sou · H0B360 · 2012-09-28 00:00:00 — hanteras av de domstolar inom vars domkrets vägtullsområdena kommer att finnas, dvs. Förvaltningsrätten i , Förvalt- ningsrätten i och Förvaltningsrätten i , som alla har lokalkännedom om vägtullsystemen. En sådan lösning medför också att den enskilde inte behöver resa över landet om muntlig förhandling ska hållas. Det är också i viss mån kostnadseffektivt (eftersom ersättning för inställelsen inte blir så hög). Mot denna bakgrund föreslås att huvudregeln inom bland annat skatterätten och socialförsäkringsrätten införs även såvitt avser infrastrukturavgifter. Det finns utförliga regler om domstols behörighet avseende beslut som rör juridiska personer i skatteförfarandelagen. Sådana regler saknas i många andra lagar eftersom juridiska personer inte omfattas av reglerna (i exempelvis socialförsäkringsbalken). Sär- skilda bestämmelser om vart en juridisk person ska vända sig behövs även i nu aktuell reglering. Av förenklingsskäl bör en hänvisning till skatteförfarandelagen kunna göras i förordningen om infrastrukturavgifter i denna del. För ägarna till de utländska fordonen krävs en specialregel eftersom de inte är bosatta här och därmed inte träffas av den föreslagna bestämmelsen. Ägarna av utländska fordon bör av förenklingsskäl kunna vända sig till en enda domstol. I exempelvis 6 kap. 10 § studiestödslagen (1999:1395) och 113 kap. 14 § social- försäkringsbalken anges att beslut i övriga fall överklagas hos den förvaltningsrätt inom vars domkrets det första beslutet i saken fattades. Eftersom besluten kommer att fattas i av Transportstyrelsen (som i och för sig har sitt huvudkontor i ) bör en regel om att besluten kan överklagas till Förvaltningsrätten i införas för ägarna av de utländska fordonen. 3.14.5Muntlig förhandling i mål om tilläggsavgift Utredningens förslag: Det ska inte införas en ovillkorlig rätt till muntlig förhandling i mål om tilläggsavgift. Som framgår av avsnitt 3.11.6 ska tilläggsavgift påföras den enskilde om infrastrukturavgiften inte betalats inom . En tilläggsavgift får, liksom i trängselskattehänseende, anses vara en I 21 § lagen om trängselskatt sägs att muntlig förhandling ska hållas i mål om tilläggsavgift i förvaltningsrätt om den skattskyldige begär det, såvida det inte finns anledning att anta att tilläggsavgiften inte kommer att tas ut. Skälen till varför man valde att införa en ovillkorlig rätt till muntlig förhandling framgår inte helt klart av förarbetena (prop. 2003/04:145 s. 69 och s. 113). En liknande bestämmelse avseende särskilda avgifter (exempelvis skattetillägg) finns i 67 kap. 37 § skatteförfarandelagen. Någon motsvarande bestämmelse om en ovillkorlig rätt till muntlig förhandling finns däremot inte avseende sådan kostnadsränta som enligt 65 kap. 13 § skatteförfarandelagen ska påföras vid för sen betalning av skatt eller avgift. Bestämmelsen i 21 § lagen om trängselskatt utformades till viss del i enlighet med de dåvarande bestämmelserna om skattetillägg i 47 § fordonsskattelagen (1988:327). Den lagen är upphävd och ersatt med vägtrafikskattelagen (2006:227). I den sistnämnda lagen har bestämmelserna om skattetillägg inte tagits med (motivering till detta återfinns i förarbetena, prop. 2005/06:65 s. 77 f.). Däremot finns bestämmelser om dröjsmålsavgift (5 kap. 17 § samma lag). Någon särskild bestämmelse om en ovillkorlig rätt till muntlig förhandling finns inte avseende dröjsmålsavgifter. I 9 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) sägs att muntlig förhandling ska hållas i kammarrätt och förvaltningsrätt, om enskild som för talan i målet begär det samt förhandlingen inte är obehövlig och inte heller särskilda skäl talar mot det. I praxis innebär bestämmelsen att muntlig förhandling i regel hålls om en enskild begär det. Tilläggsavgiften är en form av dröjsmålsavgift och har inte samma karaktär som exempelvis skattetilläggen, som utgår i proportion till den skatt som den enskilde kunde ha undandragit staten. Någon ovillkorlig rätt till muntlig förhandling i mål om dröjsmålsavgift finns inte generellt sett. På grund härav och då bestämmelsen i 9 § förvaltningsprocesslagen innebär en presumtion för muntlig förhandling anser utredningen att någon regel om en ovillkorlig rätt till förhandling i mål om tilläggsavgift inte ska införas. 3.15.1Reglering av användningen av avgifterna Utredningens bedömning: Infrastrukturavgiften bör special- destineras för att användas för att finansiera samma vägavsnitt som den tas ut på. Broavgifterna för broarna i , och Skurusund är avsedda att användas för att betala räntor och amorteringar på de lån som finansierar byggnationen. Så sker avseende broavgifterna på . I denna del kan följande sägas. beslutar om skatter och avgifter till staten samt om statens budget enligt 9 kap. 1 § RF. I 3 § samma kapitel sägs att beslutar om anslag för bestämda ändamål och att kan besluta att statens inkomster får tas i anspråk för bestämda ändamål på annat sätt än genom beslut om anslag. Det senare förfarandet innebär att medel specialdestineras till en viss verksamhet.23 För Svinesunds- förbindelsen har detta gjorts genom att regeringen i tilläggs- budgeten ekonomiska vårproposition (prop. 2004/05:100 s. 44 och 64) föreslog att intäkterna från de avgifter som tas ut för passage över nya får disponeras för att betala räntor och amorteringar på de lån som finansierat byggandet av Svinesundsförbindelsen. biföll finansutskottets förslag24 till riksdagsbeslut genom beslut (rskr. 2004/05:303). Således har godkänt att broavgifterna ska användas till att betala räntor och amorteringar för lån som tagits upp för att bygga samma sträcka. I den senaste budget- propositionen (prop. 2011/12:1 utgiftsområde 22) anges detta i form av en tabell över vilka intäkter som disponerar samt genom en upplysning om att lånen för nya Svinesunds- förbindelsen återbetalas med avgifter (s. 52 och 55). Riktlinjer för när specialdestinering av belastande avgifter ska ske framgår av förarbetena till budgetlagen, se prop. 2010/11:40 s. 38 ff. Med hänsyn till det allmänt uttalade syftet med infrastrukturavgifterna och hur frågan har lösts historiskt får det anses klart att avgifterna ska specialdestineras till den verksamhet 23 Jfr 3 kap. 6 § budgetlagen (2011:203). I förarbetena till den lagen finns en utförlig diskussion kring för och nackdelar med specialdestinerade avgifter (prop. 2010/11:40). 2004/05:FiU21 och yttrande 2004/05:TU5y. där de uppkommit, dvs. att även avseende de nu aktuella broarna ska använda intäkterna för att betala räntor och amorteringar på de lån som finansierat brobygget. kan dock andra lösningar också bli aktuella, exempelvis genom att vägavsnitt finansieras genom OPS25 eller att kommuner eller andra aktörer upplåter fastigheter mot framtida betalning. Intäkterna från avgifterna kan därför komma att användas på andra sätt än till betalning av räntor och amortering. Regleringen av hur infrastrukturavgifterna ska användas bör mot bakgrund av det ovan sagda ske på samma sätt som har gjorts avseende Svinesundsförbindelsen. kan alltså godkänna att intäkterna från avgiften får disponeras för kostnaderna för lånet. Av detta skäl föreslås inte några särskilda regler. Utredningens bedömning: Statens upplåtelse av de tre aktuella broarna för trafik mot ersättning är inte en sådan omsättning som omfattas av mervärdesskatt. Enligt 1 kap. 1 § mervärdesskattelagen (1994:200, ML) ska mer- värdesskatt betalas till staten vid sådan omsättning inom landet av varor eller tjänster som är skattepliktig och görs i en yrkesmässig verksamhet. Med omsättning av tjänst förstås enligt 2 kap. 1 § tredje stycket 1 ML att en tjänst mot ersättning utförs, överlåts eller på annat sätt tillhandahålls någon. Av 3 kap. 3 § första stycket 10 ML följer att upplåtelse för trafik av väg, bro eller tunnel utgör en skattepliktig omsättning. Det följer även av . Bestämmelsen tillkom (prop. 1992/93:190). Syftet med den var att skapa neutralitet i beskattningen mellan olika kommunikationssätt och att tillförsäkra en avdragsrätt för mervärdesskatt vid anläggandet av Öresunds- bron.26 När det gäller det offentligas verksamhet sägs i 4 kap. 6 § ML att statens, ett statligt affärsverks eller en kommuns omsättning av 26Värt att notera är att Svinesundsförbindelsen inte nämndes i förarbetena, trots att Regeringsrätten i RÅ 1991 ref. 76 funnit att tjänsten att upplåta väg eller bro för trafik mot avgift avsåg upplåtelse av rätt till fastighet, en tjänst som enligt dåvarande 8 § 6 lagen (1968:430) om mervärdeskatt var undantagen från skatteplikt och att skattskyldighet således inte förelåg för den planerade verksamheten. varor eller tjänster mot ersättning utgör yrkesmässig verksamhet oavsett om den bedrivs med vinstsyfte eller inte. Undantag från den regeln görs i 4 kap. 7 § första stycket 1 ML som anger att en omsättning inte utgör yrkesmässig verksamhet, om omsättningen ingår som ett led i myndighetsutövning. Omsättningen ska dock ändå anses yrkesmässig, om behandlingen av omsättningen som icke yrkesmässig verksamhet skulle leda till betydande sned- vridning av konkurrensen (4 kap. 7 § andra stycket ML). Uttrycket skulle leda till ska enligt tolkas på så sätt att det inte endast omfattar faktisk konkurrens, utan även potentiell konkurrens, såvitt möjligheten för en privat aktör att träda in på den ifrågavarande marknaden är verklig och inte endast hypotetisk.27 Artikel 13.1 i mervärdesskattedirektivet (EG) nr 112/200628 anger att stater, regionala och lokala myndigheter och övriga offentligrättsliga organ inte ska anses som beskattningsbara personer när det gäller verksamheter som de bedriver eller transaktioner som de utför i sin egenskap av offentliga myndig- heter, även om de i samband härmed uppbär avgifter, arvoden, bidrag eller betalningar. Enligt tredje stycket i artikel 13.1 ska offentligrättsliga organ i vart fall anses som beskattningsbara personer när det gäller de verksamheter som anges i bilaga I, såvida dessa inte bedrivs i försumbart liten skala. Den verksamhet som det är fråga om här omfattas dock inte av uppräkningen i den bilagan. har i flera domar29 avseende vägtullar funnit att verksamheter som offentligrättsliga organ bedriver i egenskap av myndigheter i den mening som avses i artikel 4.5 första stycket i sjätte direktivet [numera artikel 13.1 mervärdesskattedirektivet] är sådana verksamheter som dessa organ utför inom ramen för den särskilda rättsliga reglering som gäller för dem, dock med undantag för verksamheter som de bedriver under samma rättsliga förutsättningar som privata företag. I nämnda domar fann domstolen att vägtullar som togs ut av offentligrättsliga organ inte skulle beläggas med mervärdesskatt. 27Domstolens dom (stora avdelningen) av i mål nr C-288/07 mot . 28Rådets direktiv /112/EG av om ett gemensamt system för mervärdesskatt. 29Se domar av i mål nr C-408/97 kommissionen mot , p. 35 och C-260/98 kommissionen mot , p. Infrastrukturavgiften i det svenska systemet ska tas ut av staten förutom såvitt avser (som ju omfattas av mervärdes- skattereglerna). Med hänsyn till hur begreppet myndighets- utövning tolkats av i fråga om vägtullar får statens tillhandahållande av möjlighet att åka över en bro mot ersättning anses falla under begreppet. Att betrakta omsättningen som icke yrkesmässig verksamhet leder enligt utredningens uppfattning inte till betydande snedvrid- ning av konkurrensen. Det skulle endast vara fallet om en icke- offentlig väghållare (som exempelvis Konsortiet) skulle ta ut vägtullar på ett vägavsnitt som kan tjäna som alternativ färdväg till det vägavsnitt där staten tar ut avgiften. Så är inte fallet i fråga om de aktuella broarna. Utredningens förslag: Infrastrukturavgifter ska omfattas av bestämmelserna om företrädesrätt vid utmätning. I 2 § lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. regleras företrädesrätt vid utmätning av vissa statliga fordringar. Enligt den bestämmelsen gäller företrädesrätten för böter och viten samt fordringar som har påförts enligt föreskrifterna i vissa angivna lagar avseende särskilda skatter och avgifter samt i skattebetal- ningslagen. Lagen är tillämplig på viktigare skatter och avgifter, bland annat överlastavgift och trängselskatt. Den gäller även ränta på skatt, skattetillägg och avgift. Utländska skatter och avgifter kan, i den mån överenskommelse härom föreligger med främmande stat, drivas in i samma ordning som gäller för svensk skatt eller avgift, se lagen (1990:314) om ömsesidig handräckning i skatteärenden. Om närmast jämförliga svenska skatt eller avgift har företrädesrätt enligt punkt 3, gäller detsamma för den utländska skatten eller avgiften (jfr 5 § nämnda lag). Företrädesrätt vid utmätning ska på samma sätt som för bland annat trängselskatt, vägavgift för tunga fordon och överlastavgift gälla för infrastrukturavgift på väg. Utredningens bedömning: Frågan om kontroll- och sanktions- åtgärder bör utredas i samband med frågan om påminnelse- och sanktionsavgifter. Utredaren ska enligt utredningsdirektiven lämna förslag på utformning av förfarandet för kontroll. Enligt direktiven ska utredaren analysera vilka konsekvenser det får att pålagorna inte betalas i samband med att passagen sker (dvs. i bomsystem). Som tidigare nämnts ska utredningen lämna ett samlat förslag om påminnelse- och tilläggsavgifter avseende både trängselskatt och infrastrukturavgifter i slutbetänkandet. Enligt utredningens bedömning kan det ifrågasättas om det inte behövs särskilda kontroll- och sanktionsåtgärder för att säkerställa att de utländska fordonsägarna betalar infrastrukturavgiften. Frågorna är dock av sådan karaktär att de bör utredas i samband med påminnelse- och sanktionsavgifter. Utredningen återkommer därför till dessa frågor i det fortsatta arbetet. 4Överväganden avseende det europeiska systemet för elektroniska vägtullar I avsnitt 2.6.2 finns en redogörelse för kommissionens beslut (EG) nr 750/20091 avseende det europeiska systemet för elektroniska vägtullar (kallat EETS). Som anges där är syftet med tjänsten att en väganvändare ska kunna betala alla vägtullar inom EU genom en enda fordonsutrustning och ett enda kontrakt med en betalnings- förmedlare. Med elektroniska vägtullar avses vägtullsystem där särskild utrustning behöver installeras i fordon, exempelvis transpondrar. Med tjänsten ska den fria rörligheten underlättas. Som framgår av de följande avsnitten måste kommissionens beslut genomföras i svensk rätt. Detta kapitel innehåller förslag till hur kommissionens beslut ska genomföras. 4.2Ändring av lagen om elektroniska vägavgiftssystem Utredningens förslag: Lagen om elektroniska vägavgiftssystem ska kompletteras med de nya bestämmelser som behövs för att genomföra EFC-direktivet och kommissionens beslut. Lagen ska även fortsättningsvis i huvudsak vara en ramlag. Detaljbestämmelser ska i möjligaste mån placeras i förordning och i myndighetsföreskrifter. 1 Kommissionens beslut /750/EG av om definitionen av det europeiska systemet för elektroniska vägtullar och tekniska uppgifter för detta. Kommissionen har också givit ut en guide avseende EETS: (), Guide for the application of the directive on the interoperability of electronic road toll systems. Överväganden avseende det europeiska systemet för elektroniska vägtullar Lagen ska byta rubrik till lagen om elektroniska vägtull- system. 4.2.1Var och hur ska bestämmelserna införas? Lagen om elektroniska vägavgiftssystem genomförde en del av EFC-direktivet, nämligen den om tekniska standarder för system- en. Kommissionens beslut innebär en mer detaljerad reglering av hur det europeiska systemet för elektroniska vägtullar ska utformas och administreras. Lagen bör därför kompletteras med de nya bestämmelserna. Lagen ska även fortsättningsvis i så stor utsträckning som möjligt vara en ramlag med detaljbestämmelser i förordning och i myndighetsföreskrifter. I kommissionsbeslutet förekommer många detaljerade bestämmelser som har karaktär av avtalsvillkor eftersom de rör hur parterna ska förhålla sig till varandra. Det kan konsta- teras att avgiftsupptagaren kan vara antingen ett privaträttsligt subjekt, i form av exempelvis Konsortiet, eller offentligrättsligt genom en myndighet. Avgiftsupptagarens rätts- förhållande till väganvändare och betalningsförmedlare blir således i vissa fall ett civilrättsligt förhållande. Vidare är förhållandet mellan betalningsförmedlaren och väganvändaren privaträttsligt. Eftersom 8 kap. 2 § 1 RF anger att föreskrifter ska meddelas genom lag om de avser enskildas personliga ställning och deras personliga och ekonomiska förhållanden inbördes måste alltså flertalet bestäm- melser ändå införas i lag. Bestämmelserna i kommissionens beslut är väldigt detaljerade. Det är enligt utredningens bedömning inte lämpligt att tynga lagtexten alltför mycket med bestämmelser av den karaktären. Lagen ska därför där det är möjligt i huvudsak innehålla de över- gripande bestämmelserna. Regeringen kan därefter med stöd av restkompetensen och sin möjlighet att meddela bestämmelser om verkställighet fylla ut lagtexten i förordning. Ställning får tas till lämplig normnivå för varje enskild bestämmelse. Sådana regler som gäller skyldigheter för enskilda i förhållande till det allmänna eller ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden ska meddelas genom lag, men det finns då möjlighet att delegera föreskriftsrätten enligt 8 kap. 3 § RF jämförd med 2 § 2 samma kapitel. Överväganden avseende det europeiska systemet för elektroniska vägtullar 4.2.2Vilket begrepp ska användas – vägavgiftssystem eller vägtullsystem? När lagen infördes fanns inte begreppet vägtull i det svenska rättsystemet. Däremot fanns begreppet vägavgifter i 29 § väglagen (1971:948) och i lagen (1997:1137) om vägavgift för vissa tunga fordon. Därför valdes uttrycket vägavgiftssystem i den svenska lagen, trots att EFC-direktivet genomgående använder uttrycket vägtull och vägtullsystem. Som framgår av avsnitt 2.6.2 menas med vägtull i kommission- ens beslut en avgift, skatt eller tull som tas ut i samband med fordonstrafik i ett vägtullsområde. Vägtull i Eurovinjettdirektivets bemärkelse är en distansbaserad pålaga som tas ut beroende på hur långt man kör. Vägavgifter enligt samma direktiv är i stället tids- baserade pålagor som tas ut beroende på hur länge man ska köra på en viss infrastruktur. I finns broavgifter på och . De är i Eurovinjettdirektivets mening en typ av vägtull. Likaså är infrastrukturavgifterna – som ska tas ut på broarna i , och – sådana vägtullar. Trängselskatten omfattas inte av bestämmelserna i direktivet, men har mer karaktär av en vägtull än en vägavgift eftersom man betalar för att få köra inom ett visst angivet område (även om det inte är en distansbaserad pålaga i sig). Som tidigare nämnts finns också vägavgifter för vissa tunga fordon, som i Eurovinjettdirektivets mening är just tidsbaserade vägavgifter. Det europeiska systemet för elektroniska vägtullar ska kunna användas för elektronisk betalning av olika pålagor såsom trängselskatt och infrastrukturavgift. kan det tänkas att även andra vägrelaterade pålagor ska kunna betalas elektroniskt, exempelvis vägtull i form av en avgift för externa kostnader. Däremot kommer inte vägavgift för tunga fordon att betalas genom elektroniska system på detta sätt eftersom sådana avgifter betalas i förväg för med hjälp av en annan sorts teknik. Mot denna bakgrund, och eftersom begreppet vägtullsystem används i kommissionens beslut och många definitioner i beslutet knyter an till uttrycket vägtull, framstår det som tydligast att använda det begreppet i detta sammanhang. Utredningen föreslår därför att lagens rubrik ska ändras till lagen om elektroniska vägtullsystem. Överväganden avseende det europeiska systemet för elektroniska vägtullar Det förtjänar dock att framhållas att uttrycket vägtullsystem i detta sammanhang, till skillnad från i Eurovinjettdirektivet, avser det tekniska sättet för betalning och inte platsen där vägtull tas ut eller reglerna som styr själva upptaget av vägtullar. 4.3Ändring av lagens syfte och tillämpningsområde Utredningens förslag: Lagens syfte är att fastställa de kommersiella, funktionella och tekniska krav som ska gälla för att fordonsutrustning ska kunna fungera i europeiska elekt- roniska vägtullsystem. Lagen ska tillämpas där det finns elekt- roniska vägtullsystem, men innebär inte att befintliga betal- system måste tas bort. Den ska tillämpas på alla allmänna och enskilda vägar, gator, torg, leder eller färjor eller kombinationer därav där en skatt, avgift eller tull tas ut på elektronisk väg i samband med fordonstrafik med stöd av fordonsutrustning. Utredningens bedömning: Det finns inga rättsliga hinder mot att betaltjänster som exempelvis AutoPASS, BroBizz eller AutoBizz eller samarbetet EasyGo existerar vid sidan av EETS. Enligt den nuvarande lydelsen av lagen om elektroniska vägavgifts- system är syftet att säkerställa tekniska standarder för sådana system. Med genomförandet av kommissionens beslut är syftet med lagen också att fastställa de administrativa krav (inklusive rättigheter och skyldigheter) som ska ställas på avgiftsupptagare, betalningsförmedlare, väganvändare, förlikningsorgan, register- hållare, certifieringsorgan och liknande i fråga om bland annat organisation, tekniska specifikationer, kontraktsregler och infor- mationsutbyte. Lagens syfte bör därför ändras till att fastställa de kommersiella, funktionella och tekniska krav som ska gälla för att fordonsutrustning ska kunna fungera i europeiska elektroniska vägtullsystem. Överväganden avseende det europeiska systemet för elektroniska vägtullar Som även angivits i förarbetena till lagen om elektroniska vägavgiftssystem (prop. 2006/07:25 s. 8) framgår det av artikel 3.4 EFC-direktivet inom vilken tid medlemsstater som har nationella system för betalning av vägtullar på elektronisk väg ska se till att operatörerna (dvs. avgiftsupptagarna) eller de s.k. utfärdande organen (dvs. EETS-betalningsförmedlare) ger sina kunder tillgång till det europeiska systemet för elektroniska vägtullar. När det gäller fordon som väger över och fordon som får transport- era fler än nio personer (förare och åtta passagerare) ska det ske senast efter det att kommissionen har fattat beslut om definitionen. Eftersom beslutet togs innebär detta att systemet ska vara tillgängligt . För övriga typer av fordon är tidsfristen efter det att kommissionen har fattat beslutet, dvs. Bestämmelsen i EFC-direktivet måste tolkas så att samtliga operatörer av elektroniska vägtullsystem i landet ska tillhandahålla möjligheter för aktörer att utnyttja det gemensamma systemet. Lagen om elektroniska vägavgiftssystem ska enligt övergångs- bestämmelserna inte tillämpas på sådana system som hade tagits i drift innan lagen trädde i kraft, dvs. Övergångs- bestämmelsen måste tolkas så, att de befintliga tekniska lösningar som fanns då inte behöver bytas ut. Däremot kan bestämmelsen inte ges den innebörden att de vägtullsområden som då fanns inte behöver anpassa sig till kraven i EFC-direktivet och bestämmelser- na i lagen. I kommissionens beslut finns också bestämmelser som säger att man för nationella eller lokala ändamål får ha eller inrätta egna särskilda nationella eller lokala tjänster, med , automatiska eller elektroniska system. EETS är en tjänst som kompletterar de nationella eller lokala systemen för elektroniska vägtullar i medlemsstaterna för betalning av vägtullar. Det måste innebära att de befintliga elektroniska betaltjänsterna i form av exempelvis AutoPASS, AutoBizz och BroBizz (se avsnitt 2.2.2) inte ska om- fattas av skyldigheterna i lagen. Däremot måste de avgiftsupptagare som tillhandahåller betalning genom dessa också tillhandahålla betalningsmöjligheter genom det nu föreslagna systemet. Lagen ska med andra ord tillämpas där det finns elektroniska vägtullsystem, men innebär inte att befintliga betalsystem måste tas bort. Överväganden avseende det europeiska systemet för elektroniska vägtullar