sou · GZB375 · 2012-01-01 00:00:00 — Veterinären får också delegera vissa former av behandling till djurägaren. Slakt och annan avlivning av djur Djur ska skonas från onödigt lidande vid slakt Det ska framgå av lagen att dess bestämmelser om slakt enbart är tillämpliga i den mån en bestämmelse inte är reglerad i de EU- förordningar som kompletteras av lagen. I lagen införs att djur ska skonas från onödigt lidande även vid annan avlivning än slakt. Paragrafens första stycke ersätter 13 § i gällande lag och har ändrats språkligt. Ett tillägg har gjorts när det gäller att även annan avlivning än slakt omfattas av kravet att skona djur från onödigt lidande. Andra stycket motsvarar 14 § i gällande lag och 30 § i gällande förordning. När det gäller slakt finns det vissa begränsade möjligheter att ha strängare nationella regler än de som finns i EU-bestämmelserna på området (Rådets förordning (EG) nr 1099/2009 av om skydd av djur för avlivning). Detta gäller bl.a. reglerna om bedövning och att inte har något undantag för religiös slakt. Utredaren anser att ska utnyttja rätten till att behålla strängare bestämmelser när det gäller bedövning vid slakt. Vidare föreslår utredaren en modernisering av gällande bestämmelser i lag och förordning. Utredaren föreslår att bestämmelserna i 13 och 14 §§ i gällande lag, samt 30 § i förordningen förs över i den nya lagen. Utredaren föreslår även att möjligheten att avliva ett djur genom blodavtappning utan att först bedöva tas bort. Likaså anser utredaren att bemyndigade att medge undantag från bedövning i enskilda fall för fjäderfä och kaniner ska tas bort. Som utredaren ser det är det är viktigt att djur som slaktas eller på annat sätt avlivas skonas maximalt från lidande och obehag. Djur ska alltid bedövas före slakt och bedövningen ska ske så att djuret blir medvetslöst. Innan djuret är dött får inte några andra åtgärder vidtas och djurets medvetande får inte återkomma. Mer detaljerade bestämmelser om vilka metoder som får användas vid slakt och avlivning anser utredaren ska finnas angivna i föreskrifter. Det införs krav i lagen på att om ett djur utsätts eller kan antas bli utsatt för onödigt lidande på ett slakteri ska den officiella veterinären förbjuda slakt, besluta om omedelbar avlivning av djuret, eller vidta de andra åtgärder som krävs från djurskyddssynpunkt. Paragrafen är flyttad från 32 a § djurskyddsförordningen. I 32 a § i gällande förordning anges att om ett djur utsätts eller kan antas bli utsatt för onödigt lidande på ett slakteri, ska den officiella veterinären förbjuda slakt, besluta om omedelbar avlivning av djuret eller vidta andra åtgärder som krävs från djurskyddssynpunkt. Bestämmelser för officiell veterinär vid slakteri finns i Bilaga 1, avsnitt II, kapitel IV 1–4 i och rådets förordning (EG) nr 854/2004 av om fastställande av särskilda bestämmelser för genomförandet av offentlig kontroll av produkter av animaliskt ursprung avsedda att användas som livsmedel. bedömer att förordningens bestämmelser i första hand motiveras av intresset för livsmedelshygien och folkhälsa. Den nuvarande bestämmelsen i 32 a § motiveras av djurskyddsintresse och anger den officiella veterinärens uppgifter mer specifikt. Enligt utredarens mening täcks bestämmelsen i 32 a § djurskyddsförordningen inte in av kraven i EU-förordningen och föreslår därför att den förs in i den nya lagen. Nödavlivning av påträffade djur Paragrafen ersätter 30 § i nuvarande lag och har endast ändrats språkligt. I 30 § i gällande lag anges att sjuka och skadade djur som påträffas får avlivas. Avlivningen får utföras av en veterinär, en polisman eller av en annan person om det är en brådskande situation. Utredaren föreslår att denna bestämmelse förs över till den nya lagen. Utredaren vill dock påpeka att detta inte betyder att veterinärer har rätt att avliva djur mot ägarens vilja. Med lydelsen påträffa är det underförstått att djuret hittas utan att ägaren är närvarande. Detta understryks ytterligare i bestämmelsens andra stycke där det anges att djurägaren ska underrättas om avlivningen i efterhand. Om en veterinär däremot anser att ett djur lider och djurägaren inte gör något eller tillräckligt för att lindra detta både kan och ska veterinären anmäla detta till kontrollmyndigheten. kan då besluta om ett omhändertagande. Bestämmelsen innebär att djur kan få avlivas utan bedövning om det lider. Kriterierna är att djuret ska hittas utan att djurägaren är närvarande och djuret är så sjukt eller skadat att det lider i så stor utsträckning att det inte framstår som realistiskt att vänta den tid som det tar att hämta bedövningsutrustning. Föreskrifter om slakt och annan avlivning Paragrafen motsvarar 15 § i gällande lag, samt 30, 32, och 32 a §§ i gällande förordning. Punkten 1 finns i 32 § i gällande förordning, punkten 2 finns i 30 § andra stycket, och punkten 3 finns i 32 a § andra stycket i gällande förordning. Ingen förändring i sak har gjorts. Förprövning av stall och andra förvaringsutrymmen för djur Det införs krav i lagen på att stall och andra förvaringsutrymmen för djur ska godkännas från djurskydds- och djurhälsosynpunkt (förprövning) om djuren hålls i yrkesmässig verksamhet eller i en verksamhet av större omfattning. Förprövning ska göras av den myndighet som regeringen bestämmer och den ska göras innan ett utrymme uppförs, byggs till, inreds, byggs om eller ändras på ett sätt som är av väsentlig betydelse från djurskydds- eller djurhälsosynpunkt. Detsamma gäller innan utrymmen som inte används för djurhållning ska tas i anspråk för att hålla djur. Vidare ska dessa utrymmen kontrolleras av den godkännande myndigheten innan det tas i bruk eller, om detta är mer lämpligt, möjligt därefter. Paragrafen ersätter delvis 16 § i gällande lag samt 5, 37 och 55 §§ i gällande förordning. Utredarens ambition är att förenkla och likrikta de krav som ställs på djurägare i djurskyddslagstiftningen. Utredaren föreslår därför att det i lagen införs ett generellt krav på att stall och andra förvaringsutrymmen för djur ska godkännas i förväg (förprövas) om de omfattar djur som hålls yrkesmässigt eller i större omfattning. Utredaren bedömer att detta kan göra myndigheternas hantering av olika former av lokalgodkännanden för olika djurhållningar mer enhetlig. De eventuella skillnader som är nödvändiga på grund av olika djurhållningssituationer anser utredaren ska regleras i föreskrifter. föreslås också t.ex. föreskriva om vad som avses med större omfattning och vilka eventuella skillnader i omfattning som förprövningen bör ha. Utredaren föreslår att de s.k. § 16-tillstånden tas bort som följd av den utökade förprövningen, se Särskilda krav för viss djurhållning. Det godkännande av lokaler som finns inom dessa till- stånd ersätts med ett liknande godkännande genom förprövningskravet. Den lämplighetsbedömning som görs inom § 16-till- stånden ersätts av kravet på kompetens och utbildning i 2 kap. 2 § i utredarens lagförslag. Det som avses med större omfattning i § 16- tillstånden anser utredaren bör vara ungefär likvärdigt med det som ska avses med större omfattning i förprövningsbestämmelsen. Utredaren anser dock att bör se över vad som ska anses utgöra en större omfattning för olika djurarter. Detta bör göras utifrån vilka behov och djurskyddsrisker som finns i olika djurhållningar. Utredaren anser att förprövning är en viktig del av en förebyggande djurskyddslagstiftning. Det är dessutom en investeringssäkerhet för djurhållaren och en försäkran om att stallet eller förvaringsutrymmet är ändamålsenligt för den djurverksamhet som har tänkts att bedrivas där, se Särskilda krav för viss djurhållning. handläggs förprövningsärenden av med undantag från förvaringsutrymmen för försöksdjur som handläggs av . Utredaren anser att detta bör likriktas och att länsstyrelserna bör ansvara för all förprövning. Som utredaren ser det bör all tillståndsgivning och godkännande av djurutrymmen ha kopplingar till den offentliga kontrollverksamheten för att bli effektiv och ändamålsenlig. har länsstyrelserna hand om djurskyddskontrollen för försöksdjur. Detta kräver att har kompetens för försöksdjur vilket gör att bör kunna hantera även lokalgodkännanden. Länsstyrelserna har även hand om godkännandena av utrymmen för djur i djurparker och i undervisning. Utredaren föreslår att länsstyrelserna samverkar och organiserar arbetet med försöksdjurfrågor i de regioner där försöksdjursverksamhet förekommer. På så sätt bedömer utredaren att det är möjligt för länsstyrelserna att skaffa sig ytterligare kompetens på försöksdjursområdet vilket också kommer att höja kvaliteten på kontrollarbetet, se vidare i Utredarens övriga överväganden. Förbud mot användande vid underlåten förprövning Paragrafen motsvarar 3 b § i nuvarande lag. Inte någon ändring i sak. Motiv och författningskommentar SOU 2011:75 Paragrafens punkter 1 och 3 motsvarar 5 § tredje stycket i gällande förordning. Paragrafens punkt 2 dvs. kontroll av utrymmen som förprövas, motsvarar 6 § andra styckets i gällande förordning om besiktning. Bemyndigandet i punkten 4 ersätter 16 § fjärde stycket punkten 1. Godkännande av ny teknik I lagen införs krav på att nya tekniska system och ny teknisk utrustning för djurhållning får ska godkännas innan den används (nyteknikprövning). Godkännandet ska göras av som också har rätt att meddela ytterligare föreskrifter om godkännande och undantag från första stycket. Paragrafen ersätter 7 och 8 §§ i gällande förordning. Ett tillägg görs i bemyndigandet i paragrafens andra stycke när det gäller att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om godkännandet. Utredaren anser att godkännande av ny teknik är viktigt för att förebygga djurskyddsproblem, se Särskilda skäl för viss djurhållning. Märkning och registrering av katt Det införs krav i lagen på att kattägare ska märka sin katt så att den kan identifieras. Märkningen ska vara bestående. Kattägare ska registrera sitt ägarskap i ett kattregister. Paragrafen är ny. Utredaren föreslår att en ny bestämmelse införs i lagen som innebär att kattägare är skyldiga att märka sina katter så att de kan identifieras. Katterna ska sedan registreras i ett centralt register så att kontrollmyndigheterna kan få kännedom om en katt har en ägare eller inte och vem denne i så fall är. Som utredaren ser det är denna åtgärd nödvändig eftersom det finns ett stort problem med övergivna och förvildade katter. Av tradition tillåts katter till skillnad från andra tamdjur att ströva fritt i såväl tätort som i glesbygd. Detta har lett till djurskyddsproblem och omfattande kostnader för samhället i form av resurser för länsstyrelser och polismyndigheter, se Övergivna och förvildade djur. Utredaren anser att kännedom om ägarskap skulle kunna effektivisera myndigheternas arbete med dessa katter avsevärt. Utredaren anser att kravet på märkning av katt ska finnas i djurskyddslagen eftersom syftet främst är att stärka djurskyddet för dessa katter. Det krav som finns på märkning av hund är däremot motiverat av både skydd för människa och djur och finns därför i lagen (2007:1150) om tillsyn över hundar och katter. har genom tidigare bemyndigande möjlighet att föreskriva om hur katter ska hållas och skötas. Inom ramen för detta bemyndigande anser utredaren att det bör införas bestämmelser som hindrar katter som rör sig fritt utomhus från att föröka sig okontrollerat. I landet ska finnas ett centralt kattregister. Regeringen eller den myndighet som regeringen ansvar för registret och får överlåta det till en organisation. Paragrafen är ny. Det införs ett centralt kattregister, se kommentarer ovan. Bestämmelsen omfattar även ett bemyndigande att överlåta driften av registret till annan myndighet eller t.ex. till en intresseorganisation för sällskapsdjur. Kravet på märkning gäller bara katter som finns permanent i . Paragrafen är ny och utformad utifrån 4 § lagen (2007:1150) om tillsyn över hundar och katter, se prop. 2006/07:126 s. 25–28 och 63–65. Kravet på märkning omfattar endast katter som permanent finns i . Katter som förs in i landet tillfälligt, t.ex. i samband med resa eller arbete eller för att delta i utställning omfattas inte av denna bestämmelse. Registrets syfte och direktåtkomst I lagen anges att syfte med registret är att kunna finna ägaren till en katt. , , länsstyrelser, och polismyndigheter ska ha direktåtkomst till kattregistret. Paragrafen är ny och utformad utifrån 5 § lagen om tillsyn över hundar och katter, jfr 7 §. Enligt utredarens mening är det huvudsakliga syftet för kravet på märkning att förebygga och åtgärda djurskyddsproblem. Registrets syfte är att enkelt kunna klarlägga vem som är ansvarig ägare till en katt. Berörda myndigheter behöver ha direktåtkomst till registret för att kunna finna kattens ägare. Ansvar för och behandling av person uppgifter enligt personuppgiftslagen (1998:204) Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har ansvar enligt personuppgiftslagen (1998:204) för kattregistret. Paragrafen är ny och utformad utifrån 6 och 7 §§ lagen om tillsyn över hundar och katter, jfr 7 §. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer är personuppgiftsansvarig för kattregistret. Djurförsök och etisk prövning När det gäller djurförsök och etisk prövning föreslår utredaren en sammanslagning av vissa paragrafer i gällande lag och förordning. Andra förändringar föreslås i enlighet med Landsbygdsdepartementets departementspromemoria Genomförande av EU:s direktiv om skydd av djur som används för vetenskapliga ändamål (Ds 2011:12) eller betänkandet Etiskt godkännande av djurförsök – nya former för överprövning (SOU 2007:57). Princip för att begränsa, ersätta och förfina djurförsök Paragrafen ersätter 19 § i gällande lag. Endast språkliga förändringar är gjorda med undantag för att punkten 4 i gällande lag föreslås flyttas till en egen paragraf, 17 §, i den nya lagen. Avsikten med paragrafen är att djurförsök endast ska få ske om principerna för de 3 R:n är uppfyllda (dvs. reduce, replace refine, på svenska begränsa, ersätta och förfina). Djurförsök får alltså endast utföras om syftet inte kan uppnås på något annat sätt, försöket begränsas till så få djur som möjligt och att djuren inte utsätts för mer lidande än vad som är nödvändigt. Tillstånd för att använda, föda upp, förvara eller tillhandahålla försöksdjur (verksamhetstillstånd) ska prövas av . I tillståndet ska den fysiska person som är ytterst ansvarig för en försöksdjursverksamhet anges samt de personer som avses i 5 §. Utredaren föreslår att begreppet ytterst ansvarig införs. Paragrafen ersätter 19 a § första stycket i gällande lag. Tillägg har gjorts till paragrafen när det gäller att den fysiska person som är ytterst ansvarig för en försöksdjursverksamhet anges samt att de personer som avses i 5 §, ska anges i tillståndet. krävs tillstånd för att få använda, föda upp, förvara eller tillhandahålla försöksdjur. Utredaren föreslår att bestämmelsen flyttas över till den nya lagen och att hanteringen av dessa verksamhetstillstånd flyttas från till länsstyrelserna tillsammans med förprövningen av försöksdjurslokaler, se motiv till 7 kap. 1 §, samt Utredarens övriga överväganden. Som utredaren ser det är det mer logiskt och effektivt att samma myndighet som har hand om den offentliga kontrollen av verksamheten också har hand om tillståndsprövningen. I enlighet med försöksdjursdirektivet och departementspromemorian Ds 2011:12 förs krav in i 2 § i den nya lagen beträffande det att den fysiska person som är ytterst ansvarig vid försöksdjursverksamhet ska anges i tillståndet. I tydlighetssyfte föreslår utredaren att personen i fråga i författningstexten anges som ytterst ansvarig. Paragrafen motsvarar 19 a § andra och tredje styckena i gällande lag. Inte någon förändring i sak. I lagen införs att det är den ytterst ansvarige som ska se till att verksamheten bedrivs enligt denna lag, de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen samt de EU-bestämmelser som kompletteras av lagen. Paragrafen motsvarar 20 § andra stycket och i viss mån tredje stycket i gällande lag och ändras i enlighet med försöksdjursdirektivet och departementspromemorian Ds 2011:12. anges i 20 § andra stycket i gällande lag att det är föreståndare och veterinär som är ansvariga för att se till att försöksdjursverksamheten bedrivs enligt gällande regler. I och med genomförandet av försöksdjursdirektivet måste detta ändras så att det framgår att det är den ytterst ansvarige som är ansvarig för regelefterlevnaden. Enligt försöksdjursdirektivets artikel 20.2 ska en fysisk person anges i godkännandet och denna person ska vara ansvarig för att verksamheten bedrivs enligt gällande regler. Det införs krav på att det vid försöksdjursverksamhet ska finnas ansvariga för verksamheten (verksamhetsansvariga) och veterinär eller, när det är lämpligare, annan kvalificerad expert. Det ställs också krav på att verksamheten ska har tillräckligt med kompetent personal och ett djurskyddsorgan. Djurskyddsorganet ska ge råd och övervaka verksamheten från djurskyddssynpunkt. Paragrafen ersätter 20 § i gällande lag och ändras i enlighet med försöksdjursdirektivet och departementspromemorian Ds 2011:12. I Ds 2011:12. lämnas förslag på bl.a. organisationen av en djurförsöksverksamhet. Det föreslås bl.a. att det under den ytterst ansvarige ska finnas en eller flera personer som ansvarar för verksamheten (verksamhetsansvariga) och veterinär eller, när det är lämpligare, annan kvalificerad expert. Veterinären eller experten ska ge råd och anvisningar om hur verksamheten ska bedrivas. Enligt utredarens uppfattning motsvarar detta i stort den organisation som redan finns i försöksdjursverksamhet i . Utredaren vill dock framhålla när det gäller veterinärens eller expertens roll, så är det självklart att en veterinär ska vara ansvarig för medicinsk behandling eller diagnostisering av sjukdom. I försöksdjursdirektivet anges dock en möjlighet som innebär att en person med annan expertkunskap än den som en veterinär har kan kopplas till vissa försök när det bedöms lämpligare. Som exempel kan nämnas att vissa djurförsök med fisk kan kräva en mer ingående kunskap om fiskfysiologi än den som många veterinärer har. I försöksdjursdirektivet ställs också krav på att det vid försöksdjursverksamhet ska finnas ett djurskyddsorgan. Djurskyddsorganet ska ge råd i frågor om djurskydd och övervaka verksamheten Utredaren föreslår därför att det i lagen införs krav på ett sådant djurskyddsorgan. Föreskrifter om uppgifter, utbildning och djurskyddsorganet Bemyndigande ges till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att bl.a. meddela ytterligare föreskrifter om uppgifter för verksamhetsansvariga samt veterinär eller expert, samt om uppgifter och sammansättningen av djurskyddsorganet. Paragrafen ersätter 20 § tredje stycket och utökas med rätt att meddela föreskrifter, eller i det enskilda fallet besluta om, uppgifter för verksamhetsansvariga samt för veterinär eller expert. Bemyndigande att föreskriva om djurskyddsorganets uppgifter och sammansättning införs också. Förändringarna görs i enlighet med det nya försöksdjursdirektivet och departementspromemorian Ds 2011:12. Det införs krav i lagen på att det ska finns regionala djurförsöksetiska nämnder med uppgift att pröva ansökningar om godkännande av djurförsök. Paragrafen ersätter 41 § andra stycket i gällande förordning med viss modifiering. I gällande lag anges i 21 § första stycket att användning av djur i djurförsök ska godkännas från etisk synpunkt av en djurförsöksetisk nämnd före det att användningen påbörjas. I 41 § andra stycket i gällande förordning anges att det för etiskt godkännande ska finnas djurförsöksetiska nämnder. Utredaren föreslår att det i lagen införs krav på att det ska finnas regionala djurförsöksetiska nämnder med uppgift att pröva ansökningar om godkännande av djurförsök. Krav på etiskt godkännande Paragrafen ersätter 21 § första stycket i gällande lag. Det tydliggörs i paragrafen att godkännandet får förenas med villkor. Användning av djur som godkänts av en djurförsöksetisk nämnd Paragrafen ersätter 2 §, andra stycket i gällande lag. Inte någon ändring i sak. Den djurförsöksetiska nämnden får medge undantag En djurförsöksetisk nämnd har rätt att besluta om undantag från lagens bestämmelser samt från föreskrifter som har meddelats med stöd av dessa föreskrifter. Nämnden får dock inte meddela undantag från bestämmelser som rör krav på tillstånd, kompetens m.m. Paragrafen ersätter 49 a § i gällande förordning och flyttas till lagen med vissa modifieringar. I 49 a § i gällande förordning anges att den djurförsöksetiska nämnden får godkänna sådan användning av försöksdjur som innebär ett frångående av bestämmelserna i 1 b, 2, 3, 9, 10, 11, 14, 15, 16, 28 eller 29 § eller bestämmelser meddelade med stöd av denna förordning. Bestämmelser som särskilt reglerar hanteringen av försöksdjur får dock inte frångås. Utredaren föreslår att bestämmelsen flyttas till den nya lagen och att nämnden ska ges möjlighet att medge undantag från vissa bestämmelser. Det nya försöksdjursdirektivet ställer krav på att den behöriga myndigheten vid den etiska prövningen ska ha möjlighet att frångå vissa bestämmelser om det är befogat av vetenskapliga skäl. Behovet av att kunna forska på vissa områden medför också att det i lagen bör finnas en bestämmelse som ger nämnden rätt att besluta om undantag från kraven i lagen gällande hur djur ska hanteras, skötas och hållas (3 kap.), djurtransporter m.m. (4 kap.), vård av sjuka djur och operativa ingrepp (5 kap.), slakt och annan avlivning av djur (6 kap.), samt de föreskrifter som har meddelats med stöd av dessa bestämmelser. Nämnden får även besluta om undantag från vissa krav i lagen när det gäller användningen av försöksdjur. krav på destinationsuppfödning (8 kap. 17 § ) bedövning (8 kap. 18 § första stycket), samt de föreskrifter som har meddelats med stöd av bemyndigandena i 8 kap. 18–21 §§ i detta kapitel. Övriga bestämmelser får nämnden inte frångå. Den djurförsöksetiska nämndens prövning Det införs krav på att nämnden vid prövningen av ett ärende ska klassificera försöket i kategorierna terminal, ringa svårhet, måttlig svårhet eller avsevärd svårhet. Vid prövningen av ärendet ska nämnden även ta ställning till om försöket ska utvärderas i efterhand och inom vilken tid det i så fall ska ske. Paragrafen motsvarar 21 § andra och tredje styckena i gällande lag. Nya krav införs när det gäller klassificering av försöken och att nämnden ska ta ställning till om försöket ska utvärderas i efterhand. Vid prövningen ska försökets betydelse vägas mot lidandet för djuret. I enlighet med det nya försöksdjursdirektivet och departementspromemorian Ds 2011:12 föreslås ett tillägg i lagen när det gäller att försöket ska klassificeras i kategorierna terminal, ringa svårhet, måttlig svårhet eller avsevärd svårhet. Genomförandet av försöksdjursdirektivet medför också att nämnden ska ta ställning till om försöket ska utvärderas i efterhand och inom vilken tid det i så fall ska ske. Utredaren föreslår att även detta anges i lagen. I lagen införs krav på att ansökningar som ger upphov till frågor av ny och principiell karaktär eller där nämnden är oenig, ska överlämnas till den centrala nämnden som anges i 13 §. Paragrafen är ny. Utredaren föreslår att en ny bestämmelse införs i lagen om att vissa ärenden ska överlämnas till en central djurförsöksetisk nämnd. Utredaren delar uppfattningen som framfördes i betänkandet Etiskt godkännande av djurförsök – nya former för överprövning (SOU 2007:57) och anser att de regionala nämndernas beslut ska kunna överklagas till en central nämnd. Ärenden ska även kunna överlämnas till den centrala nämnden om de är av nu och principiell karaktär eller om den regionala nämnden är oenig i ärendet. För mer information, se ovan nämnt betänkande.