sou · H0B330 · 2012-05-07 00:00:00 — grund av felaktiga EU-rättsliga analyser.89 Liknande argument förs fram av och i rapporten och arbete i EU (Sieps 2010:3) som menar att osäkerheten när det gäller att beakta icke-ekonomiska hänsyn vid offentlig upphandling har lett till en försiktighetsprincip som verkar starkt hämmande på intresset att vid offentlig upphandling beakta allmänt accepterade mål för lagstiftningen, såsom att främja jämställdhet, integration av funktionshindrade, god arbetsmiljö och goda arbetsvillkor. EU har dessutom oförskyllt gjorts till syndabock för denna utveckling. Den osäkerhet för att inte säga ointresse som får sägas ha präglat svensk politik när det gäller att jämka samman mark- nadsintresset och allmänintresset på avreglerade marknader med ledning av , delas inte av många andra medlemsstater. Tvärtom är detta en central fråga på EU:s agenda. Det kan till och med skönjas en begynnande utveckling där konsumentintresset säkras genom att vissa samhällstjänster förklaras nödvändiga på EU-nivån och därmed ska tillhandahållas i alla medlemsstater.90 Det är viktigt att är aktivt och väl rustat kunskapsmässigt i denna process som mycket väl kan leda till betydelsefulla förändringar . Det handlar ytterst om en begynnande samordning av olika europeiska välfärdssystem i syfte att klargöra på vilka områden marknadsekonomiska principer tillämpas fullt ut och i vilka sammanhang andra principer, t.ex. solidaritet, bör ges företräde. Med tanke på hur kraftigt regleringsintressena i dagens EU varierar när det gäller den socialt betonade politiken finns en risk att svenska intressen som inte förs fram ignoreras och blir svårare att hävda på . En nyckelroll har givetvis kommuner och landsting (SKL), som representerar det lokala och regionala intresset i landet.91 6.EU:s statsstödsregler och tjänster av allmänt ekonomiskt intresse Funktionsfördraget regler om statligt stöd utgör en del av den reglering som ska säkerställa att konkurrensen inom den inre marknaden inte snedvrids. Reglerna återfinns i artiklarna 107–109 89Se Sejersted, F., rettslige integrasjon i EU (Nytt 4/2008, s. 313) och Rett og politikk i europeiseringens tid (Nytt 4/2008, s. 545). 90Jfr Hettne, J., EU, lokala marknader och allmänintresset, Sieps 2011:3epa, s. 12. 91Ibid., s. 12. De har till syfte att förhindra att konkurrensförhållandena inom EU förvanskas genom att medlemsstaterna ekonomiskt gynnar vissa företag eller viss produktion. Statliga åtgärder ska inte ge vissa företag obefogade fördelar som sätter marknadskrafterna ur spel, vilket i sin tur minskar EU:s allmänna konkurrenskraft. Statligt stöd får i synnerhet inte användas till att bygga upp hinder för tillträde till marknaden. Om konkurrensen på detta sätt snedvrids finns risk för att kunderna får finna sig i högre priser, att det blir lägre kvalitet på varorna och mindre innovation.92 I artikel 107.1 FEUF uppställs fyra kumulativa villkor som måste vara uppfyllda för att en offentlig stödåtgärd skall omfattas av förbudet. Undantag från förbudet stadgas i artikel 107.2 och 107.3 FEUF. Domstolen har vid upprepade tillfällen uttalat att en åtgärd kan utgöra stöd endast när alla villkor i artikel 107.1 FEUF är uppfyllda.93 1.utgöra en selektiv ekonomisk förmån, dvs. gynna visst företag eller viss produktion, 2.finansieras direkt eller indirekt genom offentliga medel, 3.snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen och 4.påverka handeln mellan medlemsstaterna De bör inledningsvis påpekas att de två sista villkoren att stödet ska snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan medlems- staterna i regel är oskiljaktigt sammanbundna.94 Villkoren är inte uppfyllda om endast handeln inom en medlemsstat påverkas eller då företagets verksamhet sker utanför EU:s gränser. Kommis- sionen är dock inte skyldig att visa ett stöds faktiska inverkan på konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna. I praktiken krävs det inte mycket för att villkoren ska anses uppfyllda. Enligt fast rättspraxis utesluter t.ex. inte a priori det förhållandet att ett stöd är av relativt ringa betydelse eller att det mottagande företaget 92Jfr Kommissionens handlingsplan för statligt stöd, KOM (2005) 107 slutlig, s. 4. 93Se mål C-142/87, mot kommissionen, 1990, s. I–959, punkt 25, svensk specialutgåva, volym 10, s. I–369, de förenade målen C-278/92–C-280/92, mot kommissionen, 1994, s. I–4103, punkt 20, mål C-482/99, mot kommissionen, 2002, s. I–4397, punkt 68, och mål C-280/00, Altmark Trans och Regierungspräsidium , 2003, s. I–7747, punkt 74. 94Se de förenade målen T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97, T-600/97-T-607/97, T- 1/98, T-3/98-T-6/98 och T-23/98, Alzetta m.fl. mot kommissionen, 2000, punkt 81, och där nämnd rättspraxis. är relativt litet att handeln mellan medlemsstaterna kan påverkas.95 Även till synes lokala förhållanden kan sålunda omfattas. Av praktiska skäl har dock vissa schablonbestämmelser utfärdats. Stöd förutsätts inte påverka handeln inom EU om det omfattas av de s.k. de minimis-bestämmelserna. Enligt förordning 1998/200696 om stöd av mindre betydelse rör det sig om stöd som understiger av (inom vägtransportsektorn är motsvarande belopp ). Ett annat påpekande som bör göras är att stödet kan komma direkt från staten eller från regionala eller lokala organ inom landet. Det kan vidare ges av offentliga eller privata organ som staten inrättat eller utsett för att administrera stödet.97 Även ett privat företag vars styrelse utnämns eller på annat sätt kontrolleras av staten anses vara en del av staten och kan sålunda bli stödgivare.98 Vad som får anses viktigast att klarlägga i detta sammanhang är emellertid vad som utgör en ekonomisk förmån. För att kontrollera om stöd utgör en sådan förmån används principen om den marknadsekonomiska investeraren.99 Detta test utvecklades ursprungligen av kommissionen för att utröna om en stats ägande av ett företag utgjorde stöd i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF.100 I enlighet med detta kriterium ansåg kommissionen att en sådan inblandning i det privata näringslivet inte utgjorde ett stöd om staten agerade på samma villkor som en privat investerare, dvs. under normala förhållanden i en marknadsekonomi (marknadsekono- misk investerare). Domstolen har godtagit kriteriet i sin rättspraxis 95Se mål 142/87, mot kommissionen, 1990, s. I-959, punkt 43; svensk specialutgåva, volym 10, och de förenade målen C-278/92, C-279/92 och C-280/92, mot kommissionen, 1994, s. I–4103, punkt 40–42. 96Kommissionens förordning (EG) nr 1998/2006 av om till- lämpningen av artiklarna 87 och 88 i fördraget på stöd av mindre betydelse, EUT nr L 379 , 28/12/2006, s. 5. 97Se bl.a. mål 78/76, Steinike och Weinlig, 1977, s. 595, punkt 21, svensk specialutgåva, volym 3, s. 329, mål 290/83, kommissionen mot , 1985, s. 439, punkt 14, svensk specialutgåva, volym 8, s. 39, av de förenade målen 67/85, 68/85 och 70/85, van der Kooy m.fl. mot kommissionen, 1988, s. 219, punkt 35, svensk specialutgåva, volym 9, s. 305, och mål C-305/89, mot kommissionen, 1991, s. I–1603, punkt 13. 98Mål C-482/99, mot kommissionen, 2002 I–4397. 99Jfr , A., Competition and State Aid, An Analysis of the EC Practice, a.a., s. 23 ff. En variant av denna princip är det s.k. Private-Creditor Criterion som användas för att granska statens agerande som långivare. 100Kommissionens regler för medlemsstaternas skyldigheter när det gäller tillämpningen av principen om en marknadsekonomisk investerare anges i kommissionens ståndpunkt om tillämpningen av artiklarna 92 och 93 i EEG-fördraget på myndigheters innehav, 1984, EU:s bulletin 91984, s. 28–29, och förklaras ytterligare i meddelandet om tillämpningen av artiklarna 107 och 108 i EUF-fördraget på statliga innehav och meddelande, 1993 (EGT C 307, 13.11.1993, s. 3–14). och har sedermera tillämpat det på andra slags statliga åtgärder.101 För att bedöma om åtgärden har karaktären av ett stöd, prövar kommissionen och domstolen således om en privat aktör som till sin storlek är jämförbar med en statlig aktör skulle ha vidtagit åtgärden i fråga på samma villkor. har emellertid preciserat att till skillnad från många privata investerare är inte medlemsstaterna lika måna om en omedelbar avkastning på det insatta kapitalet, varför medlems- staternas uppträdande inte direkt kan jämföras med hur många privata investerare skulle ha agerat under motsvarande förhåll- anden. Offentliga investerare behöver därför inte eftersträva omedelbar avkastning.102 Av principen framgår emellertid att statliga åtgärder som inte syftar till att generera vinst, även på lång sikt, ska bedömas i förhållande till statsstödsreglerna i och med att en normal privat investerare inte skulle ha vidtagit de aktuella åtgärderna under motsvarande premisser.103 Om en offentlig aktör agerar tillsammans med en eller flera privata investerare i samma ärende och på motsvarande villkor är utgångspunkten att medlems- staten agerar i enlighet med den marknadsekonomiska investerar- principen.104 Frågan om ett stöd utgör en ekonomisk förmån är i hög grad relevant när det gäller finansiering av (eller ersättning för) tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. I det betydelsefulla målet Altmark105 var frågan om bussbolaget kunde erhålla ett offentligt bidrag för att bedriva linjetrafik i den tyska regionen utan att detta betraktades som statligt stöd i EU- rättslig mening. Domstolen påpekade att det krävdes att företaget i fråga gynnades ekonomiskt och fick en mer fördelaktig kon- kurrensställning än konkurrerande företag för att ersättningen skulle betraktas som statligt stöd. Det var inte uteslutet att den 101Se t.ex. de förenade målen 67, 68 och 70/85, Kwekerij Gebroeders van der m.fl. mot Europeiska gemenskapernas kommission, 1988, s. 219, punkt 28. 102Se t.ex. mål C-305/89, mot Kommissionen, 1991, s. I–1603, punkt 20. 103Se mål C-303/88, mot Kommissionen, 1991, s. I–1433, punkt 22, och dom av de förenade målen T-126-127/96, SpA (BFM) och Ente partecipazioni e finanziamento industria minafatturiera (EFIM) mot Kom- missionen, 1998, s. II–3437, punkt 80, samt mål T-234/95, DSG Dradenauer Stahlgesellschaft mbH mot kommissionen, 2000, s. II–2603, punkt 121. 104Se t.ex. mål T-296/97, – Linee aeree italiane SpA mot Kommissionen, 2000, s. II–3871, punkt 81. 105Mål C-280/00, Altmark, 2003, s. I–7747, p. 88 ff. Av intresse i sammanhanget är förstainstansrättens avgörande i BUPA-målet där kriterierna i Altmark-domen anpassades till nya och annorlunda omständigheter. I detta mål prövade förstainstansrätten ett påstått stöd till en riskutjämningsordning som inrättats av på marknaden för privata sjukförsäkringar. Dom av i mål T-289/03, BUPA, 2008, s. II–81. aktuella linjetrafiken var så pass olönsam att den inte kunde bedrivas under normala konkurrensvillkor och att ett offentligt bidrag därmed kunde vara berättigat. ställde dock upp ett antal villkor för att kontrollera att så verkligen var fallet. För det första skulle företaget i fråga ha ålagts en skyldighet att tillhandahålla allmännyttiga tjänster, och denna skyldighet skulle vara klart definierad. För det andra skulle de kriterier på grundval av vilka ersättningen beräknades vara fastställda i förväg på ett objek- tivt och öppet sätt. För det tredje fick ersättningen inte överstiga vad som krävdes för att täcka hela eller delar av de kostnader som hade uppkommit i samband med skyldigheten att tillhandahålla allmännyttiga tjänster, med hänsyn tagen till de intäkter som därvid hade erhållits och till en rimlig vinst på grundval av fullgörandet av denna skyldighet. För det fjärde skulle, i frånvaro av ett offentligt upphandlingsförfarande, storleken av den nödvändiga ersättningen fastställas på grundval av en undersökning av de kostnader som ett genomsnittligt och välskött företag normalt skulle ha haft med tillägg för en rimlig vinst. I sammanhanget bör även nämnas tribunalens dom i BUPA- målet106 där den slog fast att det ankommer på medlemsstaterna att definiera vad som utgör en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse, eftersom EU inte har getts någon sådan befogenhet och unions- rätten saknar en precis och fullständig definition av begreppet. Det kan noteras att tribunalen varken krävde att tjänsten i fråga skulle utgöra en samhällsomfattande tjänst i strikt mening eller att tjänsten skulle fylla ett behov som är gemensamt för hela befolkningen eller tillhandahållas inom hela medlemsstatens territorium.107 Det krävs inte heller att den aktör som anförtrotts uppdraget beviljas en exklusiv eller särskild rättighet för att fullgöra det (punkt 179). Däremot är det av avgörande betydelse att tjänsten i fråga är av tvingande karaktär, vilket kan bestå i en skyldighet att erbjuda vissa tjänster till alla medborgare som begär det (punkt 190). För att uppdraget ska anses som obligatoriskt krävs dock inte att myndigheterna ålägger den berörda aktören att tillhandahålla en tjänst med ett klart och på förhand fastställt innehåll (punkt 189). Företaget som har anförtrotts det särskilda uppdraget kan förfoga över en viss handlingsfrihet på marknaden, 106Mål T-289/03, (), , , , mot Europeiska gemenskapernas kommission, 2008, s. II– 81.Se Madell, T., Tjänster av allmänt intresse – ett svenskt perspektiv, Sieps 2011:8, s. 28 f. 107Mål T-289/03, BUPA, 2008, s. II–81, punkterna 186–187. vad gäller innehållet och priset för tjänsten, dels att tjänsten tillhandahålls med viss hänsyn till ekonomisk lönsamhet (punkt- erna 202–203). Tribunalen klargjorde slutligen att Altmark- villkoren – framför allt det tredje och det fjärde villkoret – inte kan tillämpas strikt i vissa fall och bör tolkas ändamålsenligt (punkterna 228–244 respektive 245–257). Mot bakgrund av denna rättsutveckling har kommissionen, med stöd av artikel 86.3 EG (nu 106.3 FEUF), utfärdat ett särskilt beslut som anger villkoren för att ge statlig ersättning för tillhanda- hållandet av allmännyttiga tjänster inom bl.a. sjukvården och bostadssektorn, nämligen kommissionens beslut om tillämpningen av artikel 86.2 i EG-fördraget på statligt stöd i form av ersättning för offentliga tjänster som beviljas vissa företag som fått i uppdrag att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse108 samt särskilda rambestämmelserna för statligt stöd i form av ersättning för offentliga tjänster, som har en vidare tilllämpning.109 I skrivande stund är dessa regler föremål för översyn. presenterade kommissionen ett meddelande rörande en reform av om statligt stöd avseende tjänster av allmänt ekono- miskt intresse.110 Syftet var att få igång en politisk diskussion med berörda aktörer vad gäller den kommande revideringen av det s.k. post-Altmark-paketet. Kommissionen slår med hänvisning till protokoll 26 fast att tjänster av allmänt ekonomiskt intresse – eller som det står i den svenska översättningen allmännyttiga tjänster – spelar en central roll för unionens gemensamma värden. Dessa tjänster inte bara främjar social och territoriell sammanhållning och människors välmående inom EU, de bidrar också på ett väsentligt sätt till ekonomiska utveckling och spänner över allt från stora kommersiella tjänster till sociala tjänster. Protokoll 26 till fördragen samt artikel 14 i Funktionsfördraget bemyndigar såväl unionen som medlemsstaterna att sörja för att sådana tjänster utförs på grundval av principer och villkor, särskilt ekonomiska och finansiella, som gör det möjligt för dem att fullgöra sina uppgifter och ger också på överstatlig nivå en rättslig grund för att anta förordningar som fastställer dessa principer och villkor.111 Mot denna bakgrund har kommissionen lagt fram förslag till nya 108EUT L 312, , s. 67. 109EUT C 297, 29.11.2005, s. 4. 110Kommissionen, Reform av om statligt stöd avseende tjänster av allmänt ekonomiskt intresse, KOM(2011) 146 slutlig. 111Se Madell, T., Tjänster av allmänt intresse – ett svenskt perspektiv, Sieps 2011:8, s. 78. rättsakter som har till syfte att ersätta de tidigare post-Altmark- paketet. Det rör sig om: Ett nytt meddelande om tillämpning av Europeiska unionens regler om statligt stöd på ersättning för tillhandahållande av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse (meddelandet) En ny förordning om tillämpningen av artiklarna 107 och 108 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt på stöd av mindre betydelse som beviljas företag som tillhandahåller tjänster av allmänt ekonomiskt intresse (förordningen) Ett nytt beslut om tillämpningen av artikel 106.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt på statligt stöd i form av ersättning för allmännyttiga tjänster som beviljas vissa företag som fått i uppdrag att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse (beslutet) Nya rambestämmelser för statligt stöd i form av ersättning för allmännyttiga tjänster (rambestämmelserna). Samtliga akter utom den nya förordningen antogs av kommis- sionen . Ett konstaterande som inledningsvis kan göras är att definitionen av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse i meddelandet är mycket vid. Kommissionen anger sålunda att det följer av artikel 106.2 i Funktionsfördraget att företag som anförtrotts att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse är företag med ett särskilt uppdrag". Rent allmänt innebär uppdraget, enligt kommissionen, att tillhandahålla en särskild allmännyttig tjänst som ett företag, om det beaktar sitt eget kommersiella intresse, inte skulle åta sig eller inte åta sig i samma utsträckning eller på samma villkor (punkt 47).112 Av särskilt intresse är den nya förordningen om tillämpningen av artiklarna 107 och 108 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt på stöd av mindre betydelse som beviljas företag som tillhandahåller tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. Denna förordning kompletterar den ovannämnda de minimis förord- ningen, förordning 1998/2006. Kommissionens ursprungliga förslag till förordning () väckte vissa frågor. För det första skulle förordningen bara gälla i fråga om en lokal myndighet som representerar en befolkning på mindre än 10 000 invånare. För det skulle bara 112 K(2011) 9406 slutlig. företag med en årlig omsättning på kunna få stöd. För det fick stödbeloppet inte överstiga per räkenskapsår. I ett nytt förslag () anges emellertid bara ett kriterium, nämligen att det totala stödbeloppet till företaget som tillhandahåller tjänsten av allmänt ekonomiskt intresse inte är högre än över tre beskattningsår. Därmed förenklas tillämpningen väsentligt och en tydlig parallell till förordning 1998/2006 skapas.113 Den största nyheten i beslutet om tillämpningen av artikel 106.2 är att det allmänna tröskelvärdet sänks från 30 miljoner till . Detta framstår som berättigat, särskilt när sjukvårdstjänster och vissa andra sociala tjänster inte alls omfattas av beloppsbegränsningarna.114 I det nya ramverket ges en hel del förklaringar som bör ha betydelse även för tillämpningen av de fortsatt gällande Altmark- kriterierna. I synnerhet riktlinjerna för ersättningens storlek ökar förutsebarheten och förenklar tillämpningen av dessa regler.115 Ett konstaterande som måste göras är emellertid att stats- stödsreglerna avseende tjänster av allmänt ekonomiskt intresse är mycket detaljerade och komplexa. Det krävs både ekonomisk och juridisk expertis för en korrekt tillämpning. Detta talar för att ökade resurser krävs på lokal nivå i där tjänster av allmänt ekonomiskt intresse i stor utsträckning tillhandahålls. En fram- komlig väg kan vara att öka expertsamverkan mellan kommuner i dessa frågor. Att upprätthålla erforderlig kompetens inom varje kommun framstår som orealistiskt . 7.EU:s upphandlingsregler och lokala intressen Vid förverkligandet av inremarknadsprogram uppmärk- sammades offentlig upphandling särskilt. Tanken var att konkurr- ensutsätta offentliga marknader i hela EU. De bärande principerna var att transparens, icke-diskriminering och objektivitet skulle respekteras vid tilldelning av kontrakt som härrörde från den 113För kritik ang. de ursprungliga kriterierna se Hettne, J., Aid – is a Decentralisation of State Aid Policy Necessary? 114K(2011) 9380 slutlig. 115K(2011) 9406 slutlig. offentliga sektorn.116 Upphandlingsreglerna ansågs utgöra nöd- vändiga och integrerade beståndsdelar i den fria rörligheten för varor och tjänster, etableringsrätten samt förbudet mot diskrim- inering på grund av nationalitet.117 Mot denna bakgrund har ett omfattande regelverk byggts upp på upphandlingsområdet. En uppdatering och kodifiering skedde när direktiven /18/EG om samordning av förfaranden vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster och 2004/17/EEG om samordning av förfaranden vid offentlig upphandling på området vatten, energi, transport och posttjänster, de s.k. försörjningssektorerna, antogs. I motsvaras dessa direktiv av lagen (2007:1091) om offentlig upphandling, , och lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster, LUF. Om en upphandlande myndighet väljer att lägga ut verk- samheten på entreprenad aktualiseras i realiteten alltid reglerna om offentlig upphandling och de bakomliggande bestämmelserna i upphandlingsdirektiven. Om det rör sig om s.k. B-tjänster – vilket det oftast gör om det är fråga samhällsnyttiga tjänster – aktualiseras upphandlingsdirektiven endast i begränsad omfattning.118 I svenska och regleras emellertid även detta förfarande (15 kap). Om verksamheten organiserats inom ramen för ett s.k. valfri- hetssystem omfattas verksamheten av den svenska särskilda lagen (2008:962) om valfrihetssystem, LOV. LOV är i första hand tänkt att tillämpas på omsorgs- och stödverksamhet för äldre, för personer med funktionsnedsättning samt på hälso- och sjukvårds- tjänster.119 När det gäller primärvård är svenska landsting skyldiga att införa ett vårdvalssystem som ger allmänheten rätt att välja privat eller offentlig vårdcentral.120 Av 5 § 2 st. hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL, följer att ska organisera primärvården inom ramen för ett vårdvalssystem så att alla som är bosatta inom kan välja utförare av hälso- och sjukvårdstjänster samt få tillgång till och välja en fast läkarkontakt. 116Jfr , ., EC Public Procurement: case law and regulation, OUP 2005, s. 12. 118B-tjänster är sådana tjänster som av tradition ansetts mindre väl lämpade för gränsöverskridande handel. De är förtecknade i bilaga 3 till de två svenska upphandlingslagarna. 2008/09:29, Lag om valfrihetssystem, resp. SOU 2008:15, LOV att välja – Lag Om Valfrihetssystem. 2008/09:74, Vårdval i primärvården. Även i de fall en entreprenad betingar ett så lågt värde att den faller under de tröskelvärden i EU:s direktiv som anges i upphandlingsdirektiven regleras förfarandet i eller LOV.121 Det kan alltså konstateras att den svenska upphandlingsrätten har ett mycket vidare tillämpningsområde är EU:s upphandlings- direktiv. måste påpekas att upphandlingsdirektiven i grunden uttrycker centrala EU-rättsliga inremarknadsprinciper. EU:s upp- handlingsrätt måste därför ses som en del av det samlade regelverket för EU:s inre marknad och tolkas mot denna bakgrund.122 Detta är skälet till att vissa upphandlingsprinciper gör sig gällande utanför de specifika direktivens tillämpningsområde. Bland annat ska kravet på likabehandling och transparens vara uppfyllt även på upphandlingar eller ett liknande förfaranden som inte omfattas av direktiven123, vilket berörs längre fram. Detta minskar skillnaden mellan tillämpningsområdet för EU:s upphandlingsdirektiv och tillämpningsområdet för den svenska lagregleringen på upp- handlingsområdet. Grundprinciperna för upphandling måste både enligt det EU-rättsliga och svenska systemet iakttas när en offentlig myndighet ingår ett kontrakt med, eller erbjuder en kon- cession till, en tredje part. Upphandlingsdirektiven gäller för de offentliga upphandlingar inom medlemsstaterna som kan ha en effekt på de grundläggande friheterna i Funktionsfördraget. Upphandlingar utan ett sådant intresse regleras därför som utgångspunkt varken av EU-direktiven om offentlig upphandling eller av fördragens bestämmelser och principer, vilket berörs längre fram.