sou · H0B377 · 2012-11-29 00:00:00 — Säkerhetspolisen och ingår i mot terrorism för att stärka förmåga att motverka terrorism (se även avsnitt 4.4.1). Vidare har Säkerhetspolisen i arbetet med kontraterrorism ett informationsutbyte med Finanspolisen som är en del av . Finanspolisen har bl.a. som uppgift att ta emot, bearbeta och analysera information inom penningtvätt och finansiering av terrorism. Arbetet bygger på den lagstiftning som är tvingande för banker, finansinstitut m.fl. att rapportera misstänkta trans- 41 SOU 2004:108 s. 100. Samverkan och samarbete med andra aktörer aktioner som kan antas ha koppling till penningtvätt och finansiering av terrorism. Rapporteringen sker till Finanspolisen som förmedlar informationen till Säkerhetspolisen. , vid , har som huvuduppgift att bekämpa terrorism. Säkerhetspolisen anlitar vid förundersökningar i samband med ingripanden mot personer som är misstänkta för någon form av terroristbrott. För kontraterrorarbetet är också , som har det nationella ansvaret för utredning av folkmord och folkrättsbrott, en samverkanspartner.42 Inom båda dessa områden är Säkerhetspolisens samarbete med begränsat. Inom verksamhetsområdet säkerhetsskydd finns det ett visst samarbete med , dock inte särskilt omfattande. Det polisiära samarbete som finns rör frågor om it-brottslighet och cyberattacker. fanns en ambition att utöka samverkan på området mellan Säkerhetspolisen och och ett särskilt forum inrättades för gemensam bekämpning av brottslighet i it-miljö, S-BIT. är S-BIT en samarbetsform på ad-hoc-basis. Samarbetet kan gälla enskilda förundersökningar eller samverkan vid konferenser, övningar och seminarier. Vad gäller Säkerhetspolisens verksamhet för personskydd är kontakterna med mer begränsade än med övriga delar av den öppna polisen. Inför större händelser som exempelvis det svenska ordförandeskapet i EU 2009 och vid valet , då 42 vid har det nationella ansvaret för utredning av folkmord, folkrättsbrott och grovt folkrättsbrott. Arbetet omfattar både dem som beordrat eller på annat sätt initierat brotten och de som praktiskt genomfört dem. Syftet är att undvika att blir en för dessa brottslingar. Samverkan och samarbete med andra aktörer rikspolischefen beslutade om samordning av nationella hotbilds- och lägesbedömningar, har samarbetet tillfälligt intensifierats. Särskilt om samarbete vad gäller kampen mot grov organiserad brottslighet I avsnitt 4.4.2 har kommittén beskrivit Säkerhetspolisens och ansvarsområden i den myndighetsgemensamma satsningen mot grov organiserad brottslighet. Säkerhetspolisen har ett nationellt huvudansvar för att motverka den grova organiserade brottslighetens påverkan på viktiga samhällsfunktioner. Eftersom är nationella operativa polis med huvuduppdrag att bekämpa grov organiserad brottslighet, har Säkerhetspolisen och ett väl utvecklat samarbete på området. ansvarar för strategisk och operativ kriminalunderrättelsetjänst på nationell nivå. Det strategiska arbetet innebär kartläggning av brottsfenomen på , med fokus på grov organiserad brottslighet. Den operativa underrättelseverksamheten är inriktad på individers eller gruppers brottsbeteenden och används för att kunna göra ingripanden på rätt plats vid rätt tid.43 Det finns väl etablerade former för att Säkerhetspolisen – inom ramen för satsningen mot grov organiserad brottslighet – genom ska få del av sådana underrättelser som rör s.k. otillåten påverkan. Säkerhetspolisen biträder öppna polisen med vissa spaningsinsatser. uppgick det spaningsstöd som Säkerhetspolisen lämnade öppna polisen till – fördelat mellan polismyndigheterna och – av Säkerhetspolisens totala spaningsresurs. Den siffran är enligt uppgift från Säkerhetspolisen densamma . Gemensamt med tar Säkerhetspolisen också ett ansvar för spaning i olika typer av spaningsinsatser. har det i snitt förekommit fem gemensamma spaningsinsatser där biträtt Säkerhetspolisen. Även om gemensamma spaningsinsatser sker vid 43 årsberättelse 2010. Samverkan och samarbete med andra aktörer ett fåtal tillfällen så har dessa insatser stor betydelse för kapaciteten. Säkerhetspolisen biträder också den öppna polisen med tekniska stödinsatser. På området teknikspaning tar dock ett stort ansvar i stödet till polismyndigheterna, i synnerhet i insatser där hemlig rumsavlyssning (HRA) ingår, men även för andra former som t.ex. mobilpositioneringar och kvalificerade tekniska spaningsmetoder. Vid misstanke om vissa brott ska, som beskrivits i avsnitt 3.1, brottsutredningen alltid tas om hand av Säkerhetspolisen eller under medverkan av Säkerhetspolisen.44 I praktiken utreder Säkerhetspolisen de brott som ligger inom organisationens uppdrag och ansvarsområde, t.ex. terroristbrott, hot mot den centrala statsledningen och spioneri. Även om brotten utreds av Säkerhetspolisen förekommer det ofta samverkan med den öppna polisen. Vid terroristattentatet på i lånade exempelvis Säkerhetspolisen både utredare och kriminaltekniker från den öppna polisen. Ett annat område där Säkerhetspolisen ofta samverkar med polismyndigheterna är i ärenden som gäller främmande beskickningar. 4.6.5Samverkan och samarbete inom teknikområdet Säkerhetspolisen ska enligt 3 § 3 p Säkerhetspolisens instruktion lämna tekniskt biträde åt polisväsendet i den utsträckning som det är lämpligt med hänsyn till verksamhetens art. Historiskt har detta inneburit att Säkerhetspolisen ansvarat för teknikutveckling inom hemliga tvångsmedel45 och även lämnat tekniskt stöd inom andra områden. Som exempel kan nämnas lås- och larmområdet där det lämnats långsiktigt, men även ärendebaserat, stöd. Sedan nationell telefonavlyssning blev möjlig har Säkerhetspolisen haft ansvaret för den centrala delen av verksamheten. Enligt nuvarande regelverk svarar Säkerhetspolisen dels för att beslut om 44Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om skyldighet för polismyndigheterna att underrätta Säkerhetspolisen om vissa brottsmisstankar m.m. (RPSFS 1999:10; FAP 403-3). 45Beslut om hemlig avlyssning och övervakning av elektronisk kommunikation (/). Samverkan och samarbete med andra aktörer hemlig avlyssning och övervakning av elektronisk kommunikation (/) verkställs, och dels för drift och förvaltning av systemet. Användningen av /har ökat och har stor betydelse vid bekämpande av allvarliga brott. Utöver användare inom polisväsendet har och tillgång till systemet. Antalet behöriga användare av systemet har tiodubblats. Genom en överenskommelse mellan beslutades om en gemensam utveckling och drift av system för teknisk inhämtning. Utöver /omfattade överenskommelsen teknik för hemlig rumsavlyssning, framtida hantering av lagrade trafikdata samt vissa andra inhämtningssystem. Genom överenskommelsen bildades en nationell styrgrupp med representanter från , (och Säkerhetspolisen), de större polismyndigheterna samt för att styra verksamheten. Styrgruppen består av representanter från alla regioner i polisorganisationen, vilket innebär att alla polismyndigheter har börjat arbeta efter ett nationellt koncept. I överenskommelsen åtar sig Säkerhetspolisen att leverera funktionalitet för de olika systemen och att bemanna samt bibehålla kompetens för driften. Betalningsansvaret för de ingående systemen regleras myndigheterna emellan. 4.6.6Administrativt och övrigt samarbete Som tidigare beskrivits har Säkerhetspolisen en egen budget, ett eget regleringsbrev och en egen instruktion. Säkerhetspolisen tillämpar inte och har undantagits från vissa av bestämmelserna i förordningen (2000:605) om årsredovisning och budgetunderlag. Ekonomienheten hos har därför ingen egentlig samverkan med . Inom det s.k. HR-området har samarbetet med en viktig roll för Säkerhetspolisen. är den lokala parten som förhandlar även för Säkerhetspolisen i de lokala löneförhandlingarna (RALS). har också tagit fram ett antal policydokument inom HR-området som även Säkerhetspolisen har tillämpat, exempelvis de policys som rör värdegrund och förmånsbilar. Samverkan och samarbete med andra aktörer Rättsenheten har viss kontakt med . var Säkerhetspolisen ofta underremissinsats till för remisser och delningar från . är Säkerhetspolisen en egen remissinstans i alla frågor som har betydelse för verksamheten. I ärenden av gemensamt intresse har kommunikationsenheten fortlöpande samverkan med kommunikationsavdelningen vid . Det kan avse metodfrågor och strategiska frågor. Vid ingripanden och särskilda händelser finns ett mer operativt samarbete i kommunikationsfrågor med berörd myndighet. tar också fram ett antal styr- och policydokument för polisväsendet i frågor som rör kommunikation, media och grafisk profil. 5Tidigare utredningar som behandlat Säkerhetspolisens organisation och förhållande till den övriga polisen Säkerhetspolisens organisation och förhållande till den övriga polisen har utretts tidigare. Skälen för utredningarna har varierat från bl.a. tidens krav och förändringar i omvärldsförhållandena till en mer allmän strävan att effektivisera och förbättra polisverksamheten. Kommittén redogör i detta kapitel för överväganden, förslag och utfall av tidigare utredningar om Säkerhetspolisens organisation och förhållande till den övriga polisen. Regeringen tillkallade 1987 en parlamentarisk kommitté, som antog namnet , för att se över Säkerhetspolisens organisation och inriktning.1 Säkerhetspolisen låg som en särskild avdelning, säkerhetsavdelningen, inom . Huvuduppgiften för kommittén var att se efter i vad mån förändringar behövde göras för att Säkerhetspolisens inriktning och organisation skulle bli rätt avvägda för den tidens krav. Särskilt viktigt var det att kommittén lämnade förslag som var ägnade att stärka verksamhetens demokratiska förankring. ansåg att Säkerhetspolisen borde behålla sin anknytning till . Som skäl för detta anfördes bl.a. att om säkerhetstjänsten skulle bli en egen myndighet skulle det 1 SOU 1988:16. utredningar som behandlat Säkerhetspolisens organisation kunna få negativa följder för personalrekryteringen och personalcirkulationen, särskilt om myndigheten inte hade ställning som polismyndighet. Kommittén ansåg att en fortsatt anknytning till skulle underlätta samarbetet med den öppna polisen genom att det skulle finnas en gemensam ledning på central nivå, som vid behov kunde utfärda föreskrifter och överta ledningen av gemensamma operationer. Kommitténs förslag blev att Säkerhetspolisen skulle få en mer självständig ställning inom , bl.a. genom att chefen skulle ha s.k. verkschefskompetens, regeringen skulle utfärda särskilda riktlinjer för verksamheten och genom att den parlamentariska insynen skulle stärkas. delbetänkande behandlades i regeringens proposition om Säpos inriktning och organisation m.m.2 Regeringen ställde sig i allt väsentligt bakom förslag. Regeringen uttalade bl.a. att Säkerhetspolisens arbetsfält i flera avseenden skiljer sig från den öppna polisens. Inriktningen på att skydda rikets inre och yttre säkerhet ställer delvis andra krav i fråga om hur verksamheten ska organiseras och bedrivas. Till det mest karaktäristiska hör den stränga sekretess som omgärdar verksamheten.3 Regeringen ansåg, i likhet med kommittén, att Säkerhetspolisen även i fortsättningen borde vara organisatoriskt knuten till . Det påpekades att det knappast fanns några belägg för att en fristående säkerhetstjänst skulle bli effektivare än en som organisatoriskt är en del av den centrala polismyndigheten. Ledningsfunktionen borde kunna förstärkas, och rekryteringen av personal breddas, redan inom ramen för den gällande organisationsformen. Föredragande statsrådet anförde bl.a. följande. det ligger ett värde ur både demokratisk och praktisk synvinkel i att Säkerhetspolisen utgör en del av polisen i allmänhet. Säkerhetspolisens arbetsuppgifter – att förebygga och avslöja brott – är till sin natur polisiära enligt svenskt synsätt. Att Säkerhetspolisen bedriver sitt arbete inom ramen för den allmänna polisorganisationen underlättar också det viktiga samarbetet med den öppna polisen. Att bryta ut säkerhetstjänsten till en fristående myndighet skulle dessutom med all säkerhet vålla merkostnader. Med hänsyn härtill förordar jag att Säkerhetspolisen även i fortsättningen ska ingå som en del i den centrala polisorganisationen.4 1988/89:108 s. 7 f. utredningar som behandlat Säkerhetspolisens organisation Fram till och med var Säkerhetspolisen organiserad som en avdelning inom . Då trädde instruktion i kraft. Genom denna instruktion ersattes säkerhetsavdelningen och dess avdelningschef organisatoriskt av Säkerhetspolisen och säkerhetspolischefen. I betänkandet Den centrala polisorganisationen (SOU 1993:92) föreslogs att den centrala polisorganisationen – liksom tidigare – skulle bestå av en enda förvaltningsmyndighet. En översyn av Säkerhetspolisens uppgifter och organisation föll utanför uppdraget. Utredningen påtalade emellertid vikten av god samverkan mellan Säkerhetspolisen och den öppna polisverksamheten och att det är viktigt att den centrala polisorganisationen är organiserad så att den underlättar sådan samverkan. I betänkandet uttrycktes att ett sådant samarbete förutsatte att Säkerhetspolisen även fortsättningsvis skulle ha polisutbildad personal samt att det fanns ett lokalmässigt samband med den öppna polisen som underlättade samverkan. har Säkerhetspolisens förhållande till den öppna polisen behandlats i flera utredningar. Den s.k. /fick 1998 i uppdrag av regeringen att utreda polisens organisation för att bekämpa den grova och organiserade brottsligheten. Kommittén skulle bl.a. belysa och Säkerhetspolisens roller i sammanhanget och pröva om gränsdragningen mellan dessa båda polisorgan borde förändras. Av direktiven till den nämnda kommittén kan bl.a. utläsas att den hotbild som och Säkerhetspolisen vid tiden hade att ta itu med väsentligen hade förändrats; hotet från den grova organiserade brottsligheten hade vuxit medan slut hade medfört att spioneri och annan underrättelseverksamhet hade ändrat karaktär och tycktes vara inriktad på andra mål . Vidare hade den internationella terrorismen, enligt direktiven, kommit att beröra i allt mindre utsträckning, vilket inneburit att behovet av Säkerhetspolisens insatser på området utredningar som behandlat Säkerhetspolisens organisation Inom verksamhetsområde var det istället den inhemska extremismen, särskilt högerextremismen, som krävde mer insatser . Det hade uppmärksammats att personer i ledande ställning inom dessa högerextremistiska grupper inte sällan hade koppling till grov allmänkriminell verksamhet, ibland i organiserad form.5 I betänkandet Den centrala polisen, SOU 2000:25, gjorde /bedömningen att en sammanslagning av underrättelseverksamhet skulle skapa förutsättningar för specialisering och ett effektivt utnyttjande av resurserna. Kommittén menade att inrättandet av en underrättelseverksamhet i en organisation skulle vara av särskild betydelse för bekämpningen av sådan kvalificerad brottslighet som har riksomfattande karaktär eller internationell anknytning. En sammanslagning skulle medföra en effektivisering och förbättring av verksamheten. En enda ledningsstruktur skulle ge bättre möjligheter att prioritera inom verksamhetsområdet och att utarbeta en gemensam strategi mot grov organiserad brottslighet. I en organisation skulle revirtänkandet minska, samhörigheten öka och informationsflödet därmed främjas. Det skulle också, enligt förslaget, vara den bästa lösningen för en nationell underrättelseverksamhet. En gemensam hotbildsbedömning skulle kunna göras där man kopplade samman allmänkriminella hot med säkerhetshot och på så sätt skulle man få förbättrade analyser. Vidare ansåg /att en sammanslagning skulle vara till fördel i fråga om tillgången på specialistkompetens. Specialisterna skulle också kunna användas bredare. Vissa rationaliseringsvinster skulle, enligt kommittén, även uppnås. Kommittén var dock inte enig utan ordföranden och flera av ledamöterna skrev särskilda yttranden. I ett av de särskilda yttrandena menade ledamöterna bl.a. att Säkerhetspolisens och arbetsfält skiljer sig åt i flera avseenden och att Säkerhetspolisens inriktning på att skydda rikets säkerhet delvis ställer andra krav på hur verksamheten ska organiseras. Man pekade också på att det är nödvändigt att Säkerhetspolisens verksamhet omgärdas av sträng sekretess. Bland de övriga skäl mot en sammanslagning som framfördes kan nämnas skillnaden i arbetssätt där Säkerhetspolisen har ett heltäckande ansvar inom vissa områden medan huvudsakligen har en stödjande funk- 5 Dir. 1998:101, Kommittédirektiv, Behovet av en central kraftsamling i kampen mot den organiserade brottsligheten m.m. utredningar som behandlat Säkerhetspolisens organisation tion, det internationella arbetet som sker genom skilda strukturer samt Säkerhetspolisens mer förebyggande och långsiktiga inriktning av arbetet. Vidare framfördes farhågor om bl.a. nedgång i effektivitet, tillskapandet av en stark central polisorganisation som blir mer hemlig än nödvändigt samt försämrade möjligheter att få information från andra länders säkerhetstjänster. Förslaget om sammanslagning av fick också kritik under remissbehandlingen. Såväl Säkerhetspolisen, och anförde bl.a. att det inte tillräckligt noggrant redogjorts för på vilket sätt verksamheterna skulle tjäna på en sammanslagning, bl.a. med hänsyn till de olika verksamheter som faktiskt bedrivs samt den höga sekretess som rimligen måste omgärda vissa delar av Säkerhetspolisens verksamhet.6 angav vidare i sitt remissvar bl.a. att Säkerhetspolisens samarbete i brottsbekämpningen till absolut övervägande del var med den lokala polisen och endast i mindre omfattning med . Det här avsåg framför allt författningsskyddets område.7 I regleringsbrevet för gav regeringen i uppdrag att utveckla samverkan mellan den öppna polisen och Säkerhetspolisen samt att företa, eller i förekommande fall föreslå, förändringar i fråga om ansvars- och uppgiftsfördelningen. slutredovisade sitt uppdrag i en skrivelse och tog bl.a. upp ansvars- och uppgiftsfördelningen mellan Säkerhetspolisen och den övriga polisen. föreslog bl.a. att Säkerhetspolisen och skulle ersättas av en ny sammanhållen enhet inom Rikspolisstyrelsen.8 Flera remissinstanser var tveksamma till förslaget. Istället fick 2002 i uppdrag att bl.a. utveckla samverkan mellan den öppna polisen och Säkerhetspolisen i syfte att bekämpa den grova organiserade brottsligheten. Uppdraget diskuterades i arbetsgrupper med företrädare för , och Säkerhetspolisen och redovisades sedan 6Remissammanställning Den centrala polisen, promemoria . 7Rikspolisstyrelsens remissvar i ovan nämnda remissammanställning. 8Redovisning av uppdraget VKA 120-630/02. utredningar som behandlat Säkerhetspolisens organisation i skrivelser till regeringen. Av redovisningarna framgick att inrättat ett operativt råd för samverkan och en särskild myndighetsgemensam enhet, S-BIT, för bekämpning av it-brott. I regleringsbrevet gavs i uppdrag att se över lämpliga samverkansområden för Säkerhetspolisen och . En slutsats från uppdraget var att samverkan mellan var god men att det fanns utvecklingspotential för ytterligare samverkan inom underrättelse- och spaningsverksamheten, personsäkerhetsarbetet, teknisk inhämtning och it-brottsverksamheten. gav i sitt betänkande 2001 (SOU 2002:122) uttryck för uppfattningen att det fanns allvarliga brister i ansvars- och uppgiftsfördelningen mellan den öppna polisen och Säkerhetspolisen, främst när det gällde samverkan på ledningsnivå. Kommittén ansåg att en förändring behövde åstadkommas och att de olika myndigheternas roller skulle förtydligas och framför allt förankras hos all berörd personal.9 presenterade 11 september-utredningen betänkandet Vår beredskap efter (SOU 2003:32). Utredningen föreslog att Säkerhetspolisen skulle skiljas från och ombildas till en icke-polisiär civil säkerhetstjänst. Enligt utredningens uppfattning skulle en övergång till en ickepolisiär säkerhetstjänst vara förenad med väsentliga fördelar. Verksamheten skulle då bli direkt underställd regeringen, vilket innebär att det blir lättare för regeringen att effektivisera samordningen av de verksamheter som bedrivs av de civila och militära säkerhets- och underrättelsetjänsterna. En övergång till en icke-polisiär säkerhetstjänst skulle med säkerhet också underlätta rekryteringen och bidra till att höja den samlade kompetensen och effektiviteten i organisationen. I 11 september-utredningen beskrivs problematiken kring nuvarande organisation på bl.a. följande sätt. 9 SOU 2002:122 s. 714 f. utredningar som behandlat Säkerhetspolisens organisation Den nuvarande konstruktionen med Säkerhetspolisen som ett slags självständigt verk inom lämnar utrymme för betydande invändningar. Organisationen tillägger rikspolischefen ett mycket diffust ansvar för Säkerhetspolisens verksamhet. På motsvarande sätt uppkommer det för Säkerhetspolisens ledning ett oklart förhållande till ledning. Nuvarande organisation skapar också vissa problem i förhållandet mellan polisorganisationerna och gentemot och andra myndigheter samt allmänheten.10 Regeringen gjorde i budgetpropositionen bedömningen att det inte var lämpligt att genomföra en så omfattande förändring av Säkerhetspolisen som 11 september-utred- ningen föreslog och underströk att det var av största vikt att ett väl fungerande samarbete mellan Säkerhetspolisen och den öppna polisen upprätthölls.11 5.8Den öppna polisens verksamhet i fokus har fokus vad gäller organisatoriska förändringar främst handlat om ifall det finns anledning att slå samman polismyndigheterna och till en myndighet. Bland annat framförde i budgetunderlagen för åren 2002–2004 önskemål om att göra en myndighet av polisen.12 lämnade i sitt slutbetänkande förslaget att regeringen bör pröva förutsättningarna för att ombilda polismyndigheterna till en myndighet.13 gav regeringen i uppdrag till att effektivisera polisverksamheten genom att bl.a. förbättra utvärderingsverksamheten och utöka användningen av tillsyn som en central del av styrningen. Uppdraget i dessa delar redovisades i oktober 2010.14 För en utförligare redogörelse hänvisas till avsnittet Polisens organisation och ledningsstruktur, SOU 2012:13. lämnade regeringen uppdraget till att analysera i vilken utsträckning polisens nuvarande organisation utgör ett hinder för de krav regeringen ställer på högre kvalitet, ökad kostnadseffektivitet, ökad flexibilitet och väsentligt 10SOU 2003:32 s. 17. 2004/05:1, Utgiftsområde 4 s. 71. 12Rikspolisstyrelsen, EKB-902-5965/00. 14Rikspolisstyrelsen, STA-124-6566/09, Regeringens uppdrag till att effektivisera polisverksamheten (Ju 2009/9595/PO). utredningar som behandlat Säkerhetspolisens organisation förbättrade resultat i polisens verksamhet (dir. 2010:75). Om kommittén ansåg att nuvarande organisationsform utgjorde ett hinder i dessa avseenden skulle ett fullständigt förslag lämnas till helt eller delvis ny organisation för polisen som undanröjer hindren. 6Varför ska Säkerhetspolisen ombildas till en fristående myndighet? Utgångspunkt: Kommittén har i SOU 2012:13 lämnat förslaget att Säkerhetspolisen ska ombildas till en fristående polismyndighet.1 säkerhetspolitiska läge förändras över tiden och nya utmaningar tillkommer kontinuerligt. Hot och risker mot rikets inre säkerhet är ibland komplexa och vissa av dem kan få stora konsekvenser för flera samhällssektorer. Nationsgränsernas betydelse minskar och värdet av dem i arbetet med att skydda nationella intressen blir också allt mindre. Formerna för att möta allvarliga hot och risker i samhället måste självfallet också utvecklas och förnyas.2 I detta ligger bland annat att ett lands nationella säkerhetstjänsts roll och uppgift ses över, liksom strukturen för hur en sådan tjänst organiseras. Den fråga som är aktuell gäller vilken organisatorisk ram Säkerhetspolisen bör ha i ljuset av de förändringar av polisorganisationen som kommittén lämnade i sitt första betänkande. Enligt förslaget i SOU 2012:13 kommer inte att finnas kvar.