sou · H0B310d2 · 2012-05-02 00:00:00 — Exempelvis har tre intervjupersoner som prenumererade på samtliga Harlequin-romaner (uppåt 25 titlar ) olika sätt att kasta sig över den stora skörden av läsgods; det var väldigt viktigt att bestämma vilka titlar de skulle börja med. Mindre vana läsare, däremot, berättar hur de upplever ett slags matthet inför en större mängd med böcker; en ung kvinna i berättar hur hon närmast ger upp om hon har två eller tre böcker som väntar (2011, s. 256). Läsningen blir ännu ett tungt jobb vid sidan av hennes industriarbete. Konsumtionsforskaren (1995) har beskrivit hur redogörande (accounting) är en viktig del i konsumtionspraktiken kring baseballtävlingar. Redogörandet ger en tolkningsram för olika uppfattningar i det specifika konsumtionssammanhanget och skänker mening till både nybörjaren och experten. I läsning som konsumtionspraktik framträdde en variant av redogörande. Flera läsare skriver upp och räknar böckerna som de har läst. En kvinna meddelar stolt att hon läst 413 böcker. I stället för redogörande innebär detta en form av redovisande. Den här praktiken påminner starkt om skriftspråkets ursprung. Redan när skriftspråket uppkom var det ett sätt att famna naturens överskott Bokläsning i överflödssamhället – ett konsumtionsperspektiv (2011). Nomaderna slog sig ned i det bördiga landskapet mellan och och med tiden utvecklade de sätt att kultivera jorden, de fick överskott av grödor och deras fårflockar blev större. behövdes överblick över alltihop och de började knåpa ihop små lerklumpar i form av får som en form av redovisning av antalet djur i flocken och skördens storlek. Detta utvecklades sedan till ett skriftspråk (Kilgour 1998, s. 16). Här går en linje från sumerernas produktion till dagens konsumtion och läspraktiker; båda träder fram i samhällen och kulturer med överflöd (2011). Det är en lyckosam och tillfällig biprodukt att skriftspråket kunde användas för att kommunicera på distans (1996, s. 16). är bokläsarnas redovisning desto mer offentlig i den allmänna läskulturen. Tankarna går här till alla människor som bloggar om böcker och läsning. Till skillnad från baseballåskådarnas gemensamma berättande kring sportens regler och spelstilar kan läsningen tolkas som en form av återberättelse. Flera läsare vittnar om olika sätt att hantera och åskådliggöra deras stora mängder av titlar, bland annat en äldre kvinna från : Ända sedan skolåldern har jag bokfört mina lästa böcker i bokstavsordning. Det är min hemliga last. När jag vilar hjärnan sätter jag mig och skriver ur minnet ned alla titlar jag minns på en viss bokstav. På S och D finns det numera bortåt 200 st. Jag minns titlarna men inte alltid innehållet. Men somligt minns jag! Det en vanlig idé bland forskare att problemen att minnas är den grundläggande orsaken till skriftspråket och läsningen (Ankarcrona 1996). I citatet här ovan tycks det dock inte vara bristande minne som skapat denna redovisningspraktik. Snarare är det så att kvinnan använder redovisningen för att få utlopp för minnets stora kapacitet. Glömskan verkar inte heller upplevas som ett egentligt problem; kvinnan är glad över det hon faktiskt minns. Att glömma går dock inte att komma från. Som de Certeau (1988, s. xxi) observerat kan vi inte lagra våra läsningar, de närmast eroderar i takt . Därför kan man också tala om ett slags erosiv logik i samband med bokläsning. Uppkomsten av skriftspråket har dock mindre att göra med minnets ofullkomlighet och desto mer att göra med problematiken kring överflöd. Glömska förekommer ju överallt, även bland mindre utvecklade samhällen och grupper av människor. Det är först när överskott blir överflöd som ett skriftspråk kan hjälpa till att skapa åskådlighet. Bokläsning i överflödssamhället – ett konsumtionsperspektiv något som även präglar konsumtionen. En man i berättar att han under sin uppväxt köpte och läste många olika sportmagasin, samlade ihop och för hand kopierade matchresultaten och publiksiffrorna för flera sporter i egna små skrivhäften. På frågan från sin kollega varför han skrev ned fakta han redan hade eller visste svarade mannen i all enkelhet att han ville ha samtliga säsonger samlade (2011, s. 339). Hans konsumtionspraktiker kretsar alltså inte kring förbrukning eller knapphet av något slag, utan de bär vittne om en längtan efter ett slags fullbordan. Från förbrukning till fullbordan Boken är den första massproducerade varan som kom att bana väg för det överflödssamhälle vi känner till . Böcker konsumeras, men läsning är för den skull ingen egentlig konsumtion i traditionell ekonomisk mening. Läsning är en egenartad konsumtionspraktik i skärningslinjen mellan kommers och medborgarfrihet och den väcker frågor om konsumtionens underliggande logik. Eftersom konsumtion skapar så många negativa associationer har forskaren . Holbrook (1987) föreslagit att inom konsumtionsforskningsfältet byta ut begreppet mot consummation, vilket kan översättas med fullbordande eller fulländning. Detta skulle enligt Holbrook ge en djupare förståelse för det värdeskapande som trots allt är möjlig inom konsumtionen. Att se bokläsning som konsumtionspraktik har föranlett ett närmande till Holbrooks synsätt. Läspraktikerna ger utlopp för människans förmåga att hantera och navigera bland överflödet av idéer, känslor, bokstäver, sidor, titlar, genrer, osv. De som är vana läsare engagerar sig med liv och lust; de har ofta en hel repertoar av olika läspraktiker. Läsning kan ur detta perspektiv inte förstås som förbrukning av knappa resurser utan som en strävan efter fullbordan i en annars myllrande och ändå ofullkomlig värld. Fullbordan kan med andra ord inte ses som något slutgiltigt eller perfekt utan måste beaktas i termer av läsarnas samskapande och delaktighet. Med läsningen vidgas tolkningshorisonten, men texter och bilder är alltjämt outtömliga på betydelser. En hängiven läsare skulle kunna återkomma gång på gång till American Floors – detta enda verk i bibliofilutgåva – och ändå inte förbruka alla dess möjliga tolkningar. Omläsning är därför inte att Bokläsning i överflödssamhället – ett konsumtionsperspektiv betrakta som desinvestering (disinvestment), vilket är vad (1953, s. 105) kallade konsumtionen av redan tidigare framställda produkter. Med bokläsningen som exempel öppnas möjligheterna att ompröva huruvida den ekonomiska tankemodellen som bygger på knapphet och bristtillstånd är tillräcklig för att förstå konsumtionskulturen och överflödssamhället. Vi står nu inför möjligheten att i högre grad komplettera tryckta böcker med elektroniska. Kanhända är överflödet av digitalt material inte att se som en ersättning eller distraktion från riktig bokläsning, utan istället som något som sker i samklang med andra läspraktiker, oavsett sammanhang och typ av bok. Läspraktikerna innefattar ett antal logiker (bl.a. geometriska, redovisande och erosiva logiker), vilka kan förstås som ett slags organiserande principer. Läsarnas redovisande av sin läsning tar sig till exempel andra former i ljuset av internet, ny hårdvara och sociala medier. Frågan kvarstår dock huruvida de som inte är vana vid bokläsning kan öka sitt engagemang och sin självkänsla i läsningen genom utvecklingen av olika praktiker. På så sätt skulle läsningen inte bara öka på höjden utan även på bredden, eftersom varje läspraktik hör samman med en särskild textuppsättning. Då förändringar i människors konsumtionsbeteende uttrycks genom praktiker vore det önskvärt om framtida kulturvaneundersökningar i större grad kunde spegla skiftena i läskulturen och repertoaren av olika praktiker. Sammanfattningsvis är läspraktikerna och deras organiserande logiker nära förknippade med såväl den historiska uppkomsten av skriftspråket som med dagens överflöd av böcker i den allmänna konsumtionskulturen. Bokläsning sett som ett slags fullbordanspraktik kan utgöra ett alternativ till den klassiska ekonomiska tankemodellen som bygger på antaganden om brist och knappa resurser. Det är till och med möjligt att ifrågasätta hurvida ekonomi i vanlig mening ens är tillämpbart inom detta område. Kanske behöver vi nya perspektiv och begrepp såsom bokonomi för att teckna nya bilder av bokläsning i termer av rikedom och överflöd? Bokläsning i överflödssamhället – ett konsumtionsperspektiv (red.) (2007). Varans vägar och världar. Handel och konsumtion i ca 1600–1900. , (2000). Att sänka bokmomsen – en analys. Ankarcrona, (1996). Makt och minne. , (2004). Läsa och bläddra: Resultat kring bok-och tidskriftsläsning från SOM- undersökningen 1988–2003. & . (2005). Consumer Culture Theory (CCT): Twenty years of research. 31(4). Barker, (1973). The Book Hunger. , (red.) (2008). Kultursverige 2009: Problemanalys och kulturstatistik. Certeau, de (1988). The Practice of Everyday Life. Chartier, (1995). Böckernas ordning: Läsare, författare och bibliotek i mellan 1300-tal och 1700-tal. & (red.) (1996). European Cultural Values (2007). European Cultural Values: Special Eurobarometer 278. , (2011). Guillet de Monthoux, (1989). Läran om företaget. (1987). What is consumer research?. 14(1). , (1995). How consumers consume: A typology of consumption practices. 22(1). Keynes, (1964). The General of Employment, Interest, and Money. : Harcourt, Brace, Jovanovich. (1998). The Evolution of the Book. , (1993). , (1999). En historia om läsning. , (1988). Lost in a Book: Reading for Pleasure. Petrucci, (1999/1995). Reading to read: A future for reading, i (red.) A History of Reading in the West. Amherst & : . Bokläsning i överflödssamhället – ett konsumtionsperspektiv Peurell, (2004). Att läsa = att läsa böcker? En kommenterande analys om fem läsvanestudier. Reckwitz, (2002). The status of the material in theories of culture: from social structure to artefacts. Journal for the Theory of Social Behaviour. 32(2). . (2005). The low literate consumer. 32(1). , (2011). Bookonomy: The Consumption Practice and Value of Book Reading. Stock, (1993). Afterword, i (red.) The Ethnography of Reading. , & : . SvF (2011). , (2004). Beyond the dogma of the fixed book price agreement. 28(1). Velthuis, (2005). Talking Prices: Symbolic Meanings of Prices on the Market of Contemporary Art. & : . Wallendorf, (2001). 27(4). Warde, (2005). Consumption and theories of practice. 5(2). Wennes, (2002). Skjønnheten og udyret: Kunsten å lede kunstorganisasjonen. Bergen: Handelshøjskole. , (2004). So Many Books. : Sort of Books. Med livet som insats Om bokprat på internet1 Läsforskning är svårt. Det finns många felkällor och blindskär – det är helt enkelt svårt att få fram pålitliga uppgifter om vilken skönlitteratur människor faktiskt läser och vilken litteratur de verkligen tycker om. Enkäter är inte alltid tillförlitliga och det är uppenbart att människor ibland far med osanningar, i enkäter som handlar om vilken bok de senast läste och vilket litterärt verk som är det bästa de läst. Svaret blir sällan Trollbunden av eller 007 ser rött av , två s.k. kioskromaner, utan hellre eller Den allvarsamma leken. I en stor tysk läsarundersökning som gjordes tillfrågades läsare om de läst av , Hajen av och av ; verk som i själva verket inte existerar, eller åtminstone inte som verk av just dessa författare. Men frågorna ställdes för att testa svararnas tillförlitlighet. Trots att verken alltså inte existerar uppgav ett relativt stort antal personer att de hade läst dessa böcker. (Girardi, Neffe & 1965, s. Vår läsning är en del av vår självbild. Och eftersom läsning och det lästa är så intimt förknippat med människors självbild är det svårt att på ett vetenskapligt hållbart sätt komma åt människors läsupplevelser, varför de läser och vad de tycker om att läsa. Vid intervjuer och enkäter färgas svaren gärna av läsarnas föreställningar om sig själva och om frågorna är fel ställda kan det bli riktigt illa. Det är exempelvis en avgrundsstor skillnad mellan frågan vilken är den bästa svenska roman som har skrivits? och frågan vilken är den bästa svenska roman som har skrivits och som du har läst? 1 Uppsatsen bygger i stor utsträckning på min bok : Om bokläsare och Internet (2004), dock med en och annan uppdatering. Uppsatsen är ursprungligen skriven för en antologi med planerad publicering (arbetstitel Den sköna litteraturen 2) i skriftserie och inom ramen för en föreläsningsserie i , Det sköna med litteraturen, arrangerad av Nobelbiblioteket och Regionbibliotek . Med livet som insats Om vi avstår från enkäter och intervjuer och försöker få reda på vad människor läser genom att studera försäljningsstatistik, så får vi svar på frågan vad människor köper, vilket nödvändigtvis inte är detsamma som vad människor läser. En bokhylla fungerar ofta som en manifestation av vår självbild. Statistik över utlåning på biblioteken ger inte heller något bra svar på frågan vad människor läser, inte minst eftersom vissa populära författare i hög grad saknas i bibliotekshyllorna men också för att utlåningen, åtminstone i , domineras av barn- och ungdomsböcker. En mer tillförlitlig metod vore att smyga sig på folk som läser på badstranden och på tåget och fråga vad de just nu håller på att läsa och varför. Och i ett forskningsprojekt om läsare på internet, som jag var involverad i för , så smög jag mig faktiskt på läsare på internet. För där fanns de, de läsare som jag ville komma åt. De läsare jag benämnde nöjesläsare, eftersom de läser enbart av intresse för böcker och läsning och inte i något professionellt syfte, som de personer jag kallade yrkesläsare. Med det inte sagt att människor som har böcker och läsning som yrke på något sätt inte också kan vara nöjesläsare. Jag hittade en s.k. webbring – en webbplats som är samlingsplats för webbplatser med liknande inriktning – som hette Bokringen. Där fanns 62 webbplatser som var länkade till varandra och alla hade böcker och läsning som gemensamt tema. Mestadels var det fråga om boktips, ibland med betyg och omdömen, som lagts ut av huvudsakligen kvinnor. av webbplatserna var skapade av kvinnor och de flesta var något . Det är samma läsarkategori som är medlemmar i bokklubbar, på eget bevåg besöker bokmässan i , köper kassar med böcker på bokrea, lyssnar på följetonger på radio och ser litteraturprogram i tv. Där var hon, på internet, och helt ovetande om att jag hade hittat henne och att jag studerade henne. Och det var inte bara i Bokringen jag hittade henne. Hon fanns också i diskussionsforum på internet, där hon utbytte lästips med andra nöjesläsare. Bloggen hade ännu inte slagit igenom – och det är ändå mindre än . Vad är en bra bok? De mest lästa böckerna bland dessa nöjesläsare var kriminalromaner, och romaner av den Med livet som insats Det här var , men samma mönster kan ses fortfarande, även samma författare. Det mesta av det som nämndes och diskuterades på internet var verk som fanns tillgängliga i pocket och inte sällan också filmatiserats. Min undersökning gjordes delvis före filmatiseringen av trilogi om härskarringen, annars hade de tre delarna i trilogin fått större genomslag bland nöjesläsarna på internet. Nöjesläsarna på internet hade samma kriterier för hur en bra bok ska vara beskaffad som nöjesläsare brukar ha; internet är ju inte någon separat verklighet utan en del av den verklighet vi befinner oss i. Och svaret på frågan om hur en bra bok bör vara beskaffad, enligt nöjesläsaren, ser ut som svar på liknande frågor som ställts i andra läsarundersökningar (t.ex. 1971, s. 124 f.; Noreng 1974, s. 72–78; 1988, s. 54): En bra bok ska vara spännande och läsaren ska kunna identifiera sig med huvudpersonen – eller någon annan person i boken – och människor och miljöer ska vara trovärdiga och skildrade på ett levande sätt. Boken får gärna vara rolig också. Ett bra språk nämndes dessutom då och då som kriterium för en bra bok, men vad omdömet bra språk innebar förblev något oklart för mig. Det verkade dock ofta helt enkelt handla om lättlästhet; inte för svåra ord och enkel meningsbyggnad. betydde bra språk även korrekt grammatik och då och då ansågs bra språk betyda ett poetiskt och målande språk. I den litteraturvetenskapliga handboken skriver att det inte finns några fasta regler för hur en bok ska vara beskaffad för att få kallas roman. Berättarstrukturen kan se ut hur som helst, enligt (1990, s. 138). Huruvida boken som fysiskt objekt också kan se ut hur som helst skriver han inget om. Nöjesläsaren tycker däremot inte alls att en romans berättarstruktur kan se ut hur som helst, åtminstone inte om den ska få bli läst och uppskattad. Minimikravet är att en roman ska ha en början, en mitt och ett slut. Kriterierna för hur en bra bok ska vara beskaffad ser annorlunda ut bland nöjesläsarna än de kriterier som yrkesläsare vanligen brukar ha för att bedöma en bok positivt. För litteraturkritiker och andra yrkesläsare brukar en bra bok hellre vara en bok som anses mångbottnad, komplex, kanske fragmenterad (på ett intressant vis), experimentell eller oförutsägbar. Så här kan professionella läsare förklara varför de tycker att en viss författare skriver bra romaner: Med livet som insats För hennes musikaliska flöde av röster och motröster i romaner och dramer som med enastående språklig lidelse blottar de sociala klichéernas absurditet och tvingande makt. Om man skriver sådana böcker kan man få – citatet är motivering till varför fick nämnda pris . Sådana omdömen skulle bland nöjesläsarna snarare ha en negativ laddning. Böcker som ansågs dåliga av nöjesläsarna på internet hade, enligt dem, inget tydligt fokus, personerna höll inte ihop psykologiskt, miljöerna var diffust skildrade eller kanske knappt skildrade alls och språket komplicerat och svårt att bringa någon reda i. Vad är en dålig bok? En person i Bokringen hade skapat en sida med , med den alternativa rubriken vafan är det här för skit, jag fattar ingenting. Om t.ex. (dvs. allt han skrivit, utom ) hette det: Vadå nationalskald? Kvinnofientlig stofil snarare. Vidare avfärdas med följande omdöme: Mannen som skrev den här boken var sjuk! Å andra sidan var det inte bara s.k. kvalitetslitteratur som fördömdes av denna nöjesläsare. Hon hade inte heller något till övers för romaner av , som handlar om hur en incestuös släkt i olika led spärrar in sina barn på vindar och utför diverse ondskefulla handlingar. Läsaren förundrade sig över att sån här smörja överhuvudtaget får ges ut. Vi kan gå vidare till en annan läsare som på sin webbplats listade några böcker hon hade hemma i bokhyllan men inte orkat ta sig igenom. Synden av , t.ex. Bara en verbal posör var omdömet. Omöjlig att ta sig igenom, skrev hon. Vidare: Paradisets barn av , som enligt läsaren påminde för mycket om Grottbjörnens folk, dvs. första bok i serien om stenåldersflickan . Läsarna på internet var inte alltid så verbalt utförliga i sina omdömen om böcker, snarare tvärtom. bedömdes böcker med kortfattade omdömen som bra eller spännande och inte Med livet som insats sällan med enbart olika typer av poängsystem. Även i diskussionsforumen var deltagarna fåordiga när det gällde omdömen och analyser. I själva verket förekom mycket få analyser, det handlade mest om kortfattade värdeomdömen. När jag började min undersökning hade jag förhoppningen om att hitta mer av egentliga diskussioner om litteratur, om vi med diskussion menar att det ska vara ett utbyte av åsikter och tolkningar, men sådana utbyten var fåtaliga. Få diskussionsdeltagare bemötte varandras omdömen och åsikter, de kom sällan med invändningar eller andra tolkningsförslag. Ett typexempel på hur en s.k. diskussion kunde se ut var såhär: (2001–10–14 19:04:51) Håller jag på att läsa just nu och den är suveränt bra. Rekomenderar [sic!] verkligen den till er som inte läst den Menar du Gömda av ? (imt) (2001–10–15 19:03:14) japp (2001–10–16 17:59:07) Det är som skrivit den. (2001–10–16 19:06:34) Den är bra och otäck. En bok man sträckläser. När jag gick in på samma forum (adressen numera är , forum Böcker) för att se hur diskussionerna såg ut så kunde jag konstatera att inget hade förändrats. Huvudsakligen handlade det om att leverera boktips – som människor i forumet tackade för eller skrev att de tyckte var bra – och regelrätta diskussioner om litteratur var fortfarande fåtaliga. Kommen en bit in i mitt arbete med projektet insåg jag varför diskussionerna så sällan blev några egentliga diskussioner: Läsupplevelser är mycket privata och personliga för nöjesläsarna. Läsupplevelsen kopplas i stor utsträckning till identifikation och igenkänning och att då kritisera en annan människas litteratursmak och omdöme om litteratur kan lätt uppfattat som kritik av den andra personen, alltså som ett personangrepp. Det här blir extra tydligt i ett internetforum där deltagarna inte känner varandra annat än som textremsor på en datorskärm och där folk kommer och går i forumet. Gemenskapen i forumet måste återetableras, eftersom den aldrig består av exakt samma Med livet som insats människor och då går mycken energi åt till att just skapa en god stämning och knyta kontakt med varandra. Därmed blir det svårare att invända mot någon annans litteratursmak. I internetforumen diskuterade man böcker och litteratur med livet som insats, dvs. deltagarna tolkade och upplevde litteratur via den egna tillvaron och sina privata upplevelser och känslor. Det här har att göra med det som jag var inne på tidigare; att det vi läser förknippas med hur vi vill uppfattas som människor. Men det har också att göra med nöjesläsarens behov av identifikation med innehållet i en bok. Litteratur blir som en slags instruktionsböcker till livet och litteratur där läsaren inte finner några identifikationsmöjligheter ses då som inadekvata instruktionsböcker till livet. Ett flertal forskare har understrukit berättandets och berättelsers nödvändighet för att vi ska kunna förstå våra egna liv och hur vi ska handla – eller varför vi eller andra människor handlat på ett visst sätt, tidigare i livet (se t.ex. , s. 163; Kerby 1991; 2002). Jag fann också belägg för detta i hur nöjesläsarna läser och bedömer litteratur. En människa skapar sin identitet genom att berätta om sig själv, för andra, i dagböcker, i brev, på Facebook och i bloggar, genom att tänka på och analysera händelser och handlingar. De flesta är nog inte medvetna om det, men faktum är att en människa inte kan konstruera sin egen självuppfattning om hon inte förmår forma en berättelse. Människor behöver berättelser för att få vägledning i hur de ska leva sina liv och få insikter i möjliga handlingsalternativ. Följaktligen finns också berättelser i alla kulturer, om än inte alltid i bokform. Men en muntligt berättad historia är också en berättelse, liksom exempelvis en film eller en tv-serie. Berättelser kommer att finnas så länge det finns människor. Och författaren kommer att leva så länge det finns nöjesläsare. Och menar jag den författare som menat är död eller åtminstone inte hade något med det litterära verket att göra. För de nöjesläsare jag studerat hade författaren väldigt mycket med sitt eget verk att göra, ibland kunde författaren rent av vara mer intressant än verket i sig. Det här kom inte fram lika tydligt bland nöjesläsarna på internet, men väl i en läsecirkel i den fysiska världen som jag studerade för att kunna jämföra med internetforumen. När deltagarna i läsecirkeln diskuterade roman vid havet var de minst lika intresserade av författaren som av berättelsen. De diskuterade vad gör i Med livet som insats livet, hur han ser ut, hur han kan vara som pappa, varför han seglar så mycket och hur det skulle vara att vara gift med en sådan äventyrare, som kvinnorna i läsecirkeln förmodade att han var. När jag bedrev studien kring webbplatser och diskussionsforum om böcker och läsning var bloggar ett tämligen okänt fenomen. har de i hög grad ersatt den typ av personliga webbsidor som många människor hade. För att inte tala om vad Facebook och andra sociala medier betytt för människors manifestationer av sig själva och sina intressen på internet.