sou · GZB375d3 · 2012-01-01 00:00:00 — Dessa regler bör dock vara obligatoriska för vissa riskbesättningar. Gällande hägn så ansåg att kravet på förprövning var motiverat och borde kvarstå. Verkets uppfattning var att djur- skydds- och djurhälsoaspekter måste beaktas vid uppförandet av ett hägn och det finns inte någon garanti att detta görs i tillräcklig omfattning inom ramen för den tillståndsprövning som sker enligt annan lagstiftning som t.ex. jaktlagen. I rapporten föreslog också en mängd förenklingar vad gäller själva förprövningsprocessen. Som exempel kan nämnas en s.k. reducerad förprövning där syftet är att göra processen mindre komplicerad för sökanden och att effektivisera förpröv- ningsarbetet genom bättre resursutnyttjande. Grundtanken i redu- cerad förprövning är att granskningen främst ska koncentreras på de delar av byggnaden där riskerna är som störst att djurägaren bygger på ett felaktigt sätt. Vad som ska utgöra minimiuppgifter vid en reducerad förpröv- ning måste dock fastställas för att det ska ske på ett rättssäkert och enhetligt sätt i hela landet. I rapporten anger att de ser förslaget som ett sätt att dels minska den administrativa bördan för djurägarna, dels effektivisera förprövningsprocessen. Jord- bruksverket anger dock att djurhållaren bör ges möjlighet att få en utökad granskning av om denne så önskar. 9.3Förprövning av ny teknik (nyteknikprövning) 9.3.1Vad är nyteknikprövning? I 3 a § djurskyddslagen (1988:534) första stycket anges att reger- ingen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet att låta förpröva ny teknik inom djur- hållningen. I 7 § 1 stycket djurskyddsförordning (1988:539) anges att nya tekniska system och ny teknisk utrustning för djurhållning ska de ha godkänts från djurhälso- och djurskyddssynpunkt innan de får användas. I 7 § förordningen anges också att Särskilda krav för viss djurhållning får meddela föreskrifter om undantag från nyteknikprövning och i 8 § att frågor om ny teknik prövas av . I propositionen till gällande lag (prop. 1987/88:93 s. 18) påtalas bl.a. att det finns problem med att ny teknik snabbt kan sprida sig till ett stort antal djurbesättningar före det att det uppdagas att de medför skada för djurens liv och hälsa. Om många har investerat i sådana tekniska lösningar kan det vara svårt att återkalla tekniken. Kravet på att låta förpröva ny teknik, dvs. nyteknikprövning inför- des alltså för att säkerställa djurskyddet när nya tekniska lösningar inom djurhållningen introducerades. Genom nyteknikprövning skapas möjlighet för produkter som vid introduktionen av dem strider mot vissa djurskyddsbestämmel- ser att prövas. Förutsatt att de inte visar sig skadliga för djuren kan de därefter användas. Syftet med nyteknikprövning är alltså att säkerställa att djuren inte far illa av den nya tekniska lösningen. Resultatet av den forskning och de erfarenheter som görs vid nyteknikprövning kan också leda fram ändringar i myndighetens djurskyddsföreskrifter. Det som avses med nya tekniska system och ny teknisk utrust- ning är system eller utrustning som inte är prövade och som har inverkan på djurhållningen när det gäller djurhälsa eller djurskydd. Det kan t.ex. vara fråga om nya djurhållningssystem, nya principer för utfodring, mjölkning etc., Om den nya tekniken däremot inte inverkar på djurhälsan och djurskyddet behövs det inte något god- kännande. Prövningen av nya tekniska system och ny teknisk utrustning görs av . Av myndighetens föreskrifter framgår att prövningen av ärenden delas in i tre kategorier (Djurskyddsmyndig- hetens föreskrifter (DFS 2007:1) om godkännande av ny teknik). Den första kategorin utgörs av enkla ärenden där Jordbruksver- ket fattar beslut på de handlingar som finns eller efter vissa mindre kompletteringar. Den andra kategorin utgörs av ärenden som avgörs efter en mindre utredning. I dessa fall krävs att beslutsunderlaget måste kompletteras med ytterligare fakta såsom synpunkter från experter och litteraturstudier. Ett exempel är utfodringsspiltor för hästar som provades enligt kategori II och som godkändes (ansökan kom in och godkändes ). Den tredje kategorin är ärenden som avgörs efter försöksmässig prövning. I dessa ärenden kan inte tillräckligt beslutsunderlag Särskilda krav för viss djurhållning erhållas utan att det genomförs praktiska försök där det nya syste- met eller den nya utrustningen testas. I dessa fall beslutar Jord- bruksverket att en sådan prövning måste genomföras innan beslut kan fattas. Sökanden skickar in en försöksplan och förslag på ansvarig försöksledare till för bedömning och godkännande. Efter att den försöksmässiga nyteknikprövningen har avslutats redovisas resultatet för i en rapport. Med stöd av resultaten i rapporten kan verket därefter besluta om den nya tekniken kan godkännas. För att vara säker på att den nya tekniken inte får negativa effekter på djurskyddet och djurhälsan måste den prövas på ett sådant sätt så att man får ett säkert underlag för bedömningen. Tidsåtgången i ärenden av kategori III anpassas till detta och för viss teknik, t.ex. inhysningssystem för värphöns, så var det nöd- vändigt att följa djurhållningen under hela produktionscykler för att få fram data om dödlighet, sjuklighet, beteendestörningar etc. Tidsåtgången i kategori III kan därför bli längre än i de andra två kategorierna om det är nödvändigt för att uppnå själva syftet med prövningen. I merparten av ärendena tar själva prövningsfasen . Om inte finner att resultatet av prövningen är godtagbart underkänns tekniken. Detta beslut kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Om och försöksleda- ren anser att det finns utvecklingsmöjligheter med tekniken eller systemet så kan den ansvariga myndigheten besluta att prövningen får fortsätta efter det att förbättringar av tekniken har gjorts. Ett exempel på detta är flervåningssystem för frigående höns. Resulta- tet vid det första beslutstillfället var i detta fall alltför dåligt för att tekniken skulle kunna godkännas. Om däremot ett tekniskt system har godkänts i annat EU-land, i eller i en EFTA-stat som har undertecknat , så behöver det inte nyteknikprövas i . Denna ömsesidighets- klausul gäller om förfarandet har skett enligt kriterier som garante- rar att en djurskyddsnivå som motsvarar den svenska uppnås. Detta framgår av 7 § föreskrifter (DFS 2007:1) om godkännande av ny teknik. Särskilda krav för viss djurhållning 9.3.2Förenlighet med bestämmelser om fri rörlighet av varor har tidigare konstaterat att bestämmelserna om nyteknikprövning är förenliga med fördragets bestämmelser om fri rörlighet av varor (Yttrande över skadeståndsanspråk mot staten på grund av överträdelse av de gemenskapsrättsliga bestämmelserna om fri rörlighet av varor – hönsburar ). Av yttrandet framgår att nyteknikprovningen kan anses vara motiverat av hänsyn till djurs liv och hälsa. Det uppges inte heller finnas något mindre ingripande alternativ till nyteknikprövningen. Hur viktigt det är att ha en testprocess som upptäcker fel och gör det möjligt att göra förbättringar av produkten före det att den tas i fullt bruk har t.ex. visat sig när flervåningssystem för frigående värphöns genomgick nyteknikprovning. I början av utvärderingen låg djurdödligheten i systemet på . Efter att ett antal förändringar av systemet och prövningen hade avslutats låg dödlig- heten i stället på i genomsnitt . Att endast i efterhand undersöka om nya tekniska system eller ny teknisk utrustning fun- gerar bra skulle medföra stor risk för att många djur skulle behöva lida i onödan. Vidare konstateras det i yttrandet att kravet på godkännande av ny teknik inte heller är diskriminerande mot utländska producenter eftersom det tillämpas på samma sätt oavsett varifrån den nya tek- niken kommer ifrån. Merparten av de produkter som har varit föremål för nyteknikprövning har kommit från utländska tillver- kare. I andra europeiska länder finns också prövningsförfaranden som i stort motsvarar det svenska systemet med godkännande av ny teknik. Det finns därför en klausul om ömsesidigt erkännande och enligt denna krävs det inte att den utländska utvärderingen måste göras på exakt samma sätt som den svenska prövningen. Däremot måste de utländska testerna vara dokumenterade på ett sätt som går att visa upp och att utgången av dem visar att produkten håller en tillfredsställande djurskyddsnivå. Tillvägagångssättet vid godkännandet bedömdes i yttrandet inte vara mer långtgående än vad som är nödvändigt för att ta reda på produkternas effekt på djurhälsan och djurskyddet. Kravet på god- kännande gäller endast produkter som kan ha en okänd påverkan på djurskyddet och djurhälsan i en djurhållning. I så stor utsträckning som möjligt använder den godkännande myndigheten alla befint- Särskilda krav för viss djurhållning liga underlag vid sin prövning av ett ärende, även provningsresultat och forskning som genomförts i andra länder. Kravet på prövning ansågs inte heller vara onödigt eftersom de produkter som genomgått en godkännandeförfarande enligt kate- gori III i de flesta fall har godkänts efter ett antal justeringar av produkten. För tillverkaren har prövningen inneburit att denne har sluppit dra tillbaka en produkt från marknaden som har visat sig vara skadlig för djuren. Testningen har också inneburit en dialog med tillverkaren som ofta lett till förbättringar av produkten. 9.4Särskilda krav rörande cirkusar och djurparker 9.4.1Vad finns det för särskilda krav inom dessa områden? De särskilda bestämmelserna gällande offentlig förevisning av djur har växt fram och utvecklats . förbjöds s.k. menagerier, dvs. att djur fördes från ort till ort och förevisades mot betalning. Detta förbud återfinns i 35 § djurskyddsför- ordningen. Förbudet mot menagerier gäller dock inte cirkusföre- ställningar. Med djurskyddslag infördes en bestämmelse som inne- bär att djur inte får utsättas för lidande när de övas för eller används vid offentlig förevisning. I nuvarande 17 § djurskyddslag (1988:534) finns denna bestämmelse i sak. I propositionen till nuvarande djurskyddslag (1987/88:93) påpekas att bestämmelsen innebär ett absolut förbud mot att utsätta djur för lidande och med detta avses både fysiskt och psy- kiskt lidande. Det angav också att djuren i övrigt skulle behandlas väl och ha tillräckliga förvaringsutrymmen m.m. så att deras behov av rörelse, lek och sällskap med andra djur tillgodosågs. De olägen- heter som djuren utsattes för på grund av att genom fångenskap vara undandragna från sin naturliga miljö skulle motverkas. Vissa djur skulle inte heller av djurskyddsskäl tillåtas föras från ort till ort för offentlig förevisning, cirkus, varieté eller liknande. Begränsning i vilka djur som får föras från ort till ort för offentlig förevisning infördes . finns dessa bestämmelser i 35 § djurskyddsförordningen (1988: 539) där det stadgas att Särskilda krav för viss djurhållning Djur får inte föras omkring och förevisas offentligt i menagerier. Apor, rovdjur med undantag för tamhundar och tamkatter, säldjur med undantag för sjölejon, noshörningar, flodhästar, hjortdjur med undantag för renar, giraffer, kängurur, rovfåglar, strutsfåglar och kro- kodildjur får inte heller på annat sätt föras omkring och i samband därmed förevisas offentligt. Vid cirkus, varieté eller liknande företag får djur som avses i andra stycket inte visas offentligt vare sig vid föreställning eller i något annat sammanhang. Frågan om vilka djur som ska få hållas på cirkusar har varit föremål för diskussion . Av propositionen till nuvarande djur- skyddslag (1987/88:93) framgår att Lantbruksstyrelsen hade framfört starka djurskyddsskäl mot att elefanter och sjölejon användes som cirkusdjur. Kritik fanns framför allt på för- hållandena vid transport och förvaring av dessa djur. I propositio- nen angav dock departementschefen att cirkus är en mycket gam- mal kulturform som det är viktigt att bevara och att förbud därför inte borde införas. I stället borde förhållandena vid transport och förvaring förbättras. har myndigheter och djurskydds- organisationer vid ett flertal tillfällen påtalat att hållande av vissa djur vid cirkus medför djurskyddsproblem. För cirkusar finns det vidare särskilda regler när det gäller kon- troll. Före det att en cirkus har sin första föreställning för året ska inbesikta cirkusen och en begäran om inbesiktning ska ha kommit in till dagar innan första föreställningen. Detta framgår av 36 § djurskyddsförordningen (1988:539) och 6 § i föreskrifter och all- männa råd (DFS 2007:3) om cirkusdjur (cirkusföreskriften). Av samma föreskrifter framgår att när det sker förändringar i djurbeståndet eller i utrustningen som är av väsentlig betydelse från djurskydds- eller djurhälsosynpunkt så ska detta också anmälas och kontrolleras av . Kontrollen ska ske av den länsstyrelse i vars län som cirkusen befinner sig. Vid en begäran om inbesikt- ning eller kontroll ska cirkusen t.ex. presentera antalet cirkusdjur av varje djurslag som medföljer cirkusen. Om kontrollmyndigheten upptäcker allvarliga eller upprepade brister i djurhållningen så kan den förbjuda cirkusen att påbörja eller fortsätta sin turné. Detta framgår av 5 § i ovan nämnda före- skrifter. Mer detaljerade bestämmelser om djurhållning vid cirkusar utfärdades först (Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS Särskilda krav för viss djurhållning 2001:64) om djurhållningen vid cirkusar). Dessa reviderades av och 2007 och resulterade i nu gäl- lande cirkusföreskrifter. Anledningen till revideringen var bl.a. att föreskrifterna inte täckte alla djurslag. Revideringen innebar att det blev tydligt vilken den lägsta nivå av djurhållning som var accepta- bel vid cirkusar. Ambitionen var också att kontrollen av cirkusarna skulle bli mer likriktad i hela landet med de nya föreskrifterna som hjälp. påpekade också i föreskriftsmotiven att det enligt deras uppfattning var möjligt att ha en tillfredsstäl- lande djurhållning på cirkus med domesticerade djur men avsevärt mycket svårare med icke-domesticerade eftersom det är svårt att tillgodose deras behov och naturliga beteenden på en cirkus. Det påpekades också att när dessa djur hålls i djurparker så ställs krav såsom ökad yta och möjlighet till reträtt för att tillgodose dessa djurs behov. Om samma krav skulle ställas på cirkusar skulle detta innebära ett indirekt förbud mot denna djurhållning. Innan en zoologisk trädgård, djurpark eller annan anläggning för offentlig förevisning av djur får tas i bruk måste den godkännas av . Detta anges i 37 § djurskyddsförordningen och god- kännandet gäller även ny-, om- eller tillbyggnad om dessa påverkar djuren. Krav på godkännande av zoologiska trädgårdar, djurparker och liknande har funnits . I Statens jordbruksverks före- skrifter (SJVFS 2009:92) om djurhållning i djurparker m.m. finns det reglerat vad en sådan ansökan ska innehålla. Det ställs t.ex. krav på att en veterinär och en djurparkszoolog ska vara kopplade till verksamheten och att en besiktning av djurutrymmena krävs före det att anläggningen godkänns. I föreskrifterna anges också att när det gäller färre än fyra akva- rier, där varje akvariums volym understiger , så behövs inte något godkännande. Hur djuren på en djurpark eller liknande anläggning ska hållas och skötas är också reglerat i dessa föreskrifter. Särskilda krav för viss djurhållning 9.4.2Inbesiktningens förenlighet med tjänstedirektivet I Genomförande av tjänstedirektivet (Ds 2008:75, s. 462 ff.) görs en analys av djurskyddslagstiftningens bestämmelser om cirkusar. I promemorian redogörs för det förfarande som gäller för inbesikt- ning och kontroll av cirkus. Enligt artikel 4.6 i tjänstedirektivet definieras ett tillståndsförfarande som något som innebär att en tjänsteleverantör eller tjänstemottagare måste vända sig till en behörig myndighet för att erhålla ett formellt eller indirekt beslut om att få tillträde till eller utöva en tjänsteverksamhet. Bestämmel- serna om inbesiktning av cirkusar uppges i promemorian vara en formaliserad form av offentlig kontroll men förfarandet runt inbe- siktningen liknar i allt väsentligt ett tillståndsförfarande. Därför anses inbesiktningen falla in under definitionen av tillståndsförfa- rande i tjänstedirektivet. De nationella reglerna måste därför upp- fylla kriterierna i artikel 9 i tjänstedirektivet. I promemorian framhålls att kravet på inbesiktning tillämpas lika på alla verksamhetsutövare och är således icke-diskriminerande. Vidare framhålls det bl.a. att cirkusverksamhet ställer stora krav på god djurhållning. Detta beror delvis på att verksamheten är mobil och delvis på att djuren förevisas för allmänheten vilket i sig kan vara stressande. Erfarenheter visar också att det har förekommit problem med vissa cirkusar som har haft dålig djurhållning och som har kunnat turnera en hel sommar utan att bristerna har åtgär- dats. I promemorian framhålls det vara svårt för den ordinarie kontrollmyndigheten att agera vid bristande efterlevnad av reglerna eftersom cirkusen vanligen stannar på samma ställe endast en eller . Det blir därför svårt för myndigheten att följa upp med förelägganden. Det är på grund av dessa problem som kravet på inbesiktning har införts. Avsikten med inbesiktning är att göra det lättare att på ett tidigt stadium upptäcka brister och att dessa ska åtgärdas innan första föreställningen. Ett system med enbart efterhandskontroller skulle inte kunna ersätta inbesiktningen och därför dras det i pro- memorian den slutsatsen att mindre ingripande åtgärder inte kan anses vara tillräckliga för att uppnå den åsyftade djurskyddsnivån. Inbesiktningsregeln anses därmed var förenlig med artikel 9 i tjänstedirektivet. I promemorian nämns att bestämmelserna är offentliggjorda, tydliga och entydiga samt uppfyller även i övrigt kraven i artikel 10 i tjänstedirektivet. Särskilda krav för viss djurhållning Enligt artikel 11 i tjänstedirektivet får tillstånd inte vara tidsbe- gränsade. Undantag får dock göras om det är motiverat av tving- ande hänsyn till allmänintresset. I promemorian nämns att inbe- siktning av cirkusar görs mot bakgrund av vad som har nämnts ovan om de särskilda riskerna med cirkusverk- samhet och de särskilda svårigheterna med att kontrollera verk- samheten under pågående säsong. Dessutom är det vanligt att cir- kusarnas djurbestånd och därmed även kraven på bl.a. transporter och djurutrymmen varierar . Utan krav på årlig inspektion skulle det vara mycket svårt att kontrollera att djurhåll- ningen på cirkusar är förenlig med djurskyddslagstiftningens krav. I promemorian bedöms därför inbesiktningen vara förenlig med tjänstedirektivets bestämmelser även när det gäller det faktum att det innebär ett tidsbegränsat tillstånd. 9.5Zoobutiker och förbud mot hållande av vissa sällskapsdjur 9.5.1Vad finns det för särskilda krav inom dessa områden? För att få driva en zoobutik eller på liknande sätt handla med djur så krävs utbildning. Detta framgår av Föreskrifter om ändring i föreskrifter och allmänna råd (DFS 2004:16) om villkor för hållande, uppfödning och försäljning m.m. av djur avsedda för sällskap och hobby (omtryck 2005:8)(sällskapsdjursföreskrifterna). I dessa föreskrifter specifice- ras att den som yrkesmässigt eller i större omfattning handlar med djur ska ha genomgått en grundutbildning samt en eller flera sär- skilda utbildningar med inriktning på de djurslag som omfattas av handeln. Utbildningar ska vara godkända av och i föreskrifterna anges också vilka olika element som utbildningarna måste innehålla. I sällskapsdjursföreskrifterna finns också vissa krav på hur han- deln med sällskapsdjur får bedrivas när det gäller vilken informa- tion som köparen ska få av säljaren. Vid överlåtelsen ska ett fakta- blad med skriftlig information om djuret och dess skötsel lämnas. Vad faktabladet ska innehålla är specificerat i föreskrifterna och exempel på detta är djurets art/släkte, kön, vuxenstorlek, livslängd, näringsbehov, behov av utrymme, inredning, klimat, osv. Särskilda krav för viss djurhållning med att lämna ut ett faktablad är att köparen ska få nödvändig information om hur denne ska ta hand om djuret. Det finns också vissa särskilda bestämmelser om hur man får hålla djuren i en zoobutik. Dessa bestämmelser talar t.ex. om att djur inte får hållas i butiksfönster och att vissa djurarter måste hål- las skilda åt från varandra. Syftet med detta är att ge djuren en bra och stressfrimiljö även i butiken. Det finns också bestämmelser för att skydda djuren från smitt- samma sjukdomar och krav på avskild plats för isolering och sköt- sel av sjuka eller skadade djur. Syftet med reglerna är alltså att dju- rens situation i butiken ska vara både djurskyddsmässigt och smitt- skyddsmässigt acceptabel. Av 4 och 5 §§ i sällskapsdjursföreskrifterna framgår att alla djur inte får hållas som sällskapsdjur eller för hobbyverksamhet. De djur som är förbjudna att hållas, säljas eller förmedlas för sällskap och hobby är bl.a. viltfångade djur med undantag för fiskar. Det är inte heller tillåtet att hålla, förmedla eller sälja apor, rovdjur eller rov- fåglar för sällskap och hobby. Inte heller hybrider mellan tamhund och vilda hunddjur eller hybrider mellan tamkatt och vilda kattdjur får hållas, förmedlas eller säljas för sällskap och hobby. Detsamma gäller för korsningar mellan sådana hybrider och vilda arter. Ett undantag från detta är att tamiller och grävling får hållas, förmedlas och säljas för hobbyverksamhet. Hund och katt får också hållas och omfattas inte av denna föreskrift. 9.5.2Varför finns det särskilda krav för zoobutiker och förbud mot hållande av vissa djur som sällskapsdjur om skydd av sällskapsdjur Ursprunget till många bestämmelser om sällskapsdjur finns i Euro- parådets konvention om skydd av sällskapsdjur (ETS 125) som har förbundit sig att följa. I denna anges bl.a. : Kapitel II Grundsatser för hållandet av sällskapsdjur Artikel 4 hållande 1Varje person som håller ett sällskapsdjur eller den som har lovat att sköta om det ska vara ansvarig för dess hälsa och vård. 2Varje person som håller ett sällskapsdjur eller som sköter om det ska tillhandahålla utrymme, vård och omsorg vilket tar speciellt Särskilda krav för viss djurhållning hänsyn till etologiska behov hos djuret i beaktande av dess art och ras: age det lämpligt foder och vatten i tillräcklig mängd; bge det tillräcklig möjlighet till motion; cvidta alla lämpliga åtgärder för att det inte ska rymma. 3 Djur ska inte hållas som sällskapsdjur om: aom förutsättningarna i punkt 2 ovan inte uppfylls eller om, btrots att dessa förutsättningar uppfylls, djuret inte kan anpassa sig till fångenskap. Artikel 8 Handel, kommersiell uppfödning och inackor- dering/utackordering, djurhem. 1Varje person som när denna konvention träder i kraft handlar med, kommersiellt föder upp, inackorderar, hyr ut eller verkar i ett djurhem ska inom en lämplig tid anmäla sig till den kompetenta myndigheten. Varje person som står i begrepp att syssla sig i någon av dessa aktiviteter ska anmäla detta till den kompetenta myndigheten. 2Denna anmälan ska innehålla: adet slag av sällskapsdjur som är eller ska ingå i verksamheten bpersonen som är ansvarig och dennes kunskap cen beskrivning av lokaler och utrustning som används eller ska användas 3 De ovan omnämnda aktiviteterna får bara genomföras: aom den person som är ansvariga har tillräcklig kunskap och förmåga för verksamheten antingen genom professionell utbildning eller genom tillräckligt med erfarenhet av sällskapsdjur och bom lokaler och utrustning som används i verksamheten uppfyller kraven i Artikel 4. Kapitel IV – Information och utbildning Artikel 14 – Information och utbildningsprogram Parterna åtar sig att uppmuntra utvecklingen av information och utbildningsprogram som höjer medvetandet och kunskapen hos orga- nisationer och individer som är verksamma med hållande, uppfödning, träning, handel eller inackordering/utackordering av sällskapsdjur enligt bestämmelserna och principerna i denna konvention.