sou · H0B367 · 2012-10-09 00:00:00 — Någon avgränsning till UCITS-fonder eller dylikt har inte varit avsedd, se prop. 2006/07:150 s. 296, varför AIF-fonder bör omfattas av definitionen. 2 kap. 4 § Ett värdepappersinstitut kan enligt artikel 6.8 i AIFM-direktivet inte få tillstånd att förvalta AIF-fonder, se avsnitt 6.1.3. Paragrafens andra stycke utgår därför. 2 kap. 5 § Undantaget i punkten 10 genomförde artikel 2.1 h i MiFID. I artikeln anges att undantaget avser företag för kollektiva investeringar oav- sett om dessa är samordnade på gemenskapsnivå eller ej. Defini- tionen bör således omfatta även AIF-förvaltare. I punkten 15 finns ett undantag för försäkringsförmedlare som medlemsstaterna enligt artikel 3.1 i MiFID kan välja att genomföra. I har detta undantag historiskt avsett just investeringsfonder i betydelsen värde- pappersfonder och specialfonder samt utländska motsvarigheter till dessa. Punkten bör därför i konsekvens med den förändrade betyd- elsen av begreppet investeringsfonder formuleras om. Undantaget kommer med denna ändring att avse förmedling av investerings- fonder, specialfonder och utländska motsvarigheter till dessa, men inte förmedling av andra AIF-fonder. 8 kap. 22 a § Paragrafen har ändrats så att värdepappersinstitutens skyldighet att tillhandahålla faktablad gäller vid förmedling och rådgivning avseende investeringsfonder och sådana AIF-fonder som marknadsförs till icke-professionella investerare. I det senare begreppet inryms både specialfonder och andra AIF-fonder som marknadsförs till icke- professionella investerare. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.4. 8 kap. 22 b § Ett värdepappersinstitut som förvaltar fondandelar för kunders räk- ning ska till kunden vidarebefordra viss information som institutet har fått från fondbolaget. Det rör sig enligt 4 kap. 12 § första stycket fjärde meningen LIF om information om väsentliga ändringar av fondbestämmelserna, fusion av fonder m.m. Den aktuella bestäm- melsen i LIF ska enligt förslaget till lag om AIF-förvaltare också tillämpas på AIF-förvaltare som förvaltar specialfonder. Paragrafen har justerats för att återspegla detta. 8 kap. 22 c § Paragrafen är ny och genomför artikel 6.8 andra ledet i AIFM- direktivet. Ett värdepappersinstitut får utföra investeringstjänster avseende AIF-fonder gentemot kunder eller marknadsföra sådana fonder endast i den mån fonderna enligt AIFM-direktivet får mark- nadsföras i det aktuella landet, och mot den aktuella kategorin investerare. För t.ex. icke-professionella investerare i inne- bär det att det måste vara fråga om en specialfond eller en AIF- fond som uppfyller kraven för marknadsföring mot icke-professio- nella investerare, se avsnitten 7.3 och 7.4. För att institutet ska kunna utföra tjänster avseende andelar i en AIF-fond gentemot professio- nella investerare måste AIF-förvaltaren ha lämnat en underrättelse om marknadsföring i det land där tjänsterna utförs (eller till den behöriga myndigheten i sitt hemland som sedan förmedlat den vidare). De tjänster det kan vara fråga om är t.ex. utförande av order, mottagande och vidarebefordran av order, diskretionär portfölj- förvaltning och rådgivning. Även ageranden som formellt sett inte är utförande av investeringstjänster men som innebär att andelarna marknadsförs eller erbjuds till investerare omfattas. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.1.3. 13 kap. 4 § Paragrafens andra stycke innehåller undantag från kravet på vissa emittenter att välja hemmedlemsstat innan finansiella instrument utgivna av dem tas upp till handel på en reglerad marknad. Undan- taget i andra stycket första punkten gäller för fonder som inte är av sluten typ, se artikel 1.2 a i öppenhetsdirektivet. Att en fond inte är av sluten typ innebär enligt artikel 2.1 o i samma direktiv att det är fråga om en sådan fond vars andelar på innehavarens begäran återköps eller inlöses, direkt eller indirekt, med medel ur företagets tillgångar. Investeringsfonder och utländska motsvarigheter till sådana fonder hör till denna kategori. AIF-fonder kan dock vara både öppna och slutna. 16 kap. 3 § Paragrafens första punkt innehåller undantag från kravet på att lämna regelbunden finansiell information. Undantaget i första punkten gäller för fonder som inte är av sluten typ, se artikel 1.2 a i öppenhetsdirektivet. Att en fond inte är av sluten typ innebär enligt artikel 2.1 o i samma direktiv att det är fråga om en sådan fond vars andelar på innehavarens begäran återköps eller inlöses, direkt eller indirekt, med medel ur företagets tillgångar. Investeringsfonder och utländska motsvarigheter till sådana fonder hör till denna kate- gori. AIF-fonder kan dock vara både öppna och slutna. 18.2.8Förslag till lag om ändring i lagen (2009:62) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism 1 kap. 2 § Ändringen innebär att AIF-förvaltare omfattas av samma regler om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism som andra finansiella företag. 18.2.9Förslag till lag om ändring i socialförsäkringsbalken (2010:110) 64 kap. 21 § Tillstånd m.m. för förvaltare och fonder med hemvist utanför EES regleras inte längre i LIF. Hänvisningen i paragrafen ska därför avse lagen om AIF-förvaltare. krävs dock att fonden/fond- företaget uppfyller krav som motsvarar de som ställs i UCITS- direktivet. 18.2.10Förslag till lag om ändring i lagen (2011:751) om betaltjänster 1 kap. 7 § Enligt artikel 3.1 i och rådets direktiv /64/EG av om betaltjänster på den inre marknaden och om ändring av direktiven /7/EG, 2002/65/EG, 2005/60/EG och 2006/48/EG samt upphävande av direktiv /5/EG ska före- tag för kollektiva investeringar vara undantagna från tillämpnings- området. Någon begränsning till just företag som omfattas av UCITS- direktivet finns inte. Även AIF-förvaltare ska därför vara undan- tagna. 18.2.11Förslag till lag om ändring i skatteförfarandelagen (2011:1244) 1 kap. 1 § och 20 kap. 1 och 4 §§, 22 kap. 1 och 17 §§ Den nya snävare definitionen av begreppet investeringsfond i LIF omfattar inte längre specialfonder. Specialfonder regleras istället i den nya lagen om AIF-förvaltare. Följdändringar i skatteförfarande- lagen behövs för att behålla tillämpningsområdet för de bestäm- melser som omfattar specialfonder, förvaltare av specialfonder och deras utländska motsvarigheter. Av samma skäl ändras rubriken till 20 kap. Med hänsyn till att nuvarande bestämmelse i 1 kap. 9 § LIF ut- går blir det inte längre möjligt att särskilja de aktörer som ska lämna kontrolluppgift om avyttring av fondandelar med hänvisning till att tillstånd från erhållits enligt den paragrafen. De bestämmelser i lagen om AIF-förvaltare som rör marknadsföring i av fonder hemmahörande utomlands, gör inte någon skill- nad mellan utländska motsvarigheter till specialfonder och andra AIF-fonder (se 4 kap. 1–4§§ och 5 kap. 3–5§§ lagen om AIF-för- valtare). Betydelsen av begreppen investeringsfonder och specialfonder i den nya lydelsen av bestämmelsen ska i stället bestämmas i enlighet med huvudprincipen i 3 kap. 2 § dvs. i enlighet med de lagar enligt vilka en skatt eller avgift bestäms. Begreppsparet investeringsfonder och specialfonder införs även i inkomstskattelagen. Av 2 kap. 2 § inkomstskattelagen följer att även utländska motsvarigheter till dessa fonder omfattas. Den ändrade lydelsen innebär inte någon förändring i sak av tillämpningsområdet för bestämmelsen. Avyttring av utländska mot- svarigheter till specialfonder som marknadsförs till investerare i enligt bestämmelserna i 1 kap. 7 § LIF eller med stöd av 5 kap. 3–6§§ lagen om AIF-förvaltare omfattas således även i fort- sättningen av krav på kontrolluppgift. Ändringarna i skatteförfarandelagen har behandlats i avsnitt 15.3. 20 kap. 3 § och 22 kap. 19 § Begreppet investeringsfonder omfattar även utländska motsvarig- heter, se författningskommentaren till 1§. i första stycket 1 har därmed tagits bort i skattelagstiftningen, se nedan. Första stycket 2 har anpassats till den nya lagen om AIF- förvaltare. Tillstånd för fondverksamhet som avser specialfonder kan inte längre ges till värdepappersbolag och kreditinstitut. Special- fonder omfattas av definitionen av AIF-fonder i den nya lagen om AIF-förvaltare. Begreppet specialfonder i den näringsrättsliga reg- leringen omfattar emellertid enbart fonder hemmahörande i . Vad som i skattelagstiftningen avses med begreppet specialfond framgår av kommentaren till 1 §. Tillstånd för förvaltning och marknadsföring av specialfonder ges enligt den nya lagen enbart till AIF-förvaltare. Tillstånd för förvaltning av EES-baserade AIF-fonder ges till svenska AIF-förvaltare enligt 3 kap. 1 § lagen om AIF-för- valtare. Ett sådant tillstånd kan särskilt avse specialfonder. Ut- ländska AIF-förvaltare får enligt 5 kap. 2 § lagen om AIF-förvaltare förvalta en specialfond i . Svenska AIF-förvaltares marknads- föring i av utländska AIF-fonder regleras i 4 kap. 2 och 3 §§ lagen om AIF-förvaltare. Utländska AIF-förvaltares marknads- föring av utländska AIF-fonder till investerare i regleras i 5 kap. 3–6 §§ samma lag. Sådana utländska AIF-fonder kan mot- svara svenska specialfonder. Utländska AIF-förvaltares verksamhet i regleras i den nya lagen om AIF-förvaltare. Den nuvarande bestämmelsen i 1 kap. 8 § LIF utgår därmed. Skyldigheten att lämna kontrolluppgift för de utländska förvaltare som omfattas av 1 kap. 8 § LIF och som av- ses i nuvarande första stycket 3 omfattas i stället av den nya lydelsen av punkten 2. I första stycket 4 har hänvisningen till 1 kap. 9 § LIF tagits bort eftersom den bestämmelsen upphör att gälla. Skyldigheten att lämna kontrolluppgift för de utländska fonder som omfattas av den be- stämmelsen i LIF omfattas i stället av den nya lydelsen av punkten 2. Som nämnts har begreppet fondföretag i första stycket 1 tagits bort med hänsyn till att betydelsen av begreppet investeringsfonder i skattelagstiftningen även ska omfatta utländska motsvarigheter. tydlighetsskäl har dock samma terminologi som används i LIF använts i hänvisningar till bestämmelser i den lagen. Bestämmelsen i andra stycket har ändrats så att även utländska AIF-förvaltare omfattas. Utländska AIF-förvaltares verksamhet i regleras i 5 kap. lagen om AIF-förvaltare. Ingen av ändringarna innebär någon förändring i sak av tillämp- ningsområdet för bestämmelsen. 23 kap. 5 § Ändringen är en följd av genomförandet av den nya lagen om AIF- förvaltare. Den nya lagen bygger på en gemensam reglering som ger utländska, EES-baserade AIF-förvaltare rätt att, efter ett under- rättelseförfarande, i marknadsföra andelar i EES-baserade AIF-fonder som de förvaltar. Sådana AIF-förvaltare ska omfattas av kravet på att ge in en skriftlig förbindelse till . 34 kap. 9 § Ändringen är en följd av genomförandet av den nya lagen om AIF- förvaltare. Bestämmelsen i 4 kap. 12 § lagen om värdepappersfonder gäller för förvaltare av specialfonder enligt 12 kap. 6 § lagen om AIF-förvaltare. Förvaltare av alternativa investeringsfonder Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare ska lämna förslag till hur och rådets direktiv /61/EU av om förvaltare av alternativa investeringsfonder samt om ändring av direktiv /41/EG och 2009/65/EG och förordningarna (EG) nr 1060/2009 och (EU) nr 1095/20101 ska genomföras i svensk rätt. Utredaren ska dessutom ta fram underlag till och utarbeta lagförslag som bedöms lämpliga för en ändamålsenlig reglering i svensk rätt av alternativa investeringsfonder även i de avseenden som inte omfattas av direktivet om förvaltare av alternativa investe- ringsfonder. Uppdraget ska redovisas . Förvaltare av alternativa investeringsfonder Enligt definitionen i direktivet om förvaltare av alternativa investe- ringsfonder (AIFM-direktivet) är dessa förvaltare juridiska personer vars normala verksamhet består i förvaltning av en eller flera alter- (artikel 4.1 b). Alternativ investerings- fond definieras i direktivet som företag för kollektiva investeringar, inbegripet företagets delfonder, som tar emot kapital från ett antal investerare för att investera det i enlighet med en fastställd investe- ringspolicy till förmån för dessa investerare, och som inte kräver 1 EUT L 174, 01.07.2011, s. 1 (Celex 32011L0061). auktorisation enligt artikel 5 i och rådets direk- tiv 2009/65/EG av om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag)2 (det s.k. UCITS-direktivet) (artikel 4.1 a). I AIFM-direktivet anges att direktivet är tillämpligt på förvaltare av alternativa investeringsfonder oavsett om de alternativa investe- ringsfonder som de förvaltar är öppna eller slutna, om fonderna har bildats på kontraktsrättslig grund, enligt trustlagstiftning, på associa- tionsrättslig grund eller har någon annan rättslig form och oavsett vilken rättslig struktur som fonderna har (artikel 2.2). Det finns emellertid en uppräkning av flera olika slags enheter som direktivet inte ska tillämpas på (artikel 2.3). I uppräkningen anges bl.a. holding- bolag, tjänstepensionsinstitut, överstatliga institutioner såsom Euro- peiska , Europeiska investeringsbanken, och , om dessa institutioner förvaltar alternativa investeringsfonder som agerar i allmänhetens intresse, nationella centralbanker, nationella, regionala eller lokala myndig- heter och organ eller andra institut som förvaltar fonder som är kopplade till system för social trygghet och pensionssystem, pro- gram för anställdas andelsägande och program för anställdas sparande samt specialföretag för värdepapperisering. Det finns inte någon svensk reglering som omfattar alla de olika slag av företag som anses som förvaltare av alternativa investeringsfonder enligt AIFM-direktivet. Den huvudsakliga lag- regleringen av verksamhet som omfattas av direktivet finns i reglerna om förvaltning av specialfonder i lagen (2004:46) om inve- steringsfonder. I den lagen finns regler både om specialfonder och förvaltare av sådana fonder (se prop. 2002/03:150 och prop. 2007/08:57 samt jfr även prop. 2010/11:135). Tillstånd för förvalt- ning av specialfonder får ges till fondbolag samt till värdepappers- bolag och som har tillstånd till portfölj- förvaltning avseende finansiella instrument enligt lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden. Specialfonder kan exempelvis vara hedgefonder medan s.k. riskkapitalfonder (private equity) däremot 2 EUT L 302, 17.11.2009, s. 32 (Celex 32009L0065). inte betraktas som fonder i den svenska fondlagstiftningen. Risk- kapitalfonder är nämligen vanligtvis bildade som kommanditbolag. Det finns inte heller i övrigt någon särskild näringsrättslig reglering för riskkapitalbolag eller riskkapitalfonder eller för sådan verk- samhet som ibland betecknas som fastighetsfonder, råvarufonder, infrastrukturfonder eller liknande trots att den inte omfattas av den svenska fondlagstiftningen. För sådan verksamhet gäller i stället de allmänna bolagsrättsliga regler som finns i aktiebolagslagen (2005:551) eller lagen (1980:1102) om handelsbolag och enkla bolag. Direktivet om förvaltare av alternativa investeringsfonder Genom AIFM-direktivet införs en harmoniserad reglering i EU av förvaltare av alternativa investeringsfonder. Sådana förvaltare och fonder har varit föremål för eventuell reglering i den natio- nella rätten i medlemsstaterna. Som skäl för att införa en harmoni- serad reglering inom EU av förvaltare av alternativa investerings- fonder anges i direktivet bl.a. dessa förvaltares betydelse för handeln på marknaderna för finansiella instrument och sårbarheten för be- tydande risker i de strategier som används av dem, vilket har inver- kan på investerare, andra marknadsaktörer och marknader. AIFM-direktivet omfattar förvaltare av fonder såsom hedge- fonder, riskkapitalfonder och fastighetsfonder. Sådana fonder är inte reglerade på EU-nivå och marknadsförs ofta främst till professionella investerare (t.ex. finansiella företag och institutionella investerare). Även om direktivet reglerar förvaltare av alternativa investeringsfonder och inte alternativa investeringsfonder innehåller det trots detta även vissa krav som tar sikte direkt på alternativa investeringsfonder, såsom att det för varje sådan fond ska finnas ett förvaringsinstitut och upprättas årsredovisning. Direktivet förhindrar emellertid inte att medlemsstaterna behåller nationell reglering av alternativa investeringsfonder eller inför sådan reglering. Ett företag som driver verksamhet som förvaltare av alternativa investeringsfonder kommer att behöva tillstånd av den behöriga myndigheten i den medlemsstat där det hör hemma. Det är också den myndigheten som kommer att ha det huvudsakliga ansvaret för tillsynen över förvaltaren, även när den driver verksamhet i andra medlemsstater. En förvaltare av alternativa investeringsfonder som har fått till- stånd i den medlemsstat där den hör hemma kommer att kunna förvalta alternativa investeringsfonder också i andra medlemsstater. Vidare kommer förvaltaren även att genom ett anmälningsför- farande (s.k. EU-pass) kunna marknadsföra aktier eller andelar i de alternativa investeringsfonder som denne förvaltar till professio- nella investerare i andra medlemsstater. AIFM-direktivet ger däremot inte något EU-pass för marknadsföring av aktier eller andelar i alternativa investeringsfonder till investerare som inte är professio- nella investerare utan överlämnar till medlemsstaterna att reglera vad som ska gälla för sådan marknadsföring på det egna territoriet. För förvaltare av alternativa investeringsfonder och alternativa investeringsfonder som hör hemma i tredjeland innehåller AIFM- direktivet en övergångsperiod innan de kommer att kunna få EU-pass. kommer möjligheten till marknads- föring utan EU-pass att regleras i den nationella regleringen i respektive medlemsstat. När övergångsperioden har löpt ut kommer möjligheten till marknadsföring utan EU-pass att finnas kvar parallellt med möjligheten till marknadsföring med EU-pass under åtmin- stone . I direktivet anges vissa minimikrav som måste ställas upp i medlemsstaternas nationella regleringar för så- dana förvaltare och fonder. AIFM-direktivet ger medlemsstaterna möjlighet att tillämpa en- bart vissa minimikrav på förvaltare av alternativa investeringsfonder där de förvaltade tillgångarna inte överstiger ett tröskelvärde på antingen , om tillgångarna i fonden eller fonderna inte har förvärvats med användning av finansiell hävstång (leverage) eller , om fonden eller fonderna saknar finansiell hävstång och rätt till inlösen av aktierna eller andelarna från den första investeringen i fonden respektive fonderna. Finansiell hävstång definieras i direktivet som en metod genom vilken en förvaltare ökar exponeringen för en fond som den förvaltar genom lån av kontanter eller värdepapper eller genom finansiell hävstång som härrör från derivatinstrument eller på något annat sätt (artikel 4.1 v). Förvaltare av alternativa investerings- fonder som förvaltar tillgångar som inte överstiger tillämpligt tröskel- värde kommer inte att kunna få något EU-pass för marknadsföring av aktier eller andelar i de alternativa investeringsfonder som de förvaltar, om de inte själva väljer att omfattas av hela direktivet och uppfylla samtliga tillämpliga krav i det. Genomförandet av direktivet om förvaltare av alternativa investeringsfonder Det finns behov av att analysera och överväga ett antal frågor som gäller lagstiftningen för förvaltare av alternativa investeringsfonder och sådana fonder med anledning av att av AIFM-direktivet ska genomföras. En särskild utredare bör få i uppdrag att göra detta. AIFM-direktivet kommer att kräva både ändringar av befintliga bestämmelser och införande av nya bestämmelser i svensk rätt. Det som främst berörs är gällande reglering av förvaltare av special- fonder och av specialfonder i lagen om investeringsfonder samt verksamhet som omfattas av direktivet men som inte regleras i den svenska fondlagstiftningen. AIFM-direktivet är bara i begränsad utsträckning tillämpligt på förvaltare av alternativa investeringsfonder där tillgångarnas samman- lagda värde inte överstiger de tröskelvärden som anges i direktivet (artikel 3.2). När det gäller sådana förvaltare krävs dock att med- lemsstaterna säkerställer att det finns nationell reglering som upp- fyller de minimikrav som anges i direktivet och som bl.a. innebär att förvaltarna åtminstone ska vara registrerade i hemmedlemsstaten (artikel 3.3). De regler som utredaren föreslår för förvaltare som inte överskrider tröskelvärdena bör inte gå utöver de minimikrav som anges i direktivet, om det inte bedöms vara motiverat av systemrisk- eller investerarskyddsskäl. Reglerna bör utformas med målsättningen att snedvridning av konkurrensen och administrativa bördor för företagen ska undvikas så långt det är möjligt. AIFM-direktivet ger medlemsstaterna möjlighet att tillåta att förvaltare som hör hemma i EU på medlemsstatens eget terri- torium får marknadsföra aktier eller andelar i alternativa investe- ringsfonder som de förvaltar i tredjeland (artikel 36). Medlems- staterna ges även möjlighet att tillåta att förvaltare i tredjeland på medlemsstatens eget territorium får marknadsföra aktier eller andelar i alternativa investeringsfonder som de förvaltar (artikel 42). Om medlemsstaterna väljer att tillåta sådan marknadsföring måste den nationella regleringen uppfylla åtminstone vissa minimikrav som anges i direktivet. De regler som utredaren föreslår bör göra det möjligt att ge förvaltare både i EU och i tredjeland tillstånd för marknadsföring till investerare i av aktier eller andelar i de fonder som de förvaltar i EU eller i tredjeland. formas med målsättningen att konkurrensvillkoren för förvaltare och fonder så långt det är möjligt ska vara desamma oavsett om de hör hemma i EU eller i tredjeland. AIFM-direktivet ger förvaltare av alternativa investeringsfonder rätt att marknadsföra aktier eller andelar i de fonder som de för- valtar till professionella investerare. Enligt direktivet får medlems- staterna emellertid tillåta marknadsföring på det egna territoriet också till konsumenter och andra som inte är professionella inve- sterare (artikel 43). Om medlemsstaterna väljer att tillåta det, får de även ställa upp högre krav på förvaltarna eller fonderna än de krav som gäller vid marknadsföring till professionella investerare. De regler som utredaren föreslår bör göra det möjligt att marknadsföra andelar i alternativa investeringsfonder såsom specialfonder också till dem som inte är professionella investerare. Reglerna bör ställa upp högre krav än de som föreslås gälla för marknadsföring till professionella investerare om det bedöms vara motiverat av inve- sterarskydds- eller konsumentskyddsskäl. AIFM-direktivet är främst en reglering av förvaltare av alterna- tiva investeringsfonder och innehåller bara i begränsad utsträckning regler om sådana fonder (skäl 10). Direktivet ger därför utrymme för medlemsstaterna att behålla nationell reglering av alternativa investeringsfonder som hör hemma på det egna territoriet eller att införa sådan reglering i den utsträckning som regleringen är för- enlig med det direktivet. Utgångspunkten är att det även bör finnas en svensk fondreglering som ska gälla för åtminstone de kontraktuella fonder som inte är sådana värdepappersfonder som avses i lagen om investeringsfonder, och att en sådan reglering in- går som en del i de förslag som utredaren lämnar när det gäller genomförandet av direktivet. ta fram underlag och utarbeta de lagförslag som behövs för att genomföra AIFM-direktivet i svensk rätt, ta fram underlag och utarbeta de lagförslag som bedöms som lämpliga och ändamålsenliga för den svenska regleringen av alter- i de avseenden som regleringen inte omfattas av direktivet. Utredaren ska vidare belysa i vilken utsträckning förslagen inverkar på skattekontrollen och, om behov finns, utarbeta de lagförslag som krävs för att upprätthålla den.