sou · H0B334d3 · 2012-06-05 00:00:00 — måste därför med nödvändighet få en central roll vid verkställig- heten av ungdomsövervakning. Eftersom det förutsätts ett nära och väl fungerande samarbete mellan SiS och i den unges hemkommun redan vid verkställighetens inledning, krävs det enligt vår bedömning att samverkan sker enligt en i förväg uppgjord struktur. Det bästa sättet enligt vår bedömning för att snabbt uppnå samverkan och omedelbara informationskanaler, är att socialnämn- den när någon person i kommunen döms till kvalifi- cerad övervakning utser en särskild handläggare för den dömde under verkställigheten. Den särskilde handläggaren ska fylla upp- giften att medverka från sida vid kartläggningen av den unge och vid framtagande av verkställighetsplanen. Likaså ska den särskilde handläggaren – i likhet med utredningsteamet – medverka vid uppföljning och revidering av verkställighetsplanen. Vårt förslag: I enlighet med normaliseringsprincipen ska skola, socialnämnd, hälso- och sjukvård och andra samhällsaktörer tillhandahålla och bekosta de insatser som de disponerar över och som bedöms erforderliga vid upprättande och genomför- ande av verkställighetsplanen och som de är skyldiga att till- handahålla enligt allmänna regler. Som vi anför ovan bör verkställighetsplanen kunna innehålla insatser från exempelvis skolan, socialnämnden, missbruksvården och psykiatrin. SiS bedriver inte exempelvis skolor, behandling eller psykiatrisk vård som kan fylla ett sådant innehåll som kan bedrivas Kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning Det är heller inte realistiskt att SiS skulle kunna bygga upp en sådan organisation. Med nödvändighet måste därför insatserna komma från ordinarie aktörer. Enligt den s.k. normaliseringsprincipen är det de ordinarie myndigheterna som ansvarar för tillhandahållande av resurser och finansiering, för att behov av exempelvis skolgång och hälso- och sjukvård tillgodoses, även om personen undergår verkställighet av en påföljd.57 Vad som kan övervägas är om kostnadsansvaret för ungdoms- övervakning bör fördelas enligt normaliseringsprincipen såsom andra icke frihetsberövande påföljder eller om kostnadsfördel- ningen bör se ut på ett annat sätt. Vi tar i avsnitt 14.7 ställning för att normaliseringsprincipen som huvudregel bör vara vägledande även i det system med villkorligt fängelse för vuxna lagöverträdare som vi föreslår i kapitel 9–11. Vad gäller ungdomsövervakning gör vi inte någon annan bedömning. Kostnaderna för de insatser som ingår i verkställighetsplanen bör bäras av de ordinarie huvudmän som också tillhandahåller insatserna. Den myndighet som till- handahåller en viss resurs måste då givetvis göra den bedömningen att det finns förutsättningar att tillhandahålla den, bl.a. att det finns ett behov hos den unge. Kartläggningen som ska göras syftar därför inte enbart till att utreda den unges behov utan även kartlägga vilka olika resurser som finns tillgängliga (utifrån bland annat de bedömningar som görs av olika huvudmän) och hur de kan sam- ordnas. Som också diskuteras närmare i avsnitt 14.7.2 finns det risker med en ordning där ordinarie huvudmän ansvarar för finan- sieringen av insatser inom ramen för en straffrättslig påföljd. Den största risken är givetvis att inte tillräckliga insatser sätts in och att olika myndigheter gör olika bedömningar och drar åt olika håll. För att undvika detta bör det vara en nära och strukturerad samverkan mellan olika myndigheter. Vi bedömer att det sätt på vilket verk- ställighetsplanen för ungdomsövervakning ska tas fram, tillhanda- håller en sådan struktur. Genom systemet med kartläggningsteam inom SiS och genom att socialnämnden ska utse en ansvarig hand- läggare, kan samverkan ske utan att de olika parterna måste söka efter formerna för detta i varje enskilt fall. Vad som bestäms om de olika instanserna ska regleras i verk- ställighetsplanen. Genom en sådan dokumentation blir det tydligt 57 Se i avsnitt 14.2 allmänt om normaliseringsprincipen. Kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning för alla vad de olika parterna enats om. Vi återkommer nedan till vilka sekretessfrågor som detta kan föranleda. Med detta synsätt blir SiS roll avseende mer vårdinriktade inslag renodlat att ansvara för kartläggning av den unges behov, att upp- rätta en verkställighetsplan, att koordinera de olika insatser som kan komma i fråga och som finns tillgängliga samt att verka för och kontrollera att verkställighetsplanen följs. Det går att överväga om vissa avsteg bör göras från denna renodlade roll för SiS. Knutna till de särskilda ungdomshemmen under SiS finns särskild personal med en specialkompetens att vidta åtgärder för ungdomar med stora psykosociala problem och andra problem som typiskt sett sammanhänger med allvarlig brotts- lighet. Sådan specialistkompetens finns bl.a. för behandling av sexualbrottslingar. För att använda sig att dessa resurser på ett meningsfullt sätt och för att säkerställa att den som döms till ungdomsövervakning får ett verkningsfullt verkställighetsinnehåll, bör av SiS anställd behandlingspersonal även kunna användas vid verkställigheten av ungdomsövervakning. För att det inte ska uppstå oklarheter angående kostnadsansvar för påföljden bör emellertid även kostnaderna för sådana insatser regleras i enlighet med vad som följer av normaliseringsprincipen, vilket innebär att insatsen ska betalas av den unges hemkommun. 27.7.5.6Koordinatorns roll och uppgifter Vårt förslag: För den dömde ska det utses en särskild koordi- nator som ska vara förordnad av SiS. Koordinatorn ska hålla regelbunden kontakt med den unge under verkställigheten. Genom stöd, hjälp och kontroll ska koordi- natorn verka för att verkställighetsplanen efterlevs. Koordinatorn ska även i övrigt ge den unge stöd och hjälp i syfte att han eller hon utvecklas gynnsamt och inte återfaller i brott. Kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning En särskilt utsedd koordinator för den unge ska ansvara för samordning, stöd och kontroll Vi har ovan gjort bedömningen att det bör ske samlade, riktade och individuellt anpassade insatser under verkställigheten av ungdoms- övervakning. Detta förutsätter att det finns en tydlig och strukturerad samordning av insatserna. Därtill måste det under verkställigheten ske en kontroll av att insatserna efterlevs. Utöver detta har det ett starkt egenvärde om den unge har en regelbunden kontakt med någon som kan ge vägledning, stöd och hjälp men även – i någon mån – utöva kontroll och övervakning av den unge. Om det alltid ingår en regelbunden kontakt, blir påföljden mer förutsebar och det kan säkerställas en viss enhetlig struktur och likhet i ingripandegraden. Enligt vår bedömning är det lämpligaste om dessa uppgifter samlas hos en av SiS särskilt utsedd koordinator. I den omfattning det finns behov av det bör koordinatorn kunna föra särskilda strukturerade samtal med den unge, vilket kan ingå som ett inslag i verkställighetsplanen. Koordinatorns mandat och kompetens Eftersom det är SiS som ska ansvara för verkställigheten av ung- domsövervakning bör följaktligen den som är koordinator vara för- ordnad av SiS. I första hand kan man tänka sig att koordinatorerna är anställda av SiS. Framförallt i storstadsområdena torde det lämp- ligaste vara att personer anställs av SiS och på heltid arbetar som koordinatorer för flera unga som dömts till ungdomsövervakning. På mindre orter där påföljdsformen inte kommer att vara lika vanligt förekommande kan det behövas andra lösningar. Det kan då tänkas att personer utanför SiS organisation – exempelvis social- sekreterare som arbetar inom eller andra personer med lämplig utbildning och kompetens som bedriver privat verk- samhet – anlitas för enskilda uppdrag. Uppgiften att vara koordinator kommer att ställa stora krav på erfarenhet och kompetens. Det bör därför vara en kvalificerad socialarbetare eller en person med likvärdig erfarenhet och kom- petens som arbetar som koordinator. Koordinatorn bör således normalt vara socionom eller ha motsvarande utbildning. Kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning Koordinatorn ska övervaka och verka för att verkställighetsplanen efterlevs En av de viktigaste uppgifterna för koordinatorn bör vara att kon- trollera att verkställighetsplanen efterlevs. I det ligger för det första att kontrollera att den unge följer det han eller hon ska göra enligt planen, exempelvis fullfölja skolundervisningen, delta vid någon särskild fritidsverksamhet eller underkasta sig någon viss behand- ling. Koordinatorns uppgifter kan i detta hänseende dock inte endast vara kontrollerande. Lika viktigt blir det att verka för att den unge genomför verkställighetsplanen. Det kan ske genom allmänna påstötningar och påminnelser, motivationshöjande samtal och annan stöd och hjälp. Det kan ibland handla om rent praktisk hjälp, såsom att passa tider och att ta sig någonstans med allmänna färd- medel. Därtill kan det finnas behov av att kontrollera att de insatser som utlovats från andra myndigheter verkligen realiseras på det sätt som bestämts och att den unge således har en möjlighet att göra det som beslutats i planen och får det stöd och den hjälp som insats- erna är avsedda att ge honom eller henne. Koordinatorn kan föra sådana särskilda strukturerade samtal som anges i verkställighetsplanen Under kartläggningen kan det bestämmas att den unge i brottsföre- byggande syfte ska genomgå strukturerade samtal över särskilda teman. I många fall torde det vara lämpligt att koordinatorn har dessa samtal med den unge. Genom det krav på kompetens och utbildning som anges ovan, ska koordinatorn ha möjlighet att genom- föra den delen av verkställigheten. Koordinatorns roll i övrigt Genom att det bör ske täta och regelbundna sammanträffanden mellan den unge och koordinatorn, finns det möjlighet att ge den unge stöd och hjälp även på andra områden än vad som regleras i verkställighetsplanen. Det kan då handla om hjälp med myndig- hetskontakter, ansökningar eller andra områden där det ibland inte finns stöd att få för den unge från andra vuxna i sin närhet. Kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning mån det är till hjälp, kan även koordinatorn ha kontakter med den unges vårdnadshavare, övriga familj och kamratkrets. Det kan givetvis inte förväntas att koordinatorn ska kunna utöva sådan fysisk och kontinuerlig kontroll och övervakning av den unge att denne därigenom kan förhindras att återfalla i brott. Vi återkommer nedan till att vissa frihetsinskränkande inslag delvis kan fylla den funktionen. Den regelbundna kontakten innebär emellertid att den unges förehavanden och sociala situation till stor del blir tydliggjord för koordinatorn, vilket i sin tur kan indikera om det finns risk för återfall i brott och antisociala kontakter. Sådant som att den unge missbrukar droger eller missköter sina åtaganden beträffande kontakt med koordinatorn kan tala för att det finns en sådan risk. Genom en tät kontakt med den unge kommer koordinatorn därför att kunna ha en såväl kontrollerande och övervakande som stödjande roll. 27.7.5.7 Obligatorisk kontaktfrekvens med koordinatorn Vårt förslag: I verkställighetsplanen ska ingå att den dömde ska träffa koordinatorn . Tid och plats för sammanträffandena ska bestämmas av koordi- natorn. Om verkställighetsplanen i övrigt har ett omfattande innehåll kan kontaktfrekvensen inskränkas, dock inte till mindre än en gång . Om den unge är föremål för vård enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga ska också antalet samman- träffanden kunna inskränkas. Det ska vara obligatoriskt för den unge att träffa koordinatorn Koordinatorn kommer – som utvecklas ovan – att ha en central roll och flera uppgifter under verkställigheten av ungdomsövervakning. Dessa uppgifter bör i första hand uppfyllas vid och genom person- liga sammanträffanden med den unge. Det påkallas därför att det sker en regelbunden och omfattande kontakt. Visserligen kan de ungas skiftande individuella förutsättningar innebära att det skulle kunna vara motiverat med en mer tät kontakt i vissa fall än i andra. Kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning Det kan dock för de flesta anses motiverat med en tät och omfattande kontakt. Om kontakten med koordinatorn görs till ett obligatoriskt inslag och som alltid utformas på ett liknande sätt får påföljden en mer enhetlig struktur och en större likformighet. Det lämpligaste är enligt vår bedömning att det som utgångs- punkt ska ingå som ett obligatoriskt inslag i verkställighetsplanen att den unge ska träffa koordinatorn . Detta är en så pass tät kontaktskyldighet att de uppgifter som koordinatorn har att genomföra därigenom bör kunna av. Det bör inte vara möjligt att initialt – utifrån en behovsbedömning – bestämma en tätare kontaktfrekvens än så. Som framgår av avsnitt 27.7.5.15 nedan bör kontaktfrekvensen dock kunna öka om den unge inte följer verkställighetsplanen. Tid och plats för sammanträffandena ska bestämmas av koordinatorn Sammanträffandena med koordinatorn bör inte inkräkta på den unges skolgång, praktikplats eller dylikt, utan ske vid andra tider. och på vilka platser sammanträffandena ska ske bör vara en sak för koordinatorn att besluta om. Avgörande för detta blir i första hand praktiska aspekter, exempelvis koordinat- orns övriga uppdrag. Om det anses lämpligt kan tidpunkterna läggas på ett sådant sätt som kan antas kunna bidra till att avhålla den unge från att begå brott. Om till exempel möten sker under helgkvällar kan det kontrolleras att den unge då inte är påverkad av alkohol eller droger. Den unge bör således vara skyldig att inställa sig enligt vad som beslutas. Det ligger dock i sakens natur att tid och plats måste bestämmas även med hänsyn till den unges synpunkter och förut- sättningar, eftersom sådana hänsynstaganden kan bidra till att verk- ställigheten mer sällan missköts. I avsnitt 27.7.5.11 och 27.7.5.15 nedan behandlar vi vilka åtgärder som kan vidtas om den unge inte efterkommer kontaktskyldigheten. Kontaktfrekvensen kan minskas med anledning av andra inslag Skyldigheten att sammanträffa med koordinatorn kommer att vara ett av de inslag som säkerställer att påföljden blir tillräckligt ingrip- ande, eftersom det är ett åliggande som tar den unges tid i anspråk. Kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning I de fall verkställighetsplanen i övrigt har ett omfattande innehåll, bör det därför vara möjligt att inskränka kontaktskyldigheten. Detta bör till exempel kunna göras om regelbundna psykolog- samtal eller annan regelbunden samtalskontakt ingår i verkställig- hetsplanen. Även andra behandlande insatser och motsvarande åtgärder bör kunna motivera en sådan minskning. En nedtrappning bör dock inte ske om det skulle äventyra genomförandet av verk- ställighetsplanen i övrigt. För att påföljden ska ha kvar sin grundläggande karaktär av kontroll, övervakning och kontaktskyldighet, bör inte frekvensen kunna inskränkas till mindre än ett sammanträffande . Som påpekas ovan kan det situationen inträffa att den som verkställer ungdomsövervakning blir föremål för vård enligt LVU. I sådana fall bör sammanträffandena med koordinatorn minskas till vad som bedöms som lämpligt i det enskilda fallet. 27.7.5.8Obligatoriska inslag av inskränkningar i rörelsefriheten Vårt förslag: Under delar av verkställigheten ska den unge vara underkastad en viss inskränkning i rörelsefriheten. Detta ska alltid ingå som ett beslut i verkställighetsplanen. Om det inte väljs något annat alternativ ska inskränkningen innebära ett för- bud för den unge att lämna bostaden under helgkvällar och helg- nätter, dvs. Om ett förbud att lämna bostaden inte bedöms som lämpligt med hänsyn till den unges personliga förhållanden eller om det annars framstår som mer ändamålsenligt får förbudet ersättas med 1.förbud för den unge att under vissa tider vistas på en särskilt angiven plats eller inom ett särskilt angivet område, 2.förbud för den unge att under vissa tider lämna ett särskild angivet område eller 3.skyldighet för den unge att under vissa tider uppehålla sig på en särskilt angiven plats. Inskränkningarna i rörelsefriheten ska i ingripandegrad i huvud- sak motsvara ingripandegraden i ett förbud att lämna bostaden SOU 2012:34 Kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning under helgkvällar och helgnätter och får inte vara mer ingripande än ett sådant förbud. Om det behövs för att uppnå tillräcklig ingripandegrad eller annars bedöms som lämpligt får flera inskränkningar kombineras. Ett beslut om att ersätta förbudet att lämna bostaden med en annan frihetsinskränkning får fattas antingen när verkställig- hetsplanen upprättas eller senare under verkställigheten. Under verkställigheten kan även annars ett frihetsinskränkande inslag bytas mot ett annat om det anses lämpligt. Om den dömde i godtagbar omfattning medverkat till att upprätta en verkställighetsplan och följer verkställighetsplanen på ett godtagbart sätt kan SiS efter halva verkställighetstiden besluta att minska de frihetsinskränkande inslagen och efter två tredjedelar besluta att de ska upphöra. I de fall den unge inte följer verkställighetsplanen på ett god- tagbart sätt efter det att de frihetsinskränkande inslagen trappats ned eller upphört, kan SiS återuppta dem eller trappa upp dem på nytt. I avsnitt 27.7.4.1 ovan anför vi att påföljden ungdomsövervakning måste vara förhållandevis ingripande, för att kunna utgöra en trovärdig straffrättslig reaktion vid allvarlig brottslighet. Enligt vår bedömning är det inte tillräckligt att den innefattar en skyldighet att sammanträffa med en koordinator såsom enda obligatoriska inslag. Inte heller kan övriga insatser som kan ingå i verkställig- hetsplanen – såsom exempelvis skolgång, fritidsaktiviteter, miss- bruksbehandling och psykologsamtal – innebära att påföljden blir tillräckligt ingripande. Dessutom är utformningen av och därmed ingripandegraden i sådana inslag med nödvändighet beroende av den unges behov. För att påföljden ska vinna trovärdighet bör den innehålla mer tydligt frihetsinskränkande inslag som i någon omfattning inskränker den unges rörelsefrihet. Genom sådana inslag får påföljden en tillräcklig skärpa för att den ska uppfattas som trovärdig och vinna acceptans även vid mycket allvarlig brottslighet och vid återfall i allvarlig brottslighet. Det blir därigenom möjligt att undvika frihetsberövade påföljder i många fall. Som vi anför i avsnitt 27.7.4.1 bör de frihetsinskränkande inslagen så långt möjligt utformas på ett sådant sätt att de kan antas Kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning verka brottsavhållande och i vissa fall kunna bryta destruktiva beteenden hos den unge. De bör därtill utformas på så sätt att de inte har en skadlig verkan på den unge. Utslussning från sluten ungdomsvård kan delvis tjäna som en förebild Enligt 18 § lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdoms- vård ska den dömde tillåtas att vistas utanför det särskilda ung- domshemmet i den utsträckning som kravet på samhällsskydd medger, om det bedöms lämpligt för att främja hans eller hennes anpassning i samhället eller det finns andra särskilda skäl. Ett tillstånd att vistas utanför det särskilda ungdomshemmet ska förenas med de villkor som behövs. Enligt vad som angavs i förarbetena när lagstiftningen infördes borde den dömde kunna åläggas att hålla sig fri från droger, att underkasta sig vård och behandling, att besöka eller att delta i utbildning. Det kunde inte heller enligt förarbetena uteslutas att det ibland finns behov av föreskrift om förbud för den dömde att uppehålla sig på viss plats eller att ta kontakt med vissa personer.58 Genom lagändringar som trädde i kraft har möjligheterna att kontrollera den dömde ökat. Det före- skrivs numera i 18 § att vid vistelse utanför det särskilda ungdoms- hemmet, får elektroniska hjälpmedel användas för att kontrollera villkor om var den dömde ska befinna sig. I förarbetena anförs bl.a. att det vid vistelse utanför ungdomshemmet kan finnas skäl att använda elektroniska hjälpmedel för att kontrollera villkor, t.ex. att den dömde befinner sig på överenskommen plats vid en bestämd tidpunkt.59 I avsnitt 26.3.1 redovisas mer utförligt den nya lag- stiftningen gällande utslussning. Vi anför ovan i avsnitt 27.7.4.2 att SiS ansvar för den strukture- rade utslussningen gör den myndigheten lämplig att inneha huvud- mannaskapet för ungdomsövervakning. Det vore i en mening lämpligt om SiS kunde besluta om inskränkningar i rörelsefriheten inom ramen för ungdomsövervakning med samma grad av flexibilitet och individ- uell anpassning som kan ske vid utslussning från sluten ungdomsvård. Erfarenheter från arbetet med utslussningen kan användas. Många lärdomar kan dras och själva tekniken gällande övervakning kan sam- utnyttjas. Det går dock inte att dra några självklara paralleller mellan 1997/98:96 s. 169. 2010/11:107 s. 20. Kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning de olika påföljderna och möjligheterna att besluta om fri- hetsinskränkande inslag för den som inte befinner sig på en institu- tion. Möjligheterna till frihetsinskränkande inslag och kontroll under utslussningen från sluten ungdomsvård, grundar sig på att det gen- om domen på sluten ungdomsvård redan finns ett beslut om en frihetsberövande påföljd. De frihetsinskränkande inslagen under utslussningen innebär därför en nedtrappning och eftergift i för- hållande till det som domstol beslutat om. Frihetsinskränkande inslag inom ramen för ungdomsöver- vakning bör i möjligaste mån vara anpassade till vad som är lämp- ligast i det enskilda fallet. Det är dock knappast tänkbart att SiS självständigt – som verkställande myndighet – skulle kunna besluta om frihetsinskränkningar utifrån en lämplighets- eller behovs- bedömning. Att den unge ska vara underkastad en frihetsinskränk- ning och hur ingripande inskränkningen ska vara bör följa direkt av lag och vara något som domstol beslutat om genom valet av påföljd. Att det finns en grundnivå gällande graden av frihets- inskränkning är också nödvändigt för att påföljden ska uppfylla tillräckliga krav på förutsebarhet och likabehandling. Genom att ge SiS stora möjligheter att trappa ned frihetsin- skränkningen och ändra den till något som inte är mer ingripande, kan det ändå uppnås en tillräcklig individuell anpassning. Efter att ha presenterat förslaget återkommer vi till frågan om legalitet och förutsebarhet. Om det inte beslutas om likvärdiga eller nedtrappade inskränkningar ska den som döms till ungdomsövervakning vara förbjuden att lämna bostaden under helgkvällar och helgnätter Vår utgångspunkt är – som ovan angivits – att ungdomsöver- vakning ska utgöra en ingripande påföljd utan att den innebär ett frihetsberövande genom institutionsvistelse. Vi har i våra överväg- anden om vuxna lagöverträdare (avsnitt 9.5.2) tagit ställning till att ett förbud att lämna bostaden inte är att jämställa i ingripandegrad med ett frihetsberövande straff genom anstaltsvistelse. Vi föreslår därför att förbud att lämna bostaden inte längre ska utgöra en verk- ställighetsform av ett ovillkorligt fängelsestraff (dvs. jämställt med anstaltsvistelse) utan att det i stället ska vara en tilläggssanktion till villkorligt fängelse (benämnd hemarrest). Kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning Som en särskild tilläggssanktion till villkorligt fängelse föreslår vi även en sanktion byggd på övervakning och kontroll, benämnd övervaknings- och kontrollsanktion. Vi gör den bedömningen att det i vissa fall behövs förstärkningsinslag, för att en övervaknings- och kontrollsanktion ska vara tillräckligt ingripande vid längre fängelsestraff som förklarats villkorliga. I avsnitt 11.6.8.5 föreslår vi att övervaknings- och kontrollsanktionen därför i vissa fall ska innefatta ett förbud för den dömde att lämna bostaden under två för honom eller henne arbetsfria dagar (helghemarrest). Efterlevnaden av förbudet att lämna bostaden ska enligt vårt förslag kunna kontrolleras med elektroniska hjälpmedel.