sou · H0B352 · 2012-08-24 00:00:00 — Det alternativ som återstår är enligt utredningens mening att i någon form lägga bostadsbyggnadernas yta till grund för den löpan- de beskattningen. I departementsskrivelsen Ds 1998:3 konstaterades att en över- gång till ett storleksbaserat underlag ansågs kunna förskjuta skatte- bördan från välbeställda hushåll boende i hus av hög kvalitet eller hus i attraktiva regioner till mindre välbeställda hushåll boende i lika stora hus av mindre god kvalitet eller i mindre attraktiva regioner. Det är viktigt att det inte sker allt för stora förskjut- ningar av skattebördan mellan nu gällande system grundat på taxe- ringsvärden och det nya systemet där ytan på mark och bostäder föreslås utgöra grund för den löpande beskattningen. Mot denna bakgrund bör även beaktas om fastigheterna ligger inom expansiva kommuner med en väl utbyggd infrastruktur när det gäller service, kommunikationer och övriga allmänna tjänster. Genom att, inom ramen för den löpande beskattningen, även beakta dessa parametrar vid differentieringen av skatten/avgiften bedöms de farhågor som behandlades i skrivelsen delvis eliminerade. Av direktiven framgår att medlen från den löpande beskattning- en även fortsättningsvis ska tillfalla kommunerna. Det utgör inte något hinder för att lägga uppgifter om kommunerna som sådana till grund för en fastighetsskatt. Som en allmän princip för lagstiftning gäller i och för sig att lag- regler ska vara generella och inte geografiskt begränsade. Detta har tidigare behandlats i betänkandena Begränsad fastighetsskatt (SOU 1999:59) och Regionala stimulansåtgärder inom skatteområdet (SOU 2005:68). I 1 kap. 2 och 9 §§ RF uttrycks regeringsformens likhetsgrundsats och den offentliga förvaltningens skyldighet att beakta allas likhet inför lagen. Lagstiftaren har ändå ansetts ha möj- lighet att besluta om särbehandlande lagstiftning. Kravet på generell giltighet har alltså inte den innebörden att lagstiftaren skulle vara förhindrad att besluta normer som är till fördel eller nackdel för olika grupper av medborgare. Gränsen kan sägas gå vid de principer om förbud mot diskriminerande föreskrifter som kan utläsas ur regeringsformen och andra grundlagar. ansåg i nämnda SOU 1999:59 att en lagreglering som med namns nämnande pekar ut ett visst om- råde, i vilket den skattskyldige ska vara bosatt för att omfattas av regleringen, inte kan anses uppfylla kravet på generellt tillämpbar Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen Bestämmelser som berättigar till olika former av re- gionalt riktade stöd och bidrag är vanligt förekommande. När det gäller skatteregler finns det anledning att vara försiktig med hänsyn till att det rör sig om betungande lagstiftning. Som regel bör sådan skattelagstiftning endast förekomma i undantagsfall där det finns starka skäl som kan motivera en regional särbehandling på beskatt- ningens område. Geografiskt avgränsade särregleringar inom skatterätten finns i fråga om socialavgifter i lagen (2001:1170) om särskilda avdrag i vissa fall vid avgiftsberäkningen enligt lagen (1994:1920) om allmän löneavgift och socialavgiftslagen (2000:980), om energi- skatt i lagen (1994:1776) om skatt på energi och om fordonsskatt i vägtrafikskattelagen (2006:227). Det är då fråga om stimulering av eller kompensation till vissa glesbygdsområden. De konstitutio- nella aspekterna på särregleringar har inte diskuterats i förarbetena till de fyra nämnda lagarna. Utredningen anser att det bör uppmärksammas att särregle- ringar medför principiella svårigheter eftersom det finns risk för att lika fall behandlas olika i beskattningen. Efter övervägande menar utredningen ändå att den löpande beskattningen av fastigheter kan anses utgöra ett sådant undantagsfall där det finns starka skäl som kan motivera en regional särbehandling på beskattningens område. Även dagens system som bygger på taxeringsvärden medför indirekt olikheter i skattebördan beroende på var i landet fastigheten är be- lägen. Ytterligare en utgångspunkt bör vara att använda de uppgifter om ytor m.m. som finns i fastighetstaxeringsregistret då detta är det minst komplicerade och administrativt minst krävande alter- nativet. Nedan lämnas förslag på hur en fastighetsavgift kan utformas med yta och kommuntillhörighet som de grundläggande parametrar- na för bestämmande av storleken på fastighetsavgiften och fastig- hetsskatten. Utredningen har således valt att även fortsättningsvis utgå i från de uppgifter som finns i fastighetstaxeringsregistret och som innehåller en uppdelning i taxeringsenheter grundad på bygg- nadstyper och ägoslag (se avsnitt 3.5). Under utredningsarbetet har det framförts önskemål om en över- syn av neutraliteten i beskattningen mellan olika upplåtelseformer. En utgångspunkt för utredningen har varit att minimera omfördel- ningen av skattebördan mellan olika grupper. Frågan kommer därför inte att beröras särskilt i detta betänkande. Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen ningens förslag innebär dock bland annat en ändring i beskattningen av hyreshus eller flerbostadshus som leder till större likformighet. I det nuvarande systemet beskattas alla lägenheter med samma avgift, oavsett storlek. När det gäller småhus har egenskapsdata avseende byggnadens storlek betydelse och kan innebära att avgiften blir lägre. Enligt förslaget kommer små lägenheter att åläggas en mindre avgift och stora lägenheter en större, precis som för småhus. Lik- formigheten blir därmed större i detta avseende. 3.3.2Uppdelning av fastighetsavgiften och fastighetsskatten på mark respektive byggnad Utredningens förslag: Den kommunala fastighetsavgiften bestäms separat för småhus, flerbostadshus, ägarlägenheter och tomtmark avseende dessa byggnadstyper. För byggnad under uppförande tas ingen fastighetsavgift eller fastighetsskatt ut. Tomtmark till byggnad under uppförande betraktas som obebyggd. fastighetsavgift och statlig fastighetsskatt omfattar bo- städer. Med bostad avses i detta sammanhang småhus (inklusive små- hus på lantbruksenhet) och värderingsenheter avseende bostäder i hyreshusenheter och ägarlägenheter. Definitionerna framgår av FTL. Beskattningen omfattar inte bara bostäder i form av färdigställda byggnader utan även bostadsbyggnader under uppförande och obe- byggd tomtmark för bostadsändamål. I ett antal fall har dessutom mark och byggnad olika ägare. I dessa fall taxeras marken (t.ex. en arrendetomt) och byggnaden på ofri grund i skilda taxeringsenheter. En uppdelning av den löpande beskattningen behöver mot denna bakgrund göras mellan redan uppförda bostadsbyggnader med till- hörande tomtmark och andra kategorier av bostadsrelaterade värde- ringsenheter så som obebyggd tomtmark för bostadsändamål och enheter med olika ägare av mark och byggnad. Dagens fastighets- beskattning är uppbyggd så att bebyggda bostadsenheter betalar en fastighetsavgift (jfr FavL). Fastighetsskatt tas ut för andra bostadsrelaterade enheter, t.ex. bostäder som är under uppförande, tomtmark till sådana byggnader samt obebyggd tomtmark för bo- stadsändamål. Utredningens målsättning är att skatteuttaget ska vara oförändrat och att skattebördan inte ska förskjutas. En löpande beskattning av Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen fastigheter måste därför även fortsättningsvis kunna ske för alla olika typer av egendom som omfattas av dagens system. I dagens system – där taxeringsvärdet utgör grunden för den löpande be- skattningen – är uppdelningen av bebyggda och obebyggda enheter inget problem eftersom taxeringsvärdet fastställs för samtliga typer av värderingsenheter, mark, byggnader och byggnad under upp- förande. Med värdet som grund kan sedan fastighetsavgiften/skatten beräknas separat för olika värderingsenheter. Vid en övergång till ett nytt system, där bostadsytan utgör grund, blir detta svårare. Obebyggd tomtmark och byggnad under uppförande saknar bostads- yta och fastighetsavgiften/skatten kan således inte beräknas med bostadsytan som grund. Utgångsläget måste därför, precis som tidi- gare, vara att skatten bestäms separat för bostadsbyggnader och tomtmark för bostäder. En lämplig utgångspunkt för att bestämma fastighetsavgiften för bebyggd mark bedöms därför vara tomt- markens storlek (landareal) i kvadratmeter (m2) när det gäller små- hus och boarean när det gäller flerbostadshus och ägarlägenheter inklusive tomtmark samt byggrätten uttryckt i bruttoarea när det gäller obebyggd tomtmark för flerbostadshus och ägarlägenheter. När det gäller byggnad under uppförande finns det visserligen en blivande bostadsyta som skulle kunna användas som grund för den löpande beskattningen. Utredningen föreslår trots det att ingen fastighetsavgift eller fastighetsskatt ska belöpa på byggnaden innan den är färdigbyggd, dvs. har en säkerställd bostadsyta. Detta kan motiveras med att boendevärdet inte uppkommer innan byggnaden är klar att bruka. En enhet med byggnad under uppförande betraktas därmed som obebyggd. Vid småhustaxeringen 2009 fanns det 9 355 värderingsenheter småhusbyggnad under uppförande med ett sammanlagt taxeringsvär- de om 3 . För dessa utgick fastighetsskatt med en pro- cent vilket innebär tappade inkomster till staten om om förslaget genomförs. Vid taxeringen av hyreshus 2011 fanns 495 värderingsenheter bostad under uppförande med ett sammanlagt taxeringsvärde om 5 . För dessa utgick fastighetsskatt vilket innebär tappade inkomster till staten om om förslaget genomförs. Utredningen föreslår att inkomstbortfallet ska täckas upp av ett ökat uttag av fastighetsavgift och fastighetsskatt i övrigt. Se när- mare beräkningarna i avsnitt 3.3.9 där utgångspunkten har varit att inbringa samma totalsumma avgift och skatt till det allmänna. Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen 3.3.3Avgift för småhus och tomtmark till småhus Utredningens förslag: Den kommunala fastighetsavgiften för småhus grundar sig på småhusets boarea, dock högst . Fastighetsavgiften anges i kr/m2 boarea. För bebyggd tomtmark till småhus grundar sig avgiften på tomtens storlek uttryckt i m2. Fastighetsavgiften anges i kr/m2 tomtareal, dock högst . En takregel för avgiften införs så att den totala avgiften för ett småhus med tomtmark inte kan överstiga . I prak- tiken blir dock avgiften lägre, se avsnitt 3.3.9.3. Avgiftens storlek differentieras för tre olika kommungrup- per: Region 1, 2 och 3. Detta gäller både avgiften för småhus och tomtmark. Till följd av ändringen i 2 kap. 2 § FTL (se avsnitt 3.2.2) jus- teras 4 § lagen (2008:826) om skattereduktion för fastighetsavgift så att den omfattar alla småhus på lantbruksen- heter. Termen familj ersätts av hushåll. Grunden för beräkning av fastighetsavgift för småhus, småhus på lantbruk och tomtmark för sådana byggnader är taxerings- värdet. Det förslag som utredningen lämnar bygger i stället på den i fastighetstaxeringsregistret redovisade storleken på byggnad respek- tive tomtstorlek för småhusenheter. Värdefaktorn storlek för småhus bestäms enligt 8 kap. 3 § FTL med hänsyn till småhusets boutrymmen och biutrymmen. I Skatte- verkets föreskrift SKVFS 2011:4 anges att med boyta och biyta avses boarea respektive biarea enligt svensk standard SS 21054:2009. Boyta och biyta vägs samman till värdeyta som utgör värdefaktorn för storlek. Grunden för beskattningen bör, som tidigare nämnts, vara grunduppgifter i fastighetstaxeringsregistret. För småhus bör därför uttag av kommunalavgiften grunda sig på den i fastighets- taxeringen beslutade boytan. Ett alternativ vore i stället att grunda beräkningen på värdeyta, men det skulle kräva flera uppgifter och en underliggande beräkning för att få fram denna. Detta kräver sär- skild handläggning och särskilda beslut. Utredningen föreslår därför i denna del att boarea mätt enligt svensk standards senaste lydelse SS 21054:2009 bör utgöra grund för beskattningen. Uppgiften finns i register. Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen För tomtmark bör grunden i stället utgöra tomtens totala land- areal uttryckt i kvadratmeter (m2). Även denna uppgift utgör en värdefaktor enligt 12 kap. 3 § FTL. Det kan konstateras att en skill- nad föreligger mot dagens system där även i viss utsträckning hän- syn tas till tomtmarkens beskaffenhet. En reducering av värdet sker om delar av tomtarealen är otillgänglig eller på annat sätt svår- utnyttjad. Någon motsvarande reducering kommer dock inte att ske i det nya systemet. Det sker inget påslag av värdet om marken är ovanligt väl lämpad för den tänkta bebyggelsen. Det är därför mer enhetligt om det inte heller kan göras reduceringar på grund av markens negativa egenskaper. Dessutom blir systemet som helhet enklare om antalet parametrar för att bestämma avgiftens storlek inskränks. Förslaget är att införa ett system som innebär att den totala fastighetsavgiften fördelas som dels en avgift per m2 boarea, dels en avgift per m2 tomtareal. I och med att avgiften delas upp i separata belopp för mark och byggnad möjliggörs att avgiften kan tas ut för byggnad på ofri grund och dess tomtmark var för sig. Rent tekniskt är det dessutom en klar fördel att beräkningen av avgiften för små- hus är frikopplad från beräkningen av tomtmark. Hur högt beloppet per m2 boarea respektive m2 tomtmark ska vara behandlas vidare i avsnitt 3.3.9. Utredningen anser det rimligt att lägga ett tak på hur stor boarea som ska ligga till grund för skatteuttaget. Eftersom utgångspunk- ten är att skatteuttaget ska vara detsamma som och att bördan inte ska förskjutas för mycket är det önskvärt att det även fort- sättningsvis finns en maximal avgift som företrädelsevis kommer att betalas av ungefär samma fastighetsägare som betalar maximal avgift . För att bestämma vilka storleksgränser som ska gälla för småhus respektive tomtmark har utredningen tittat på fastighetsbeståndet i . finns det totalt ca 2 200 000 småhusbyggnader. Fler än 2 000 000 av dem är av storleken 40–. Ett vanligt hus kan representeras av fastighetstaxeringens normhus. Med normhus av- ses enligt 8 kap. 2 § FTL och 1 kap. 6 § FTF ett småhus som har uppförts under det sjuttonde året före det år den allmänna fastig- hetstaxeringen av småhusenhet sker, som är av normal storlek och standard, friliggande och som utgör det enda småhuset på en tomt Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen som utgör självständig fastighet och som inte har varit föremål för om- eller tillbyggnad. Ett sådant normhus har värdeyta.2 För att få en jämförelse med normhuset visar nedanstående tabell och diagram fördelningen av antal småhus i olika storlekar. Antal småhus fördelade i storlek, kvadratmeter boarea Diagram 3.1 Antal småhus fördelade i storlek, kvadratmeter boarea 2 Med värdeyta avses definitionen i 9 § RSFS 2002:11. Värdeytan utgörs av summan av småhusets boyta och ett tillägg motsvarande av sådan biyta som kan nås inifrån småhuset genom dörr eller liknande. Tillägget för biyta får uppgå till högst . Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen Boendenyttan kan ifrågasättas när det gäller hus vars byggnadsarea understiger . Mot denna bakgrund har utredningen föreslagit att ett småhus inrättat för boende ska vara eller större för att betraktas som värderingsenhet småhus (se avsnitt 3.2.3.1). Mindre hus än så ska därmed inte heller påföras fastighetsavgift. Marken ska betraktas som bebyggd även om ytan understiger . Om det finns flera hus på samma tomt ska varje småhus räknas för sig. Detta kommer inte längre att spela så stor roll eftersom skatt och avgift föreslås bli lika hög oavsett om marken är bebyggd eller inte (se avsnitt 3.3.9). Gränsen motsvarar den nuvarande regeln som undantar småhus med taxeringsvärde från kom- munal fastighetsavgift. Ändringar föreslås därför följdenligt i 2 kap. 4 § och 6 kap. 2 § FTL. Den övre gränsen bör inte sättas högre än . Om den sätts högre kommer väldigt få småhus att beröras och skillnaderna i av- gift kommer att bli mycket större än vad de är . Gränsen bör sättas en bra bit i från normhusets storlek för att markera att det rör sig om ytterligheter. Med hänsyn till diagrammet ovan framstår som en välgrundad gräns. När det gäller tomtmark till småhus visar följande tabell och diagram motsvarande siffror för hur många tomter det finns som är mindre än och större än samt fördelningen av tomt- mark till småhus. Antal tomter till småhus fördelade i storlek Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen Diagram 3.2 Antal tomter till småhus fördelade i storlek Många tomter är ganska stora, men används bara delvis som tomt- mark eller är av naturtomtskaraktär. För småhus på lantbruk har tomtmarkens areal uppskattats vid taxeringen eftersom fastigheten består av flera ägoslag och fastighetsgränsen inte endast omfattar tomtmark. I första hand har tomtmarken bestämts utifrån hävdad tomtplats. I andra hand har normaltomtens storlek inom värdeområ- det utgjort grund för att bestämma storleken på tomtmarken. Med hänsyn till diagrammet ovan framstår som en välgrundad gräns. I dagens system finns en takregel som gör att ingen får högre avgift än (2012). Utan någon beloppsmässig takregel kom- mer avgiften för vissa fastighetsägare att öka med mer än 100 pro- cent för att få in samma slutsumma som . Omfördelningen av skattebördan skulle enligt utredningens mening bli alltför stor. Därför föreslås en takregel om sammanlagt för ett små- hus med tillhörande tomtmark. Se närmare i beräkningarna i avsnitt 3.3.9.3 hur beloppet för takregeln har tagits fram. Utredningen strävar efter att de totala skatteintäkterna i princip ska vara oförändrade jämfört med de intäkter som genereras av nu gällande regelverk. En övergång till ett storleksbaserat underlag har tidigare ansetts kunna förskjuta skattebördan från välbeställda hus- håll boende i hus av hög kvalitet eller hus i attraktiva regioner till Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen mindre välbeställda hushåll boende i lika stora hus av mindre god kvalitet eller i mindre attraktiva regioner. För att komma till rätta med dessa problem föreslås att kommunerna grupperas in i tre grup- per som får svara mot storstadskommun, mellankommun och gles- bygdskommun, region 1, 2 och 3. Kategoriindelningen är beroende av faktorer som hur väl utbyggd kommunens infrastruktur är när det gäller service, kommunikation och övriga allmänna tjänster, dvs. hur attraktiv kommunen kan anses vara ur ett fastighets- och bo- endeperspektiv. För de tre grupperna kan avgiften per m2 boarea och avgiften per m2 tomtareal därmed vara olika stor. Fastighetsavgiften skulle mot denna bakgrund delvis kunna sägas bygga på någon form av boendenytta där storleken på bostaden och kommunens ser- vicenivå utgör grund. Se vidare avsnitt 3.3.9.2. Ytterligare en farhåga som riktats mot ett system med fastig- hetsavgift grundad på småhusens storlek är att stora byggnader på landsbygden relativt sett skulle få betydligt högre total fastighets- avgift än med dagens system. Mot denna bakgrund har utredningen tittat på genomsnittlig storlek på småhus inom några typkommuner. Genom att se på dessa kommuner av olika storlek, typ och med olika geografiskt läge kan inte utläsas att bostadshusen i genomsnitt är större på landsbygden och att de därför skulle komma att beskattas högre än hus i tätorter. Genomsnittlig storlek på småhus, kvadratmeter boarea Genomsnittlig storlek i m² BOA Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen För den kommunala fastighetsavgiften finns en begränsning av av- giftsuttaget för pensionärer, personer som får sjuk- eller aktivitets- ersättning samt personer som får ersättning enligt lagstiftning om social trygghet i en annan stat inom Europeiska ekonomiska sam- arbetsområdet, om ersättningen betalas ut enligt grunder som är jäm- förbara med vad som gäller för sjuk- eller aktivitetsersättning. Med pensionärer avses personer som fyllt vid ingången av året före taxeringsåret. Reglerna tar sikte på fastighetsägare som är fysiska personer och gäller för permanentbostäder i småhus. Dödsbon om- fattas inte. Bestämmelserna, som återfinns i lagen (2008:826) om skatte- reduktion för fastighetsavgift, innebär att fastighetsav- giften begränsas genom skattereduktion. Av 4 § lagen om skatte- reduktion för fastighetsavgift framgår vilka typer av fastig- heter som omfattas (reduktionsfastigheter). För att omfattas ska fastigheten utgöra en småhusenhet eller ett småhus med tillhörande tomtmark på en lantbruksenhet. I bestämmelsen anges särskilt att om småhuset ligger på en lantbruksenhet är det en förutsättning att småhuset är inrättat till bostad åt en eller två familjer. Bestäm- melsen skiljer således ut de så kallade statarlängorna, som är inrättade till bostad åt tre–tio familjer och som indelas som småhus om de ligger på en lantbruksenhet. Utredningens föreslagna definition av småhus innebär att statar- längor inte längre ska indelas som småhus. Därmed bortfaller skälet att avgränsa 4 § lagen om skattereduktion för fastighets- avgift till att omfatta endast vissa småhus på lantbruksenheter. Lag- rummet bör i stället omfatta alla sådana småhus. Vidare ersätts termen familj av hushåll (se avsnitt 3.2.2). 3.3.4Avgift för flerbostadshus och tomtmark till sådan byggnad Utredningens förslag: Den kommunala fastighetsavgiften för bebyggd flerbostadshusenhet grundar sig på byggnadens boarea. Fastighetsavgiften anges i kr/m2 boarea och fördelas lika mellan mark och byggnad. Det saknas anledning att lägga in ett takbelopp eftersom någon uppdelning av avgiften per lägenhet inte sker utan hela flerbostadshusets boarea ligger till grund för beräkning av avgiften. Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen Avgiftens storlek differentieras för tre olika kommungrupper: Region 1, 2 och 3. Grunden för beräkning av fastighetsavgift för flerbo- stadshus (bostadsdelen av en hyreshusenhet) är antalet bostadslägenheter, alternativt taxeringsvärdet för enheten. Storlek uttryckt i m2 boarea utgör ingen värdefaktor för flerbostadshus, jfr 9 kap. 3 § FTL. I fastighetstaxeringsregistret (FTR) finns dock boarean för bostäder angiven som en beräkningsgrund. Boarean används bl.a. vid beräkning av hyra i de fall som den av rekommenderade genomsnittshyran används. För tomtmark till bo- stadshyreshus utgör dock storleken en värdefaktor enligt 12 kap. 4 § FTL. Av definitionen i FTL jämförd med SKVFS 2009:16 utgör värdefaktorn storlek för tomtmark till bostadshyreshus värderings- enhetens byggrätt avseende bostäder uttryckt i m2 bruttoarea ovan mark. Följande diagram visar fördelningen av bostadslägenheter i olika storlekar. Diagram 3.3 Antal bostadslägenheter fördelade i storlek För flerbostadshus bör fastighetsavgiften grunda sig på den uppgift som registrerats avseende total boarea i FTR. Det bärande skälet för förslaget är att uppgift om boarea finns tillgängligt hos ägare av Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen För hyresrätter finns uppgiften alltid tillgänglig i och med att bostadshyran bestäms utifrån hyra per kvadratmeter boarea. För bostadsrätter gäller att boarean normalt framgår av den ekono- miska planen. Uppgift om byggnadens bruttoarea, dvs. byggrätten uttryckt i kronor per kvadratmeter bruttoarea ovan mark, är en uppgift som främst används i plansammanhang och vid nyproduktion. Framtagande av denna uppgift kräver ofta uppmätning och summe- ring av arean av byggnadens samtliga våningsplan ovan mark. För byggnader som innehåller både bostäder och lokaler ska dessutom en fördelning av byggrätten ske. Uppgift om byggrätt, i förekom- mande fall, fördelad på bostäder och lokaler finns i FTR . Med hänsyn till de svårigheter som föreligger att på ett korrekt sätt be- stämma byggrätten måste det under alla förhållanden framstå som en avsevärd förenkling för fastighetsägarna att lämna korrekta uppgifter om boarea jämfört med bruttoarea. Det finns endast 432 vär- deringsenheter i fastighetstaxeringsregistret som saknar uppgift om boarea. Alla dessa är under uppförande. Trots att i FTR registrera- de uppgifter om boarea endast är en kontrolluppgift har den enligt en högre kvalitet jämfört med vad som gäller för byggrätten.