sou · H0B317d2 · 2012-05-02 00:00:00 — Det krävs att den otillåtna gärningen har riktat sig mot eller med- fört fara för någon annans liv eller hälsa. Med detta avses främst gärningar som avses i 3 och 6 kap. BrB. Även de gärningar som skulle utgöra brott enligt 4 kap., rånbrott, allmänfarliga brott enligt 13 kap. och vissa brott mot allmän verksamhet omfattas av rekvi- sitet. I de fall gärningen har medfört fara för liv eller hälsa ska det röra sig om en omedelbar fara. Detta innebär att den fara för liv eller hälsa som kan uppkomma genom t.ex. ett narkotikabrott inte om- fattas av bestämmelsen. Brott som riktar sig mot eller medför fara för gärningsmannens eget liv eller hälsa omfattas inte heller av bestämmelsen. Dessutom krävs det enligt punkten 1 att det för gärningen inte var föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Denna be- gränsning innebär bl.a. att särskilda skyddsåtgärder inte kan be- slutas vid olaga hot som inte är att bedöma som grovt brott (4 kap. 5 § första stycket BrB) eller vid sexuellt ofredande (6 kap. 10 § BrB). Det är den straffskala som gällde när gärningen begicks som ska användas vid bedömningen av detta rekvisit. Rekvisitet är inte uppfyllt om straffskalan först efter gärningen har ändrats till att inte föreskriva lindrigare straff än . Detsamma gäller om gärningen har blivit straffbelagd efter det att gärningen begicks. Att en gärning har ett visst minimistraff innebär att det ska vara en viss straffskala enligt det specifika straffstadgandet. Av andra stycket framgår att också försök till en sådan gärning omfattas. Enligt punkten 2 krävs det att det med hänsyn till gärnings- mannens psykiska tillstånd, hans eller hennes tidigare begångna gärningar och omständigheterna i övrigt finns en påtaglig risk för att han eller hon på nytt begår sådana gärningar av allvarligt slag. Med psykiskt tillstånd kan avses en psykisk störning (som inte behöver vara allvarlig) men också andra mentala tillstånd. Det kan noteras att det för att paragrafen ska vara tillämplig krävs att gärnings- mannen har bedömts vara otillräknelig vid gärningen. Detta innebär att gärningsmannen var och ofta är svårt psykiskt sjuk. Med omständigheterna i övrigt kan t.ex. avses att gärningsmannen har ett pågående missbruk eller att han eller hon saknar fast bostad. Att det ska finnas en påtaglig risk för att gärningsmannen på nytt begår sådana gärningar av allvarligt slag innebär att det ska kunna konstateras att det finns en kvalificerad återfallsrisk för att beslut om särskilda skyddsåtgärder ska kunna fattas. Det ska kunna sägas att risken för återfall är påtaglig, dvs. att den är konkret och ligger nära till hands. Risken för återfall ska dessutom avse nya gärningar som har riktat sig mot eller medfört fara för någon annans liv eller hälsa. Detta markeras i paragrafen med att risken ska avse sådana gärningar, vilket syftar på den otillåtna gärning som ska ha begåtts för att särskilda skyddsåtgärder ska kunna komma i fråga. Risken ska inte kunna avse samtliga gärningar som har riktat sig mot eller medfört fara för någon annans liv eller hälsa utan det krävs att det är sådana gärningar av allvarligt slag. Med detta avses gärningar med ett straffvärde som motsvarar fängelse . 2 kap. 2 § I paragrafen anges förutsättningarna för att särskilda skyddsåtgär- der ska kunna beslutas för den som har dömts till fängelse eller till sluten ungdomsvård. Särskilda skyddsåtgärder enligt denna paragraf får inte beslutas för den som har dömts till fängelse på livstid. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.2. Det är allmän förvaltningsdomstol som, efter yrkande från åkla- garen, beslutar om åtgärderna, se 8 kap. 1 § första stycket. Prövning i fråga om inledande av särskilda skyddsåtgärder enligt paragrafen ska ske inför den dömdes frigivning från fängelsestraffet, om all- män domstol i den dom, genom vilken gärningsmannen dömdes till fängelse, har beslutat att brottet har begåtts under påverkan av en allvarlig psykisk störning, en tillfällig sinnesförvirring, en svår utveck- lingsstörning eller ett allvarligt demenstillstånd samt att en pröv- ning ska ske av om han eller hon vid frigivning från fängelsestraffet uppfyller förutsättningarna för sådana åtgärder. Detta regleras i 8 kap. 1 § tredje stycket. En förutsättning för att särskilda skyddsåtgärder ska kunna be- slutas enligt denna paragraf är att gärningsmannen har dömts till fängelse eller till sluten ungdomsvård för ett brott som har riktat sig mot eller medfört fara för någon annans liv eller hälsa. Det krävs också att det för brottet inte var föreskrivet lindrigare straff än fängelse . En beskrivning av vilka brott som avses finns i författningskommentaren till 2 kap. § 1 §. Enligt punkten 1 krävs det att brottet har begåtts under påver- kan av en allvarlig psykisk störning, en svår utvecklingsstörning, ett allvarligt demenstillstånd eller en tillfällig sinnesförvirring. En närmare beskrivning av dessa olika tillstånd finns i författningskom- mentaren till 1 kap. 2 a § BrB. För en beskrivning av innebörden av punkterna 2 och 3 samt tredje stycket hänvisas till författningskom- mentaren till 2 kap. 1 §. Av andra stycket framgår att särskilda skyddsåtgärder som be- slutas med stöd av första stycket ska gälla för tiden efter frigivning från fängelsestraffet eller den slutna ungdomsvården. Påföljderna ska alltså verkställas innan det kan bli aktuellt för den dömde att undergå särskilda skyddsåtgärder. 2 kap. 3 § I bestämmelsen anges under vilka förutsättningar ett beslut om särskilda skyddsåtgärder får fattas i de fall den som avses i 2 kap. 2 § ska utvisas på grund av brottet. Detta får ske endast om utlän- ningen inte tas i förvar enligt utlänningslagen i avvaktan på verk- ställighet av utvisningsbeslutet eller om ett beslut om förvar ska upphöra utan att utvisningsbeslutet har verkställts. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.4. 2 kap. 4 § I paragrafen görs det en hänvisning till lagen om rättspsykiatrisk undersökning, i vilken det finns bestämmelser om undersökning avseende förutsättningarna för särskilda skyddsåtgärder. 3 kap. 1 § I paragrafen regleras formerna för genomförandet av särskilda skydds- åtgärder. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.7. Av första stycket framgår att sådana åtgärder kan genomföras i sluten form eller öppen form. Närmare bestämmelser om genom- förandet av särskilda skyddsåtgärder i sluten form finns i 4 kap. I 5 kap. finns bestämmelser om kontroll- och tvångsåtgärder i sam- band med särskilda skyddsåtgärder i sluten form. Bestämmelser om genomförandet av särskilda skyddsåtgärder i öppen form och kon- troll- och tvångsåtgärder i samband med sådana åtgärder finns i 6 kap. Enligt andra stycket ska särskilda skyddsåtgärder för den som har begått en otillåten gärning men inte ska dömas eftersom kravet på tillräknelighet inte är uppfyllt alltid inledningsvis genomföras i sluten form. Särskilda skyddsåtgärder i de fall gärningsmannen har dömts till fängelse kan inledas i sluten form eller i öppen form. Av en rättspsykiatrisk undersökning av frågan om förutsättningarna för av särskilda skyddsåtgärder ska det i det fallet framgå om de särskilda skyddsåtgärderna bör inledas i sluten form eller i öppen form. Av tredje stycket framgår att särskilda skyddsåtgärder i sluten form ska övergå till särskilda skyddsåtgärder i öppen form när syftet med åtgärderna kan tillgodoses utan att de äger rum i sluten form. Detta innebär att åtgärderna inte får vara mera ingripande än vad som krävs för att syftet med dem ska kunna tillgodoses. Kan lagens syfte tillgodoses genom särskilda skyddsåtgärder i öppen form ska åtgärderna genomföras på det sättet. Syftet med särskilda skydds- åtgärder framgår av 1 kap. 2 §. 3 kap. 2 § Enligt paragrafen ska ett beslut om särskilda skyddsåtgärder inte få verkställas om den som beslutet avser är föremål för sluten psyki- atrisk tvångsvård. Det är först när sådan vård upphör eller övergår i öppen form som ett verkställande av särskilda skyddsåtgärder kan komma i fråga. Chefsöverläkaren ska anmäla till åklagaren att den slutna tvångs- vården ska upphöra, se 8 kap. 4 § andra stycket. Åklagaren ska där- efter ansöka om förlängning av de särskilda skyddsåtgärderna vid allmän förvaltningsdomstol. 4 kap. 1 § Av bestämmelsens första stycke framgår att den som ska undergå särskilda skyddsåtgärder i sluten form ska placeras i en särskild skyddsenhet. Enligt andra stycket i bestämmelsen ska den som är undergå särskilda skyddsåtgärder i sluten form på ett särskilt ung- domshem, om inte särskilda skäl talar emot detta. Sådana särskilda skäl kan t.ex. vara om den unge vid beslutet om särskilda skydds- åtgärder är nära sin 18-årsdag och att han eller hon därför skulle hinna vara placerad i ett särskilt ungdomshem endast en för att därefter föras över till en särskild skyddsenhet. Om det finns synnerliga skäl får den som fyller han eller hon undergår särskilda skyddsåtgärder i ett särskilt ung- domshem fortsätta att undergå åtgärderna där. Det kan finnas så- dana synnerliga skäl för den unge att stanna i det särskilda ung- domshemmet efter 18-årsdagen om de särskilda skyddsåtgärderna inom därefter bör kunna upphöra eller övergå till åt- gärder i öppen form. Synnerliga skäl kan också föreligga exempelvis när den unge behöver vara kvar vid ungdomshemmet för att förbereda den fortsatta verkställigheten i en särskild skydds- enhet. När genomförandet av särskilda skyddsåtgärder sker i ett sär- skilt ungdomshem ska det som föreskrivs i lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård gälla i tillämpliga delar. Detta innebär bl.a. de bestämmelser i lagen som rör den unges rättigheter samt möjligheten att vidta olika kontroll- och tvångsåtgärder ska vara tillämpliga. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.8. 4 kap. 2 § Den som är placerad i en särskild skyddsenhet ska enligt första stycket ges nödvändig vård och behandling. Denna vård och be- handling ska ytterst syfta till att förhindra att gärningsmannen ska begå nya allvarliga gärningar. Det kan t.ex. avse brotts- och miss- bruksrelaterad programverksamhet. Sådan programverksamhet kan även innefatta behandling av medicinsk karaktär, arbetsträning, social färdighetsträning eller särskilda aktiviteter för placerade med funktionsnedsättning. Den placerade ska också ges tillfälle till utbildning, aktiviteter, förströelse, fysisk träning och vistelse utomhus. Detta innebär att det finns en skyldighet att anordna sysselsättning för den placerade. Vägledande vid valet av sysselsättning bör vara att denna, så långt som det är möjligt, ska vara ägnad att motverka återfall i brott eller på annat sätt underlätta den placerades anpassning i samhället. Be- stämmelsen tar sin utgångspunkt i att det är angeläget att den placerade ges möjlighet till fysisk aktivitet och annan meningsfull fritidssysselsättning i någon form. Vilken aktivitet och sysselsätt- ning som den placerade lämpligen kan utöva avgörs bl.a. av den enskildes fysiska och psykiska förutsättningar och av ordnings- och säkerhetsskäl. I andra stycket finns en bestämmelse om den placerades rätt till hälso- och sjukvård. Med hälso- och sjukvård avses i paragrafen sådan verksamhet som omfattas av HSL. Med sjukhus avses det- samma som i 5 § första stycket HSL. Ett tillstånd till en vistelse utanför den särskilda skyddsenheten i samband med hälso- och sjukvård ska enligt tredje stycket förenas med de villkor som behövs. Villkoren ska vara individuellt utformade utifrån omständigheterna i det enskilda fallet och kan t.ex. avse vistelseort, anmälningsskyl- dighet, krav på nykterhet och förbud mot att kontakta ett brotts- Om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, ska den placerade stå under bevakning. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.8. 4 kap. 3 § Paragrafen innehåller bestämmelser om möjlighet för den som är placerad i en särskild skyddsenhet att tillfälligt vistas utanför en- heten. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.8. Enligt första stycket får den placerade, för att underlätta hans eller hennes anpassning i samhället, beviljas tillstånd att vistas utan- för skyddsenheten , s.k. permission. Det kan röra sig om regelbunden permission, t.ex. helgpermission, som ska syfta till att underlätta den placerades anpassning i samhället när de sär- skilda skyddsåtgärderna ska upphöra. I de flesta fall rör det sig dock om en anpassning inför en övergång från särskilda skydds- åtgärder i sluten form till sådana åtgärder i öppen form. Det kan t.ex. röra sig om tillfällig vistelse utanför den särskilda skydds- enheten för att den placerade ska kunna besöka eller Arbetsförmedlingen. Av andra stycket framgår att det för att beviljas permission krävs att det inte finns en påtaglig risk för att den placerade ska undandra sig genomförandet av de särskilda skyddsåtgärderna eller på annat sätt missköta sig. En sådan riskbedömning måste göras i varje en- skilt fall. Vid bedömningen bör det bl.a. beaktas utfallet av tidigare permissioner. Kravet på att risken ska vara påtaglig innebär att per- mission kan beviljas trots att det finns en viss risk för misskötsamhet. En riskbedömning kan medföra att den placerade inte beviljas per- mission över huvud taget. 4 kap. 4 § Paragrafen innebär att domstolar med bindande verkan kan för- ordna att den som är placerad i en särskild skyddsenhet ska inställa sig. Inställelse vid en annan myndighet kan emellertid också med- ges. Det är allmän förvaltningsdomstol som prövar frågan om vistelse utanför den särskilda skyddsenheten, se 10 kap. 3 § första stycket. Rätten att besluta i frågan kan överlämnas åt den myndighet som ansvarar för de särskilda skyddsåtgärderna, se 10 kap. 3 § andra stycket. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.8. 4 kap. 5 § Paragrafen innehåller bestämmelser om att den som är placerad i en särskild skyddsenhet får vistas utanför den särskilda skyddsenheten för att genomgå en rättspsykiatrisk undersökning. Det är den myn- dighet som ansvarar för undersökningen som bedömer hur länge den placerade behöver vistas utanför skyddsenheten för att under- sökningen ska kunna genomföras. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.8. 4 kap. 6 § Ett tillstånd till en vistelse utanför den särskilda skyddsenheten ska förenas med de villkor som behövs. Villkoren ska vara individuellt utformade utifrån omständigheterna i det enskilda fallet och kan t.ex. avse vistelseort, anmälningsskyldighet, krav på nykterhet och förbud mot att kontakta ett brottsoffer. Om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, ska den placerade stå under bevakning. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.8. 4 kap. 7 § I paragrafen anges att det är den myndighet som regeringen be- stämmer som ska ansvara för genomförandet av särskilda skydds- åtgärder i sluten form. Den ansvariga myndigheten kommer att pekas ut i en förordning. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.14. 5 kap. 1 § I paragrafens första stycke finns en uppräckning av kontroll- och tvångsåtgärder som får beslutas beträffande den som är placerad i en särskild skyddsenhet. Sådana åtgärder får beslutas i syfte att upp- rätthålla ordningen eller säkerheten vid skyddsenheten. myndighet som ansvarar för genomförandet av särskilda skydds- åtgärder som får besluta om kontroll- och tvångsåtgärder. Beslut- anderätten får enligt andra stycket delegeras till befattningshavare med tillräcklig kompetens och erfarenhet. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.11. 5 kap. 2 § I bestämmelsen klargörs att varje kontroll- eller tvångsåtgärd ska prövas mot den s.k. proportionalitetsprincipen. Principen gäller dels när en åtgärd vidtas mot den placerade, dels när en åtgärd vidtas mot en annan person än den placerade, t.ex. en besökare. Kravet på proportionalitet omfattar såväl ett beslut om en kontroll- eller tvångsåtgärd som genomförandet av den. Proportionalitetsprincipen innebär att varje kontroll- och tvångsåtgärd som vidtas ska föregås av en intresseavvägning, i syfte att pröva om olägenheterna med åtgärden står i rimlig proportion till vad som står att vinna med den. En bedömning av åtgärdens art, styrka, räckvidd och varaktighet måste därför göras i varje enskilt fall. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.11. 5 kap. 3 § Av bestämmelsens första stycke framgår att den som är placerad i en särskild skyddsenhet som huvudregel får ta emot och inneha böcker, tidskrifter och andra personliga tillhörigheter. Den placerade får dock vägras att ta emot och inneha böcker, tidskrifter och tidningar som kan äventyra ordningen eller säkerheten i en särskild skydds- enhet. Det kan t.ex. avse böcker, tidskrifter och tidningar som upp- manar till brott. Den placerade får också vägras att ta emot och inneha böcker, tidskrifter och tidningar som kan antas motverka den behandling som han eller hon genomgår. Bedömningen bör således utgå från vilken behandling den placerade genomgår och om syftet med behandlingen kan antas motverkas eller inte genom inne- havet. Det innebär t.ex. att en placerad som genomgår behandling mot narkotikamissbruk kan hindras att inneha litteratur som för- härligar sådant missbruk och att en placerad som genomgår pro- gramverksamhet med anledning av att han eller hon är dömd för sexualbrott kan vägras ta emot och inneha pornografisk litteratur. Av andra stycket framgår att den placerad i övrigt får ta emot och inneha de personliga tillhörigheter som är motiverade med hän- syn till att de särskilda skyddsåtgärderna ska kunna genomföras på ett ändamålsenligt sätt. Detta innebär att den placerade ska inneha egendom som tillhör den placerade, t.ex. kläder, skor och pengar. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.11. 5 kap. 4 § I bestämmelsen finns bestämmelser om hanteringen av de tillhörig- heter som den placerade inte får ta emot eller inneha i den särskilda skyddsenheten. Det är den myndighet som ansvarar för genom- förandet av särskilda skyddsåtgärder som har befogenhet att omhän- derta tillhörigheter som en intagen inte får ta emot och inneha i en särskild skyddsenhet enligt 5 kap. 3 §. I den utsträckning sådana tillhörigheter omhändertas, t.ex. vid kontroll av bostadsrum, kropps- visitation eller granskning av försändelser, ska de för den intagnes räkning förvaras av myndigheten. Tillhörigheterna ska lämnas ut till den placerade i samband att han eller hon lämnar den särskilda skyddsenheten. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.11. 5 kap. 5 § Paragrafen innehåller bestämmelser om den placerades rätt att ta emot besök. Den placerades rätt till besök är av stor betydelse för att minska den isolering som en placering i en särskild skyddsenhet innebär. Besök är också betydelsefullt för att den placerade ska kunna knyta eller behålla kontakt med anhöriga och andra personer utan- för den särskilda skyddsenheten. Att besök ska få tas emot om det lämpligen kan ske innebär att det ska finnas praktiska förut- sättningar för besöket, t.ex. med hänsyn till den särskilda skydds- enhetens rutiner eller genom att det ska finnas tillgång till personal och besöksrum. Det bör beaktas att det är angeläget att barn ges möjlighet att besöka en förälder som är placerad i en särskild skydds- enhet. Ett sådant besök förutsätter dock att det är förenligt med barnets bästa. Av punkterna 1–3 framgår på vilka grunder ett besök kan vägras. Grunderna tar i huvudsak sikte på besökarens person eller till rela- tionen mellan besökaren och den placerade. Det är möjligt att vägra ett besök som på något sätt kan äventyra säkerheten i den särskilda skyddsenheten eller som på något sätt kan ha ett negativt inflyt- ande på den placerades anpassning i samhället. Det kan t.ex. avse en besökare som är misstänkt för brott eller som missbrukar narkotika eller en besökare med kopplingar till kriminella nätverk. En person som har begått brott och som har avtjänat sitt straff och inte har återfallit i ny brottslighet bör däremot i princip kunna få tillstånd att besöka den placerade, om det exempelvis inte finns skäl att anta att besöket kan komma att utnyttjas för planering av nya brott. Det är också möjligt att vägra ett besök som på annat sätt kan vara till skada för den placerade eller någon annan, t.ex. ett brotts- offer. Möjligheten att vägra ett besök bör användas restriktivt. Starka humanitära skäl talar mot att vägra den placerade att ta emot ett be- sök av en nära anhörig, t.ex. make, maka, sambo eller förälder. I första hand bör eventuella risker med ett sådant besök motverkas genom att besöket eller besökaren kontrolleras enligt 6 eller 7 §. Exempel på fall då ett sådant besök kan vägras är om den anhörige har försökt att föra in narkotika i den särskilda skyddsenheten eller om han eller hon kan antas planera en fritagning. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.11. 5 kap. 6 § I paragrafen finns bestämmelser om kontroll av besök hos den som är placerad i en särskild skyddsenhet. Ett besök får kontrolleras om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. Av första punkten framgår att kontroll av ett besök får ske genom att personal övervakar besöket. Personalen behöver inte vara fysiskt närvarande i besöksrummet, utan övervakningen kan också kan ske t.ex. genom att besöket av- lyssnas från ett annat rum. Det ska informeras om att besöket över- vakas. Av andra punkten framgår att ett besök får kontrolleras genom att besöket sker i ett besöksrum som är utformat på ett sätt som gör det omöjligt att överlämna föremål. Detta kan t.ex. innebära att den placerade och besökaren hålls fysiskt skilda från varandra av en glasruta. Det ska i varje enskilt fall bedömas om det av säkerhetsskäl är nödvändigt att kontrollera ett besök och, i så fall, vilken kontroll- form som ska användas. Den minst ingripande formen av kontroll ska väljas (jfr proportionalitetsprincipen i 5 kap. 2 §). Det kan av säkerhetsskäl finnas behov av att kombinera kontrollformerna. Det finns därför inte något hinder mot att kombinera de olika formerna av kontroll. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.11. 5 kap. 7 § Enligt paragrafen kan ett besök villkoras av att den besökande under- kastar sig kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning. Går besökaren inte med på att underkasta sig en sådan åtgärd får besöket inte ske. Eftersom kontrollen inte får göras mer ingående än vad ändamålet med åtgärden kräver (jfr 5 kap. 2 §) bör ytlig kroppsbesiktning, med tanke på det intrång som en sådan åtgärd innebär för besökaren, användas restriktivt. Vad som avses med kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning behandlas i kommentaren till 16 §. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.11. 5 kap. 8 § I paragrafen finns bestämmelser om den placerades rätt att stå i för- bindelse med en annan person genom elektronisk kommunikation. Med elektronisk kommunikation avses här ljud, text, bild, data eller annan information som förmedlas med hjälp av radio, ljus eller elektromagnetiska svängningar som utnyttjar särskilt anordnade ledare, jfr 6 kap. 19 § andra stycket lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation. Det innebär att t.ex. användning av fast telefoni, mobiltelefoni, Internet och e-post omfattas av begreppet. Bestäm- melserna är tillämpliga såväl när den placerade vill kommunicera elektroniskt med en person utanför en särskild skyddsenhet som med en person som är placerad i enheten. Den placerades rätt till elektronisk kommunikation är utformad på samma sätt som den intagnes rätt till besök (jfr 5 kap. 5 §). Detta innebär att den placerade får stå i förbindelse med en annan person genom elektronisk kommunikation i den utsträckning det lämp- ligen kan ske. Med uttrycket lämpligen kan ske avses praktiska förutsättningar för kommunikationen, t.ex. med hänsyn till den särskilda skyddsenhetens rutiner och tillgång till utrustning som Vid prövningen bör det beaktas att det är angeläget att barn ges möjlighet att upprätthålla kontakt med en förälder som är placerad i en särskild skyddsenhet, om det är för- enligt med barnets bästa. I punkterna 1–3 anges på vilka grunder elektronisk kommunika- tion kan vägras. Dessa grunder motsvarar dem som gäller vid be- sök.