sou · H0B355d2 · 2012-08-24 00:00:00 — Ett sådant organ ska i fråga om de överlämnade handlingarna jämställas med en myndighet vid tillämpningen av 12–16 §§. I lag får även föreskrivas att regeringen får besluta att allmänna hand- lingar får överlämnas till eller någon av dess organisa- toriska delar för förvaring, utan att handlingarna därigenom upphör att vara allmänna. Detta gäller handlingar som har kommit in till eller upprättats hos 1.myndigheter som har upphört och som har haft uppgifter som hänför sig till verksamhet, eller 2.Svenska kyrkans beslutande församlingar. Vid tillämpningen av 12–16 §§ ska och dess organisa- toriska delar jämställas med myndigheter i fråga om överlämnade hand- lingar. 2 kap. 18 § Om gallring och bevarande (2 kap. 18 § TF) 18 § Grundläggande bestämmelser om hur allmänna handlingar ska bevaras samt om gallring och annat avhändande av sådana handlingar meddelas i lag. 3 kap. 1 § Rätt till anonymitet (3 kap. 1 § TF, 2 kap. 1 § YGL) 1 § Upphovsmannen till innehållet i ett massmedium eller den som framträder däri är inte skyldig att röja sin identitet. Detsamma gäller den som har lämnat uppgifter för offentliggörande enligt 1 kap. 6 §. I paragrafen stadgas det grundläggande anonymitetsskyddet. Detta innebär en rätt till anonymitet som inte får inskränkas av det all- männa genom lagstiftning eller myndighetsåtgärder. Genom andra bestämmelser i kapitlet säkras möjligheterna att vara anonym, dock med vissa i grundlagen angivna undantag. Här avses i första hand bestämmelserna om frågeförbud (2 §), tystnadsplikt (3 §) och efterforskningsförbud (5 §). I 6 § förbjuds ingripanden mot den som har medverkat i tillkomsten av ett massmedium utan att vara ansvarig enligt 8 kap. Enligt 7 § straffsanktioneras överträdelser av bestämmelserna i 3, 5 och 6 §§. Rätten till anonymitet omfattar upphovsmannen till ett mass- medium, den som framträder i massmediet och den som har lämnat uppgifter för offentliggörande i detta. Den här kretsen kan benäm- nas meddelare i vid mening. Regelverket i NYGL gör ingen skillnad mellan dessa personer i fråga om anonymitetsskyddet (se 2–5 §§, jfr även 6 § och 7 kap. 3 §). I dagligt tal brukar dock meddelare i första hand användas som en synonym till uppgiftslämnare. För att undvika missförstånd tillämpas även här den förståelsen av begrep- pet. I första meningen talas om upphovsmannen och den som fram- träder. Som upphovsman räknas alla som har bidragit till inne- hållet i ett massmedium. Det kan t.ex. vara den som har gjort efter- forskningsarbetet eller den som har skrivit en text. Men det kan också vara den som har fotograferat eller som har redigerat inne- Tecknare, regissörer och scenografer kan nämnas som andra exempel på upphovsmän. Alla dessa personer har rätt att vara anonyma. I begreppet upphovsman ligger att dennes bidrag har utgjort en rimligt självständig intellektuell prestation med anknytning till innehållet i ett massmedium. Upphovsman får skiljas från utgivare eller någon annan som låter offentliggöra andras framställningar. Den som t.ex. publicerar en kopia av en text eller en allmän hand- ling räknas alltså normalt inte som upphovsman (se och i Yttrandefrihetsrätt, 2004, s. 29). Med den som framträder åsyftas personer som medvetet del- tar i ett massmedium. I de flesta fall innebär naturligtvis ett sådant deltagande att anonymiteten faller bort, men bestämmelsen kan få betydelse för t.ex. en person som låter sig intervjuas anonymt eller vars åsikter eller uppgifter återges av någon annan i tal eller text. Gränsen mellan den som framträder och den som är upphovs- man är inte alltid helt tydlig. Ett klart exempel är dock att foto- grafen anses vara upphovsman när en bild av en person publiceras i en tidning, medan den person som förekommer på bilden är den som framträder i massmediet. Båda kan ha rätt till anonymitet enligt den här bestämmelsen. I andra meningen ges en rätt till anonymitet för den som har lämnat uppgifter för publicering till någon representant för ett grund- lagsskyddat massmedium. Detta är en mycket viktig del av meddelar- skyddet och därmed av NYGL. Den som har lämnat uppgifter för publicering är i princip alltid skyddad av anonymitetsrätten, bl.a. även om den som har tystnadsplikt senare skulle upptäcka att det är en intressant nyhet att just personen i fråga är källa till en nyhet. Av bestämmelsen framgår att anonymitetsrätten gäller om upp- giften har lämnats för offentliggörande. Det krävs alltså inte att ett offentliggörande har kommit till stånd. Det är tillräckligt att uppgiften har lämnats med ett sådant syfte. Detsamma gäller för upphovsmannen och för den som fram- träder. I dessa fall gäller rätten till anonymitet trots att en framställ- ning inte har nått allmänheten. Det kan bl.a. avse en situation då ett redan färdigt avsnitt i en tv-serie stoppas av programföretaget. Upp- hovsmännen till programmet och de som medverkar däri har i det fallet rätt till anonymitet trots att avsnittet aldrig sänds. Frågan om meddelarskyddet vid sådana avsedda framställningar berörs vidare i 3 §. 3 kap. 2 § Frågeförbud rörande meddelare m.m. (3 kap. 2 § TF, 2 kap. 2 § YGL) 2 § I mål som rör yttrandefrihetsbrott är det inte tillåtet att fråga vem som är upphovsman till innehållet i ett massmedium eller vem som har framträtt däri eller vem som har lämnat uppgifter enligt 1 kap. 6 §. Om någon har angetts som den som har framträtt, är det tillåtet att pröva om han eller hon är ansvarig för sina yttranden i en sådan direkt- sändning som avses i 8 kap. 7 §. Detsamma ska gälla om någon i målet uppger vara den som har framträtt. Första stycket hindrar inte att det i en och samma rättegång hand- läggs både mål om yttrandefrihetsbrott och mål som avses i 7 kap. 4 eller 5 §. I första stycket uppställs ett förbud mot att i mål som rör yttrande- frihetsbrott beröra frågan om vem som är meddelare m.fl. Detta innebär bl.a. att åklagaren under en rättegång inte får ställa frågor till den som ansvarar för innehållet enligt 8 kap. om vem som t.ex. har skrivit den text som åtalet avser, vem som medverkar (fram- träder) i ett massmedium eller vem som har lämnat de uppgifter som publiceringen bygger på. Frågeförbudet gäller även i relation till vittnen och andra som agerar under rättegången. Inte heller dessa får tillfrågas om meddelarens identitet. Förbudet enligt första stycket gäller alla som agerar under rätte- gången. Varken rätten, åklagare, advokater eller parter får alltså ta upp frågor som rör identiteten hos dem som skyddas av anonymitet. Bestämmelsen tillämpas även under förundersökningar om ytt- randefrihetsbrott. Polis och åklagare får således inte under ett för- hör med t.ex. en utgivare som ansvarar enligt 8 kap. fråga om denne även är upphovsman till den framställning som brottsmisstanken rör. Det förhållandet är för övrigt inte intressant för att bedöma hur allvarligt brottet är. Straffet för utgivaren blir inte högre om han är upphovsman. Undantaget i andra stycket från frågeförbudet gäller direktsänd- ningar som avses i 8 kap. 7 §. Den som framträder i en sådan sänd- ning kan själv få ansvara för sina yttranden. I ett sådant mål kan det bli aktuellt att pröva om en viss person verkligen är den som har framträtt under direktsändningen och därmed ansvarar för ett visst yttrande. Tredje stycket innebär att förbudet enligt första stycket inte utgör hinder mot att frågan om ansvar för brott av meddelare m.fl. eller anskaffare enligt 7 kap. 4 eller 5 § handläggs i samma rättegång som ett yttrandefrihetsbrott. I mål om meddelarbrott prövas själv- klart frågan om den åtalade för det brottet är den som har lämnat de aktuella uppgifterna. Frågeförbudet enligt första stycket lägger inte hinder i vägen för en sådan prövning. 3 kap. 3 § Tystnadsplikt avseende källor (3 kap. 3 § första stycket TF, 2 kap. 3 § första stycket YGL) 3 § Den som har tagit befattning med utgivningen av ett massmedium eller en framställning som har varit avsedd att ingå i ett massmedium får inte lämna uppgifter som kan röja vad han eller hon därvid har fått veta om vem som är upphovsman eller har framträtt eller lämnat upp- gifter enligt 1 kap. 6 §. Sådan tystnadsplikt gäller även den som på annat sätt har varit verksam hos ett massmedieföretag, hos den som ger ut ett massmedium för vilket utgivningsbevis gäller eller som har ansvarsuppgifter, eller hos en nyhetsbyrå. I bestämmelsen slås en tystnadsplikt avseende massmediernas källor fast. Det får inte röjas vem som är upphovsman till ett mass- medium, har framträtt däri eller har lämnat uppgifter för publi- cering. Tillämpningsområdet för tystnadsplikten är mycket brett och omfattar alla som har tagit befattning med utgivningen av ett massmedium eller med en framställning som har varit avsedd att införas i ett massmedium. Även andra som är verksamma hos t.ex. ett massmedieföretag kan omfattas av tystnadsplikt. I lagtexten behandlas i två led den personkrets som har tyst- nadsplikt. Det första ledet framgår av första meningen och omfattar dem som på något sätt har varit inblandade i publiceringsprocessen avseende ett massmedium (tagit befattning med utgivningen av ett massmedium). Den här kretsen är vid och gäller oavsett position, funktion eller grad av medverkan och oavsett var i pro- cessen personen har varit verksam. Bestämmelsen omfattar därmed även personer som på mer slumpartade grunder får del av uppgifter som avses med tystnadsplikten. Som framgår gäller tystnadsplikten även fall då någon publicering inte har kommit till stånd, se vidare nedan. Tystnadsplikten tillämpas emellertid även på sådana led i pro- duktions- eller publiceringsprocessen som ligger utanför t.ex. ett Den kan avse bl.a. personalen på produktions- bolag, nyhetsbyråer, tryckerier, webbyråer och andra externa aktörer som anlitas för att skapa ett massmedium. Däremot omfattas inte personer och företag som anlitas utifrån för att sprida ett mass- medium. Fristående tidningsdistributörer, postföretag m.fl. bör normalt inte anses delaktiga i utgivningen av ett massmedium i den mening som avses här (om utgivning, se vidare kommentaren till 1 kap. 5 §). I vissa situationer är det dock tänkbart att personal hos den här typen av externa aktörer har tystnadsplikt enligt den andra meningen i bestämmelsen. Så kan t.ex. bli fallet om ett oberoende distributionsföretag delar lokaler med ett massmedie- företag som ger ut dagstidningar. Se vidare nedan om tystnadsplikt för den som är verksam hos massmedieföretag m.m. Samma långtgående tystnadsplikt gäller för dem som tar befatt- ning med utgivning av ett massmedium som har grundlagsskydd genom utgivningsbevis eller ansvarsuppgifter. I bestämmelsens andra mening behandlas det andra ledet i kretsen med tystnadsplikt. Inom ett massmedieföretag kan även personer som normalt arbetar med helt andra uppgifter än de publi- cistiska få kännedom om information som behöver hemlighållas. Här utesluts ingen särskild yrkeskategori, utan alla som i yrket får kännedom om sådan information har tystnadsplikt. Det kan t.ex. gälla receptionspersonal, vaktmästare och anställda som arbetar med löneadministration. Även uppdragstagare som anlitas av massmedie- företaget omfattas av tystnadsplikt på den här grunden. Således kan bl.a. externa datatekniker, lokalvårdare och hantverkare som arbetar i företagets lokaler ha tystnadsplikt. Tystnadsplikt enligt andra meningen avser även personer verk- samma hos företag, ideella organisationer och andra som ger ut massmedier med grundlagsskydd. Detsamma gäller anställda på nyhetsbyråer. Även i dessa fall är alltså tystnadsplikten utvidgad till att omfatta personal och uppdragstagare som inte är inblandade i en viss publicering men som på annat sätt kommer i kontakt med känslig information. I en del situationer torde tystnadsplikt före- ligga även för personer som inte har en yrkesmässig relation till den aktuella verksamheten. Det kan t.ex. avse personer som på ideell grund utför arbete och uppdrag i ett politiskt parti som driver en webbplats för vilken grundlagsskydd gäller genom ansvarsupp- gifter. Enligt bestämmelsen gäller tystnadsplikten även för dem som har tagit befattning med framställningar som har varit avsedda att ingå i ett massmedium. Tystnadsplikten gäller således oberoende av om en publicering kommer till stånd eller inte. Det gäller under förutsättning att det har funnits en avsikt att en framställning eller ett meddelande ska publiceras i ett grundlagsskyddat massmedium. Det här får bl.a. betydelse om en text eller ett bildmaterial har lämnats av en frilansjournalist till ett massmedieföretag som sedan väljer att inte publicera materialet. Trots att detta refuseras gäller alltså tystnadsplikt för den som har hanterat texten eller bilderna på massmedieföretaget. En annan situation är om materialet visserligen publiceras, men i en form som inte är grundlagsskyddad. Har avsikten hos med- delaren varit att publiceringen ska ske i ett massmedium som omfattas av grundlagen, gäller tystnadsplikt för uppgifter som kan röja dennes identitet. En journalist eller författare som är inför- stådd med att information lämnas för publicering i ett massmedium är skyldig att bevara uppgiftslämnarens identitet, även om journa- listen eller författaren sedan offentliggör uppgiften på t.ex. en blogg utan grundlagsskydd. Bestämmelsen ska inte uppfattas så att tystnadsplikt tillämpas avseende alla meddelanden och framställningar där en avsikt till offentliggörande föreligger. Om det med tanke på omständig- heterna framstår som uppenbart att uppgifterna inte kommer att användas vid en publicering som omfattas av grundlagen ska tyst- nadsplikt inte gälla. Det kan exempelvis röra sig om uppgifter som lämnas till en nätbaserad kundtidning som drivs av ett bilföretag som saknar utgivningsbevis och på vilken ansvarsuppgifter inte anges. Den som lämnar information till ett sådant medium kan i rättsligt hänseende normalt inte förvänta sig att personalen på tidningen bevarar hans eller hennes anonymitet. Finns det däremot utgiv- ningsbevis för kundtidningen gäller tystnadsplikt avseende skri- bentens identitet, trots att texten aldrig publiceras. Tystnadsplikten innebär också att information om identiteten hos en uppgiftslämnare, upphovsman eller den som framträder inte får spridas inom t.ex. en redaktion eller ett massmedieföretag. Om inte meddelaren m.fl. har lämnat sitt medgivande gäller tystnads- plikten även gentemot utgivaren. I första meningen används ordet därvid för att klargöra att tystnadsplikt enbart gäller uppgiftslämnande m.m. som sker inom ramen för den verksamhet som t.ex. en journalist är knuten till. Denna avgränsning har bl.a. betydelse om en journalist får känne- dom om identiteten hos den som har lämnat uppgifter för publi- cering hos ett annat massmedieföretag, t.ex. i en konkurrerande tv- kanal eller tidning. Journalisten har inte tystnadsplikt för sådana uppgifter. Däremot bör tystnadsplikt gälla avseende identiteten hos den person som har upplyst journalisten om det andra massmedie- företagets källa. Enligt bestämmelsen gäller tystnadsplikten vem som är upp- hovsman eller den som har framträtt eller lämnat uppgifter. Tyst- nadsplikten avser att skydda identiteten hos dessa personer. Alla slags uppgifter som kan röja identiteten omfattas. Tystnads- plikten kan i vissa fall således avse även andra uppgifter än namnet på uppgiftslämnare m.fl. Det kan t.ex. vara nödvändigt att hemlig- hålla dennes bostadsort eller kön. Det är straffbart att uppsåtligen eller av oaktsamhet bryta mot tystnadsplikten, se vidare i 7 §. 3 kap. 4 § Undantag från tystnadsplikten (3 kap. 3 § andra och tredje styckena TF, 2 kap. 3 § andra och tredje styckena YGL) 4 § Tystnadsplikten enligt 3 § gäller inte 1.om den som tystnadsplikten ska skydda har samtyckt till att hans eller hennes identitet röjs, 2.om frågan om identiteten får väckas enligt 2 § andra stycket, 3.om det rör sig om ett brott som anges i 7 kap. 4 § första stycket 1, 4.i den mån domstolen, när det är fråga om brott enligt 7 kap. 3 § eller 4 § första stycket 2 eller 3, finner det nödvändigt att en uppgift lämnas vid en förhandling om huruvida den som är tilltalad eller skäligen misstänkt för den brottsliga gärningen har lämnat meddelandet eller medverkat till framställningen, eller 5.i den mån domstolen i något annat fall finner det vara av syn- nerlig vikt av hänsyn till ett allmänt eller enskilt intresse att en uppgift om identiteten lämnas vid vittnesförhör eller förhör med en part under sanningsförsäkran. Vid förhör som avses i första stycket 4 eller 5 ska rätten noga vaka över att frågor inte ställs som kan inkräkta på tystnadsplikten utöver vad som i varje särskilt fall är medgivet. I bestämmelsen anges vissa undantag från tystnadsplikten i 3 §. Uppräkningen i paragrafens första stycke är uttömmande och några ytterligare undantag får alltså inte förekomma. Enligt första punkten gäller inte tystnadsplikt om uppgifts- lämnaren m.fl. har samtyckt till att hans eller hennes identitet röjs. Andra punkten medför att en journalist eller någon annan som har tystnadsplikt kan höras som t.ex. vittne i en rättegång som behandlar den situation som avses i 2 § andra stycket. Det som avses är främst situationen då domstolen har anledning att ta ställ- ning till frågan om den som har angetts (eller uppgett sig) vara den som framträder i ett massmedium är ansvarig enligt den särskilda reglering som gäller för direktsändningar. Frågan kan aktualiseras redan under en förundersökning om brott. Undantaget i tredje punkten avser de allvarligare formerna av meddelarbrott enligt 7 kap. 4 § första stycket 1 (bl.a. högförräderi och spioneri). Det är inte i strid med tystnadsplikten att avslöja meddelarens identitet vid sådana brottsmisstankar. Enligt fjärde punkten kan en domstol besluta att undantag ska gälla från tystnadsplikten i mål som rör oriktigt utlämnande av en allmän handling eller åsidosättande av en kvalificerad tystnadsplikt (7 kap. 4 § första stycket 2 och 3). Undantaget avser även miss- tankar om brott genom sådana s.k. annonsmeddelanden som behand- las i 7 kap. 3 §. I femte punkten finns en allmän bestämmelse som tillämpas i andra mål än yttrandefrihetsmål. Det kan således röra fall där något uttryckligt yttrandefrihetsintresse inte är aktuellt i själva målet. Uppgifter som omfattas av tystnadsplikt enligt 3 § kan likväl vara relevanta för utredningen i t.ex. ett brottmål. Domstolen kan besluta om undantag från tystnadsplikten efter en avvägning mellan intresset av anonymitetsskydd och vikten av att meddelarens m.fl. identitet klarläggs i målet. Av ordalydelsen framgår att det krävs mycket starka skäl (synnerlig vikt) för att tystnadsplikten ska åsidosättas. Det kan t.ex. röra fall där brottet har ett högt straffvärde och upp- gifter som omfattas av tystnadsplikt talar till den tilltalades fördel. Bestämmelsen i andra stycket är riktad till domstolen och betonar betydelsen av att den leder processen så att otillåten efterforskning av t.ex. en uppgiftslämnares identitet inte förekommer när rättegången berör frågor som kan omfattas av tystnadsplikt. Domstolen bör således ingripa om ett vittne eller en annan förhörsperson får frågor där svaret kan innebära att han eller hon bryter mot sin tystnads- plikt enligt 3 §. 3 kap. 5 § Efterforskningsförbud (3 kap. 4 § första och andra styckena TF, 2 kap. 4 § första och andra styckena YGL) 5 § Myndigheter och andra allmänna organ får inte efterforska någon som har rätt till anonymitet enligt 1 §. Förbudet i första stycket hindrar inte efterforskning när det fordras för åtal eller annat ingripande som inte står i strid med denna grundlag. I sådana fall ska den i 3 § angivna tystnadsplikten beaktas. Bestämmelsen i första stycket innehåller det s.k. efterforsknings- förbudet. Den riktar sig mot det allmänna (jfr 1 kap. 1 §). Grund- lagen hindrar alltså inte enskilda från att efterforska källor. I andra stycket anges det undantag från efterforskningsförbudet som gör att efterforskning får bedrivas när det krävs för åtal eller något annat ingripande som är förenligt med grundlagen. Som en allmän utgångspunkt gäller att uttrycket efterforska ska förstås i vid mening och att alla former av förfrågningar eller åtgärder som syftar till att nå kunskap om vem som t.ex. har lämnat ut en uppgift är otillåtna. Ett typfall av otillåten efterforskning är en offentlig arbetsgivares fråga till en anställd om det är han eller hon som på arbetsplatsen eller i annat sammanhang har lämnat ut en uppgift som senare har återgetts i ett massmedium (jfr NJA 2001 s. 673). Gruppen som skyddas av förbudet mot efterforskning enligt första stycket är densamma som omfattas av rätten till anonymitet enligt 1 §. Efterforskningsförbudet är således inriktat på att hindra myndigheter och andra offentliga organ från att ta reda på identi- teten hos upphovsmannen till innehållet i ett massmedium, den som framträder i massmediet eller den som har lämnat uppgifter för offentliggörande. Förbudet mot efterforskning kan bli tillämpligt även när någon publicering inte har kommit till stånd. I fråga om uppgiftslämnande enligt 1 kap. 6 § gäller skyddet om uppgiften har lämnats för offentliggörande i ett grundlagsskyddat massmedium, dvs. oavsett om materialet används vid en sådan publicering eller inte. Att dra gränsen för efterforskningsförbudet framstår som okomplicerat när uppgifter har lämnats för publicering i etablerade massmedier, såsom dagstidningar eller radio- och tv-kanaler. I dessa fall är det som regel uppenbart att avsikten har varit att uppgifterna ska publi- ceras i ett sammanhang där automatiskt grundlagsskydd gäller. Detsamma gäller om uppgifterna har lämnats till ett massmedium för vilket utgivningsbevis finns, t.ex. en tidskrift eller en webbplats. Utanför de etablerade medierna blir dock frågan mer kompli- cerad. Här avses bl.a. fallet då det inte är givet att den som ger ut ett massmedium motsvarar definitionen på massmedieföretag eller att det finns någon typ av brist avseende det frivilliga grund- lagsskyddet (det som gäller på grund av utgivningsbevis eller ansvars- uppgifter). I dessa fall kan lägen uppkomma då det framstår som att de grundläggande förutsättningarna för meddelarskydd inte är uppfyllda (objektiva kriterier). Det gäller t.ex. om uppgifter för publicering lämnas på en webbplats i den felaktiga tron att denna omfattas av ett utgivningsbevis. I de berörda fallen bör normalt stor hänsyn tas till meddelarens m.fl. avsikter och hur denne har bedömt situationen (subjektiva kriterier). Det synsättet tillämpas (se bl.a. prop. 1975/76:204 s. 130) men får nu ett mer uttryckligt stöd i grundlagen genom bestämmelsen om meddelarfrihet i 1 kap. 7 § första stycket. Den bestämmelsen innebär att ansvarsfrihet gäller för meddelaren om lämnandet av uppgifter sker till någon som kan förväntas offentliggöra eller låta offentliggöra dem i ett massmedium. Detta ska även vara vägledande för bedömningen av frågan om meddelar- ens rätt till anonymitet och det därmed sammanhängande förbudet mot efterforskning. De subjektiva förhållandena hos uppgiftslämnaren m.fl. kan allt- så behöva vägas in även vid en efterforskningssituation. Trodde denne t.ex. att uppgiften skulle publiceras på en webbplats som drevs av ett massmedieföretag? Fanns det i så fall fog för den upp- fattningen med tanke på omständigheterna? För att inte förbudet mot efterforskning ska bli illusoriskt i dessa fall är det viktigt att reglerna tillämpas med en betydande säkerhetsmarginal. Finns det med hänsyn till omständigheterna utrymme för antagandet att en anonym uppgiftslämnare kan ha trott sig vara på det grundlagsskyddade området, bör några efter- forskande åtgärder inte få förekomma. Så kan t.ex. vara fallet om uppgifterna publiceras av ett företag som visserligen ger ut mass- medier men som inte är ett massmedieföretag enligt 1 kap. 4 § eftersom kravet på huvudsaklighet inte är uppfyllt.