sou · H0B352 · 2012-08-24 00:00:00 — Det framstår därför enligt utredningens mening som motiverat att vid avyttringar av sådana fastigheter tillåta ett undantag från huvudregeln om särskild kapitalvinstberäkning för varje taxeringsenhet. I stället bör, om den skattskyldige begär det, gemensam vinstberäkning få tillämpas för de olika byggnads- delarna, dvs. för flerbostadshusenheten och lokalhusenheten. Flerbostadshusenheter och lokalhusenheter kan omfatta flera olika fastigheter med flerbostadshus och lokalhus eller tomtmark för sådana hus. En bestämmelse som möjliggör gemensam vinstberäk- ning när sådana enheter omfattar en och samma registerfastighet bör därför lämpligen utsträckas till att omfatta sådana enheter i deras helhet. I annat fall skulle det alltid krävas ytterligare kapitalvinst- beräkningar för de delar av taxeringsenheterna som ligger utanför den gemensamma registerfastigheten. Det vore enligt utredningens mening en onödig ökning av den administrativa bördan jämfört med vad som är fallet när det endast skulle krävas en enda beräk- ning för all denna egendom som skulle utgöra en enda taxerings- enhet i form av en hyreshusenhet. Utredningen föreslår mot bakgrund av det nu anförda att om en flerbostadshusenhet och en lokalhusenhet helt eller delvis omfattar en och samma fastighet ska beräkningen göras som om de var en enda taxeringsenhet, om den skattskyldige begär det. Bestämmel- sen bör lämpligen tas in i ett nytt andra stycke i 45 kap. 4 § IL. Därigenom blir den tillämplig även vid delavyttringar genom den hänvisning till 45 kap. 4 § som finns i 45 kap. 23 § IL. I 45 kap. 19–21 §§ IL finns bestämmelser om beräkning av om- kostnadsbeloppet vid delavyttring av fastigheter. Av 45 kap. 21 § framgår att om en delavyttring av en fastighet gäller en eller ett fåtal tomter som är avsedda att bebyggas med bostadshus och försälj- ningspriset understiger av fastighetens taxeringsvärde, Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen får omkostnadsbeloppet för den avyttrade fastighetsdelen utan sär- skild utredning beräknas till en krona per kvadratmeter. Omkost- nadsbeloppet får dock inte beräknas till belopp som är högre än ersättningen. Denna regel kan t.ex. vara tillämplig när ett antal små- hustomter avstyckas från en lantbruksenhet. Även här framstår det enligt utredningens mening som lämpligt att ersätta begreppet taxeringsvärde med begreppet marknadsvärde. I och med att ett marknadsvärde ska användas i stället för taxerings- värdet behöver andelen av värdet ändras, för att bibe- hålla procenttalets förhållande till det värde som talet relaterar till. Taxeringsvärdets procentuella relation till marknadsvärdet är ju , varför procenttalet behöver ändras till sju och en halv procent (dvs. Ersättningsbostad vid uppskov med beskattning av kapitalvinst Utredningens förslag: 47 kap. 5 § 3 IL justeras så att den om- fattar alla småhus på lantbruksenheter. 47 kap. IL innehåller bestämmelser om uppskov med beskattning av kapitalvinst vid avyttring av en privatbostad. Som förutsättning för att få göra avdrag för uppskovsbelopp gäller bl.a. att den skatt- skyldige förvärvat eller tänker förvärva en ersättningsbostad och har bosatt sig eller avser att bosätta sig i den. Vilka bostäder som kan utgöra ersättningsbostäder framgår av 47 kap. 5–5 b §§ IL. Av 47 kap. 5 § 3 IL framgår att med ersättningsbostad bl.a. avses en tillgång i en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområ- det som vid förvärvet är småhus som är inrättat till bostad åt en eller två familjer med tillhörande tomtmark på lantbruksenhet. Den aktu- ella punkten skiljer ut de så kallade statarlängorna, vilka berörts ovan i avsnittet Definitionen av privatbostad, så att dessa – till skillnad från andra hus på lantbruksenheter som utgör småhus – inte kan vara ersättningsbostäder. Eftersom statarlängorna inte längre ska utgöra småhus utan hyres- hus bortfaller skälet att avgränsa 47 kap. 5 § 3 IL till att omfatta endast vissa småhus på lantbruksenheter. Lagrummet bör i stället omfatta alla sådana småhus. Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen 3.6.2.16 Lagen (2000:224) om fastighetsregister Utredningens bedömning: Något behov av ändring av lagen (2000:224) om fastighetsregister finns inte. Utredningen gör bedömningen att då normeringstalen inte är avsedda att registreras i fastighetsregistret kan det inte anses finnas skäl att ändra i fastighetsregisterlagen. Normeringstalen ingår inte heller i fastighetstaxeringen varför något tillägg i fastighets- registerförordningen inte heller kan anses nödvändigt. Såväl lagen som förordningen kan därför lämnas oförändrade. Utredningen menar dock att det är lämpligt att återkomma till dessa frågor när det fastställts hur systemet med normeringstal ska utformas. 3.6.2.17Lagen (2001:181) om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet Utredningens bedömning: Något behov av ändring av lagen (2001:181) om behandling av uppgifter i beskatt- ningsverksamhet finns inte. I 1 kap. 4 § 3 lagen (2001:181) om behandling av uppgifter i Skatte- verkets beskattningsverksamhet regleras att uppgifter får behandlas för tillhandahållande av information som behövs hos för fastighetstaxering. För detta ändamål får enligt 2 kap. 3 § upp- gifter om underlag för fastighetstaxering behandlas i beskattnings- databasen. Med hänsyn till att övriga fastigheter än bostäder, t.ex. industri- fastigheter, enligt förslaget även fortsättningsvis kommer att bli föremål för fastighetstaxering och åsättas taxeringsvärde, finns det fortfarande ett behov av att inom kunna behandla upp- gifter avseende fastighetstaxering. Vidare kommer enligt förslaget även bostäder att vid förändring av storlek bli föremål för särskild fastighetstaxering (se vidare avsnitt 3.2.1). Utredningen anser därför inte att det finns något behov av följd- ändringar i denna lagstiftning. Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen 3.6.2.18Lagen (2009:1053) om förmögenhet vid beräkning av vissa förmåner Utredningens förslag: Begreppet taxeringsvärdet i 7 § första stycket lagen (2009:1053) om förmögenhet vid beräkning av vissa förmåner ersätts av marknadsvärdet. 7 § andra stycket avseende privatbostadsfastighet utomlands tas bort. Vid beräkningen av förmögenhet ska enligt lagens 7 § en privat- bostadsfastighet tas upp till taxeringsvärdet. Om fastigheten innehas med tomträtt ska den tas upp till den del av taxeringsvärdet som avser byggnad. Vidare anges att privatbostadsfastighet utomlands ska tas av marknadsvärdet. En privatbostadsrätt ska tas upp till ett värde som motsvarar medlemmens eller delägarens andel i föreningens eller bolagets behållna förmögenhet. Denna förmögenhet bestäms med utgångspunkt i taxeringsvärdet på för- eningens eller bolagets fastighet och med hänsyn till föreningens eller bolagets övriga tillgångar och skulder. Med hänsyn till att bostadsfastigheter kommer att undantas från värdering enligt 7 kap 16 § första stycket 1 FTL, föreslås utred- ningen att 7 § ändras genom att begreppet taxeringsvärdet ersätts av marknadsvärdet, i likhet med vad som gäller för en privatbostadsfastighet utomlands. Det andra stycket avseende privatbostadsfastighet utomlands kan därmed tas bort. Be- greppen bygger på samma grundprincip och ska därmed definitions- mässigt ligga på samma värdenivå. Förutsatt att taxeringsvärdet är korrekt fastställt och nivån på gällande marknadsvärde inte har ökat onormalt mycket bör det således inte föreligga någon större skillnad mellan dessa värden. Det måste dock betonas att det är oundvikligt att ett genomförande av ett omfattande, helt nytt, förslag kan leda till vissa förändringar i det enskilda fallet. Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen 3.6.2.19 Fastighetsmäklarlagen (2011:666) Utredningens bedömning: Något behov av ändring av fastig- hetsmäklarlagen (2011:666) föreligger inte. Enligt 18 § fastighetsmäklarlagen (2011:666) ska fastighetsmäklaren tillhandahålla en tilltänkt köpare som är konsument en skriftlig be- skrivning av fastigheten (objektsbeskrivning). Objektsbeskrivningen ska innehålla uppgift om fastighetens beteckning, taxeringsvärde, areal och driftskostnader och om vilka inteckningar, servitut och andra rättigheter som belastar den, liksom uppgift om gemensam- hetsanläggningar. Objektsbeskrivningen ska också innehålla uppgift om byggnadens ålder, storlek och byggnadssätt. Bestämmelsen handlar om mäklarens skyldighet i konsument- förhållanden att tillhandahålla en tilltänkt köpare en skriftlig beskriv- ning av fastigheten (objektsbeskrivning) med visst innehåll samt om viss annan information som ska lämnas till denne, vanligtvis tillsammans med objektsbeskrivningen (prop. 2010/11:15, s. 58– 60). kan fastigheter för vilka taxeringsvärde inte är fast- ställt bli föremål för försäljning genom mäklare till privatpersoner. Det kan röra sig om fastigheter som enligt 3 kap. FTL är befriade från skatte- och avgiftsplikt, t.ex. fastigheter som ägs av kyrkor eller vissa stiftelser och ideella föreningar, eller fastigheter för vilka något taxeringsvärde inte ska bestämmas enligt 7 kap. 16 § FTL, t.ex. byggnad vars taxeringsvärde inte skulle uppgå till . Avvecklingsförslaget kommer dock att innebära att ett värde inte ska bestämmas för ett betydligt större antal fastigheter än tidigare då något taxeringsvärde generellt inte längre kommer att fastställas avseende bl.a. småhus, ägarlägenheter, flerbostadshus och tomtmark till sådana byggnader. Lagen omfattar emellertid fastigheter för vilka taxeringsvärde ska bestämmas även fortsättningsvis. Det kan i dessa fall anses alltjämt vara av vikt att taxeringsvärdet anges i objektsbeskrivningen. Utredningen gör därför bedömningen att begreppet taxeringsvärde bör stå kvar i 18 § fastighetsmäklarlagen och att någon ändring av lagen inte krävs med anledning av avveck- lingsförslaget. Som en del i det uppdrag som lämnats utredningen (dir. 2011:13) ingår att utreda hur fastighetstaxeringen av bostäder avsevärt kan förenklas. I förenklingsuppdraget ingår även en författningsteknisk översyn där utredningen förutsättningslöst bör pröva vilka förenk- lingar och rationaliseringar som är möjliga i fråga om såväl materiella regler som förfaranderegler om fastighetstaxering. Som central ut- gångspunkt för såväl ett slopande som en förenkling av fastighets- taxeringen av bostäder gäller enligt direktivet att en löpande beskatt- ning av bostäder ska behållas och att intäkter från denna ska tillfalla kommunsektorn. En viktig utgångspunkt i fråga om förenkling av fastighetstaxeringen av bostäder är att taxeringsvärdet även fortsätt- ningsvis ska spegla marknadsvärdet. I detta avseende är dock utred- ningen fri att föreslå ändringar av reglerna för hur marknadsvärde och taxeringsvärde fastställs. Eftersom marknadsvärdet fortfarande ska utgöra grunden för beskattningen begränsar detta graden av schablonisering i de förenklingsförslag som utredningen ska lämna, se vidare avsnitt 4.6.1 om värderingsnoggrannhet m.m. Utredningen ska, i första hand, inrikta sig på förslag som berör bostäder. Detta innebär också att vissa strukturella förenklingar som även påverkar övriga taxeringsenhetstyper är svåra att genomföra inom ramen för uppdraget. Mot bakgrund av att bland annat skatteförfarandet i stort har genomgått flera relativt stora förändringar sedan fastighetstaxerings- lagen (1979:1152) (FTL) infördes , till exempel har Skatte- verket gått från att vara flera olika myndigheter till att vara en enda, ska utredningen identifiera eventuella bestämmelser som blivit obsoleta eller som kommit att mista sin tidigare betydelse för taxe- ringen eller stå i konflikt med varandra. I dessa fall ska utredningen föreslå lämpliga författningsändringar. Även i övrigt ska utred- ningen genomföra en författningsteknisk översyn och föreslå de ändringar som bedöms nödvändiga för att åstadkomma ökad tydlig- het och överskådlighet samt språklig modernisering och enhetlig- het. Något hinder att föreslå förbättringar av fastighetstaxeringens funktionssätt föreligger inte. De förslag som utredningen lämnar bör, enligt direktivet, sammantaget minska den administrativa bördan för såväl berörda fastighetsägare som för . Utredningen är dock fri att när det gäller förenklingar av FTL lämna förslag som innebär en ökad administrativ börda om förslagen kan motiveras med förbättringar av lagens funktionssätt, såsom till exempel för- bättrad precision vid fastställandet av taxeringsvärden. I de delar där utredningen finner det lämpligt får även alter- förslag till lösningar redovisas. Förfarandet i fråga om fastighetstaxering har så långt som möjligt hanterats i överensstämmelse med den numera upphävda taxerings- lagen (1990:324) (TL). Att ha ett likartat förfarande oavsett vilken sorts taxering eller beskattning det varit fråga om har ansetts öka över- skådligheten för de skattskyldiga, i det här fallet fastighetsägarna, och skapa förutsättningar för effektivisering och förenkling. Att ha likartade förfaranderegler inom hela skatteområdet har också, ur rättssäkerhetssynpunkt, ansetts vara en fördel i sig. TL är, som sagt, numera upphävd och har ersatts av skatteförfarandelagen (2011:1244) (SFL). De övriga lagarna som ersatts av SFL är bland annat skatte- betalningslagen (1997:483), lagen (2001:1227) om självdeklarationer och kontrolluppgifter samt lagen (2005:1117) om deklarationsombud. En av avsikterna med SFL var att regelverket skulle bli tydligare och lättare att tillämpa. SFL innebär en ny struktur och i flera delar nya begrepp och ett nytt språkbruk. Med införandet av SFL av- skaffades skattenämnderna och det blev möjligt att överklaga vites- föreläggande. Utöver förenklingar och rationaliseringar avseende materiella regler och förfaranderegler om fastighetstaxering ska utredningen göra en prövning av vissa särskilda taxeringsfrågor. Dessa särskilda taxeringsfrågor som utredningen, enligt direk- tivet, har att pröva är: Om bostadsbyggnader på lantbruksenheter inrättade till bostad åt minst tre och högst tio familjer även fortsättningsvis ska taxeras som småhus. Ett tydliggörande av gränsdragningen mellan vårdbyggnader och andra boenden för äldre. Om det föreligger behov av skattenämnd vid fastighetstaxerings- processen eller om någon annan ordning är mer ändamålsenlig. Om beloppsgränsen för när en byggnad utgör en värderingsenhet och därmed ges ett eget värde vid fastighetstaxeringen bör höjas. Om beloppsgränserna för obligatorisk nytaxering på grund av värdeförändring vid särskild fastighetstaxering bör höjas. Om nivååret bör flyttas närmare året för fastighetstaxering. Om lägenhetsregistret kan användas för att hämta uppgifter om antal bostadslägenheter i hyreshus. Utredningen bör även särskilt beakta fastighetstaxeringen av och fastighetsavgiften för studentbostäder. Lekmannainflytandet vid taxering har en lång tradition i . Lekmännens uppgift har varit att bidra med kunskaper om ort och personkännedom. De har också haft insyn i verksamheten, vilket har ansetts viktigt för allmänhetens förtroende för taxeringarna. Lek- mannainflytandet i dess nuvarande form, skattenämnderna, tilläm- pades första gången vid allmän och särskild fastighetstaxering 1994. Införandet av skattenämnderna skedde som en anpassning till för- farandet vid inkomsttaxeringen. Vid införandet av skattenämnd ansågs lekmannainsyn- och inflytande vara av stor betydelse bland annat för att upprätthålla allmänhetens förtroende för skattemyndigheter- nas verksamhet (prop. 1993/94:1, s. 42). Deras medverkan kunde också antas stärka tilltron till skattemyndighetens objektivitet (prop. 1989/90:74, s. 279). Reglerna om skattenämnd i den tidigare gällande taxeringslagen (1990:324) (TL) kom genom en hänvisning i 17 kap. 3 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) (FTL) att gälla även vid fastighetstaxering. Fördelarna med att ha ett förfarande som överensstämde med vad som gällde vid inkomstbeskattningen var att det bl.a. skulle öka överskådligheten för de skattskyldiga, öka förutsättningarna för effektivisering och förenkling och där- med innebära lägre administrationskostnader. Likartade förfarande- regler inom olika områden ansågs även i sig vara en fördel från rätts- säkerhetssynpunkt, prop. 1993/94:1, s. 42. I och med införandet av den nya skatteförfarandelagen (2011:1244) (SFL) har skattenämnderna avskaffats inom övriga verksamhet. Skattenämnderna finns numera således bara kvar inom fastighetstaxeringen. SFL har därför medfört att en rad bestämmel- ser om skattenämnd som tidigare fanns i TL har flyttats över till 17 kap. FTL. I vilka beslut som skattenämnd ska delta framgår av 20 kap. 3 § och 28 kap. 1 § FTL som endast hänvisar till först nämnda paragraf. Enligt 20 kap. 3 § FTL ska taxeringsärende avgöras i skattenämnd, om ärendet 1.avser omprövning av en tvistig fråga och nämnden inte tidigare prövat de omständigheter och bevis fastighetsägaren åberopar, 2.avser en skälighets- eller bedömningsfråga av väsentlig ekonomisk betydelse för fastighetsägaren eller 3.av någon annan särskild anledning bör prövas i nämnden. Grundläggande beslut om fastighetstaxering kan således fattas av tjänstemän på egen hand om de inte innefattar en skälig- hets- eller bedömningsfråga av väsentlig ekonomisk betydelse för fastighetsägaren eller beslutet av någon annan särskild anledning bör fattas i nämnd. När det gäller grundbeslut är det sällan aktuellt att ärenden av- görs i skattenämnd, t.ex. har vid den allmänna fastighetstaxeringen (AFT) 2011 av lantbruksenheter skattenämnd medverkat vid endast elva av drygt 55 000 grundbeslut. De mest frekventa ärendena där skattenämnd ska delta är om- prövning av en tvistig fråga där skattenämnden inte tidigare prövat de omständigheter och bevis som fastighetsägaren åberopar. En sådan omprövning kan avse dels fastighetsägarens begäran om ompröv- ning eller en s.k. obligatorisk omprövning i samband med fastighets- ägarens överklagande till förvaltningsrätt. gjorde drygt 14 000 omprövningar i fastighetstaxeringsären- den. I drygt 2 000 av dessa ärenden medverkade skattenämnd. An- talet ärenden som föredragits i skattenämnd har minskat påtagligt. Vid förenklad fastighetstaxering (FFT) 2006 av småhus föredrogs drygt 5 000 småhusärenden för skattenämnd. Vid FFT 2009 av småhus uppgick antalet till ca 3 000 ärenden. Vid AFT 2007 av hyres- hus och industrier m.m. föredrogs ca 1 000 ärenden inför skatte- nämnd medan det vid FFT 2010 (som bara avsåg hyreshus, inte industrier m.m.) bara var ca 400 ärenden. Sedan skattenämnderna inrättades har skattemyndigheterna gått från att ha varit egna myndigheter inom varje län till en uppdelning i tio regioner för att slutligen avvecklas och ersättas av en myn- dighet, . Syftet med bildandet av en myndighet var att öppna möjligheter att ta tillvara befintliga resurser på ett bättre sätt och att undanröja organisatoriska hinder som hämmade verksamhets- utvecklingen. Målet var att skapa nya och bättre förutsättningar för en enhetlig och likformig rättstillämpning samt ett effektivt utnytt- jande av tillgängliga resurser. Ett tungt skäl för den nya myndig- heten var att öka flexibiliteten och göra det lättare att flytta arbets- uppgifter, material och beslutanderätt över landet, prop. 2002/03:99, s. 1. har genomfört stora förändringar när det gäller organisationen av fastighetstaxeringen. Fastighets- taxeringen har koncentrerats från 57 orter till fem varav endast fyra ska vara kvar efter utgången av . De fyra kontoren som ska handha fastighetstaxering är , , och . Den nuvarande verksamheten i ska avvecklas . Målsättningen är en verksamhet som ska omfatta 140 årsarbetskrafter (exklusive chefer). har delat in fastighetstaxeringen på så sätt att varje ort har ansvar för ett geografiskt område med län som grund, se bild 1 nedan. De handläggande orternas arbetsmängd varierar mellan åren beroende på vilken kategori av fastigheter som taxeras. För att kunna hantera denna variation och ge förutsättningar för omfördelning och sam- verkan som det sker en kompetensuppbyggnad bedrivs fastighetstaxeringen i projektform fram till utgången av . Om- organisationen har medfört omställning och betydande nyrekryte- ring för . Verksamheten har effektiviserats och bedrivs nu med betydligt mindre resurser. Antalet årsarbetskrafter vid småhustaxeringen var vid taxeringen 2012 mindre än en tredjedel (140 årsarbetskrafter [vilket alltså motsvarade målsättningen i fråga om årsarbetskrafter]) jämfört med vid taxeringen 2006 (452 års- arbetskrafter, inklusive inlånad personal). nya organisation när det gäller fastighetstaxering kommer att medföra att ett större ansvar för taxeringen förs över till den operativa verksamheten. Det gäller förberedelsearbetet, ut- formning av blanketter och broschyrer, e-tjänster, extern information, taxering m.m. I förberedelsearbetet inför småhustaxeringen 2012 har självt granskat försäljningar av mark utan byggnad. Detta har medfört en viktig kompetensutveck- ling som det har inneburit en kostnadsbesparing efter- som uppgiften tidigare gjorts av värderingstekniska konsulter. Figur 4.2.1 Geografisk indelning av organisation för fastighetstaxering (röd), (blå), (grå), (gul) och (vit). gäller den nya skatteförfarandelagen (2011:1244) (SFL). Frågan om lekmannainflytandet i verksamhet genom skattenämnder utreddes i förarbetena till denna lag. föreslog i sitt slutbetänkande, SOU 2009:58 Skatteförfarandet, s. 663, att skattenämnderna skulle av- skaffas och regeringen var av samma mening, prop. 2010/11:165, s. 584 ff. uppdrag omfattade inte FTL. Därför lämnades inte något förslag om avskaffande av skattenämn- derna i samband med fastighetstaxering. För att beslutsordningen med skattenämnd inom fastighetstaxeringen skulle behållas oför- ändrad har de bestämmelser om skattenämnd som tidigare fanns i 2 kap. 1 och 3–7 §§ samt i 7 kap. 5–7 §§ TL, i samband med ikraft- trädandet av SFL tagits in i 17 kap. FTL. Anledningen till att föreslog att skattenämnderna skulle avskaffas vid inkomsttaxeringen var samman- fattningsvis att lekmannaledamöterna i skattenämnderna inte på ett tillfredsställande sätt bidrog till ökad rättssäkerhet och kvalitet i beslutsfattandet hos . Utredningen ansåg inte heller att skattenämnderna varit en effektiv form för inflytande och insyn i verksamhet (SOU 2009:58, s. 664, prop. 2010/11:165, s. 587). Den kritik mot skattenämnderna som återges i Skatteförfarande- utredningens slutbetänkande är hämtad från prome- moria av , Medborgarinflytande genom skatte- nämnderna?, dnr 130 747465-04/122, samt en rapport som tagits fram på uppdrag av , Medborgarnas insyn och inflytande i verksamhet – överväganden och förslag, av , /, . Vad som anförs i kritiken från är bl.a. att den lokal- kännedom som lekmannaledamöterna kan bidra med inte längre har samma betydelse och att de endast har ett mycket begränsat inflytande. Ledamöterna är inaktiva och i den mån de reserverar sig är det på känslomässig grund. De är inte pålästa, det råder en sned åldersfördelning med överrepresentation av pensionärer och det är svårt att rekrytera ledamöter. I rapporten från anförs bl.a. att det med hänsyn till lekmannaledamöternas bristfälliga åldersfördelning är tveksamt om de i tillräckligt hög grad kan anses ge medborgerlig insyn och inflytande och att ledamöternas bristande skatterättsliga kunskaper medför mindre aktiva och insatta ledamöter som sällan lämnar avvikande meningar. Detta förhållande kan enligt rapporten inte anses uppfylla lagstiftarens intentioner om att lekmannainfly- tandet ska främja objektiviteten i beslutsfattandet samt ge inflytande på taxeringsarbetet. tar i slutbetänkandet också upp de styrkor som skattenämnderna har enligt promemoria.