sou · H0B334d2 · 2012-06-05 00:00:00 — Som anförts i det föregående är avsikten att en övervaknings- och kontrollsanktion ska kunna väljas som tilläggssanktion om lämplig- hetskravet för samhällstjänst inte är uppfyllt och det inte heller finns förutsättningar att förena det villkorliga fängelsestraffet med en vård- eller påverkanssanktion. Övervaknings- och kontrollsank- tionen bör därför i varje enskilt fall vara i huvudsak lika ingripande som det antal timmar samhällstjänst som annars skulle ha valts som tilläggssanktion. Det innebär att det vid utformningen av sanktionen måste göras en jämförelse med ingripandegraden hos samhällstjänsten. Samhällstjänst innebär en uppoffring för den dömde genom att hans eller hennes tid tas i anspråk för ett visst antal timmar oavlönat arbete. För att övervaknings- och kontrollsanktionen ska kunna jämställas med samhällstjänst i ingripandegrad måste den innebära en lika tydlig uppoffring för den dömde. Enligt vår bedömning är det svårt att se något annat sätt att uppnå en sådan uppoffring än att sanktionen får innehålla inslag som innebär en inskränkning i den dömdes frihet och möjlighet att själv fullt ut disponera sin tid och sätta ramarna för sin tillvaro. Ett grundelement i övervaknings- och kontrollsanktionen bör därför vara att den dömde åläggs en kontaktskyldighet som innebär att han eller hon måste underkasta sig i förväg bestämda krav på närvaro och tillgänglighet. Den närmare innebörden av kontaktskyldighet En kontaktskyldighet kan, som beskrivits ovan, bestå i skyldighet för den dömde att på angivna tider träffa företrädare för Kriminal- vården eller en särskilt förordnad övervakare för stödjande och motiverande samtal. För att knyta an till innehållet i den övervakning som utgör en del av verkställighetsinnehållet i en skyddstillsyn, bör kontakt- skyldigheten enligt vår bedömning bestå i att den dömde träffar en av Kriminalvården utsedd övervakare. Som övervakare bör, liksom , kunna förordnas antingen en tjänsteman vid eller en annan lämplig person, dvs. Valet av övervakare bör ankomma på Kriminalvården. Mötena med övervakaren bör – på motsvarande sätt som – ges ett innehåll som så långt möjligt kan uppfattas som menings- Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse fullt och som i möjligaste mån har ett brottsförebyggande syfte. Som utgångspunkt bör innehållet kunna motsvara grundinnehållet i dagens övervakning vid skyddstillsyn. Det innebär att kontakten med övervakaren utöver en kontroll av var den dömde uppehåller sig även bör kunna ta sikte på åtgärder av stödjande och hjälpande karaktär, i den utsträckning den dömde har behov av sådana åt- gärder och åtgärderna kan antas bidra till att han eller hon avstår från att återfalla i brott. Exempel på stödjande och hjälpande åtgärder som övervakaren bör kunna bistå med i samband med fullgörandet av kontaktskyl- digheten är att förmedla kontakter mellan den dömde och social- tjänst, arbetsförmedling eller andra samhällsorgan. Liksom bör den stödjande och hjälpande funktionen begränsas av de ramar som normaliseringsprincipen ställer upp, så att Kriminalvårdens och övervakarens roll stannar vid just förmedling av kontakt med de organ som har det egentliga ansvaret för att tillgodose den dömdes behov. Kontakten med övervakaren bör därutöver kunna användas till samtal om det begångna brottet och hur den dömde kan und- vika att återfalla i brott. Övervakaren bör även kunna stötta den dömde i fullgörandet av de andra inslag som övervaknings- och kontrollsanktionen innebär. Som framgår nedan bör Kriminalvården också, i den mån det är lämpligt och den dömde anses vara i behov av det, kunna låta kontakt- skyldigheten – eller en del av denna – bestå av att den dömde deltar i ett påverkansprogram som antingen är allmänt brottsförebyg- gande eller tar sikte på den aktuella brottsligheten. För att öka tydligheten och enhetligheten i övervaknings- och kontrollsanktionen och för att så långt möjligt säkerställa att sank- tionen motsvarar samhällstjänst i ingripandegrad, kan det övervägas att ange en viss frekvens eller en minimifrekvens med vilken den dömde måste sammanträffa med övervakaren. När det gäller övervakning inom ramen för en skyddstillsyn finns det inget formellt krav på intensiteten i kontakten med övervakaren. Som beskrivits närmare i avsnitt 11.6.2 innebär dock anvisningarna i utkast till handbok om övervakning att den dömde som regel bör ha kontakt med övervakaren minst en gång . Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse Övervakningen vid skyddstillsyn pågår som regel oav- sett den begångna brottslighetens straffvärde. Vi har i avsnitt 11.6.1 gjort bedömningen att övervaknings- och kontrollsanktionen bör gå att straffmäta, så att ingripandegraden blir beroende av det vill- korliga fängelsestraffets längd. I det bör bl.a. ligga att sanktionens längd anpassas till det villkorliga fängelsestraffets längd, så att ett kortare villkorligt fängelsestraff förenas med en övervaknings- och kontrollsanktion som pågår än den övervaknings- och kontrollsanktion som ett längre villkorligt fängelsestraff förenas med. För att uppnå den effekten föreslår vi i avsnitt 11.6.5 nedan att övervaknings- och kontrollsanktionens längd ska motsvara det villkorliga fängelsestraffets längd, dock och högst . Det innebär att kontaktskyldigheten inom ramen för en övervaknings- och kontrollsanktion i många fall kommer att pågå betydligt än , ibland endast några enstaka månader. En så gles kontakt som ett sammanträffande kan därför inte anses tillräcklig för att sanktionen ska motsvara det antal timmar samhällstjänst som det villkorliga fängelsestraffet annars skulle ha förenats med. Bör det då föreskrivas en tätare kontaktskyldighet än vad som rekommenderas som miniminivå under övervakning vid skyddstill- syn, t.ex. en gång eller en gång ? En skyldighet för den dömde att sammanträffa med övervakaren en gång torde rimligen upplevas som förhållandevis in- gripande, även om kontaktskyldigheten endast ska pågå . En kontaktskyldighet måste dock delvis vara beroende av att den dömde har behov av och är mottaglig för de stöd- och hjälp- åtgärder som övervakaren kan erbjuda. För det fall att den dömde inte har något behov av stöd i form av t.ex. förmedling av kontakt med andra samhällsorgan eller om han eller hon inte är intresserad av de åtgärder som övervakaren i övrigt har att erbjuda, kommer det att vara svårt att fylla en alltför tät kontakt med ett meningsfullt innehåll. Vi gör därför bedömningen att kontaktfrekvensen inte bör preciseras närmare i lag än att det ska vara fråga om en tät kontakt. Som utvecklas närmare i författningskommentaren, avsnitt 1.18, se kommentaren till 3 kap. 1 § lagen (20xx:xxx) om villkorligt fäng- else, bör dock som utgångspunkt gälla att den dömde i vart fall inledningsvis ska sammanträffa med övervakaren minst en gång . Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse Kontaktskyldigheten bör kunna utgöras av deltagande i av Kriminalvården anordnad programverksamhet Vi har i avsnitt 9.5.9 föreslagit att villkorligt fängelse ska kunna förenas med en vård- eller påverkanssanktion. Enligt våra över- väganden i avsnitt 11.8.2 ska en sådan sanktion bl.a. kunna bestå av skyldighet för den dömde att delta i av Kriminalvården bedriven brotts- eller missbruksrelaterad programverksamhet. I den mån Kriminalvården har ett lämpligt påverkansprogram att erbjuda och den dömde bedöms vara i behov av och ha förutsättningar för att genomföra programmet, ska detta ha företräde framför såväl sam- hällstjänst som övervaknings- och kontrollsanktion. En förutsättning för att ett villkorligt fängelsestraff ska kunna förenas med en vård- eller påverkanssanktion ska enligt våra förslag i avsnitt 9.5.9 vara att Kriminalvården i yttrande till domstolen upp- rättar ett förslag till sådan sanktion. Ett sådant förslag kommer emellertid inte alltid att kunna upprättas inför huvudförhandlingen i målet, även om Kriminalvården i och för sig tillhandahåller ett program som framstår som lämpligt med hänsyn till den begångna brottsligheten. Det kan t.ex. bero på att den tilltalade inte har inställt sig hos för personutredning eller att denne under personutredningen inte har varit tillräckligt motiverad att genomgå programmet och därmed inte heller bedömts lämplig att delta i det. I sådana fall kommer det villkorliga fängelsestraffet – om inte sam- hällstjänst bedöms vara en lämplig sanktion – att förenas med en övervaknings- eller kontrollsanktion. Det är emellertid inte uteslutet att den som döms till villkorligt fängelse med en övervaknings- och kontrollsanktion under verkställigheten kan motiveras till att delta i programverksamhet. I sådana fall bör finnas möjlighet för Kriminal- vården att – utan att helt byta tilläggssanktion – låta hela eller delar av kontaktskyldigheten utgöras av deltagande i programmet. Då programverksamheten bedrivs i Kriminalvårdens regi kan det sägas innefatta en form av kontakt, om inte med en övervakare så i vart fall med Kriminalvården. 11.6.5Övervaknings- och kontrollsanktionens varaktighet Vårt förslag: Övervaknings- och kontrollsanktionen ska pågå som motsvarar det villkorliga fängelsestraffets längd, dock och högst . Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse För att en övervaknings- och kontrollsanktion ska bli rimligt jäm- förbar med samhällstjänst i ingripandegrad, bör den som utgångs- punkt pågå som motsvarar det villkorliga fängelse- straffets längd. Därigenom ges det också möjlighet att straffmäta sanktionen. För att sanktionen ska kunna ges ett meningsfullt – och i någon mån ingripande – innehåll, bör den dock ha viss minsta varaktighet. Dessutom torde det under inledningsskedet behövas för att planera det närmare innehållet i sanktionen. Att besluta om en över- vaknings- och kontrollsanktion som ska pågå under någon enstaka månad framstår därmed inte som ändamålsenligt och kan knappast uppfattas som meningsfullt. Det bör därför föreskrivas en minimi- tid under vilken en övervaknings- och kontrollsanktion alltid ska pågå oavsett det villkorliga fängelsestraffets längd. Minimitiden får dock inte vara alltför lång, eftersom det då inte ges tillräcklig möj- lighet att anpassa ingripandegraden i sanktionen till det villkorliga fängelsestraffets längd. En rimlig avvägning mellan å ena sidan kravet på proportionalitet mellan brott och påföljd och å andra sidan vad som kan betraktas som meningsfullt och ändamålsenligt ur ett verkställighetsperspektiv är enligt vår bedömning att övervaknings- och kontrollsanktionen får pågå som det villkorliga fängelsestraffets längd, dock och högst . 11.6.6I vissa fall bör övervaknings- och kontrollsanktionen innefatta anmälningsskyldighet Vårt förslag och vår bedömning: Om det villkorliga fängelse- straffets längd överstiger , ska övervaknings- och kontrollsanktionen utöver kontaktskyldighet innefatta anmäl- ningsskyldighet. Anmälningsskyldigheten ska fullgöras genom att den dömde som övervaknings- och kontrollsanktionen pågår regelbundet anmäler sig hos eller annan myn- dighet eller person som Kriminalvården anvisar. Anmälningsfrekvensen anges inte närmare i lag, men som utgångspunkt bör gälla att anmälan i vart fall inledningsvis ska ske en till . Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse Anmälningsskyldighet kan förstärka ingripandegraden i en övervaknings- och kontrollsanktion I föregående avsnitt har vi föreslagit att en övervaknings- och kontrollsanktion alltid ska pågå . Det innebär att den dömde oavsett om det villkorliga fängelsestraffet uppgår , en månad, eller kommer att åläg- gas kontaktskyldighet . En skyldighet att hålla kontakt med en över- vakare på det sätt som föreslagits i avsnitt 11.6.4 bör enligt vår bedöm- ning rimligen kunna motsvara en skyldighet att utföra samhälls- tjänst i . Tre månaders kontaktskyldighet utgör därmed en tillräckligt ingripande tilläggssanktion till ett villkorligt fängelsestraff som uppgår . Om det villkor- liga fängelsestraffet är längre än så, dvs. eller mer, kan det dock knappast anses tillräckligt att tilläggssanktionen endast utgörs av kontaktskyldighet som motsvarar det vill- korliga fängelsestraffets längd. För villkorliga fängelsestraff som uppgår behöver således innehållet i övervak- nings- och kontrollsanktionen förstärkas i något avseende. Vad som ytterligare talar för en sådan förstärkning är att det för villkorliga fängelsestraff mellan och inte sker någon differentiering av ingripandegraden i kontaktskyldigheten. Innehållet i övervaknings- och kontrollsanktionen bör rimligen vara mer ingripande om det villkorliga fängelsestraffets längd uppgår än om det uppgår . Enligt vår bedömning kan en högre ingripandegrad åstadkommas som en viss differentiering uppnås även vid de kortaste villkorliga fängelsestraffen, om övervaknings- och kontrollsanktio- nen när det villkorliga fängelsestraffets längd överstiger utöver kontaktskyldighet får omfatta anmälningsskyldighet. Den närmare innebörden av anmälningsskyldighet En anmälningsskyldighet har inte något faktiskt innehåll, utan består endast av att den dömde åläggs att inställa sig på en viss angiven plats vid en närmare angiven tidpunkt. Dess syfte blir därmed i första hand repressivt, genom att den dömdes rörelsefrihet begränsas (han eller hon kan t.ex. inte resa bort under de dagar då anmälnings- skyldighet ska fullgöras), och kontrollerande, genom att det går att Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse kontrollera var han eller hon befinner sig . I någon omfattning kan anmälningsskyldigheten även verka brotts- avhållande i det att den dömde är skyldig att på vissa tider anmäla sig på en plats som han eller hon själv inte disponerar över. Anmäl- ningsskyldighet kan därmed sägas utgöra ett naturligt inslag i en övervaknings- och kontrollsanktion. En särskild fråga är till vem anmälan ska ske. Det mest lätt- administrerade alternativet torde vara att anmälningsskyldigheten fullgörs genom att den dömde anmäler sig hos (på ett frivårdskontor). En ordning som innebär att anmälan endast kan ske hos kan dock innebära praktiska problem, särskilt om anmälan ska ske med täta intervall, då det inte minst i glesbygd kan vara långt till närmaste frivårdskontor. Anmälan hos kan dessutom ofta endast ske , eftersom de flesta frivårdskontor inte är bemannade och . En alternativ möjlighet är att den dömde åläggs att anmäla sig hos sitt lokala poliskontor. Vad som talar för en sådan lösning, är att anmälningsskyldigheten främst har en repressiv och kontrolle- rande funktion. Anmälan hos polisen skulle också ha den fördelen att anmälningsskyldighet kan åläggas även och , vilket möjligen skulle kunna öka den brottsavhållande effekten. Anmälan vid ett poliskontor innebär dock att polisen ges ett ansvar för verkställighet av en frivårdspåföljd som man inte har . Om anmälningsskyldigheten ska fullgöras vid ett poliskontor förutsätts att Kriminalvården, som är den myndighet som har att vidta åtgär- der om tilläggssanktionen inte fullgörs, får vetskap om huruvida den dömde inställt sig i enlighet med vad som beslutats eller inte. Även i övrigt krävs en tydlig samverkan mellan Kriminalvården och polisen när det gäller t.ex. vid vilka tider anmälan ska ske. Att anmälningsskyldighet fullgörs hos polisen inom ramen för verkställighet av en påföljd förekommer dock . Enligt 10 kap. 1 och 2 §§ fängelselagen (2010:610) kan Kriminalvården bevilja den som avtjänar fängelse i anstalt permission . En sådan permission kan förenas med villkor om anmälnings- plikt.33 Anmälningsplikten kan fullgöras genom att den dömde an- mäler sig till polisen. Enligt uppgift från Kriminalvården fullgörs anmälningsplikten i praktiken på så sätt att den dömde vid särskilt angivna tider uppsöker det lokala poliskontor som Kriminalvården 33 Se 10 kap. 5 § fängelselagen och KVFS 2011:1 s. 34, allmänna råd till 10 kap. 5 § fängelselagen. Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse anvisat honom eller henne och där får en stämpel som anger på vilken dag och vid vilken tid han eller hon har inställt sig. Stämpeln ska sedan visas upp för Kriminalvården, som ett bevis för att den dömde har fullgjort anmälningsplikten. Poliskontoret har inte något ansvar för att kontrollera att anmälan sker eller att rapportera till Kriminalvården om den dömde inte anmäler sig. Det finns således en upparbetad samverkan mellan Kriminal- vården och polisen när det gäller fullgörande av anmälningsplikt. På motsvarande sätt skulle anmälningsskyldigheten inom ramen för en övervaknings- och kontrollsanktion kunna fullgöras genom stämp- ling vid det lokala poliskontoret. Att anmälningsskyldigheten har fullgjorts kan sedan kontrolleras genom att den dömde visar upp stämpeln när han eller hon träffar sin övervakare. Genom samråd mellan myndigheterna kan även andra former för samverkan och kontroll utarbetas. Även andra myndigheter eller organ skulle kunna ta emot an- mälan och lämna intyg på att anmälan skett på motsvarande sätt som redogjorts för när det gäller polisen. Ytterligare en ordning kan vara att den dömde anmäler sig till den övervakare, antingen tjänste- mannaövervakare eller lekmannaövervakare, som ansvarar för kontakt- skyldigheten. Det nu anförda innebär att platsen för anmälningsskyldighetens fullgörande bör kunna bestämmas på ett flexibelt sätt, med beaktan- de av förhållandena i det enskilda fallet. Vi har därför gjort bedöm- ningen att det bör ankomma på Kriminalvården, i egenskap av verk- ställande myndighet, att i samband med att verkställigheten inleds besluta till vem anmälan ska ske. På samma sätt som när det gäller kontaktskyldighet kan det över- vägas om det, i syfte att öka tydligheten och enhetligheten i över- vaknings- och kontrollsanktionen, bör anges en viss frekvens eller en minimifrekvens med vilken anmälningsskyldigheten ska fullgöras. Det skulle t.ex. kunna uttryckas som att den dömde ska anmäla sig eller minst en gång . Vad som kan anföras för en sådan reglering är att anmälningsskyldigheten till skillnad från kontaktskyldigheten, vars ingripandegrad i enlighet med vad vi har anfört i avsnitt 11.6.4 till viss del måste grundas på huruvida den dömde är i behov av och motiverad för kontakt med över- Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse vakaren, endast har ett repressivt och kontrollerande syfte och att den därför bör kunna vara utformad på ett enhetligt sätt. Det finns dock goda skäl för en mer flexibel utformning även av anmälningsskyldigheten. Anmälningsskyldighet kommer alltid att kombineras med kontaktskyldighet. Intensiteten i kontaktskyldig- heten kommer, som anförts i det föregående, bl.a. att vara beroende av i vilken utsträckning den dömde anses vara i behov av kontakt med övervakaren. Kontaktskyldigheten kan därmed bli olika in- gripande för olika personer, även om de har dömts till lika långa villkorliga fängelsestraff. Det kan därför finnas skäl att balansera upp ingripandegraden i övervaknings- och kontrollsanktionen med hjälp av anmälningsskyldigheten. Det kan ske genom att det om det anses motiverat med en låg kontaktintensitet beslutas om en tätare anmälningsskyldighet och tvärtom. Olika praktiska förut- sättningar i olika delar av landet vad gäller möjligheten att anordna anmälningsskyldighet talar också för en flexibel reglering. Vi har därför funnit att den dömde bör åläggas att regelbundet anmäla sig till Kriminalvården eller till annan myndighet eller person som Kriminalvården anvisar, men att det bör ankomma på Kriminalvården att besluta med vilken intensitet anmälningsskyldigheten ska full- göras i det enskilda fallet. En utgångspunkt bör kunna vara att anmälan i vart fall inledningsvis ska ske en till . 11.6.7Kontakt- och anmälningsskyldighet är inte alltid tillräckligt Vår bedömning: Om det villkorliga fängelsestraffets längd upp- går eller mer, bör övervaknings- och kontroll- sanktionen utöver kontakt- och anmälningsskyldighet tillföras ytterligare förstärkande moment. Ett villkorligt fängelsestraff i förening med en övervaknings- och kontrollsanktion som består av kontakt- och anmälningsskyldighet på det sätt som beskrivits i det föregående är enligt vår bedömning en tillräckligt ingripande reaktion vid inte alltför allvarlig brotts- lighet. Vid något längre villkorliga fängelsestraff kan emellertid inte en tilläggssanktion som enbart består av kontakt- och anmälnings- skyldighet anses tillräcklig. Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse Som anförts i det föregående ska ingripandegraden i övervak- nings- och kontrollsanktionen motsvara den hos det antal timmar samhällstjänst som annars skulle ha valts som tilläggssanktion. Om samhällstjänst väljs som tilläggssanktion ska t.ex. ett villkorligt fängelsestraff – i enlighet med den praxis som gäller för skyddstillsyn med samhällstjänst – förenas med 220 tim- mar samhällstjänst. Det är svårt att se att en kontakt- och anmälnings- skyldighet kan fyllas med ett meningsfullt innehåll som är så in- gripande att det motsvarar ett så stort antal timmar samhällstjänst. Övervaknings- och kontrollsanktionen måste därför tillföras något mer ingripande moment för att kunna användas som tilläggssank- tion vid villkorliga fängelsestraff som är längre än några enstaka månader. Enligt vår bedömning bör det krävas att en övervaknings- och kontrollsanktion som utgör tilläggssanktion till ett villkorligt fängelse- straff som uppgår eller mer innehåller inslag som är mer ingripande än kontakt- och anmälningsskyldighet. Sådana förstärkande inslag bör även ingå om ett kortare villkor- ligt fängelsestraff förenas med en övervaknings- och kontroll- sanktion som ska pågå eller mer, till följd av de för- slag som lämnas i avsnitt 10.4.4. 11.6.8Förstärkande inslag vid villkorliga fängelsestraff som uppgår eller mer Som vi anfört i avsnitt 11.6.3 ovan kan ingripandegraden i en över- vaknings- och kontrollsanktion mätas utifrån vilken inskränkning av den dömdes frihet den innebär. För att en övervaknings- och kontrollsanktion ska kunna komma i fråga som tilläggssanktion till ett villkorligt fängelsestraff som uppgår eller mer eller om sanktionen av andra skäl ska pågå under en så , måste ingripandegraden i sanktionen – i enlighet med den bedöm- ning som vi gjort i föregående avsnitt – förstärkas genom att den förses med ytterligare frihetsinskränkande inslag utöver kontakt- och anmälningsskyldigheten. Den fråga som därmed måste över- vägas är vad ett sådant förstärkande inslag ska kunna bestå av. Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse Vi har i avsnitt 11.6.3, utöver kontakt- och anmälningsskyldighet, angett att följande åtgärder skulle kunna användas som inslag i en övervaknings- och kontrollsanktion. Skyldighet att uppehålla sig på en viss plats eller inom ett visst område Förbud att uppehålla sig på en viss plats eller inom ett visst om- råde Skyldighet att vistas på ett närvarocentrum Enligt vår bedömning bör det prövas om någon eller några av dessa åtgärder kan komma i fråga som förstärkningsinslag. 11.6.8.2Det förstärkande inslaget bör inte vara beroende av att det finns en målsägande Vår bedömning: Det förstärkande inslaget bör inte vara bero- ende av att det finns en målsägande som anses vara i behov av skydd mot ytterligare brottslighet. Övervaknings- och kontrollsanktionen är avsedd att tillämpas i situa- tioner där samhällstjänst inte är en lämplig sanktion och det inte heller finns förutsättningar att förena det villkorliga fängelsestraffet med en vård- eller påverkanssanktion. Om inte heller en övervak- nings- och kontrollsanktion kan dömas ut, återstår endast ovillkor- ligt fängelse. I syfte att undvika att ett ovillkorligt fängelsestraff måste dömas ut på grund av avsaknaden av en tillräckligt ingripande tilläggssank- tion, bör övervaknings- och kontrollsanktionen ges ett så brett tillämpningsområde som möjligt.