftning infördes begreppet naturligt beteende djurskyddslag. Kravet på naturligt beteende gällde till en början endast djur som föddes upp eller hölls för produktion av livsmedel, ull, skinn eller pälsar. I propositionen till lagen (prop. 1987/88:93) angavs att dessa djur utgjorde en särskilt utsatt grupp på grund av de stora ekonomiska intressen som ligger i djurhållningen. Kravet ändrades 2003 till att omfatta alla djur som djurskyddslagen täcker, dvs. alla djur som hålls av människan och de vilda djur som används i djurförsök. återfinns begreppet naturligt beteende på tre platser i lagstiftningen. Djur skall hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att det främjar deras hälsa och ger dem möjlighet att bete sig naturligt, Djurskyddsförordningen 1 b § Stall och andra förvaringsutrymmen för djur skall vara så rymliga att samtliga djur i utrymmet kan ligga och röra sig obehindrat. Utrymmena skall utformas så, att djuren kan bete sig naturligt. Inredning i djurstallar och i andra förvaringsutrymmen för djur samt utrustning i hägn skall vara utformad så, att den inte tillfogar djuren skador eller medför risk för djurens hälsa. Inredning och övrig utrustning får inte hindra djuren att bete sig naturligt, otillbörligt inskränka deras rörelsefrihet eller annars verka störande på dem. Vad har då lagstiftaren avsett med detta begrepp? Förklaringar till detta finns på flera ställen i propositionen till djurskyddslagen (prop. 1987/88:93). På s. 53 anges den direkta avsikten med själva formuleringen: Avsikten med bestämmelsen är att varje djurarts särskilda biologiska beteende skall beaktas. Vad som skall anses utgöra ett djurs naturliga biologiska beteende får avgöras utifrån gjorda erfarenheter och vetenskapliga rön. Genom ökade forskningsinsatser kan det förutsättas att kunskapen om djurs beteende kommer att vidgas. I propositionen till lagen uppges bakgrunden till kravet på naturligt beteende bl.a. ha varit att utvecklingen och effektiviseringen inom jordbruket inte alltid gagnat djuren. I stävan efter rationalisering och produktion av billiga livsmedel hade djurhållningen gått mot att hålla många djur i produktion i begränsat stallutrymme och med en minskad arbetskraft för tillsyn av djuren. På s. 17 i propositionen anges vidare I den allmänna debatten har kritik riktats mot s. k. djurfabriker med en produktionsinriktning som framför allt är teknikanpassad och inte tar hänsyn till djurens naturliga beteenden. Den miljö vi nu har i våra djurstallar är ett resultat av strävandena mot ett effektivare lantbruk. Enligt min mening är det ett gemensamt intresse för såväl producenter som konsumenter att djurhållningen är effektiv men också att produktionsresultatet blir av god kvalitet. Djurhållningen får dock inte enbart utformas enligt kortsiktiga ekonomiska kriterier och utan hänsyn till djurens välbefinnande. Det gäller att anpassa djurens miljö till deras biologiska förutsättningar. 19–20 i propositionen beskrivs bakgrunden till kravet på naturligt beteende ytterligare Kritiken mot djurhållningen inom animalieproduktionen har framför allt gällt att djurmiljön har blivit karg och att den begränsar djurens möjligheter till naturliga beteenden. kan djuren inte alls tillgodose sina beteendebehov i de moderna djurstallarna. Vidare har kritik riktats mot att djurhållningen fordrar en omfattande medicinering för att hålla djuren friska. Inom husdjursskötseln måste givetvis en avvägning ske mellan olika intressen. Å ena sidan finns djurskyddsintresset och å andra sidan ekonomiska och produktionstekniska faktorer. Enligt min mening har de sist nämnda faktorerna fått väga över i alltför stor utsträckning. En ändrad syn på djurhållningen har dock nu börjat göra sig gällande. Ökad hänsyn måste tas till att levande djur ingår i produktionen. Djurskyddshänsynen måste tillmätas betydelse i en helt annan omfattning än även om detta skulle innebära minskad produktion. I den nya lagen bör detta komma till uttryck i en särskild bestämmelse som innebär att djur inom animalieproduktionen skall hållas och skötas så att det främjar en god djurhälsa och en god djurmiljö och så att djuren kan bete sig på ett naturligt sätt. En sådan bestämmelse bör också kompletteras med ett bemyndigande för regeringen, eller om regeringen bestämmer det lantbruksstyrelsen, att meddela föreskrifter om hur djuren skall hållas och skötas. I propositionen anges på s. 21 ett antal exempel på vad man menar med naturligt beteende: För både bundna kor och kor i lösdrift bör dock krav uppställas på betesgång. Särskilt viktigt är detta naturligtvis för de djur som står uppbundna . I det traditionella sättet att hålla mjölkkor har också ingått att låta djuren gå på bete . Inomhushållning har visats öka frekvensen av vanliga och viktiga sjukdomar. Kravet på betesgång är därför mycket viktigt. Betesgång ger dessutom djuren ett allmänt välbefinnande och god motion som djuren får möjlighet till ett naturligt beteende. I propositionen anges på s. 22 att fixering av djur inte bör anses vara förenligt med naturligt beteende och att det bör finnas krav på att grisar har tillgång till halm: Även systemet att fixera suggor bör upphöra. System som innebär att djur under långa perioder hålls fixerade kan inte anses förenliga med kravet på att djurhållningen skall tillgodose djurens naturliga beteendebehov. Det är också viktigt att djuren får tillgång till liggplats, foderplats och gödselplats. För slaktsvinen är den totalt tillgängliga ytan viktigare än ytan per djur. För att uppnå en låg nivå av aggressivitet är det viktigt med en stor totalyta. Utrymmeskraven bör anpassas till detta. Miljön i boxarna bör också förbättras. Krav bör bl.a. uppställas på tillgång till halm. Detta är viktigt för att grisarna skall trivas. På s. 22 i propositionen finns även hänvisning till hönsens naturliga beteende: Höns för äggproduktion hålls i burar. hålls fyra hönor inhysta tillsammans i en bur där varje höna har tillgång till ett utrymme av ungefär en A4-sidas storlek. Även om en utveckling av bursystemet har skett som systemet har tillämpats måste konstateras att burarna inte tillgodoser ens några av de mest grundläggande behoven hos hönorna, som t. ex. att kunna röra sig, sprätta, flaxa, sandbada och putsa fjädrarna och att kunna lägga sina ägg i reden. Jag anser att ett sådant system för djurhållning rimligtvis inte kan accepteras. Burhållningen har visserligen medgett att man kunnat hålla många djur per ytenhet vilket möjliggjort att ägg kunnat produceras till en låg kostnad. Burhållningssystemet måste emellertid enligt min mening avvecklas. I framliden bör inte någon form av djurhållning som i så liten utsträckning tar hänsyn till djuren tillåtas. [] Några nya anläggningar med nuvarande bursystem bör inte få byggas. Undantag kan möjligen göras om det är fråga om att ersätta mycket gamla och olämpliga burar eller vidta en återuppbyggnad efter brand. Inte heller bör det få byggas några nya anläggningar med andra bursystem som inte tillgodoser djurens alla naturliga beteendebehov. 6.2.3Avvägning mellan naturligt beteende och ekonomi Av propositionen till djurskyddslagen framgår att avsikten med 4 § var att främja möjligheten att djur ska få bete sig naturligt. Det framgår dock också att departementschefen avsåg att det fortfarande skulle ske en avvägning mellan djurens möjlighet att bete sig naturligt och produktionsfaktorer. Detta kom dock inte till uttryck i lagtexten. I har, enligt juridisk tradition, en paragrafs ordalydelse företräde framför uttalanden i förarbeten till lagen. Är lagtextens innebörd otydlig bör dock ledning sökas i förarbeten. I dagens djurskyddslag är alltså 4 § formulerad som ett absolut krav på att djuren ska kunna bete sig naturligt men är begreppet naturligt beteende inte definierat. Hur paragrafen ska efterlevas har lämnats till den centrala myndigheten att reglera för varje djurslag i sina föreskrifter om hållande och skötande av dessa djur. Vissa problem har dock uppstått när den centrala myndigheten har gjort dessa avvägningar och detta har bl.a. hanterats av () i ärende 1990/91:1. I detta fall JO-anmäldes dåvarande Lantbruksstyrelsen för att ha utfärdat föreskrifter om att hålla räv i burar, vilka ansågs strida mot 4 § i djurskyddslagen. Lantbruksstyrelsen anförde då bl.a. att det av djurskyddslagens förarbeten framgick att en avvägning måste göras mellan å ena sidan djurskyddsintresset och å andra sidan ekonomiska faktorer. Det framgick dock av Lantbruksstyrelsens egen utredning att den ansåg att burmiljön avvek radikalt från djurens naturliga förhållanden och att eftersom räven är ett utpräglat rovdjur med stort rörelsebehov kunde inte nuvarande hållning anses vara förenlig med 4 § krav på att djuren ska kunna bete sig naturligt. Lantbruksstyrelsen föreslog att pälsdjurshållningen skulle ges möjlighet att utveckla djurhållningsformer som skulle uppfylla djurskyddslagens krav. JO anförde följande: Enligt min mening synes det mot bakgrund av föreliggande utredningsmaterial svårt att hävda, att en djurhållning enligt Lantbruksstyrelsens föreskrifter i de avseenden som omfattas av anmälan står i överensstämmelse med djurskyddslagens krav på att djuren skall kunna bete sig naturligt. Ett förvaringsutrymme med föreskrivna mått måste med nödvändighet på ett onaturligt sätt inskränka en rävs rörelsefrihet, och det synes med fog kunna hävdas, att räven härigenom utsätts för onödigt lidande. Att lantbruksstyrelsen ansett sig kunna komma till ett annat resultat torde främst sammanhänga med dess principiella syn på betydelsen av lagregler respektive lagmotiv. Enligt styrelsens remissyttrande har lagstiftaren inte tagit någon klar och entydig ställning enbart till förmån för djurskyddsintresset; av djurskyddslagens förarbeten framgår nämligen att en avvägning måste göras mellan olika intressen – å ena sidan djurskyddsintresset (bl.a. djurens naturliga beteende) och å andra sidan ekonomiska och produktionstekniska faktorer. Om man har den grundläggande inställningen, att djurskyddslagens föreskrifter är relativa i den meningen, att de – utan att detta framgår av lagtexten – skall följas i den mån inte ekonomiska och produktionstekniska faktorer vid en intresseavvägning anses böra prioriteras, är det klart, att man kan begränsa sina ambitioner beträffande den egna normgivningen på sätt lantbruksstyrelsen här gjort, oavsett om lagens krav formellt är uppfyllda, har – som det uttryckts i remissvaret djurskyddsintresset nu fått en betydligt starkare ställning . För mig är ett sådant betraktelsesätt främmande och oacceptabelt. De av genom antagandet av djurskyddslagen beslutade föreskrifterna skall självfallet tillämpas enligt sin lydelse; eventuella begränsningar och reservationer av antytt slag måste framgå av lagtexten. Lagförarbeten lämnar viktig information beträffande avsikterna med lagstiftningen etc. och kan vid oklarhet lämna vägledning vid tilllämpningen av olika stadganden, en tydlig föreskrift rubbas emellertid aldrig av motivuttalanden, som pekar åt annat håll. Min slutsats är alltså, att lantbruksstyrelsens aktuella föreskrifter svårligen kan förenas med djurskyddslagens krav. Det är emellertid inte en uppgift för JO att avgöra, huruvida lantbruksstyrelsen genom en skärpning av sina föreskrifter kan bringa rävhållningen i harmoni med lagen, eller om verksamheten helt bör förbjudas. Skulle det sistnämnda alternativet aktualiseras, synes normgivning på högre nivå rekommendabel, även om lantbruksstyrelsen formellt synes ha möjlighet att utnyttja det i 19 § djurskyddsförordningen givna bemyndigandet. Jag tillställer därför även ett exemplar av detta. En omformulering av 4 § djurskyddslagen har diskuterats i tidigare utredningar. I betänkandet Ett förbättrat djurskydd (SOU 2000:108) föreslogs formuleringen naturligt beteende ändras till; att hänsyn tas till djurens fysiologiska och beteendemässiga behov. Som skäl anfördes. Utgångspunkten för ett gott djurskydd bör vara att människan i sittumgänge med djur bör så långt möjligt undvika stress, frustration, smärta, skador för djuren. Vid djurhållningen skall också djurens hälsa främjas och hänsyn tas till djurens fysiologiska och beteendemässiga behov. Den nuvarande djurskyddslagens portalparagraf (4 §) bör ändras i enlighet härmed. Formuleringen djurens fysiologiska och beteendemässiga behov är hämtad från den finska djurskyddslagen (1996 nr 247, 2 kap. 3 §) och är mer adekvat än djurens naturliga beteende. EU använder i motsvarande sammanhang formuleringen djurens fysiologiska och etologiska behov, vilket är samma sak. I remissyttrandena avstyrkte många instanser den föreslagna ändringen eftersom den ansågs innebära en försvagning av djurskyddet. Från några håll välkomnades dock en ändring, eftersom (JO 2001/601 s. 67 ff.). (SOU 2003:86) togs frågan om minkars möjlighet till naturligt beteende upp. Slutsatsen var att stereotypa beteende visar på att hållningen i de befintliga bursystemen inte ger dem möjlighet att fullt ut bete sig naturligt. Även om det ansågs vara oklart vilket beteendebehov det var som inte kunde få utlopp för så fanns det en samstämmig uppfattning om att burmiljön inte var tillräckligt stimulerande. Detta visade på att 4 § djurskyddslagen inte skulle vara uppfylld för minkhållningen. Utredaren kom fram till att hållandet av mink bättre måste anpassas till djurens behov och ge möjlighet för att bete sig naturligt. 6.2.5Begreppet naturligt beteende i andra nordiska länder I 2 § i den danska djurskyddslagen finns det krav på att vid djurhållning ska hänsyn tas till bl.a. djurens beteendemässiga behov i enlighet med erkänd praktisk och vetenskaplig kunskap. I 3 § anges bl.a. att de utrymmen som djur har ska anpassas så att djurets behov tillgodoses. Enhver, der holder dyr, skal sørge for, at de behandles omsorgsfuldt, herunder at de huses, fodres, vandes og passes under hensyntagen til deres fysiologiske, adfærdsmæssige og sundhedsmæssige behov i overensstemmelse med anerkendte praktiske og videnskabelige erfaringer. Rum eller arealer, hvor dyr holdes, skal indrettes på en sådan måde, at dyrets behov tilgodeses, jf. Det skal herunder sikres, at dyret har den fornødne bevægelsesfrihed også under optagelse af foder og drikke og ved hvile. Dyr skal endvidere sikres mod vejr og vind i overensstemmelse med deres behov. I den norska djurskyddslagen anges det bl.a. i förarbetena att möjligheterna för djur att följa sina instinkter och bete sig naturligt ingår i kravet på att djur ska behandlas väl och i lagens övriga bestämmelser. Naturligt beteende tas uttryckligen upp i 23 och § 23 Dyrs levemiljø Dyreholder skal sikre at dyr holdes i miljø som gir god velferd ut fra artstypiske og individuelle behov, herunder gi mulighet for stimulerende aktiviteter, bevegelse, hvile og annen naturlig atferd. Dyrs levemiljø skal fremme god helse og bidra til trygghet og trivsel. Dyr skal ha adgang til egnet og trygt tilholdsrom utenom normal beiteperiode. Kongen kan gi nærmere forskrifter om krav til dyrs levemiljø, herunder om egnet og trygt tilholdsrom, tiltak for å forebygge, oppdage og bekjempe brann og om unntak fra krav om tilholdsrom. Avl skal fremme egenskaper som gir robuste dyr med god funksjon og helse. Det skal ikke drives avl, herunder ved bruk av genteknologiske metoder, som: a)endrer arveanlegg slik at de påvirker dyrs fysiske eller mentale funksjoner negativt, eller som viderefører slike arveanlegg, b)reduserer dyrs mulighet til å utøve naturlig atferd, eller c)vekker allmenne etiske reaksjoner. Dyr med arveanlegg som nevnt i andre ledd, skal ikke brukes i videre avl. Kongen kan gi nærmere forskrifter om avl av dyri strid med prinsippene i denne bestemmelsen. I den finska lagstiftningen anges i 3 och 4 §§ bl.a. att hänsyn ska tas till djurens beteendemässiga behov och att förvaringsutrymmen ska anpassas efter djurens behov. Djur skall behandlas väl och de får inte åsamkas onödigt lidande. Det är förbjudet att åsamka djur onödig smärta eller plåga. Vid djurhållningen skall också djurens hälsa främjas och hänsyn tas till djurens fysiologiska och beteendemässiga behov. Genom förordning kan utfärdas närmare stadganden om vad som skall anses åsamka djur onödigt lidande samt onödig smärta och plåga. Ett förvaringsutrymme för djur skall vara tillräckligt rymligt, skyddande, ljust, rent och tryggt samt även i övrigt ändamålsenligt med hänsyn till djurartens behov. Det är förbjudet att hålla djur på ett sätt som åsamkar onödigt lidande. 6.3Vetenskapliga definitioner av naturligt beteende Naturligt beteende har i vetenskapliga sammanhang definierats på ett antal olika sätt. Några av dessa är: 1.Beteenden nödvändiga i en viss situation så att ett djur kan utrycka eller få utlopp för sitt beteendebehov (1990) 2.Beteenden som vi har observerat, eller som vi har goda skäl att förvänta oss att vi kan observera, som utförs av artmedlemmar av en art i deras naturliga habitat utan påverkan av människor (Bostock 1993) 3.Repertoaren av olika beteenden som djur uttrycker när de hålls i en miljö som ger dem möjlighet att uttrycka de beteenden som evolutionen har skapat (Lidfors et al. 4.Beteende som djuret tenderar att utföra under naturliga förhållanden eftersom det är angenämt för djuret och främjar biologiskt funktion (Bracke & Hopster 2006) 5.Beteendet som djuret är starkt motiverat att utföra och när det utförs ger en funktionell återkoppling till djuret, dvs. sänker motivationen för djuret att utföra det (Algers 1990, 2008) I försök att finna den bästa definitionen på naturligt beteende har Bracke och Hopster (2006) sett på de problem som det finns med de olika komponenter som ofta finns i definitioner av naturligt beteende. Några av dessa komponenter är: 2.Beteenden som visas i naturen i motsats till de som visas i artificiella miljöer. 3.Beteenden som är motiverade endast av inre faktorer. Bracke och Hopster (2006) anser att när man definierar naturligt beteende i termer av artspecifika beteenden så indikerar man främst, eller möjligen t.o.m. endast, att man avser de beteenden som är unika för den arten eller gruppen av djur. Detta anser forskarna skulle få till följd att naturligt beteende skulle inkludera beteenden som bökande hos grisar, sandbadande hos höns och betande hos t.ex. nötkreatur, men inte mer generella beteenden som lek, rörelse, sträckande av ben, resnings- och läggningsrörelser, m.m. Flera av dessa anser forskarna vara viktiga för djurens välfärd och viktiga i en välfärdsbedömning. Man bör också betänka att alla artspecifika beteenden inte nödvändigtvis är bra för djurens välfärd. Stereotypier är ett sådant exempel (Bracke & Hopster 2006). Enligt Bracke och Hopster (2006) finns det även problem med formuleringen beteenden som visas i naturen i motsats till de som visas i artificiella eller högteknologiska miljöer. Alla artificiella miljöer eller företeelser är inte nödvändigtvis dåliga för djuren. Mjölkrobotar och automatiska fodersystem kan t.ex. bidra till en bättre djurvälfärd. I Bostocks definition (nr. 3 ovan) av naturligt beteende ska alla beteenden som visas i naturen inkluderas i definitionen av naturligt beteende. Även om detta logiskt kan tyckas vara sant så är problemet att termen naturlig binds ihop med beteendebehov, dvs. man utgår från att djuret har ett behov av att utföra exakt alla de beteenden som det skulle göra i naturen. Eftersom vissa beteenden är utlösta av yttre faktorer stämmer detta troligtvis inte, vissa beteendebehov kanske inte uppstår i en artificiell miljö. Vidare skulle man med en sådan definition omfatta beteenden som är kopplade till saker som inte är fördelaktiga för djuret såsom angrepp av rovdjur, sjukdom, m.m. (Bracke & Hopster 2006). Forskare anser även att det finns problem med att definiera naturligt beteende som beteenden som endast styrs av inre faktorer (internt motiverade). Även om det finns många beteenden som är styrda av inre faktorer, t.ex. bobyggande hos suggor och sandbadande hos höns, så kan beteenden motiverade av yttre faktorer vara minst lika viktigt för djuret. Som and Toates (1993) har påpekat så spelar det inte någon egentlig roll för djurens välfärd om beteende är styrt av inre eller yttre faktorer. Det som har betydelse är om beteendebehovet utlöses men blir otillfredsställt. Bracke och Hopster (2006) förespråkar en definition på naturligt beteende som innehåller flera olika element av djurens välfärd. Dessa element är att djuret tenderar att göra de under naturliga förhållanden samt att de är angenäma för djuret och främjar biologisk funktion. Detta inkluderar både externt och internt motiverade beteenden och både korttids- och långtidskonsekvenser för djuret. Den inkluderar beteenden som sökande efter mat, ätande, parning, rörelse osv., men exkluderar flykt, sjukdomsbeteenden och aggression på grund av att de inte anses vara angenäma. Den tillåter också beteenden som är anpassningar till djurens moderna miljö, dvs. till mjölkrobotar osv. (Bracke & Hopster 2006). Ett annat synsätt och förslag på definition av naturligt beteende presenterar Algers (Algers 1990, 2008). Definitionen är baserad på en tankemodell som förenklat fungerar som följer: Djur befinner sig i en omvärld (a) och hur denna ter sig för djuret beror på den information som djuret får om den genom sina sinnen, dvs. hur djur uppfattar sin värld (b). finns det i djuret lagrat en bild på hur världen borde vara (c) som är baserad på djurets gener, djurets erfarenheter och utvecklingsstadium (dvs. ålder, könsmognad osv.). Djuret måste då hantera skillnaderna mellan hur omvärlden den befinner sig i verkligen är och hur den borde vara. Detta jämförs (d) och utlöser ett beteendeprogram som påverkar djurets förhållande till omvärlden. Beteendeprogrammet utförs till dess att ett funktionellt resultat erhållits. Bild 1 Tankemodell för naturligt beteende. Algers förslag till definition av naturligt beteende är att naturligt beteende är ett beteende som individen är starkt motiverad att utföra och som ger en funktionell återkoppling, dvs. minskar djurets motivation för att utföra beteendet i fråga. Definitionen innebär att beteendet relateras till djurets art (dess gener), djurets erfarenheter, djurets utvecklingsstadium och djurets miljö. Definitionen fokuserar också på djurets behov och de beteenden som syftar till att bibehålla en god hälsa och välbefinnande hos djuret då detta ofta ligger till grund för beteendemotivationen.