sou · H0B317d2 · 2012-05-02 00:00:00 — Att det råder en presumtion för att tillräknelighetskriterierna är uppfyllda och att en överviktsprincip tillämpas innebär självfallet inte att det skulle vara poänglöst för parterna att föra bevisning i tillräknelighetsdelen. Om den rättspsykiatriska undersökningen talar för att tillräknelighetsrekvisitet är uppfyllt ankommer det när- mast på den tilltalade att göra sådana invändningar mot utlåtandet över undersökningen att det finns anledning att betvivla de slutsatser som redovisas i det. Detta kan ske t.ex. genom att det framställs en begäran om att undersökningen ska granskas av rättsliga råd. Men det kan också ske genom annan utredning, t.ex. genom vittnesbevisning avseende gärningsmannens agerande både före, under och efter det att gärningen begicks. Psykisk störning, brott och ansvar talade med detta blir det åklagarens sak att presentera bevisning som i tillräcklig grad styrker slutsatserna i utlåtandet. Tillräknelighetsregleringen är enligt vårt förslag inte tillämplig i de fall gärningsmannen i anslutning till gärningen själv har vållat sin bristande förmåga genom rus eller på något annat sätt. Detta inne- bär att gärningsmannen kan dömas till straffrättsligt ansvar i dessa fall. I denna del blir det åklagaren som ska bevisa att gärnings- mannen har försatt sig i ett sådant s.k. självförvållat tillstånd. Åkla- garen har då att styrka att gärningsmannen åtminstone genom oaktsamhet har orsakat sitt tillstånd av otillräknelighet, dvs. att han eller hon har haft kontroll över händelseförloppet och har varit oaktsam i sitt handlande. Vidare ska åklagaren styrka att det är gärningsmannens oaktsamhet som har orsakat det aktuella tillstån- det samt att oaktsamheten är relevant för att tillståndet har upp- kommit. I denna del bör det i brottmål vanligen gällande bevis- kravet gälla. När det slutligen gäller sambandet mellan något av grundtill- stånden och det förhållandet att gärningsmannen inte förstod gär- ningens innebörd eller hade förmåga att anpassa sitt handlande efter en sådan förståelse får utgångspunkten vara, att det finns en sådan koppling. 9.6Påföljder för psykiskt störda lagöverträdare i ett reformerat system I avsnitt 9.5.4 har vi föreslagit att tillräknelighet eller ansvarsför- måga åter ska vara ett krav för straffrättsligt ansvar. Detta innebär att vissa psykiskt störda gärningsmän inte kommer att träffas av straffrättsligt ansvar eftersom de inte uppfyller tillräkne- lighetskravet. Som vi bedömer det kommer det att röra sig om en liten grupp lagöverträdare. Huvuddelen av de psykiskt störda lag- överträdarna kommer alltså att vara straffrättsligt ansvariga och dömas till en påföljd för det eller de brott som de har begått. I detta avsnitt behandlas vilka påföljder som ska kunna komma i fråga för de psykiskt störda lagöverträdare som kan bära ett straffrättsligt ansvar. har i uppdrag att göra en översyn av på- följdssystemet både för vuxna och för unga lagöverträdare (dir. Psykisk störning, brott och ansvar I uppdraget ingår bl.a. att ta ställning till om ett system med villkorligt fängelse ska införas. Uppdraget ska redovisas senast . Vi är medvetna om att våra förslag i enskildheter kan behöva justeras om ett system med villkorligt fängelse genomförs. Våra förslag kan emellertid inte lämnas med utgångspunkt i något annat än det gällande systemet. För det fall villkorligt fängelse införs får förutsättas att våra förslag beaktas så långt detta är möjligt. 9.6.2Bestämning av påföljd för psykiskt störda lagöverträdare Vårt förslag: Överlämnande till rättspsykiatrisk vård avskaffas som självständig påföljd. Normala bestämmelser om påföljds- bestämning ska gälla även för psykiskt störda lagöverträdare som fälls till ansvar. Som förmildrande omständighet vid bedöm- ningen av straffvärdet ska det särskilt beaktas om den tilltalade till följd av en psykisk störning, en sinnesrörelse eller av någon annan orsak har haft nedsatt förmåga att förstå gärningens innebörd i den situation i vilken han eller hon befann sig eller att anpassa sitt handlande efter en sådan förståelse eller att kon- trollera sitt handlande. En pågående behandling av en psykisk störning som kan antas ha samband med brottsligheten ska kunna beaktas som ett särskilt skäl för val av skyddstillsyn som påföljd i stället för fängelse. Som särskilt skäl för skyddstillsyn i förening med s.k. kontraktsvård ska det kunna beaktas om en psykisk störning som kräver vård eller behandling i väsentlig grad har bidragit till att brottet har begåtts. Vid påföljdsvalet ska rätten i skälig omfattning beakta om den tilltalade i anslutning till brottet har genomgått eller genomgår frivillig psykiatrisk vård eller psykiatrisk tvångsvård enligt lagen om psykiatrisk tvångsvård. Förhållandet bör också i vissa fall kunna beaktas vid straffmätningen i enlighet med de allmänna principer som gäller. Psykisk störning, brott och ansvar 9.6.2.1Överlämnande till rättspsykiatrisk vård avskaffas som påföljd Även om en gärningsman anses tillräknelig är det inte säkert att han eller hon kommer att dömas till påföljd. Åklagaren kan i stället besluta om åtalsunderlåtelse23 eller besluta om förundersöknings- begränsning. Förutsättningarna för ett sådant beslut kan vara att psykiatrisk vård eller insatser enligt LSS kommer till stånd samt att något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts genom att åtal inte väcks (20 kap. 7 § första stycket fjärde punkten RB). Vi föreslår i avsnitt 12.3 att bestämmelserna om åtalsunderlåtelse till viss del ska ändras med anledning av införandet av en tillräknelig- hetsreglering. I de flesta fall kommer dock åtal att väckas. Frågan är då hur påföljdsreglerna bör vara utformade för de psykiskt störda lagöver- trädare som fälls till ansvar och hur deras psykiatriska vårdbehov ska tillgodoses. finns en särreglering beträffande psykiskt störda lagöverträdare genom bestämmelsen om det principiella fängelseförbudet (30 kap. 6 § BrB) och de andra inskränkningar i påföljdsvalet som följer av den bestämmelsen. Det finns också en särskild påföljd, överlämnande till rättspsykiatrisk vård (31 kap. 3 § BrB), för psykiskt störda lagöverträdare. De nu gällande reglerna har, som framgått i avsnitt 9.3, gett upphov till en rad problem. För att komma tillrätta med dessa har vi i avsnitt 9.4 slagit fast två viktiga principer. Den ena är att vårdbehovet ska tillgodoses oberoende av vilken straffrättslig reaktion som följer på brottet. Psykiatrisk vård bör alltså ges utifrån behovet av sådan vård efter en medicinsk bedöm- ning och inte vara beroende av vilken påföljd som har dömts ut i det enskilda fallet. Vårdbehovet ska därmed påverka hur påföljden verkställs, men inte själva valet av påföljd. De medicinska bedöm- ningarna ska få omedelbar betydelse både för när vården ska inledas och när den ska upphöra inom de ramar som påföljderna sätter upp. Den andra principen innebär att de allmänna reglerna om straff- mätning och påföljdsval i högre grad än ska styra och sätta upp ramarna för det straffrättsliga ingripandet i de fall då gärnings- mannen döms till straffrättsligt ansvar. Domstolens val av påföljd bör för psykiskt störda lagöverträdare, liksom för övriga grupper, 23 Åtalsunderlåtelse innebär att åklagaren beslutar att inte väcka åtal trots att den misstänkte är skyldig till brottet. De närmare förutsättningarna för ett sådant beslut finns i 20 kap. 7 § RB. Riksåklagaren har beslutat om riktlinjer på området, Förundersökningsbegränsning och åtalsunderlåtelse, RåR 2008:2. Psykisk störning, brott och ansvar styras av brottets straffvärde och art och av om det är fråga om återfall i brott. En konsekvens av ett återinförande av en tillräknelighetsregle- ring och en renodling av de olika aspekter som gör sig gällande i fråga om psykiskt störda lagöverträdare blir att överlämnande till rättspsykiatrisk vård inte längre behövs som särskild påföljd. Psykiatrisk vård ska i stället ges vid verkställigheten oavsett vilken av de andra påföljderna som döms ut. Vi föreslår därför att bestäm- melsen i 31 kap. 3 § BrB upphävs. 9.6.2.2Vanliga påföljdsregler ska tillämpas I och med att fängelseförbudet försvinner och rättspsykiatrisk vård avskaffas som påföljd blir de vanliga påföljdsreglerna tillämpliga också på psykiskt störda lagöverträdare som fälls till ansvar. Några regler som begränsar själva påföljdsvalet finns . Den stora majoriteten av de psykiskt störda lagöverträdare som i dagens system skulle träffas av fängelseförbudet kommer i vårt system att dömas till fängelse eller andra påföljder enligt de vanliga reglerna. En annan sak är att förekomsten av en psykisk störning även kan få betydelse för påföljdsbestämningen, t.ex. på det sättet att domstolen väljer en lindrigare påföljd än den som annars skulle ha följt på brottet. I det följande beskrivs översiktligt hur vi tänker oss att ett nytt system för psykiskt störda lagöverträdare ska fungera när det gäller straffmätning och påföljdsval. Vi vill emellertid redan här betona att en förutsättning för ett system där vanliga påföljdsregler är tillämpliga också beträffande psykiskt störda lagöverträdare är att psykiatrisk vård verkligen kan komma till stånd under verkställigheten av olika påföljder. Det kan naturligtvis vara så att den tilltalade redan genomgår psykiatrisk vård när han eller hon ska dömas. Hänsyn bör då tas till detta vid påföljdsbestämningen. I varje straffbestämmelse finns angivet vilken straffskala som gäller för det aktuella brottet. Vid vissa brottstyper anges dessutom direkt i straffbestämmelsen olika omständigheter som har betydelse för Psykisk störning, brott och ansvar bedömningen av brottets allvar. Ofta är dessa omständigheter av- görande för om ett brott av det aktuella slaget ska bedömas som grovt eller inte. Allmänna bestämmelser om straffvärde, dvs. bestämmelser som ska tillämpas oavsett brottstyp, finns i 29 kap. BrB. Som utgångs- punkt gäller enligt 29 kap. 1 § BrB att straff ska, med beaktande av intresset av en enhetlig rättstillämpning, bestämmas inom ramen för den tillämpliga straffskalan efter brottets eller den samlade brotts- lighetens straffvärde. Vid bedömningen av straffvärdet ska beaktas den skada, kränkning eller fara som gärningen har inneburit, vad den tilltalade har insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter eller motiv som han eller hon har haft. Det ska särskilt be- aktas om gärningen har inneburit ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till person. I 29 kap. 2 och 3 §§ BrB räknas det upp ett antal omständigheter som särskilt ska beaktas som försvårande respektive förmildrande vid bedömningen av straffvärdet. Dessa uppräkningar är exempli- fierande. Avsikten är dock att de ska innehålla de omständigheter som är vanligast och mest betydelsefulla (se prop. 1987/88:120, s. 81 och 85). Men det är alltså möjligt att beakta även andra fak- torer än de som uttryckligen nämns i paragraferna. Ett exempel på en förmildrande omständighet är enligt gällande rätt (se 29 kap. 3 § första stycket andra punkten BrB) att den tilltalade till följd av en allvarlig psykisk störning har haft nedsatt förmåga att inse gärningens innebörd eller att anpassa sitt hand- lande efter en sådan insikt eller annars till följd av en psykisk stör- ning, sinnesrörelse eller av någon annan orsak haft nedsatt förmåga att kontrollera sitt handlande. Bestämmelsen i 29 kap. 3 § första stycket andra punkten BrB bör finnas kvar också i ett framtida system. Den gör det möjligt att som en förmildrande omständighet vid bedömningen av straff- värdet beakta att den tilltalade visserligen har haft förmåga att inse gärningens innebörd eller att anpassa sitt handlande efter en sådan insikt, men att denna förmåga har varit nedsatt. Tanken är dock inte att bestämmelsen ska vara tillämplig i de fall det är den tilltalade själv som i anslutning till gärningen har vållat sin bristande förmåga genom rus eller på något annat sätt, ett s.k. självförvållat tillstånd (jfr NJA 2011 s. 563). Vi har endast funnit anledning att göra vissa språkliga juste- ringar av bestämmelsen med anledning av hur vi har formulerat tillräknelighetskravet. Psykisk störning, brott och ansvar Utöver brottets straffvärde ska rätten vid straffmätningen beakta ett antal strafflindringsgrunder i 29 kap. 5 § BrB. Dessa brukar benämnas billighetsskäl. Ett par av strafflindringsgrunderna handlar om sanktionskumulation, dvs. fall då den tilltalade till följd av brottet drabbas inte bara av påföljd utan också av t.ex. utvisning, avskedande eller uppsägning. Vid sådana dubbla ingrepp kan strafflindring ske. Syftet är att de sammantagna följderna av brottet ska kunna upplevas som rättvisa. I vissa mål med psykiskt störda lagöverträdare kan det före- komma att den tilltalade före rättegången frivilligt har påbörjat psykiatrisk vård eller har tagits in för tvångsvård enligt LPT. Genom vården har då – åtminstone delvis – orsakerna till brottet, dvs. den psykiatriska sjukdomen, angripits även om vården inte i sig är en reaktion på brottet. Enligt vår uppfattning kan det i det enskilda fallet inte sällan vara skäligt att beakta förhållanden av detta slag vid straffmätningen. Vi föreslår emellertid inte, till skill- nad från , att det i 29 kap. 5 § BrB förs in en särskild bestämmelse om detta. Ett beaktande bör i stället kunna ske med stöd av 29 kap. 5 § första stycket åttonde punkten BrB. En förutsättning bör dock, som har antytts, vara att vården har ägt rum eller inletts i anslutning till brottet. Det bör alltså finnas ett tidsmässigt samband mellan det begångna brottet och den vård som har kommit till stånd. Det bör observeras att har i uppdrag att analysera och vid behov föreslå ändringar av billighetsskälen vad avser innehåll, betydelse vid straffmätningen och påföljdsvalet och för meddelande av påföljdseftergift. Den grundläggande principen vid påföljdsvalet är, om böter inte är en tillräckligt ingripande påföljd, att fängelse ska dömas ut i sista hand. Till fängelse alternativa påföljder har alltså företräde. Vid val av påföljd i mål med psykiskt störda lagöverträdare ska självfallet samma princip råda. Fängelsestraff ska så långt möjligt undvikas. Detta innebär, fortfarande om böter inte är ett tillräckligt straff, att påföljden i första hand bör bestämmas till villkorlig dom eller Psykisk störning, brott och ansvar I valet mellan dessa två påföljder har villkorlig dom, som den minst ingripande påföljden, normalt företräde. Har den tilltalade ett psykiatriskt vårdbehov kan det emellertid finnas skäl att bestämma påföljden till skyddstillsyn. Skyddstill- synen kan då kombineras med föreskrifter om psykiatrisk vård. Detta är relativt vanligt för psykiskt störda lagöver- trädare. Vid misskötsamhet från den dömdes sida kan en icke frihets- berövande påföljd undanröjas och ersättas med ett fängelsestraff. Det får dock förutsättas att det vid bedömningen av om den dömde har misskött sig beaktas hans eller hennes särskilda förhållanden och möjligheter att uppfylla de krav som verkställigheten av på- följden ställer. Särskilda skäl för villkorlig dom eller skyddstillsyn Vid val av påföljd ska rätten enligt 30 kap. 4 § första stycket BrB fästa särskilt avseende vid omständigheter som talar för en lindrigare påföljd än fängelse. Rätten ska då beakta sådana omständigheter som anges i 29 kap. 5 § BrB. Som skäl för fängelse får rätten, utöver brottslighetens straffvärde och art, beakta att den tilltalade har gjort sig skyldig till brott (30 kap. 4 § andra stycket BrB). Innebörden av att straffvärdet vid valet mellan fängelse och vill- korlig dom eller skyddstillsyn ska beaktas som ett skäl för fängelse är att ju högre straffvärdet är, desto starkare blir skälen för fängelse. I lagen anges ingen i fängelsetid uttryckt straffvärdenivå som skulle utesluta att den tilltalade döms till en annan påföljd. Enligt för- arbetena (prop. 1987/88:120, s. 100) råder det dock en presumtion för att den tilltalade ska dömas till fängelse om straffvärdet mot- svarar fängelse . När det finns en presumtion för fängelse ska domstolen beakta vissa särskilda skäl som talar för att påföljden ändå bör bestämmas till villkorlig dom eller skyddstillsyn (30 kap. 7 § andra stycket och 9 § andra stycket BrB). Av 30 kap. 9 § andra stycket framgår i detta hänseende att rätten, som särskilda skäl för skyddstillsyn i stället för fängelse, kan beakta bl.a. om den tilltalade undergår behandling för missbruk eller något annat förhållande som kan antas ha sam- band med hans eller hennes brottslighet (punkten 2 i bestämmel- sen). För att inte riskera att goda behandlingsresultat spolieras, om Psykisk störning, brott och ansvar fängelse väljs som påföljd, kan rätten alltså i ett sådant fall i stället bestämma påföljden till skyddstillsyn. Det framstår som uppenbart att pågående psykiatrisk behand- ling vid påföljdsvalet bör värderas på samma sätt som behandling mot missbruk. En behandling av en psykisk störning som kan antas ha samband med brottsligheten bör därför beaktas som ett särskilt skäl för val av skyddstillsyn i stället för fängelse. Det framstår också som klart att den som redan har undergått en behandling mot sin psykiska problematik och därigenom har minskat risken för fortsatt brottslighet från hans eller hennes sida kan åberopa detta förhållande enligt 30 kap. 9 § andra stycket första punkten BrB. Den tredje punkten i 30 kap. 9 § andra stycket tar som särskilt skäl för skyddstillsyn upp att missbruk av beroendeframkallande medel eller något annat särskilt förhållande som kräver vård eller annan behandling har bidragit till att brottet har begåtts och den tilltalade har lämnat sitt samtycke till att genomgå s.k. kontrakts- vård. Sådan vård avser vanligen behandling mot olika slags miss- bruk. Det bör dock vara fullt möjligt att tillämpa kontraktsvård även i de fall den planerade behandlingen avser psykiatrisk vård. Vi föreslår därför att tredje punkten i 30 kap. 9 § andra stycket utvidgas till att också gälla de fall då det är en psykisk störning som kräver vård eller behandling som i väsentlig grad som har bidragit till att brottet har begåtts. En sådan förändring är betydelsefull, eftersom den vidgar möjligheterna att tillgodose den tilltalades behov av psykiatrisk vård under verkställigheten. Behandlingsplanen kan i ett sådant fall komma att utformas så att vården inleds med en vistelse på en psykiatrisk vårdinrättning för att sedan avslutas på ett behandlingshem med psykiatrisk inriktning. Som särskilda skäl för villkorlig dom eller skyddstillsyn i stället för fängelsestraff kan rätten också beakta om den tilltalade sam- tycker till att domen förenas med en föreskrift om samhällstjänst och en sådan föreskrift är lämplig med hänsyn till den tilltalades person och övriga omständigheter (se 30 kap. 7 § andra stycket och 30 kap. 9 § andra stycket fjärde punkten BrB). Även om tillämp- ningsområdet för samhällstjänst med hänsyn till lämplighetskravet inte torde bli så stort för psykiskt störda lagöverträdare, kan villkorlig dom eller skyddstillsyn med samhällstjänst i vissa fall leda till att fängelsestraff kan undvikas även för denna grupp lagöver- trädare. Psykisk störning, brott och ansvar Trots de beskrivna möjligheterna att välja en annan påföljd än fängelse kan detta inte undvikas beträffande alla psykiskt störda lagöverträdare. I de fall det handlar om fängelsestraff på upp behöver straffet dock normalt inte avtjänas i anstalt. Precis som andra fängelsedömda kan psykiskt störda lagöverträdare i så- dana fall nämligen verkställa sitt fängelsestraff genom intensivöver- vakning med elektronisk kontroll, s.k. elektronisk fotboja. Denna verkställighetsform kan förenas med föreskrifter om psykiatrisk vård, se 8 § andra stycket lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll. Vid längre fängelsestraff än är dock utgångs- punkten att straffet ska verkställas i anstalt. Denna huvudregel har emellertid ett par viktiga undantag. Ett undantag gäller dömda som har behov av psykiatrisk vård. Hur vårdbehovet i dessa fall ska tillgodoses under verkställigheten tas upp i avsnitt 9.7. Det andra undantaget gäller vissa lagöverträdare som har behov av stöd och service i anledning av en funktionsnedsättning. Hur verkställigheten bör ske i sådana fall behandlas i kapitel 9.8. 9.7Psykiatrisk vård i ett reformerat system I avsnitt 9.5.4 har vi föreslagit att tillräknelighet åter ska vara ett krav för att en gärning ska utgöra brott. Detta innebär att en liten grupp psykiskt störda gärningsmän inte kommer att träffas av straffrättsligt ansvar eftersom de inte uppfyller tillräknelig- hetskravet medan andra psykiskt störda kommer att vara straff- rättsligt ansvariga och dömas till en påföljd för det eller de brott som de har begått. Hur det psykiatriska vårdbehovet ska tillgodo- ses för dessa båda grupper av personer behandlas i detta avsnitt. Psykisk störning, brott och ansvar 9.7.2Psykiatrisk tvångsvård efter en rättspsykiatrisk undersökning om tillräknelighet Vårt förslag: Den läkare som avger ett rättspsykiatriskt ut- låtande i fråga om en gärningsmans tillräknelighet ska se till att utlåtandet kommer till den sjukvårdsinrättning där frågan om intagning för psykiatrisk tvångsvård ska prövas, om det av utlåtandet framgår att det finns förutsättningar att ge gärnings- mannen psykiatrisk tvångsvård. Ett beslut om intagning för psykiatrisk tvångsvård behöver i det fallet inte föregås av ett vårdintyg. ska på chefsöverläkarens begäran biträda med att föra gärningsmannen till sjukvårdsinrättningen. För att en domstol ska kunna konstatera att en gärning på grund av bristande tillräknelighet inte utgör ett brott kommer det som huvudregel att krävas, att gärningsmannen i en rättspsykiatrisk undersökning har bedömts vara otillräknelig vid gärningstillfället. Av en sådan undersökning ska det framgå om det finns förutsätt- ningar för psykiatrisk tvångsvård av gärningsmannen. En mer ut- förlig beskrivning av rättspsykiatriska undersökningar finns i av- snitt 13.2. Det kan förutsättas att ett antal av de personer som genomgår en rättspsykiatrisk undersökning i fråga om tillräknelighet är i behov av psykiatrisk vård i någon form. För att den misstänkte med nuvarande reglering ska komma under psykiatrisk tvångsvård efter en avslutad rättspsykiatrisk undersökning krävs det, att han eller hon blir föremål för en läkarundersökning. Vid denna ska en läkare bedöma om ett vårdintyg ska utfärdas. Om ett vårdintyg utfärdas krävs det sedan, för att vården ska komma till stånd, att chefsöverläkaren fattar ett beslut om intagning för tvångsvård. Det är dock osäkert om den misstänkte, när han eller hon har lämnat undersökningsenheten, kommer under en bedömning för vårdintyg och hur det i så fall tar innan det sker. Det finns därför en risk för att den misstänkte efter den avslutade rättspsykiatriska undersökningen inte får nödvändig psykiatrisk vård eller att vården i vart fall inte kommer till stånd utan dröjsmål. Detta är ett för- hållande som bör rättas till. Om det vid en rättspsykiatrisk undersökning i fråga om till- räknelighet framkommer att den misstänkte uppfyller förutsätt- ningarna för psykiatrisk tvångsvård ska detta framgå av det utlåtande Psykisk störning, brott och ansvar som utfärdas över undersökningen. Utlåtandet ska i den delen uppfylla de krav som ställs på ett vårdintyg och ett nytt sådant intyg ska då inte behöva utfärdas. För att en prövning av frågan om intagning ska komma till stånd ska den läkare som avger det rätts- psykiatriska utlåtandet se till att detta kommer till den sjukvårds- inrättning där frågan om intagning ska prövas. Chefsöverläkaren vid den inrättningen ska därefter göra en intagningsprövning på det sätt anges i avsnitt 7.2. Om den misstänkte är på fri fot efter undersökningen ska chefsöverläkaren kunna begära polismyndig- hetens biträde med att föra den misstänkte till sjukvårdsinrätt- ningen. Våra förslag i fråga om polismyndighetens biträde i denna och andra situationer finns i avsnitt 7.8.