sou · H0B348 · 2012-07-16 00:00:00 — Sammantaget innebär reformen att Försvarsmakten i större utsträckning kan samverka och samordna resurser med andra myndigheter. Regeringen beslutade att tillsätta en särskild utredare med uppgift att utreda den svenska lotsningsverksamheten och dess framtid. I slutbetänkandet Styra rätt! (SOU 2008:53) föreslogs på ett övergripande plan att stora delar av produktionsverksamheten skulle avvecklas och ersättas med upphandlad verksamhet samt att verket som en logisk konsekvens av en sådan förändring skulle övergå från affärsverk till att bli en förvaltningsmyndighet. Vidare föreslogs att marknaden för lotstransporter stegvis skulle öppnas upp genom att skulle upphandla tjänsten. Avseende isbrytning konstaterades att på ett mer aktivt sätt borde närma sig marknadens aktörer och ta initiativ till alternativ användning vid ledig kapacitet samt att ytterligare steg borde tas mot en gemensam finsk-svensk isbrytarservice. Mot bakgrund av att verksamhet skulle inordnas i den nya Transportstyrelsen föreslogs att sjö- och flygräddningscentralerna skulle slås samman och inordnas i . Regeringen meddelade sedermera i budgetpropositionen att sjö- och flygräddningen skulle integreras. För att skapa förutsättningar för ett effektivare utnyttjande av samhällets samlade resurser för att förebygga, förhindra, upptäcka och utreda brott och ordningsstörningar till sjöss och i kustnära områden beslutade regeringen att tillsätta en utredare för att göra en översyn av regleringen av befogenheter i den brottsbekämpande och ordningshållande verksamheten, samt lämna förslag till en ändamålsenlig författningsreglering. I uppdraget låg även att analysera om gränsdragningen mellan och andra myndigheters ansvarsområden inom den brottsbekämpande och ordningshållande verksamheten var lämpligt avvägd. Utredningen lämnande förslag till en ny lag med en samlad och enhetlig reglering av och en kustbevakningstjänstemans rättsliga befogenheter (SOU 2008:55). Betänkandet är under beredning. Parallellt med nämnda utredning överlämnades förslag avseende uppgift att övervaka och utreda trafiknykterhet till sjöss och på land. Dessa förslag ledde till utökade befogenheter för (prop. 2009/10:76 En nedre promillegräns för sjöfylleri, samt prop. 2009/10:171 Trafiknykterhetskontroll i hamnar). tillsatte regeringen för att utreda hur det svenska havsmiljöarbetet skulle kunna förbättras, med fokus på kunskapsrelaterade frågor, såväl nationellt som i samverkan med andra länder. I tilläggsdirektiv utökades uppdraget till frågor om förvaltning och planering. I betänkandet En utvecklad havsmiljöförvaltning (SOU 2008:48) föreslogs att skulle tillhandahålla forsknings- och undersökningsfartyg åt berörda parter i . Vidare konstaterade utredaren att den nuvarande flottan av forsknings- och undersökningsfartyg var föråldrad. I proposition En sammanhållen svensk havspolitik (2008/09:170) bedömde regeringen att fartygen i stället skulle samlas i rederiverksamhet och uppdrog därefter myndigheten att föreslå en rederiorganisation. lämnade in uppdragsredovisning (N2009/9194/Tp) . dess under beredning i . Frågan har aktualiserats , bland annat på grund av att Havs- och vattenmyndigheten tvingats avveckla driften av det oceangående forsknings- och undersökningsfartyget . Det medför att saknar viktig fartygsresurs för forskning och undersökning som behovet av övervakningsförmåga ökar framöver inom ramen för genomförandet av EU:s havsmiljödirektiv. söker man finna en lösning på behovet av ett nytt oceangående fartyg och hur en större samordning av fartyg för detta ändamål ska nås. De maritima resurserna berördes av Försvarsberedningen i En strategi för säkerhet (Ds 2006:1) där det framhölls att användningen av maritima resurser kan effektiveras och att det finns betydande synergier i att merutnyttja, samutnyttja respektive samordna berörda myndigheters kompetens, infrastruktur, ledningsresurser, materiel och personal samt verksamhetsplanering. Regeringen ställde sig bakom denna syn i proposition 2005/06:133 Samverkan vid kris – för ett säkrare samhälle. Polisens behov av stöd i samband med terrorismbekämpning utreddes i SOU 2005:70 med fokus på vilket stöd Polisen kan behöva från andra myndigheter, främst Försvarsmakten, för att kunna förhindra och ingripa mot terroristaktioner och andra omfattande brottsliga angrepp på samhället. Utredningen konstaterade att det finns situationer i samband med terrorismbekämpning och andra omfattande brottsliga angrepp på samhället där Polisen har behov av stöd från andra statliga myndigheter, främst, men inte bara, från Försvarsmakten. Utredningen framhöll också att det är både förlegat och osakligt att av principiella skäl åberopa händelserna i som grund för att inte kunna låta Försvarsmakten få kvalificerade uppgifter av civil karaktär till stöd för civila myndigheter. instiftades lagen och förordningen om Försvarsmaktens stöd till polisen vid terrorismbekämpning. I utredningen Den svenska fiskerikontrollen – en utvärdering (SOU 2005:27) analyserades de fiskerikontrollerande myndigheternas effektivitet, flexibilitet, resursutnyttjande och kostnadseffektivitet samt angavs förslag på förbättringar. Vidare uppmärksammades särskilt effekterna av att kvalitetskontrollen överfördes till . I utredningen bedömdes fiskerikontrollen i stort sett fungera väl. Följande iakttagelser framhölls som särskilt viktiga: ansvaret för fiskerikontrollen är oklart och behöver förtydligas, det finns brister i samverkan och samord- ningen mellan myndigheterna, regeringens styrning och uppföljning av fiskerikontrollen bör utvecklas och det finns utrymme för effektivisering av kontrollen. Utredningen föreslog att den rådande uppgiftsfördelningen skulle bestå. Regeringen beslutade senare (i skr. 2005/06:171 Vissa fiskeripolitiska frågor) att ansvaret för landnings- och kvalitetskontroll av fisk skulle överföras från till . Därefter har uppgifter övertagits av Havs- och vattenmyndigheten. På uppdrag av regeringen utredde och tillsammans förutsättningarna för att samutnyttja vissa isbrytare (av Viking-klass) i stället för att skulle investera i tre nya, stora kombinationsfartyg (001- serien). I myndigheternas rapport konstaterades att det fanns tekniska möjligheter att anpassa Vikingfartygen enligt kravspecifikation, så att de skulle ges likvärdig kapacitet och förmåga som de planerade fartygen i 001-serien. De ombyggda Vikingfartygen bedömdes dock få en del icke önskvärda egenskaper jämfört med fartygen i 001-serien, till exempel skulle de bli väl stora. Alternativet att bygga om och samutnyttja Vikingfartygen bedömdes av myndigheterna bli mindre fördelaktigt ekonomiskt sett. Efter beslut av riksdag och regering upphandlade tre kombinationsfartyg i 001-serien. Utredningen räddningstjänstlagstiftning (SOU 2002:10) fick i uppdrag att, bland annat, precisera skyldigheter för stat, kommun och enskilda inom räddningstjänstområdet och ge förslag på hur kommunernas olycks- och skadeförebyggande verksamhet skulle kunna bedrivas på ett effektivt sätt och att se över vissa frågor som rör sjuktransporter, kompetens hos och utbildning av räddningstjänstpersonal samt miljöräddningstjänst till sjöss. För att möjliggöra tidiga insatser för miljöräddning till sjöss föreslog utredaren ett utvidgat räddningstjänstbegrepp när det gäller miljöräddningstjänst till sjöss, så att insatser skulle kunna påbörjas när risk för utsläpp av olja eller andra skadliga ämnen förelåg, snarare än först efter att sådant utsläpp redan skett. I proposition 2002/03:119 biföll regeringen utredarens förslag. Regeringen gav och Försvarsmakten i uppdrag att gemensamt utreda möjligheter till ökad resurssamverkan myndigheterna emellan och ange förslag till hur möjligheter att samverka med Försvarsmakten och utnyttja dess resurser samt hur samordningen av myndigheternas ledningsresurser skulle kunna öka. I avrapporteringen belystes samordningsmöjlig- heter inom områdena infrastruktur, ledningsresurser, materiel och teknik, verksamhetsplanering samt personal och utbildning. Myndigheterna pekade också på vikten av att hålla regelbundna informationsmöten, till exempel angavs att myndigheterna avsåg att hålla en årlig gemensam beredning på central nivå i syfte att ömsesidigt informera om planerad långsiktig materielanskaffning. Myndigheterna avsåg även att inom de områden där samordningsmöjligheter påvisats successivt vidta åtgärder för att genomföra dessa. Myndigheterna bedriver viss samverkan inom ramen för exempelvis utbildning, det så kallade sjöövervakningsuppdraget samt den löpande operativa verksamheten. Slutligen har regeringen presenterat en rad utredningar inom ramen för krisberedskap av relevans för samverkan mellan de sjöverkande myndigheterna ur ett övergripande perspektiv. Detta eftersom krisberedskap är en fråga som måste genomsyra samtliga sektorer, inte minst den maritima. För denna utredning bedöms emellertid endast de underlag som specifikt tar sikte på maritim verksamhet vara relevanta. I regeringens skrivelse Samhällets krisberedskap – stärkt samverkan för ökad säkerhet (skr. 2009/10:124) konstaterades till exempel avseende samverkan till sjöss att informationsutbytet mellan olika sektorer, såväl civila som militära, borde göras mer effektivt och säkert. I samma skrivelse framhöll regeringen vidare att en ökad samverkan avseende verksamhet och övning mellan statens samtliga sjöverkande myndigheter skulle stärka förmågan att hantera kriser till sjöss. Beskrivningarna av de sjöverkande myndigheterna fokuserar på ansvar, uppgifter, organisation, resurser och lokalisering samt befintlig samverkan mellan myndigheter. ska verka för att de transportpolitiska målen uppnås. En övergripande huvuduppgift är att verka för goda förutsättningar för sjöfarten i och för svensk sjöfart. I detta ligger bland annat att främja en säker, miljöanpassad och effektiv sjöfart, att bevaka den svenska sjöfartsnäringens konkurrenskraft och svara för sjöfartens behov av infrastrukturtjänster. Myndigheten ska därför tillhandahålla lotsning, svara för farledshållning och inrättande av nya farleder, tillhandahålla sjö- och flygräddningstjänst, svara för isbrytning, svara för sjögeografisk information inom ansvarsområde samt samordna sjögeografisk information inom . Myndigheten ska också tillhandahålla sjötrafikinformationstjänst (VTS), sjötrafikrapporteringssystem (SRS) och automatiskt fartygsidentifikationssystem (), svara för övervakning och för att alla nödvändiga och lämpliga åtgärder vidtas för att se till att fartyg deltar i och följer reglerna för Sveriges sjötrafikinformationstjänst (VTS), sjötrafikrapporteringssystem (SRS) och trafiksepareringssystem (TSS) samt tillhandahålla ett nationellt system för maritim information (Safe Sea Net ). Handelssjöfarten står i fokus, men ska också beakta fritidsbåtstrafikens, fiskets och Försvarsmaktens intressen. är ett affärsverk som sorterar under . Verksamheten finansieras huvudsakligen genom avgifter på handelssjöfarten, men delvis också via direkta försäljnings- och uppdragsintäkter samt via anslag från statsbudgeten. uppgick totala intäkter till . Av dessa utgjorde farledsavgifter , lotsavgifter , externa intäkter (till stor del uthyrning av isbrytare) och statsanslag . Avgifterna på handelssjöfarten tas ut per avgiftspliktigt anlöp och baseras på fartygets bruttodräktighet samt lastat eller lossat gods. finns över hela landet, men har sin centrala administration i . Den operativa verksamheten utgår i huvudsak från affärsavdelningen som i sin tur är uppdelad i sex affärsområden: Lotsning, Transport- och farledsservice, Sjökommunikation, Bygg och teknik, Sjögeografi samt . Administrativa frågor gällande policy- och myndighetsärenden samt operativa frågor som rör sjö- och flygräddningen hanteras inom Sjö- och flygräddningsavdelningen i . Den operativa ledningen av räddningsinsatser sker från ledningscentralen JRCC () i , som är gemensam för sjö- och flygräddning. Resurser för räddningsoperationer, i form av båtar och helikoptrar, är fördelade runt den svenska kusten. rederi är en separat avdelning som ansvarar för myndighetens fartygsverksamhet oavsett om fartygen drivs i egen regi, av externt driftsbolag eller är inhyrda. Rederiavdelningen ansvarar för samtliga fartyg som äger, dvs. isbrytare, större arbetsfartyg, sjömätningsfartyg, farledsfartyg och ett stort antal lotsfartyg. Rederiet har det övergripande ansvaret för fartygens klassning, underhållsplaner och gemensam standard. Rederiet ansvarar även för nybyggnation och utveckling inom fartygsflottan. I ansvaret ligger samordning av investeringsfrågor för fartygen. Avdelningen ansvarar också för samordning av tillgänglig fartygstid, så att fartygen i den mån de inte behövs i verksamhet, kan hyras ut för externa uppdrag. finns representerat längs hela kusten med 24 lotsstationer1. Vid varje lotsstation finns i regel två till tre lotsfartyg, en 1 I , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , . byggnad med övernattningsmöjligheter, kajer, bunkertankar och förråd. Utöver detta finns även enskilda kajer2 och en utbildningsanläggning i med en hamn och tillhörande fartyg. Myndigheten har fem baseringar från vilka räddningshelikoptrarna utgår (, , , , ). äger, eller har tillgång till, olika logistiska installationer och disponerar kajplatser i , , Kappelshamn och, . Till den maritima verksamheten hör ett antal ledningscentraler som utför olika tjänster: tre VTS3-centraler (i , och ), en sjö- och flygräddningscentral i (JRCC), lotsplaneringscentraler (i , , och ), en isbrytarledningscentral i samt en kanalcentral i . äger totalt 119 olika fartyg för specifika ändamål. Dessa fartyg fördelar sig som följer: fem isbrytare, tio farledsfartyg, åtta arbetsfartyg och fem sjömätningsfartyg, 81 lotsfartyg och transportfartyg, tio utbildningsfartyg och sju räddningshelikoptrar. isbrytningsverksamhet leds från isbrytarledningen i . Isbrytarledningen fördelar isbrytare till arbetsområden, utfärdar restriktioner, följer upp det operativa läget och informerar sjöfartsintressenter om is- och trafikläge.4 Vid de fem helikopterbaserna disponerar totalt sju räddningshelikoptrar via leasingavtal. är helikopterverksamheten en del av efter att myndigheten förvärvat företaget (namnändrat till ) och dess dotterbolag (namnändrat till ), från vilket myndigheten under köpt uppdragsverksamhet. 2I , , , , , , , , Västbacken, , , , , . 3VTS () används som ett samlande begrepp för bland annat sjötrafikinformation och service till sjötrafiken i hårt trafikerade eller miljökänsliga områden. Syftet är att förbättra sjösäkerheten och effektiviteten för fartygstrafiken samt för att skydda miljön. Tjänsten ska bidra till att förhindra kollisioner och grundstötningar genom att samverka med trafiken och hantera de trafiksituationer som uppstår inom VTS-området. 4Bestämmelser om isbrytarverksamheten finns i isbrytarförordningen (2000:1149). I den direkta maritima verksamheten arbetar cirka 670 personer samt ytterligare cirka 80 personer via dotterbolaget . har samverkansavtal med andra statliga myndigheter enligt följande. Med Försvarsmakten gällande AIS5, geodata och inplaceringar. har också tillgång till , men får detta via Försvarsmakten i enlighet med Försvarsmaktens uppdrag att tillhandahålla sjölägesinformation och därför finns inget direktavtal mellan och i detta hänseende. Mellan och finns däremot avtal om tillgång till VHF. Med Transportstyrelsen pågår förhandlingar kring en ramöverenskommelse som ska reglera samarbetet och exempelvis tillgång till it-system respektive förordnade lotsar. Vidare finns samverkansavtal med . gör viss upphandling tillsammans med , exempelvis inköp av smörjolja. Det har också förekommit dialog och tester mellan och om att använda 001-båtar som extraresurs inom isbrytarverksamheten. utför helikoptertransporter åt för personalförstärkning vid miljöräddningsinsatser. Informella chefsmöten genomförs löpande med , , och Försvarsmakten. tillhandahåller också flygräddning till Försvarsmakten och genomför farledsprojekt tillsammans med . pågår beredning av ärende som i enlighet med avsnitt 2.5 kan leda till att tillhandahåller rederitjänster för exempelvis Havs- och vattenmyndigheten. 5 () är ett system som gör det möjligt att från ett fartyg identifiera och följa andra fartygs rörelser. Bakgrunden till att systemet utvecklats och införts är att ge tillgång till mera information om fartygen i närområdet än vad som kan erhållas via radar. Till exempel anger fartygens identitet och storlek och detta även för fartyg som befinner sig i radarskugga, bakom öar m.m. ska bedriva sjöövervakning och utföra räddningstjänst till sjöss. Myndigheten ska också ha förmåga att förebygga, motstå och hantera krissituationer inom sitt ansvarsområde. I sjöövervakningen ingår bland annat att förebygga och ingripa mot störningar av ordningen i sjötrafiken, att förhindra och upptäcka brottslig verksamhet, att ingripa vid misstanke om brott samt utreda och beivra brott i huvudsak inom samma områden som omfattas av myndighetens övervaknings-, kontroll- och tillsynsuppgifter. ska utöva tillsyn över svensk kontinentalsockel och ekonomisk zon samt besluta om och svara för tillsyn i fråga om tillstånd för marinvetenskaplig forskning. Myndigheten bedriver övervakning för att förebygga och avvärja störningar av ordningen i sjötrafiken. Myndigheten genomför även tillsyns- och kontrollverksamhet av fiske, jakt, skydd av miljö- och naturvårdsintressen, personers inresa i, utresa från och vistelse i , in- och utförsel av varor till och från , skyddsobjekt, militära skyddsområden och tillträde för utländska statsfartyg, sjötrafik, sjösäkerhet och transport av farligt gods, fartygs registrering och identifiering samt trafiknykterhet i sjö- och vägtrafiken. utreder, beslutar om och mottar vattenföroreningsavgift, är kontaktpunkt för sjötrafiken i fråga om anmälningar enligt föreskrifter om gränskontroll av personer och i fråga om sjöfartsskydd. är behörig myndighet att motta och besvara förfrågningar enligt tilläggsprotokollet mot människosmuggling land-, luft- och sjövägen till konvention av mot gränsöverskridande organiserad brottslighet. Vidare har ansvar för att samordna civila behov av sjöövervakning och förmedla civil sjöinformation till berörda myndigheter – det så kallade Sjöövervakningsuppdraget. Som stöd i detta arbete har ett samrådsorgan6, , inrättats för civil sjöövervakning och civil sjöinformation. Rådet leds av chef och inkluderar Havs- och vattenmyndigheten, Försvarsmakten, , , Polisen, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB), geologiska undersökning, , , och . Som en konsekvens av 6 Se 19 § i förordning (2007:853) med instruktion för . Sjöövervakningsuppdraget har också ett sektorsövergripande, myndighetsgemensamt informationssystem för sjöövervakning skapats – Sjöbasis. Det är enkelt uttryckt ett gränssnitt för att presentera information från ett flertal olika källor. Två typer av information insamlas. Sjölägesinformation från system i Försvarsmakten, och Havs- och vattenmyndigheten. Tilläggsinformation7 från system hos , , , , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB), , Havs- och vattenmyndigheten, , och geologiska undersökning. Dessa bearbetas och sammanställs till sjöinformation och fördelas av till berörda myndigheter. reglerar tillgången till sjöinformation, både på myndighetsnivå och på användarnivå, med utgångspunkt i kustbevakningsdatalagen och kustbevakningsdataförordningen. I sammanhanget kan nämnas bidrag till den samlade förmågan att bedriva sjöövervakning inom EU. ledde fram projektet som lanserade i syfte att bidra till en gemensam informationsmiljö (CISE9). Tanken är att med hjälp av en teknisk lösning, byggd på en gemensam standard, knyta samman befintliga nationella sjöövervaknings- och sjöinformationsrelaterade system som exempelvis Sjöbasis. uppgifter inom räddningstjänst omfattar dels ansvaret för miljöräddningstjänst till sjöss i syfte att begränsa konsekvenserna av olyckor och utsläpp, dels deltagande i inom ramen för övergripande ansvar. Miljöräddningsansvaret omfattar även åtaganden för miljöräddningsarbete främst inom (), (Helsingforskonventionen/-HELCOM10) och (). I sin operativa verksamhet samverkar med en rad svenska myndigheter och organisationer, andra länder och internationella organisationer. I samverkan med svenska myndigheter och organisationer varierar roller mellan 7Exempelvis fartygs ägare, besättning och last, kartor, väderinformation, uppgifter om eventuella misstankar om brott. 8Maritime Surveillance in the Northern Sea Basin. 9Common Information Sharing Environment. 10Ett samarbete mellan länder för att skydda havsmiljön i . Det formella namnet är Konventionen om skydd av miljö. Förkortningen HELCOM står för det verkställande organet . Vissa uppgifter har myndigheten huvudansvar för, men i många fall ingår det i myndighetens uppdrag att bidra till någon annan myndighets resultat. Till viss del handlar den operativa samverkan om att fungerar nationellt som förlängd arm åt andra civila myndigheter som på grund av att de saknar eller har otillräckliga egna resurser att verka till sjöss begär bistånd. Till exempel utför fiskeri- och tullkontroll till sjöss, dvs. frågor som Havs- och vattenmyndigheten respektive har det övergripande ansvaret för. är verksam inom Sveriges sjöterritorium och ekonomiska zon. När det gäller sjöar, kanaler och vattendrag omfattar verksamheten enbart och samt i fråga om miljöräddningstjänst även . geografiska verksamhetsområde omfattar även internationell samverkan utanför svenskt territorium och ekonomisk zon. Sådan internationell samverkan bygger på principen om resurssamordning genom så kallad pooling and sharing inom såväl sjöövervakning (gränskontroll och fiskerikontroll) som miljöräddningstjänst. I händelse av krig ska personal och materiel ur användas inom Försvarsmakten för övervakning, transporter och andra uppgifter enligt närmare överenskommelse mellan myndigheterna. Regeringen får föreskriva att detsamma ska gälla även annars under höjd beredskap. Fullgörande av uppgifter åt Försvarsmakten begränsar dock inte de uppgifter och befogenheter som tillkommer personalen vid i egenskap av tjänstemän i . sorterar under Försvarsdepartementet. Verksamheten spänner dock över ett flertal departementsområden och styrs av ett stort antal lagar, förordningar, myndighetsföreskrifter och gemenskapsrättsliga regler. Myndighetens huvudkontor ligger i . Huvudkontoret svarar för nationell samordning, mål- och resultatstyrning, ekonomistyrning, normstyrning och metodfrågor, uppföljning och kontroll m.m. av att verksamheten bedrivs enligt myndighetens uppdrag och tillämpliga regelverk. Huvudkontoret ska även lämna det stöd och den service som behövs för att utföra myndighetens uppdrag och övriga åligganden. kontoret finns generaldirektören och överdirektören, en verksledningsstab (inklusive bland annat en rättsenhet och en skydds- och säkerhetsenhet), en avdelning för räddningstjänst och sjöövervakning (i vilken det ingår samverkanspersonal placerad vid och Havs- och vattenmyndigheten) samt avdelningar för teknik, ekonomi, personal- och utbildning och kommunikation. Den dagliga operativa verksamheten bedrivs inom två regioner som leds av varsin regionledning, placerad i (Region ) respektive (Region ), med varsitt samverkanskontor i respektive . med flygledning och flygkuststation finns i (). Vid respektive regionledning finns en ledningscentral, med vakthavande i tjänst dygnet runt, som styr den dagliga operativa verksamheten. Regionerna och flyget svarar för operativ ledning, planering, genomförande och uppföljning av kustbevakningsverksamheten inom regionerna och flyget samt för att bidra till att myndigheten även i övrigt uppfyller sina åligganden. I varje region finns ett antal kuststationer, totalt 25 stycken, plus en flygkuststation. Kuststationerna varierar i storlek och har mellan cirka 10 och 55 anställda.