sou · H0B312 · 2012-05-30 00:00:00 — När det gäller den straffrättsliga regleringen finns det i och för sig flera internationella dokument som de undersökta länderna är bundna av, t.ex. narkotikabrottskonventionen, Palermokonventionen och förverkandekonventionerna. Även om det således finns vissa krav på hur kriminaliseringen av penningtvätt ska utformas kan konstateras att straffbestämmelsernas utformning i de olika län- derna skiljer sig åt ganska mycket. Redogörelserna i detta kapitel för de olika ländernas lagstiftning bygger i huvudsak på uppgifter hämtade direkt ur lagtext samt i förekommande fall FATF:s utvärderingsrapporter. Vi har också i vissa fall inhämtat information från företrädare för främst departe- ment och universitet i respektive land utan att detta har angetts särskilt. Redogörelserna för lagtext bygger, med undantag från , inte på några officiella översättningar utan på utredningens egna. I är penningtvätt kriminaliserat som häleri. Enligt 290 § i den danska strafflagen (straffelov LBK 1235 af 26/10/2010) döms den för häleri som oberättigat tar emot eller skaffar sig eller andra del i utbyte av en straffbar lagöverträdelse och den som oberättigat genom att dölja, förvara, transportera, medverka vid avhändande eller på liknande sätt i efterhand medverkar till att säkerställa ut- byte av en straffbar lagöverträdelse åt någon annan. Straffet är böter eller fängelse i högst och . Är brottet grovt får dömas till fängelse . Det som straffbeläggs är för det första handlingar som innebär ett olagligt accepterande eller förvärv för egen del eller för andra av en del i brottsutbyte. För det andra är det fråga om olaglig efter- följande medhjälp för att säkerställa att någon annan kan tillgodo- göra sig brottsutbyte genom att dölja, förvara, transportera, hjälpa till vid avhändande eller på annat sätt. Den första delen omfattar förvärv och innehav av egendom som representerar brottsutbyte, om det finns uppsåt till att egendomen härrör från ett brott. Den andra delen av bestämmelsen omfattar alla sätt att hjälpa gärningsmannen (eller annan) inklusive att om- vandla eller överföra egendomen liksom att dölja eller gömma den. Även att använda egendomen är straffbart, men bara om använ- dandet omfattas av något av de uppräknade begreppen (se FATF Third Mutual Evaluation Report on Anti-Money Laudering and Combating the Financing of Terrorism, Kingdom of , 22 2006 [i det följande refererad till som , s. 44). Alla slags brott kan utgöra förbrott till häleri. från vil- ket brott som helst kan alltså vara föremål för häleri enligt dansk rätt. uppfyller kraven i och förverkandekonventionen m.fl. i fråga om de typer av brott som ska vara kriminaliserade. från ett förbrott som har begåtts utomlands kan vara föremål för häleri, om det ifrågavarande handlandet skulle utgöra ett brott också enligt dansk rätt. Med termen utbyte avses alla typer av egendom som härrör direkt eller indirekt från ett brott (s. 47). Begreppet omfattar alltså all typ av egendom, såväl föremål som pengar. Det kan vara direkt utbyte, substitut eller indirekt eller avkastning från sådana tillgångar. För att häleriansvar ska kunna utkrävas är det nödvändigt att åklagaren kan visa att egen- domen i fråga härrör från ett förbrott och inte från laglig verksam- het. Av praxis framgår att det är möjligt att ett fastställande av att egendom härrör från brott snarare än från legal verksamhet kan ske genom något slags sannolikhetsbedömningar (s. 48). Den som har begått förbrottet och som kan dömas för det kan inte också dömas för häleri för eventuella penningtvättsåtgärder (se vidare avsnitt 5.12.3). Om det däremot inte går att bevisa att en person har deltagit i förbrottet kan denne dock dömas för häleri avseende egendomen (men ska frikännas från förbrottsligheten). När häleriet är av särskilt grov beskaffenhet exempelvis på grund av brottets yrkesmässiga karaktär, som en följd av den uppnådda eller avsedda vinningen, eller när ett större antal brott har begåtts, får enligt andra stycket straffet bestämmas till fängelse i högst . Omständigheter som beaktas vid bedömningen av om brottet är av särskilt allvarlig karaktär är vilka belopp det rör sig om, antalet överträdelser, om det varit flera personer inblandade, om brottslig- heten antagit yrkesmässiga former och i vilken grad döljande och hemlighållande skett (s. 50). I tredje stycket i 290 § strafflagen anges vissa fall som inte är straffbara som häleri även om de i övrigt faller in under bestämmel- serna i paragrafens första och andra stycken. Ansvar ska således inte drabba den som tar emot utbyte av brott som sedvanligt under- håll från en familjemedlem eller samboende eller den som tar emot sådant utbyte som normalt vederlag för sedvanliga konsumtions- varor, bruksföremål eller tjänster. Att försök till häleri är straffbart framgår av 21 § första stycket i strafflagen. Enligt den bestämmelsen är försök till alla brott som har ett straffmaximum om minst fyra månaders fängelse straffbara på försöksstadiet. Även vissa förberedande handlingar inkluderas i försöksbrottet enligt dansk rätt under förutsättning att det kan bevisas ett uppsåt att fullborda brottet. Bestämmelserna om häleri och penningtvättsbrott är samlade i 32 kapitlet i den finska strafflagen (24.8.1990/769). Enligt 1 § döms den för häleri som döljer, anskaffar, omhändertar eller förmedlar egendom som har frånhänts någon annan genom stöld-, försking- rings-, rån-, utpressnings-, bedrägeri-, ocker- eller betalningsme- delsbedrägeribrott eller som annars tar befattning med sådan egen- dom. Straffet är böter eller fängelse i högst och . Straffansvaret för häleri är subsidiärt till ansvaret för penningtvätt. Är en gärning även att bedöma som penningtvätt ska alltså inte också dömas för häleri. Om föremålet för häleriet är synnerligen värdefull egendom och häleriet även bedömt som en helhet är grovt, ska gärningen bedö- mas som grovt häleri. Straffskalan för grovt häleri är fängelse och högst . Bestämmelserna om penningtvätt finns i 6 §. Där anges för det första att den ska dömas för penningtvätt som tar emot, använder, omvandlar, överlåter, överför, förmedlar eller innehar egendom som förvärvats genom brott eller av brott eller egendom som kommit i stället för sådan egendom eller och gör det för att bereda sig eller någon annan nytta, för att dölja eller maskera vinningens eller egendomens olagliga ursprung eller för att hjälpa gärningsmannen att undandra sig de rättsliga följderna av brottet. Denna första punkt i bestämmelsen tar sikte på penningtvätt som betonar avsikten med handlandet. Bestämmelsen ändrades så att även den som innehar sådan egendom kan straf- fas. lades för att bereda sig eller någon annan nytta till. Denna komplettering med ett syfte att få nytta innebär att man tydligare täcker in situationer där egendom som förvärvats genom brott utnyttjas t.ex. genom slöseri eller konsumtion (lagutskottets betänkande LaUB 31/2010 rd). Den andra punkten i bestämmelsen är i stället inriktad på pen- ningtvätt som förutsätter en följd. Således ska den dömas för pen- ningtvätt som, i fråga om egendom som förvärvats genom brott eller av brott eller egendom som kommit i stället för sådan egendom eller , döljer eller maskerar egendomens eller vin- ningens rätta karaktär, ursprung eller belägenhet eller förfogandet över den eller de rättigheter som är knutna till den, eller bistår någon annan vid sådant döljande eller sådan maskering. Uppräk- ningen av vilka typer av gärningar som är straffbara är uttömmande (RP 285/2010 rd s. 6). När den utformats har det beaktats att den som själv har begått förbrottet inte själv kan göra sig skyldig till tvätt av den som har uppstått genom hans eller hennes egen gärning. Straffet för penningtvätt av normalgraden är böter eller fängelse i högst . Om gärningen är att bedöma som grov döms enligt 7 § till fängelse och högst . att bedöma som grov, om den genom brottet förvärvade egendo- men har varit synnerligen värdefull eller om brottet begåtts särskilt planmässigt och penningtvätten även bedömd som en helhet är grov. Försök till såväl penningtvätt av normalgraden som grov pen- ningtvätt är straffbart. Enligt 8 § är även stämpling till grov pen- ningtvätt straffbar, dock endast om brottet avser av givande av muta, av tagande av muta, av grovt skattebedrägeri som avser viss slags skatt eller av grovt subventionsbedrägeri eller som gäller egendom som kommit i stäl- let för sådan . Frågan om en utökning av straffansvaret för stämpling till att även avse penningtvätt av normalgraden och obe- roende av förbrott har behandlats av regeringen sedan FATF kriti- serat på denna punkt. Regeringen har dock med hänsyn till de principer som gäller för kriminalisering i och då det inte visat sig finnas något praktiskt behov av en utvidgning av kriminali- seringen funnit att det inte finns grund för att ändra den nuvarande regleringen. Den som vidtar sådana åtgärder som anges i 6 § utan uppsåt men av grov oaktsamhet ådrar sig ansvar för penningtvätt av oaktsamhet och ska enligt 9 § dömas till böter eller fängelse i högst . I de fall penningtvätt eller penningtvätt av oaktsamhet, med beaktande av egendomens värde eller andra omständigheter vid brottet, bedömd som en helhet är ringa ska enligt 10 § i stället dömas för penningtvättsförseelse till böter. Begränsningsbestämmelser finns i 11 §. Där anges att den som är delaktig i det brott genom vilket egendomen har frånhänts någon eller vinningen erhållits inte ska dömas för häleri- eller pen- ningtvättsbrotten. S.k. självtvätt är alltså inte straffbar. Inte heller den som har gemensamt hushåll med gärningsmannen och som endast använder eller förbrukar egendom som gärningsmannen har anskaffat för det gemensamma hushållets normala behov ska straf- fas enligt bestämmelserna i kapitlet. har kritiserats av FATF för dessa ansvarsbegränsningsregler. För att undgå de problem som har uppstått i det internationella samarbetet har införts en regel som innebär att den ansvarsfrihetssituation som föreskrivs i 11 § 1 mom. ställs utanför kravet på dubbel straffbarhet vid internationell rättshjälp i straffrättsliga ärenden. Det betyder att internationell rättshjälp kan beviljas av i en brottsutredning i en annan stat avseende misstänkt självtvätt, trots att detta alltså inte är kriminaliserat i . Frågan om kriminalisering av självtvätt har utretts . En arbetsgrupp fick i uppdrag att överväga frågan och överlämnade ett förslag om att kriminalisera självtvätt i de fall det är fråga om grov penningtvätt. Efter remissbehandling har regeringen lämnat en proposition till den finska med förslag till ändring i 32 kap. 11 § första stycket strafflagen (RP 138/2011 rd). Enligt förslaget ska en person kunna dömas för grovt penningtvättsbrott, även om han eller hon har medverkat till för- brottet, om penningtvättsbrottet, med beaktande av hur fortgå- ende och planmässiga de olika gärningarna är, utgör den väsent- ligaste och mest klandervärda delen av brotten i fråga. Regeringen har bedömt att det klandervärda i en penningtvättsgärning normalt ingår i förbrottet och blir bedömd i sin helhet när straff döms ut för förbrottet. När penningtvätten utgör en väsentligt större andel av brotten i fråga än förbrottet finns emellertid enligt regeringen skäl att avvika från grundregeln. Lagändringen föreslås träda i kraft . Den ansvarsbegränsningsregel som gäller konsumtion i ett gemensamt hushåll är föranledd av billighetsskäl och tillämpnings- området för den är mycket snävt. Undantaget tar sikte på egendom som är anskaffad för det gemensamma hushållets normala behov och avser främst mat eller bränsle. Däremot gäller den inte lyxvaror som t.ex. smycken. Regeringen ansåg att det fortfarande finns skäl att göra undantag för användning under dessa omständigheter och att bestämmelsen inte har orsakat några problem i praktiken. Det fanns därför enligt regeringen inte något behov av att ändra den gällande lagstiftningen på denna punkt (RP 285/2010 rd s. 11). Enligt 264 § i allmänna strafflag ska den straffas som tar emot, använder eller förvärvar från brott enligt den lagen eller från någon annan straffbar lagöverträdelse, för sig själv eller andra, eller som exempelvis omvandlar sådan , transporterar den, sänder den, förvarar eller biträder vid överlämnande eller döljer den eller information om dess ursprung, art, belägenhet eller förfogandet över den. Vid FATF:s utvärdering av 2006 riktades kritik mot att den dåvarande lydelsen av 264 § inte omfattade alla de handlingar som föreskrivs i bland annat narkotikabrottskonventionen. en lagändring som trädde i kraft (OECD-rapport1 s. 17) ändrades bestämmelsen för att uppfylla dessa krav. FATF riktade även viss kritik mot att det inte framgick tydligt av lagstift- ningen att självtvätt var straffbart. har därför straffbe- stämmelsen ändrats även i detta avseende. Av det andra stycket framgår därför numera att en person som begår förbrottet och som också begår ett penningtvättsbrott ska dömas till straff enligt vad som föreskrivs i första stycket. Vad som avses med anges inte i lagtexten men av rätts- praxis framgår att med avses all slags egendom, om den kan identifieras som direkt av förbrottet eller som substitut eller avkastning av sådan egendom (FATF Third Mutual Evaluation Report , 13 October 2006, s. 24). Straffet för penningtvätt av normalgraden är fängelse i högst . I de fall brottet avser från narkotikabrott kan fängelse dömas ut. Om en gärning som anges i första stycket begås av oaktsamhet ska straffet bestämmas till böter eller fängelse . Försök och medverkan är kriminaliserat, men däremot är inte stämpling kriminaliserat i full utsträckning. Till FATF har isländska myndigheter emellertid uppgett att isländska domstolar har använt bestämmelserna om försök och medverkan för att kunna straffa stämpling till penningtvätt. De norska bestämmelserna om häleri och penningtvätt finns i strafflagens 31 kapitel (Almindelig borgerlig Straffelov, lov nr 10, i det följande benämnd straffeloven). Enligt 317 § gör den som tar emot eller skaffar sig eller andra del i utbyte av en straffbar handling sig skyldig till häleri. Den som bistår med att säkra sådant utbyte åt annan ska dömas för hvitvask. Begrep- pet penningtvätt används inte i . Hvitvask omfattar inte bara pengar utan alla typer av egendom samt tjänster och upplys- ningar. 1 Report on the application of the Convention on Combating Bribery of Foreign Public Officials in International Business Transactions and the 2009 revised Recommendation on Combating Bribery in International Business Transactions, Directorate for Financial and Enterprise Affairs, . Straffet för hvitvask är böter eller fängelse i högst . I lagtexten anges att med att bistå avses bland annat att kräva in, för- vara, dölja, transportera, skicka, överföra, omvandla, avhända, pant- sätta eller låta investera utbytet. Som utbyte räknas även föremål, fordran eller tjänst som trätt i stället för utbytet. Utbyte är ett mycket vitt begrepp. Det omfattar alla typer av egendom samt tjänster och upplysningar, som direkt eller indirekt representerar av brott, oavsett dess värde. Enligt förarbe- tena är utbyte något som har uppnåtts genom ett brott eller som på annat sätt är nära knutet till ett brott (FATF Third Mutual Evaluation Report , 10 2005 [i det följande benämnd , s. 28). Även en inbesparad fördel, såsom inbesparad skatt till följd av uteblivna eller oriktiga uppgifter, är att betrakta som brottsutbyte. För straffansvar fordras att åklagaren kan visa att utbytet härrör från ett brott. Däremot behöver åklagaren inte visa vem som begick förbrottet, att utbytet härrör från ett bestämt förbrott eller bestämd typ av förbrott eller att den som begått penningtvättsbrottet visste eller borde ha vetat vem som begick förbrottet. Åklagaren har dock bevisbördan för att egendomen har ett olagligt ursprung och bevis- kravet är detsamma som i brottmål i allmänhet. I praktiken måste bevisas att pengarna inte kommer från någon laglig inkomst, t.ex. ett arv, ett lån eller en gåva (, s. 29). har antagit en all crimes approach, vilket betyder att alla brott omfattas oavsett hur allvarliga de är. Även skattebrott kan utgöra förbrott till penningtvätt. Penningtvätt kan vidare avse vin- ning av ett brott som begåtts utomlands, under förutsättning att förbrottet skulle ha utgjort ett brott om det hade begåtts i . När det gäller de straffbara penningtvättsåtgärderna är uppräk- ningen av handlingssätt i lagtexten inte uttömmande. Det är inget krav för straffbarhet att den handling som vidtas för att säkra utbytet är framgångsrik (, s. 29). I sin tredje utvärderingsrapport från riktade FATF kritik mot för att självtvätt inte var kriminaliserat. straffbelades även självtvätt genom att ett nytt andra stycke infördes i 317 §. Enligt denna bestämmelse ska också den straffas för penningtvätt som, genom omvandling eller överföring av egendom eller på annat sätt, döljer eller mörkar var utbytet från en straffbar handling som han själv har begått befinner sig eller var det kommer från, vem som har rådigheten över egendomen, egen- domens rörelser eller vilka rättigheter som är knutna till den. Det är möjligt att döma till ansvar för häleri och penningtvätt även om ingen kan straffas för förbrottet på grund av att gärnings- mannen vid gärningstillfället inte var psykiskt tillräknelig eller inte hade uppnått straffmyndighetsåldern . För grova överträdelser av första eller andra stycket döms till fängelse i högst . Vid bedömningen av om överträdelsen är grov ska särskild vikt läggas vid vilken slags straffbar handling utbytet härrör från, värdet av utbytet, storleken på den eventuella fördel som gärningsmannen har mottagit eller skaffat sig eller andra och om den skyldige har sysslat med häleri eller penningtvätt vane- mässigt. Rör det sig om utbyte av narkotikabrott ska det också beaktas vilken art och mängd av narkotika som utbytet härrör ifrån. Om förbrottet är ett narkotikabrott kan, om omständigheterna är särskilt försvårande, påföljden bestämmas till fängelse i upp till Även oaktsamma överträdelser av första och andra styckena är straffbara och bestraffas med böter eller fängelse i högst . Från det straffbara området görs vissa undantag i det sista stycket av 317 §. Där anges att det inte är straffbart att ta emot utbyte av brottslig gärning, om det sker som normalt underhåll för egen eller annans räkning från en som är skyldig att utge sådant underhåll. Det är inte heller straffbart att ta emot sådant utbyte som normal ersättning för vanliga förbrukningsvaror, bruksföremål eller tjänster. Enligt 318 § är stämpling till penningtvätt straffbar. Där anges nämligen att den som avtalar med någon om att begå en sådan handling som anges i 317 § första eller andra stycket ska bestraffas med böter eller fängelse . Att försök till häleri och penningtvätt är straffbart följer av 49 § straffeloven. Straffbestämmelser om penningtvätt finns i artikel 505 i den bel- giska strafflagen (Code pénal). Enligt denna artikel straffas 1.den som olagligt har tagit emot några eller alla föremål som tagits, avletts eller erhållits genom brott eller annan lagöverträdelse; 2.den som har köpt, mottagit i utbyte eller gratis, haft i sin ägo eller besittning, eller hanterat föremål som anges i artikel 42(3) (dvs. direkt utbyte av brott liksom sådant som kommit i stället för utbytet – substitut – och avkastning på utbytet) om han eller hon för handlingen visste eller borde ha känt till dess ursprung; 3.den som har omvandlat eller förflyttat/omplacerat föremål som avses i artikel 42(3) i syfte att dölja eller maskera deras olagliga ursprung eller för att hjälpa någon som är delaktig i utförandet av ett brott, från vilket föremålen härrör, att undgå de rättsliga följderna av sina handlingar; 4.den som har dolt eller maskerat ett föremåls art, ursprung, belä- genhet, användning, förflyttning, eller ägandeförhållanden, om han eller hon vid gärningstillfället kände till eller borde ha känt till dess ursprung. Straffet för penningtvätt är fängelse i lägst och högst och böter om eller ettdera av dessa straff. Alla typer av brott, liksom andra lagöverträdelser, kan utgöra förbrott till penningtvätt. Det finns dock ett undantag i tredje stycket. Annan än gärningsmannen, medgärningsman eller med- hjälpare till förbrottet kan, beträffande brotten i punkterna 2 och 4, såvitt avser skattebrott, endast tillämpas på handlingar som begåtts inom ramen för allvarligt och organiserat bedrägeri med inter- nationella kopplingar. Även förbrott som har begåtts utomlands kan utgöra förbrott till penningtvätt i , under förutsättning att handlingen i fråga utgör ett brott även enligt belgisk rätt (FATF 3ème Rapport dÉvaluation Mutuelle , Juin 2005 [i det följande benämnd , s. 37). En förutsättning för ansvar enligt punkterna 2 och 4 är att gär- ningsmannen kände till eller borde ha känt till egendomens ursprung. Med att någon borde ha känt till avses en situation då gärningsmannen inte kan undgå att saken härrör från brott efter- som de objektiva omständigheterna är sådana att dennes misstänk- samhet med nödvändighet måste ha väckts. Det är fråga om att underlätta bevisbördan för det subjektiva rekvisitet (vetskap) och inte om att kriminalisera oaktsamhet. Även om det inte anges uttryckligen i lagtexten är det tillåtet att vid tillämpningen dra slutsatser om gärningsmannens vetskap och intentioner utifrån de faktiska objektiva omständigheterna (, s. 38). Det anges i andra stycket att gärningarna som avses i första stycket punkterna 3 och 4 är straffbara även om gärningsmannen också är gärningsman, medgärningsman eller medhjälpare vid förbrottet. I fråga om sådana gärningar som anges i punkterna 1 och 2 gäller detta endast om förbrottet är begånget utomlands och inte kan åtalas i . Självtvätt är alltså alltid straffbart i fråga om gärningar enligt punkterna 3 och 4, i övrigt endast om för- brottet begåtts utanför belgisk jurisdiktion. Som angetts ovan kan såväl direkt av brott som egen- dom eller värden som har ersatt sådan liksom avkastning av utgöra föremål för penningtvätt. Beträffande bevisning om förbrottet räcker det att visa att vinningen har ett olagligt ursprung. Det är således inte nödvändigt att visa vilket brott den härrör ifrån (, s. 37). Försök till gärningarna i punkterna 2, 3 och 4 bestraffas med fängelse till och böter om eller ettdera av dessa straff. I femte stycket av artikel 505 anges att de föremål som anges i första stycket punkten 1 är brottsföremål enligt denna bestämmelse och ska förverkas, även om egendomen inte tillhör den person som döms. Detta förutsätter att ett förverkande inte påverkar tredje mans rättigheter till den ifrågavarande egendomen. En motsvarande bestämmelse finns i sjätte stycket i fråga om egendom som är föremål för brott enligt första stycket punkterna 3 och 4. Där anges att sådan egendom ska förverkas i förhållande till varje gärningsman, medgärningsman eller medhjälpare till sådana brott, även om egendomen inte tillhör den person som döms, under förutsättning att ett förverkande inte påverkar tredje mans rättig- heter till egendomen i fråga. Om inte egendomen kan återfinnas får dess värde förklaras förverkat. För föremål som anges i stycke 1 punkten 2 finns förverkandebestämmelserna i sjunde stycket. Det kan nämnas att FATF har ansett att belgisk strafflagstift- ning helt uppfyller de krav som följer av FATF:s rekommendation 1 och 2 (. I finns det flera straffbestämmelser som kan tillämpas på förfaranden som innebär penningtvätt. Den allmänna straffbe- stämmelsen om penningtvätt finns i artikel 324–1 första stycket i den franska strafflagen, code pénal. Där anges att som penningtvätt bestraffas att, på vilket sätt det vara må, underlätta en falsk förkla- ring av ursprunget till egendom eller inkomst hos den som har begått ett brott (crime eller délit) som har gett honom direkt eller indirekt .