sou · GZB375d3 · 2012-01-01 00:00:00 — Dessa utbildningar ska framför allt uppmärksamma följande ämnen: aträning av sällskapsdjur för kommersiellt- eller tävlingsändamål ska utföras av person med lämplig kunskap och skicklighet. idjur som gåvor till barn om inte deras föräldrar eller vårdnadshavare står som ansvariga. iidjur som gåvor, tillhörigheter, pris eller bonus. iiioplanerad avel av djur. Särskilda krav för viss djurhållning cde möjliga negativa konsekvenser för hälsa och välfärd för vilda djur om de fångades och introducerades som sällskapsdjur. drisken för oansvarigt förvärvande av sällskapsdjur som leder till ett ökande antal oönskade djur övergivna djur. I propositionen till djurskyddslag (1987/88:93) framför- des att det var viktigt att kunna föreskriva om villkor för eller för- bud mot viss djurhållning. I 7 § gavs ett bemyndigande till den dåvarande ansvariga myndigheten dvs. Lantbruksstyrelsen, att få meddela föreskrifter om förbud mot eller villkor för att hålla djur i fångenskap. Av propositionen framgår att bakgrunden till bestämmelsen var bl.a. det ökade intresset för att importera och hålla udda sällskaps- djur. Departementschefen framför i propositionen att det måste förhindras att djur tas in i om det inte finns tillräcklig kun- skap om deras levnadsvillkor och om det svenska klimatet inte erbjuder någon bra miljö för djuren. Bemyndigandet uppgavs också att vara avsett för att förhindra att djur som normalt inte hålls i fångenskap inte skulle få hållas som sällskapsdjur på ett sådant sätt att det otillbörligen inskrän- ker deras naturliga beteenden. Det som avsågs var då bl. a. reptiler och andra exotiska djur. Departementschefen angav också att genom att ställa upp villkor för hållandet av dessa djur i fångenskap borde hållandet av sådana djur kunna begränsas till djurparker och liknande anläggningar. I propositionen 1989/90:118 föreslogs att krav på skötselråd skulle införas när då sällskapsdjur såldes yrkesmässigt. Som skäl uppgavs att sällskapsdjur blir allt vanligare i svenska hem men att nyblivna ägare ofta har dåliga kunskaper om hur djuret ska skötas. Den som köper ett djur bör därför få sakkunnig information om hur djuret ska skötas. Förslag på krav på skötselinformation i sam- band med överlåtelsen föreslogs därför. Av propositionen framgår också att förslaget avsåg all yrkesmäs- sig försäljning av sällskapsdjur, dvs. djur som hålls för sällskap och som hobby. Kravet på information ansågs variera med bl.a. djurart och den förkunskap som köparna i allmänhet kunde antas ha. Störst behov av information till köpare ansågs finnas vid försäljning från en zoologisk affär direkt till allmänheten. Skälet till detta var att många som köper djur i sådana affärer kan förmodas vara helt Särskilda krav för viss djurhållning okunniga om den djurart som de köper och många av dem har heller haft hand om djur av något slag. I dessa fall ansågs det vara av särskild vikt att informera köparna om hur dju- ren skulle skötas. Det framfördes även i propositionen att detta borde som regel ske i form av att skriftliga skötselråd som över- lämnades till köparna och att anvisningarna för skötseln också borde vara ganska utförliga. Mot den bakgrunden fick ett bemyndigande att föreskriva om bl.a. skyldighet att vid överlåtelse av djur ge infor- mation om djurets skötsel. Detta gjordes 1997 i Statens jordbruks- verks föreskrifter (SJVFS 1997:61). om villkor för hållande, uppföd- ning och försäljning m.m. av djur avsedda för sällskap och hobby. I dessa föreskrifter fanns bl.a. dagens krav på skyldighet att över- lämna information om djurets skötsel vid försäljning av sällskaps- djur. Dagens förbud mot att hålla viltfångade djur (med undantag för fiskar och grodor) samt apor och rovdjur för sällskap och hobby fanns också med i dessa föreskrifter. Undantagna från detta förbud var då tamiller och grävling. 9.5.3EU-domstolens dom i mål C-219/07 I mål C-219/07 prövade om en s.k. positiv förteck- ning över däggdjursarter i nationell djurskyddslagstiftning är för- enlig med artikel 28 och artikel 30 i EUT-fördraget (motsvaras av 34 och 36 EUF-fördraget) och rådets förordning (EG) nr 338/97 av om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem. Domstolen fann att artiklarna nämnda ovan varken ensamma eller i förening med rådets förordning (EG) nr 338/97, behöver utgöra hinder för en nationell lagstiftning i form av en sådan posi- tiv förteckning om det grundas på skyddet av djurs välbefinnande, intresset av att skydda människors och djurs hälsa och liv eller tvingande krav som miljöskydd. Skyddet för dessa intressen ska dock inte kunna uppnås på ett lika effektivt sätt genom åtgärder med mindre begränsande verkan på handeln inom EU. Förteck- ningen ska vidare grunda sig på objektiva och icke-diskriminerande kriterier. Det ska även finnas möjlighet att få nya arter upptagna i förteckningen. Avslag på en ansökan om att få en art upptagen ska grundas på en verklig risk för djurs välbefinnande, intresset av att skydda människors och djurs hälsa och liv eller tvingande krav som Särskilda krav för viss djurhållning Beslut om avslag ska vara motiverade och kunna över- klagas till domstol. En s.k. positiv förteckning över vilka däggdjur som är tillåtna att inneha är alltså förenlig med om den baseras på objek- tiva kriterier om bl.a. djurens behov och om de utgör en fara för människor eller miljön samt om detta skydd inte kan uppnås på ett mindre ingripande sätt. Vidare ska det vara möjligt att få nya djur upptagna i förteckningen och att förfarandet ska uppfylla grund- läggande förvaltningsrättsliga krav på bl.a. överklagbarhet. 9.5.4Forskning kring hållande av djur som sällskapsdjur Vilka djur är lämpliga att hålla som sällskapsdjur? Hållandet av vissa exotiska djur som sällskapsdjur har ifrågasatts av forskare. Forskare som Schuppli och Fraser (2000) anser att det finns två aspekter som måste vägas in i bedömningen av ett djurs lämplighet att hållas som sällskapsdjur. Den första aspekten är dju- rets egen välfärd och den får inte riskeras utan ska idealt t o m för- bättras. Den andra aspekten är att införskaffandet och hållandet av djuret inte får förorsaka eller riskera att skada andra djur, männi- skor eller miljö. För att utreda dessa två aspekter närmare anger Schuppli och Fraser (2000) en mängd frågor som bör ställas vid bedömning av om en djurart är lämplig att få hållas som sällskapsdjur. När det gäller djurets välfärd är detta t.ex. frågor som om det finns tillräcklig kunskap rörande djurens behov av rörelse, social kontakt med andra djur och djurets naturliga beteende. Vidare måste det finnas kunskap om vilka näringskrav som detta djur har, vilket temperaturintervall som djuret är beroende av och hur man ska känna igen och förebygga negativa tillstånd som rädsla, smärta och oro. Kunskap måste även finnas om hur djuret ska behandlas om det blir sjukt. Förutom kunskap måste det även finnas praktiska förutsätt- ningar för att hållandet av djuret ska fungera. Detta betyder t.ex. att det måste finnas lämpligt foder att tillgå i handeln och praktise- rande veterinärer med kompetens för just denna djurart att vända sig till. Vidare måste det med hänsyn taget till vårt klimat vara möj- ligt att skapa en hållandemiljö för dessa djur som tillgodoser deras behov av vila, rörelse, social kontakt, naturligt beteende mm. Särskilda krav för viss djurhållning samband med detta måste man också ta hänsyn till att vissa av dess djur växer på ett sätt som kan ändra kraven på hållande ganska drastiskt och att livslängden kan vara mycket längre än för mer tra- ditionella husdjur. Schuppli och Fraser (2000) påpekar också att i bedömningen av djurens välfärd måste även risken för lidande, skador, sjukdom eller död vid införskaffande och transport av dessa djur också vägas in. När det gäller andra aspekter än djurskyddsaspekter så tar Schuppli och Fraser (2000) upp risken för skador på andra djur, människor och miljö. Frågor som huruvida djuren är giftiga, kan överföra smittor eller attackera och skada människor och andra djur måste vägas in i bedömningen av lämplighet som sällskapsdjur. Djur som av många har ansetts innebära en risk för människor och andra djur och därför ansetts vara olämpliga som sällskapsdjur är t.ex. giftormar, pytonormar, krokodiler, primater, vargar, varghy- brider och stora kattarter (Diesch 1981, 1993, Payne 1998). När det gäller skador på miljön så finns det risk för skador både på djurets ursprungliga miljö och den nya miljö som djuret hamnar i. I den ursprungliga miljön kan infångandet utgöra ett hot mot överlevnad. I den nya miljön är det däremot främst andra arter som kan komma att påverkas negativt såsom genom sjukdom och utrotning om den nya arten kommer lös och förvildas. Schuppli och Fraser (2000) påpekar också att vissa djurarter kan ha motbjudande karaktärer i form av stark lukt, ljudliga läten, orenlighet osv. som kan göra hållningen oacceptabel för ägaren eller andra människor. De varnar också för att det finns risk för att djurägarens intresse och åtagande snabbt avtar gällande djurarter som t.ex. är nattaktiva eller aktivt söker ensamhet och på så sätt är osällskapliga. I är det förbjudet att hålla primater som sällskapsdjur men detta förbud ifrågasätts . Lämpligheten av att hålla primater som sällskapsdjur har dock starkt ifrågasatts av forskare som bl.a. Soulsbury et al (2009). En av orsakerna är att nutritionsrelaterade sjukdomar är vanliga hos primater som hålls som sällskapsdjur (1962, 1971, Keymer 1972, Chadwick et al. 1979, Hatt & 1998, et al. Särskilda krav för viss djurhållning tillgängliga fodret som finns för primater anses inte tillgodose olika arters artspecifika behov (Crissey & Pribyl 1997). Ett annat pro- blem är att primaterna ofta hålls inomhus vilket göra att de får för lite solljus (et al. 1978, Hatt & 1998) och problem med temperaturer, luftfuktighet och ljusnivåer (Hevesi 2005). Bland t.ex. sällskapsprimater i antas temperaturvaria- tioner bidra till den höga förekomsten av luftvägssjukdomar och bristen på solljus till hudsjukdomar (Duarte-Quiroga & Estrada 2003). Det anses också att vara svårt att hålla primater på tillräckligt stora ytor för att kunna ge dem en god välfärd (Prescott & Bucha- nan-Smith 2004) Primater har stora hemområden som kan sträcka sig hos små marmosetter till 170 kva- dratkilometer hos de största primaterna (Mendes et al. 1995, 1976). För primater är också den sociala situationen mycket viktig för deras välfärd. Beteendestörningar, matofobier och andra hälsopro- blem är vanliga hos primater som hålls ensamma och/eller har sepa- rerats från modern och familjen (1962, Kauf- mann & Rosenblum 1967, Johnson-Delaney 1991 Coe 1993, Spring et al. 1997, Norcross & 1999, et al. 1998, Rein- hardt & 2001, Pryce et al. 2002, Mallapur & Choudhury 2003, Wiens & Zitzmann 2003, Yamamoto & de Araújo Lopes 2004, Hones & 2006). Allvarliga sjukdomar kan också spridas från andra primater till människa. Exempel på sådana är herpes B virus, simian T- lymphotropic virus typ-1, simian immunodeficiency virus, Ebolavirus, Marburgvirus, gulafebernvirus, apkoppsvirus och hepatit B-virus (Skierus 2010). Forskning har även bedrivits när det gäller lämpligheten att hålla fåglar som bl.a. papegojor som sällskapsdjur (Engebretson 2006). Även här har dieten konstaterats vara ett problem och det har upp- skattats att felaktig näringstillförsel är ansvarig för av alla kliniska problem som ses hos fågelveterinärer (1998). Trots att det finns foder av hög kvalitet att tillgå i form av pellets så har fåglar så varierade behov att det i princip är Särskilda krav för viss djurhållning omöjligt att kommersiellt tillgodose alla olika arter av fåglar som hålls som sällskapsdjur (1998, 1998). Ett annat djurskyddsproblem som har konstaterats hos fåglar som hålls för sällskap är stress. Även om ett liv i fångenskap utan predatorer, dåligt väder, letande efter mat m.m. kan verka bekvämt och bekymmersfritt så visar obduktioner av sällskapsfåglar att de ofta har varit stressade (1998). Dessa stressrelaterade ska- dor antas bl.a. bero på de fysiska och beteendemässiga begräns- ningar som fångenskapen medför. (1998) påpekar att det tycks som att den ideala inhägnaden för fåglar i fångenskap är en med en sådan storlek och inredning att fågeln inte är medveten om att den är i fångenskap. Vissa fåglar som papegojor är mycket sociala fåglar och lever i naturen i stora flockar. flyger de kilometervis för att söka efter den variation i maten som de behöver och samlas de i grupper med hundratals eller till och med tusentals fåglar (Gilardi & Munn 1998). I fångenskap uppvisar en del fåglar stereotypier och forskning har visat att vissa stereotypier hos fåglar i fångenskap är relaterad till bristen på yta och fysisk komplexitet medan andra stereotypier är relaterade till brist på tillfälle att utföra födosökande beteenden. Brist på sociala interaktioner med samma art tycks bidra till båda typerna av stereotypier (Sargent & Keiper 1967, Keiper 1969, Meehan et al. 2003a, 2004, Meehan 2003b). Även om många papegojor föds upp i fångenskap så anses de inte vara domesticerade utan har kvar medfödda beteenden och fysiska behov som vilda papegojor (1998, 1998). De utrymmen och hållningsformer som papegojor dock hålls i fången- skap av privata ägare är oftast utformade efter ägarens bekvämlig- het och inte efter fågelns behov (1998, van Hoek & ten 1998). Dessa begränsningar av miljön i fångenskapen kan på ett avsevärt sätt minska möjligheten för dessa fåglar att utrycka sina naturliga beteenden som t.ex. socialisering, födosöksbeteende och flygning (Sargent & Keiper 1967, 1998). Dessa begräns- ningar av naturliga beteenden kan leda till stereotypier och är en indikation på dålig välfärd (Sargent & Keiper 1967, Keiper 1969, 1991, King 1993, Broom 1996, 1998, van Hoek & ten 1998, Garner et al. 2003b, Meehan et al. 2003a, 2004, Meehan 2003b). Särskilda krav för viss djurhållning Forskare som exempelvis (1990) anser att det finns en utbredd missuppfattning om att reptiler liksom andra lägre stå- ende ryggradsdjur skulle vara mer anpassningsbara och tåligare än högre stående ryggradsdjur. Den forskning som finns visar i själva verket på motsatsen, dvs. att reptiler är känsliga och har svårt att anpassa sig till miljöer som inte är naturliga för dem. tror att en av anledningarna till detta är att reptiler har mer med- född kunskap och mindre inlärd kunskap än t.ex. många däggdjur som lärs upp av sina föräldrar och därför har bättre anpassnings- förmåga. Reptilers beteende i fångenskap har inte studerats lika mycket som t.ex. däggdjur och fåglar. Studier från visar också att många har dålig kunskap om hur dessa djur ska hållas för att djuren ska må bra. Forskarna konstaterade att dödligheten bland djuren var hög och att de ungdomarna som höll reptilerna hade mycket att lära om hur man ska hålla dessa djur (1998). Bland de djurskyddsproblem som är kopplade till hållande av reptiler är beteendestörningar vanliga. I forskning som har utvärde- rat hållning av mer än 4 000 reptiler fann man i olika fångenskaps- situationer både sådant som ledde till fysiska skador och rena bete- endeproblem. Bland vanliga beteendeproblem fanns t.ex. hyperak- tivitet, inaktivitet och aggression. Ett annat beteendeproblem var deras interaktion med de transparenta väggarna i utrymmet där vissa individer kunde tillbringa av sin aktiva period med att försöka trycka sig mot, klättra upp på eller gräva sig under dessa. (1990). Många av beteendeproblemen var kopplade till alltför små ytor att röra sig på eller en allt för ostimulerande miljö. Många reptiler rör sig i naturen över stora ytor och har ett aktivt födosök. För att ge dessa djur välfärd krävs att den fysiska miljön inte enbart tillgo- doser de mest grundläggande biologiska behoven som föda, vatten, rätt temperatur och luftfuktighet utan även deras beteendebehov. Studier på t.ex. sköldpaddor visar att hållandemiljön kan vara direkt avgörande för välfärd, hälsa och levnadslängd. Sköldpaddor som hölls i miljöberikade förhållanden var signifikant mindre stressade (lägre stresshormoner) än de som hölls i miljöfattiga förhållanden (Case et al. Särskilda krav för viss djurhållning 9.6Utredarens överväganden och förslag Utredaren kan konstatera att många instanser anser att nuvarande § 16-tillstånd fyller en viktig funktion för djurskyddet. Länsstyrel- serna m.fl. myndigheter har pekat på att tillståndet är viktigt för att förebygga djurskyddsproblem och att detta skulle försvinna om tillståndet t.ex. ersattes med ett anmälningsförfarande. Utredaren har också tolkat att såväl hästbranschen som SKK är förhållandevis positivt inställda till dessa tillstånd så länge som de sköts på ett effektivt, kompetent och enhetligt sätt. Utredaren har dock ambitionen att förenkla lagstiftningen och likrikta de krav som ställs på olika djurverksamheter så att de blir mer enhetliga och logiska till sin struktur. Utredaren har därför försökt finna en alternativ lösning till § 16-tillstånden som med ett bibehållet djurskydd skulle administrativt vara mindre betungande. Utredaren anser även att de finns tecken på att länsstyrelserna hanterar § 16-tillstånden olika (se avsnittet Behövs § 16-tillstån- den? Som utredaren ser det består § 16-tillståndet av två viktiga delar. Den ena rör lämpligheten hos den som ska driva verksamheten i form av utbildning eller erfarenhet, och den andra delen utgörs av en form av godkännande av lokaler för hållande av djur. När det gäller kravet på lämplighet anser utredaren att detta är viktigt för alla former av djurverksamhet. Utredaren har därför lagt ett förslag om ett generellt kompetenskrav för all djurhållning i lagen, se Utredarens övriga överväganden. Till detta föreslår utreda- ren att det sedan kopplas mer specifika djurskyddsföreskrifter där det anges vilken kompetens och utbildning som krävs vid olika djurverksamheter. Däremot anser inte utredaren att det nödvän- digtvis behövs särskilda utbildningstillstånd utan efterlevnaden av kraven bör kunna kontrolleras av kontrollmyndigheten vid vanlig djurskyddskontroll. När nya djurverksamheter startar kan det eventuellt vara lämpligt att det finns någon form av anmälnings- plikt så att får kännedom om dessa och vid denna anmälan skulle t.ex. ett kompetensbevis kunna kopplas om det bedöms vara lämpligt för verksamheten. Utredaren anser att Jord- bruksverket bör se över detta i samband med framtagandet av djur- skyddsföreskrifter kopplade till utbildning. Särskilda krav för viss djurhållning När det gäller kravet på godkännande av lokal för djurhållning i § 16-tillstånden så anser utredaren att det är något som är av gene- rell betydelse för djurskyddet. finns olika former av lokal- godkännande för djurverksamheter utspridda i olika paragrafer i lag, förordning och föreskrifter. Lokalgodkännande finns för alla försöksdjur, för alla djur i offentlig förevisning, för lantbruksdjur och hästar om de hålls i viss omfattning, för vilda djur i hägn och för de sällskap och hobbydjur som omfattas av § 16-tillstånd. Utredaren anser att det skulle vara bättre och mer logiskt om man i lagstiftningen tog ett större och mer enhetligt grepp på frå- gan om lokalgodkännande. Utredaren föreslår därför att man i djurskyddslagen inför ett allmänt krav på att lokaler i yrkesmässig djurhållning och djurhållning av större omfattning ska godkännas i förväg. Dagens olika lokalgodkännanden skulle då täckas in av detta och skulle sedan få föreskriva om hur dessa godkännanden ska ske för olika verksamheter och vilken omfatt- ning de bör ha. Länsstyrelserna har stor rutin på att hantera förprövningsärenden och gör så med förhållandevis korta hand- läggningstider. Borttagandet av § 16-tillstånden skulle alltså ersättas med en viss utökning av förprövning av lokaler. Utredaren bedö- mer att med vägledning av föreskrifter bör detta kunna hanteras effektivt och ändamålsenligt av länsstyrelserna. Utredaren är medveten om att detta innebär att en del av den administration som § 16-tillstånden innebär bibehålls men anser att denna är välmotiverad från djurskyddssynpunkt och nöd- vändig för att bibehålla samma djurskyddsnivå. Enligt utredarens mening är det oundvikligt att ha någon form av godkännande av djurlokaler på förhand om man vill ha ett förebyggande djurskydd. Ett sådant godkännande är inte enbart en belastning för den som ska driva en ny djurverksamhet utan också en investeringssäkerhet och en hjälp i verksamheten genom att man på detta sätt får en för- säkran om att lokalerna är ändamålsenliga och godkända för verk- samheten. Utredaren anser även att det är rimligt att olika djurverksamhe- ter behandlas mer lika och med detta förslag skulle stallar och lokaler för all yrkesmässig djurhållning eller djurhållning i större omfattning omfattas av ett krav på godkända lokaler, oavsett vad djuren används till. Omfattningen och innehållet i godkännandet bör dock variera med verksamheten och regleras i myndighetsföre- skrifter. Särskilda krav för viss djurhållning På samma sätt som anser utredaren att verksamheter av mindre omfattning bör undantas från kravet och dessa gränser bör göras mycket tydliga. Ett problem som har påtalats med § 16-till- stånden är att det inte tydligt framgår vilka som omfattas av tillståndsplikten. Ett antal instanser har påtalat att ordalydelserna i föreskrifterna är otydliga och svårbegripliga. Detta måste enligt utredaren klargöras och föreskrifttexten på detta område måste förenklas. Utredaren anser att det är viktigt att bestämmelserna är formulerade så att de som berörs av bestämmelsen också förstår att de berörs. Som utredaren har tolkat analysen i Genomförande av tjänstedi- rektivet (Ds 2008:75) hindrar inte tjänstedirektivet att medlems- staterna har krav på godkännande av fysisk infrastruktur som t.ex. lokaler för djurhållning. Utredaren har i avsnittet om § 16-tillstånden lagt ett förslag om ett allmänt krav på att lokaler i yrkesmässig djurhållning och djurhåll- ning av större omfattning ska godkännas i förväg. Utredaren anser alltså att kravet på förprövning av ny-, om- och tillbyggnad av djur- stallar behövs för att förebygga djurskyddsproblem. Utredaren anser också att det är av största vikt att i förhand försäkra sig om att de tekniska lösningar som används för att inhysa djuren funge- rar väl utifrån djurens fysiologiska och beteendemässiga behov och förutsättningar. Utredaren bedömer även att förprövningen behövs för att hjälpa företagaren och fungera som garant för företagarnas invester- ingar i stall och andra byggnader där djur hålls. fungerar för- prövningen på vissa håll också som en informationskälla till företa- garen och detta är något som utredaren anser borde stärkas. Att nå ut med information till företagarna om förändringar och förbätt- ringar är viktigt. Utredaren anser också att det ska finnas en helhetssyn i förpröv- ningen. Med detta menar utredaren att faktorer som är viktiga för att kunna skapa ett gott djurskydd och en god djurhälsa ska inklu- Särskilda krav för viss djurhållning Som exempel kan nämnas att det i förprövningen bör ingå att se till att det finns möjlighet att släppa ut djur på bete eller stalla upp utegångsdjur som blir sjuka. När det gäller bete så har det framförts som en brist i förprövningen att den endast omfattar byggnaderna och inte ser på om kravet på bete kan uppfyllas. Bete är viktigt från såväl djurskydd, djurhälso- och smittskyddssyn- punkt. Beteshållning ger mjölkkor en möjlighet att bete sig natur- ligt och under beteshållning läker även vissa klövproblem. Möjlig- heten att kunna hålla kor på bete är också viktigt i samband med salmonellasaneringar. I förprövningen ingår i viss utsträckning att se på smitt- skydds- och djurhälsoaspekter men utredaren anser att detta borde förtydligas och stärkas. I sin rapport djurskydd i förändring (SJV 2008:24) har föreslagit att smittskyddsaspekter bör ingå i förprövningen i större omfattning än vad som sker .