sou · H0B326 · 2012-05-02 00:00:00 — Brottsoffrets skyldighet att på egen hand kräva betalning delgivningsproblem hos domstol och om det i sin tur ger någon fördröjning av en följande dom, har utredningen inte underlag för att dra slutsatsen att principalansvaret har lett till någon försämring för den skadelidande. Detta gäller med undantag för det administra- tiva merarbetet som följer av att den skadelidande måste ansöka om verkställighet mot flera personer. Det framstår dock som att en utvärdering av reformen från den skadelidandes perspektiv som helhet är för tidigt väckt. Det finns anledning att följa upp reformen. 7.4.6Förbättra och förenkla förfarandet Bedömning: Berörda myndigheter bör kontinuerligt utveckla sin information och service till de skadelidande. Myndigheterna bör också fortsätta med att utveckla formerna för sitt informa- tionsutbyte. Som har nämnts i avsnitt 7.1 framförde i sin rapport Brottsutsatt, Myndigheternas hantering av ekonomisk kompensation på grund av brott (RiR 2011:18) synpunkter på myndigheternas information till brottsoffer och, när det gäller Brottsoffermyndig- heten och , deras administration. Med anledning av synpunkterna undersöker möjligheterna att tillsammans med utredningsrapporten skicka information till den skadelidande om möjligheten att vända sig till . skickar å sin sida sedan slutet av en underrättelse till Kronofogdemyndig- heten om att brottsskadeersättning har betalats ut (har det varit en uppgift som har legat på den skadelidande). Såvitt utred- ningen har förstått arbetar samtliga myndigheter som ingick i granskningen med att utveckla sin information till brottsoffren. Detta arbete bör fortsätta. Brottsoffrets skyldighet att på egen hand kräva betalning Digital ansökan och digitala handlingar En synpunkt som framfördes vid utredningens möte med brotts- offerorganisationer m.fl. var att man inte borde behöva skicka in domen och anknytande handlingar till mer än en myndighet. Myndigheterna i rättsväsendet bedriver ett omfattande utvecklingsarbete för att minska pappershanteringen och övergå till att skicka information elektroniskt. Arbetet bedrivs genom ett särskilt råd, Rådet för rättsväsendets informations- försörjning, som består av , , , , , Ekobrottsmyndig- heten, , , , och . Även i dessa delar finns alltså ett pågående arbete för att förbättra myndigheternas hantering och service till den rättssökande. Det är enligt utredningens mening angeläget att det fortsätter. En annan synpunkt som har framförts är att det bör vara möjligt att skicka in en ansökan med hjälp av internet. Även detta kan prövas inom ramen för det pågående arbetet inom – i detta fall – . Brevet från – alternativ och förbättringar? skickas från domstolen direkt till . Myndigheten frågar härefter den skadelidande om han eller hon vill ha hjälp med indrivningen. Som har framgått av avsnitt 7.2.1 kan det dröja innan den skadelidande svarar. På utredningens möte med brottsofferorganisationer m.fl. framfördes att ett brottsoffer kan ha svårt att förmå sig att ta tag i sådana praktiska saker. får många inte längre någon hjälp av målsägandebiträdet och det kan lätt bli så att brevet från läggs åt sidan. Ett förslag som har förts fram är att frågan om brottsoffret vill ha hjälp med indrivningen kan ställas redan under huvudförhand- lingen. Om domstolen kommer fram till att du har rätt till skade- stånd, vill du ha hjälp med att driva in det? Om svaret på den frågan är ja, skulle dokumentationen av svaret tillsammans med domen som skickas direkt till Kronofogde- myndigheten efter laga kraft kunna vara tillräckligt för att indriv- ningsåtgärder ska kunna vidtas. Om detta görs i samtliga fall skulle Brottsoffrets skyldighet att på egen hand kräva betalning det också innebära att inte behövde skicka ut mellan 15 000 och 20 000 brev med förfrågningar . En annan enkel åtgärd skulle kunna vara att Kronofogde- myndigheten bifogar ett frankerat svarskuvert tillsammans med frågan om brottsoffret vill ha hjälp med att driva in skadeståndet. Det kan också finnas anledning att ändra systemet, om förslagen i SOU 2010:1 genomförs och blir ett betalningsförmedlande organ. Förslag: Det införs en bestämmelse om att brottsskadeersätt- ning beviljas till den del skadan inte täcks av annan ersättning som den skadelidande har rätt till på grund av skadan. Utredningen har i avsnitt 7.4.2 och 7.4.3 funnit att den gällande ordningen att det i första hand är skadevållaren som ska ersätta skadan, alternativt att skadan betalas ur en försäkring, är väl motiverad och bör behållas. Att brottsskadeersättningen är subsidiär till annan ersättning framgår dock inte så tydligt i lagen utan endast genom att skadestånd och annan ersättning ska avräknas från brottsskadeersättningen på visst sätt (se 6–8 §§ brottsskadelagen). Enligt utredningens bedömning bör det införas en tydlig be- stämmelse i brottsskadelagen som ger uttryck för vad som gäller. Vidare tycks bestämmelserna om avräkning ha fått en annan innebörd än vad som avsågs när lagen infördes. I för- arbetena anges t.ex. att för det fall den skadelidande inte med enkla medel försökt få ersättning från skadevållaren, kunde underlåten- heten medföra att skadeståndet helt eller delvis räknades av trots att det inte hade betalats. Det anfördes vidare att dåvarande skulle lämna anvisningar om vilka åtgärder som den skadelidande lämpligen borde vidta och att den skadelidande kunde återkomma och begära ersättning för resterande del om skade- vållaren inte betalade.20 Någon avräkning av belopp som inte är fastställda förekommer inte . I stället avslår ansökningar om brottsskadeersättning t.ex. om domstolsprövningen av skadestånds- frågan inte är slutförd eller om skadan inte är anmäld till för- 20 Se prop. 1977/78:126 s. 46. Brottsoffrets skyldighet att på egen hand kräva betalning Det är en mer praktisk hantering jämfört med om skulle bedöma hur mycket skadevållaren kan tänkas betala eller hämta in försäkringsvillkor och beräkna hur stort belopp som kan tänkas utgå, för att sedan avräkna detta från brottsskadeersättningen. Denna ordning tycks inte ha någon menlig inverkan på hand- läggningstiderna. Enligt uppgift från Svensk försäkring är för- säkringsbolagen regelmässigt snabba med att meddela beslut. Krav på polisanmälan ställs, men bolagen eftersträvar oftast att avsluta skaderegleringen per telefon. Vid summaförsäkring kan en större andel av ärendena avslutas snabbare än vid en skadeståndsrättslig bedömning. Uppskattningsvis avslutas av skadorna vid skadeståndsrättslig bedömning hos försäkringsbolagen. Undantag finns vid kvarstående besvär och i svårbedömda medicinska fall. Det är inte sällsynt att försäkringsbolagen delreglerar skadan. Det är också möjligt för att göra en delreglering och fatta beslut i fråga om poster som inte kräver fortsatt utredning, t.ex. ersättning för kränkning. Vidare har utredningen i kapitel 5 föreslagit att Brottsoffer- myndigheten som huvudregel ska följa domstolens dom i fråga om skadestånd, vilket förutsätter att domstolens dom avvaktas när frågan prövas rättsligt. Förutom att en ordning med avräkning av uppskattade belopp skulle ta mer resurser i anspråk finns det också en risk för att den skadelidande blir tvungen att återkomma med en ny ansökan, t.ex. om försäkringsbeloppet inte blev så stort som uppskattat. Utredningen anser på grund av det anförda att nuvarande praxis vid avräkning bör behållas. Det bör även fortsättningsvis göras avdrag för ersättning som motsvarar ett sparande på den skadelidandes sida. Bestämmelsen tycks inte ha haft någon större praktisk betydelse men skulle kunna bli aktuell t.ex. om den skadelidande dör och har en livförsäkring med ett visst mått av sparande. Det finns exempel på sådana försäkringar och det framstår som oskäligt om sådan för- säkringsersättning skulle avräknas från brottsskadeersättningen. Bestämmelsen bör därför behållas. Brottsoffrets skyldighet att på egen hand kräva betalning Bedömning: En reglering som ger möjlighet att betala ut förskott innan det rättsliga förfarandet är avslutat är inte lämplig med hänsyn till det svenska systemets uppbyggnad, och föreslås därför inte. Det saknas också skäl att föreslå ett särskilt förskottssystem när ärendet ligger hos . De frågor som har behandlats ovan har till stor del handlat om i vilken ordning åtgärder ska vidtas. Frågorna är delvis desamma som den som gäller förskott på brottsskadeersättning. Det skulle i många fall kunna underlätta för den skadelidande att få ett förskott på den kommande ersättningen på ett tidigt stadium. I lagstiftningsärendet om en skyldighet för domstolarna att skicka brottmålsdomar med skadeståndsförordnanden direkt till , konstaterade regeringen att det av flera skäl var uteslutet att överväga en ordning som innebär att staten generellt skulle för- skottera utdömda skadestånd.21 har uttalat att det ur principiell och ekonomisk synvinkel är tveksamt att det allmänna skulle åta sig att generellt förskottera utdömda skadestånd.22 Av de skäl som framförts i avsnitt 7.4.2 och 7.4.3 instämmer utredningen i den slutsatsen, men det hindrar inte att man kan överväga någon förskottslösning beträffande brottsskadeersättning för enskilda fall. Förskott innan den rättsliga processen är avslutad? Om det finns en känd gärningsman och talan om skadestånd förs, kräver att en dom på skadestånd ska ha vunnit laga kraft innan det kan bli aktuellt med brottsskadeersätt- ning. I betänkandet Brottsoffer. Vad har gjorts? Vad bör göras? (SOU 1998:40) föreslog att följande förskottsbestämmelse skulle införas i brottsskadelagen. 1993/94:143 s. 52. 1994/95:JuU13 s. 20 f., bet. 1996/97:JuU11 s. 24 och bet. 1997/98:JuU1 s. 80. Brottsoffrets skyldighet att på egen hand kräva betalning med hänsyn till den skadelidandes behov av omedelbar hjälp finns synnerliga skäl, får brottsskadeersättningen helt eller delvis betalas ut i förskott. Som exempel på fall som skulle kunna bli aktuella angavs tandregleringskostnader och kostnader för glasögon och linser. I de fall där gärningsmannen frikändes på grund av att det konstaterats att det inte hade begåtts något brott och det inte fanns någon försäkring som täckte skadan, skulle Brottsoffer- myndigheten få återkräva förskottet. (Se SOU 1998:40 s. Någon återkravsregel föreslogs dock inte. Inte heller berördes brottsskadeersättningens förhållande till skadestånd eller försäkring. Förslaget har inte genomförts. I kan ett ersättningsärende avgöras när sökandens rätt att få ersättning av den som ansvarar för skadan har avgjorts i första rättsinstans, dvs. oberoende av om domen har överklagats. Problemet med en sådan ordning från svensk synvinkel framgår dock av avsnitt 7.4.2 och 7.4.3. Ett förskottssystem innebär att gärningsmannen inte först har fått möjlighet att göra rätt för sig – något som man inte kan kräva förrän domen har vunnit laga kraft. Om Brottsoffermyndigheten ska följa domen (jfr kap. 5), bör den också ha vunnit laga kraft. Även kopplingen till försäkringarna försvagas. Mot bakgrund av att brottsskadeersättning ska vara en sista möjlighet finner utredningen av dessa skäl, och särskilt med hänsyn till vad som har anförts i avsnitt 7.4.2, att det för svensk del inte är någon lämplig ordning att föreslå att Brottsoffermyndig- heten ska betala ut förskott innan det rättsliga förfarandet är avslutat. Förskott på ersättning när ärendet ligger hos ? En annan fråga är om det finns något behov av bestämmelser om förskott när en ansökan om brottsskadeersättning handläggs av . Av Brottsoffermyndighetens årsredovisning för framgår följande beträffande handläggningstiderna, dvs. den tid det tar för ett ärende att registreras, beredas, avgöras och expedieras:23 I genomsnitt tog det för myndigheten att handlägga en ansökan om brottsskadeersättning. Sammantaget hade av ärendena en handläggningstid på maximalt . 23 Överföringen av pengar sker efter expedieringen, vanligtvis men enligt uppgift från . SOU 2012:26 Brottsoffrets skyldighet att på egen hand kräva betalning Tabell 7.1 Genomsnittlig handläggningstid för en ansökan om brottsskadeersättning hos Enligt uppgift från kan längre hand- läggningstider förekomma vid svårbedömda medicinska frågor, främst invaliditetsbedömningar hos sakkunniga läkare. Även i fråga om inkomstförlust vid bestående skada kan utredningen vara komplicerad och ta tid. Det förekommer också att det inte gått så vid ansökningstillfället att man kan se att det föreligger en bestående skada (från skadetillfället). Om det är fråga om att fastställa en invaliditet eller ett lyte, och det inte går att göra , brukar avslå ansökan och be sökanden återkomma när har gått efter skadetillfället. När det är möjligt att fastställa den bestående skadan och det finns en medicinsk utredning samråder Brottsoffermyndig- heten med en sakkunnig läkare innan beslut tas. Det kan i vissa fall medföra ett par, tre månaders tidsfördröjning. När någon ersättnings- post är komplicerad att utreda görs oftast en delreglering, som innebär att övriga ersättningsposter ersätts i vanlig ordning. Ett yrkande om ersättning för bestående skada kan brytas ut och hand- läggas i ett nytt ärende alternativt avslås tills vidare på grund av tidsfaktorn. Sökanden hänvisas till att återkomma med efterfrågad utredning avseende de poster som inte kunnat ersättas på befintlig utredning. Som en jämförelse kan noteras att förskott sällan eller aldrig förekommer hos försäkringsbolagen på momentet överfallsskydd enligt uppgift från Svensk försäkring. (Det kan dock vara möjligt att få förskott på andra moment i hemförsäkringen.) Försäkrings- bolaget får i regel in anmälan efter skadedagen. Med hänsyn till korta handläggnings- tider, till den delreglering som ofta görs i mer komplicerade ärenden och till den sociala skyddslagstiftningen som blir aktuell om sökanden är sjukskriven, kan det ifrågasättas om det finns skäl för att föreslå något särskilt förskottssystem. Ansökningar med förskottsyrkanden måste behandlas med förtur och det skulle kunna inverka negativt på handläggningen av andra ärenden, med följden att genomsnittstiden för den slutliga regleringen blir längre. Brottsoffrets skyldighet att på egen hand kräva betalning Behovet kan möjligen finnas för de fall där utredningen är komplicerad och där det tar betydligt än de att handlägga ärendet. Enligt uppgift från är det då framför allt fråga om inkomstförlust. Den skadelidande kan i de fallen återkomma med yrkanden successivt så länge taket för ersättning inte har uppnåtts. Såvitt utredningen kan bedöma hanteras alltså även de mer komplicerade fallen på ett sätt som gör att behovet av förskotts- reglering får anses vara begränsat. I avsnitt 11.6.4 föreslår utred- ningen också en bestämmelse som gör det möjligt att besluta om brottsskadeersättning innan kostnaden har uppkommit, om det finns behov för t.ex. en tandläkare att få betalningsgarantier för att utföra en nödvändig behandling. Mot denna bakgrund föreslår utredningen inte någon bestämmelse om förskott. Som har framgått i avsnitt 2.2.1 förespråkades återhållsamhet i statens utövande av regress när brottsskadelagen infördes (se prop. 1977/78:126 s. 9, 32 och 56). Departementschefen räknade med att regressrätten skulle komma att användas endast i undan- tagsfall (s. 32). Denna inställning har förändrats . När Brottsoffermyndigheten bildades började myndigheten undersöka möjligheterna att utöva regress mot gärningsmannen. påbörjade myndigheten, på eget initiativ, en aktiv regress- verksamhet.1 finns regressverksamheten upptagen i myndighetens regleringsbrev. I budgetpropositionen för anförde regeringen: Att utöva regress från den dömde gärningsmannen är betydelsefullt sett ur ett ekonomiskt perspektiv, men även av rättviseskäl för brottsoffret samt som en signal och reaktion från samhället.2 Enligt sin instruktion ska Brottsoffer- myndigheten återkräva utbetald brottsskadeersättning för statens räkning.3 Utredningen ska överväga hur författningsregleringen av regress- verksamheten kan tydliggöras för att bättre återspegla de kriminal- politiska ambitionerna. Översynen ska även innefatta frågor om ränta på regresskrav och om möjlighet att i enskilda fall efterge regresskrav. Utredningen ska också överväga om det bör införas en möjlighet till kvittning. 2011/12:1, utgiftsområde 4, s. 47 f. 32 § sjätte punkten förordningen (2007:1171) med instruktion för . Enligt ett beslut från ombudsmän () torde det inte ha varit lagstiftarens avsikt att skadevållaren generellt ska betraktas som part vid handläggningen av ärenden om brotts- skadeersättning. Bedömningen gjordes mot bakgrund av den aktuella lagstiftningens utformning och det sätt på vilket den dittills hade tillämpats. JO ansåg dock att det var lämpligt att Brottsoffer- myndigheten i samtliga fall underrättar en dömd skadevållare om att brottsskadeersättning har betalats ut och att myndigheten har övertagit rätten till skadeståndet. införde en sådan rutin år 2005.4 Enligt uppgift från fungerar regressverk- samheten på följande sätt. När Brottsoffermyndighetens regressavdel- ning påbörjar ett återkravsärende har normalt brottsskadeenheten redan utrett gärningsmannens/skadevållarens betalningsförmåga, och kommit fram till att han eller hon saknar möjlighet att betala sitt skadestånd. Utredningen underlättas av att det är ett mer eller mindre uttalat krav att brottsoffret måste ha försökt framtvinga betalning genom . Det finns därmed ett aktivt ärende hos . I de allra flesta fall skickar nya ärenden direkt till , dvs. utan att först försöka förmå skade- vållaren att betala frivilligt. Däremot skickas alltid ett informations- brev till skadevållaren som ansökan om verkställighet skickas till . I detta brev klargör Brotts- offermyndigheten att skadevållaren har möjlighet att hantera sin skuld utan inblandning om han eller hon kan föreslå en månadsamortering direkt till Brottsoffermyndig- heten. Av Brottsoffermyndighetens årsredovisning för framgår följande. Regressintäkterna motsvarade en tredjedel av den utbeta- lade brottsskadeersättningen, eller . Det innebär en ökning jämfört med föregående år, sannolikt beroende på ett förbättrat konjunkturläge samt på vidtagna översyner av de aktiva amorteringsplanerna. 4 Se JO:s beslut i ärende dnr 2275–2007. Inkomna medel och aktiva regressärenden Inkomna medel (kr) Källa: årsredovisningar för och har vidare uppgett att den största delen av regressfordringarna ligger hos . I de fall där det finns en överenskommelse om avbetalningsplan mellan och skadevållaren görs regelbundna genomgångar där taxerad inkomst kontrolleras. Om det finns en skillnad jämfört med de uppgifter som har , ställs en fråga till skadevållaren om varför han eller hon inte har anmält att det finns en förändrad ekonomisk situation. har betraktat regressfordringar på gärningsmän som övertagna enskilda fordringar. När Brottsoffer- myndigheten skickar in regresskrav till hanteras fordringarna som enskilda mål och inte som allmänna mål. har inte tillämpat förordningen (1993:1138) om hantering av statliga fordringar på regressfordringarna. 8.2.2Situationer där väljer att inte inleda respektive att avsluta ett regressförfarande utövar regress som huvudregel. Det kan dock i några olika situationer bli aktuellt att välja att inte inleda ett regressförfarande, alternativt att avsluta ett redan påbörjat sådant. Sådana beslut tas med förarbetsuttalandena i åtanke.5 Dålig ekonomi hos skadevållaren betraktas inte som ett skäl. Om gärningsmannen har mycket stora skulder finns det i många fall andra vägar att gå, främst genom skuldsaneringsinstitutet. När det gäller möjligheten att få skuldsanering, görs en skälighetsbedöm- ning i det enskilda fallet enligt 4 § skuldsaneringslagen (2006:548). 5 Se prop. 1977/78:126 s. 31 f. och s. 55 f. En person som har dömts till ansvar för brott ska inte automatiskt vara förhindrad att få skuldsanering (se prop. 1993/94:123 s. 90). Utgångspunkten när det förekommer brottsrelaterade skadestånd är dock att man bör vara restriktiv med att bevilja skuldsanering. Departementschefen uttalade att skadeståndsfordringar som grundar sig på brott normalt bör hindra en skuldsanering, men att skuld- sanering kan beviljas i undantagsfall när sådana fordringar ingår bland gäldenärens skulder. Det kan i så fall handla om äldre skade- ståndsskulder där gäldenären betalat en del av skadeståndet, att skadeståndet bara utgör en mindre del av den totala skuldbördan eller att den skadelidande är positivt inställd till att gäldenären får skuldsanering beviljad. (Se a. prop. s. 101 f.) Den myndighet som prövar förutsättningarna för skuldsanering, dvs. Kronofogde- myndigheten, får i det enskilda fallet avgöra om det är lämpligt att bevilja skuldsanering när gäldenären har brottsrelaterade skade- ståndsskulder. En total skälighetsbedömning görs av omständig- heterna i det enskilda fallet. När Brottsoffermyndigheten väljer att inte utöva regress eller avbryter ett regressförfarande, inleds inte respektive avbryts på- gående indrivningsåtgärder. Om förhållandena ändras finns det inget som hindrar att indrivningsåtgärderna återupptas (förutsatt att regressfordringen inte är preskriberad). Det sker alltså ingen skuldavskrivning, även om den praktiska konsekvensen är densamma som vid en skuldavskrivning. Inte inleda ett regressförfarande När ett brottsskadeärende kommer till regressavdelningen är be- slutet alltid ett bifall, dvs. brottsskadeersättning har betalats ut. Gärningsmannen är känd.6 I följande situationer kan det bli aktuellt att aldrig initiera ett regressärende. -Ingen skadeståndstalan är förd i brottmålet och ansvarsfrågan är inte helt klar eller beloppet är så lågt att det av process- ekonomiska skäl är oförsvarligt att driva ärendet vidare. -Skadevållaren är underårig och brottmålsdom saknas på grund av detta. Även om skadeståndsansvar kan finnas förutsätter det att det framgår av utredningsmaterialet att skadevållaren medger 6 Det kan bli fråga om att utöva regress mot ett försäkringsbolag, det är då inte säkert att gärningsmannen är känd. ansvar för skadan. Saknas denna förutsättning bedöms det som utsiktslöst att försöka driva ett regressärende. -Skadevållaren har lämnat och befinner sig på okänd plats eller i ett land där verkställighet av kravärenden är erkänt svår eller omöjlig. -Skadevållaren har avlidit och det har förflutit så sedan dödsfallet att det kan förväntas att bouppteckning och arvskifte redan genomförts, alternativt att det endast finns en dödsbo- anmälan vilket innebär att tillgångar saknas i dödsboet. Vid pågående regress avslutas i vissa situationer handläggningen av regressärendet. Så kan vara fallet i följande situationer. -Skadevållaren har avlidit, bevakning har skett mot dödsboet och förvaltningen av detta är avslutad. av- slutar ärendet efter att det är bekräftat att tillgångar saknas. -Skadevållaren har lämnat och befinner sig på okänd plats eller i ett land där verkställighet av kravärenden är erkänt svår eller omöjlig. -Det finns mycket starka medicinska skäl till att kravhanteringen bör avslutas, t.ex. om det av läkarintyg framgår att krav- hanteringen gör en psykiskt sjuk patient aggressiv eller allvarligt försämrar sjukdomstillståndet. -Det finns humanitära skäl. En skadevållare som befinner sig i livets slutskede på grund av dödlig sjukdom kan begära att indrivningsåtgärderna avslutas. Det blir aktuellt endast om det är helt klarlagt att skadevållaren är medellös eller har knappa ekonomiska omständigheter. -Evighetsgäldenärer, dvs. skadevållare som är uppenbart medel- lösa och där verkställighetsåtgärder pågått utan framgång. 8.3Kronofogdemyndighetens hantering av regresskrav Sedan slutet av skickar ett med- delande till när det fattas ett beslut om brottsskadeersättning. När får meddelandet kontrolleras om det finns ett mål registrerat med målsäganden, den skadelidande, som sökande. Om så är fallet sätts kapitalbeloppet (som den skadelidande yrkar av skadevållaren i det mål som redan finns hos ) ned med motsvarande belopp som i beslut enligt meddelandet.