sou · H0B323 · 2012-04-11 00:00:00 — Nedan redovisas de samrådsmöten som har genomförts sedan jag började som nationell samordnare . Natur- ligtvis genomfördes också ett antal samrådsmöten Per var nationell samordnare. Flera av dessa möten redo- visas i kapitel 7.1. Möte med aktörerna i Möte med justitieministern och idrotts- och kulturministern Information om uppdraget med SKL/Kultur- och fritidsbered- ningen Information om uppdraget i samband med seminarium Pengar och idrotten Möte angående forskningsläget med Aage Radmann, Möte med aktörerna i län Deltagande i och Föreningen säkerhetsdagar den 4– Möte med , ordf. i Möte med Svenska Hockeyligan och och Ishockey (ordf.) Förmöte inför ishockeyderbyt mellan Möte med jurister Möte med , RPS Möte med m.fl., Möte med Aage Radmann, Deltagande i Kick Off för projektet upp för fotbollen den Ishockey – AIK , förmöte, match, eftermöte Möte med Supporterpolisen i Möte med aktörerna i län Möte med jurister Besök hos polisen i Planeringsmöte inför hockeyderbyt i Möte med aktörerna i Möte med i , förmöte, match, efter- möte Deltagande i båtkonferens med Stockholmsalliansen (tre fotbolls- klubbarna) 28– Möte med , RF Möte med , ordf. i mot läktarvåld – Lakers Ishockey – HV 71 Två möten med olika aktörer på den nationella nivån inom polisen på RPS Möte med Chefen för vid Stockholms- polisen Första planeringsmötet inför ishockeyderbyt Möte med generaldirektören för BRÅ m.fl. Möte med , Stiftelsen , Ishockey , förmöte, match, efter- möte Möte med Nationella Deltagande i poliskonferens i Möte med Möte med kulturministern Möte med Ishockey – Deltagande i poliskonferens i Möte med RF Möte med Aage Radmann, Ishockey – Möte med Riksidrottsstyrelsen Möte med , RF Deltagande i fotbollens säkerhetskonferens Möte med aktörerna i Möte med ledning Ishockey kvalserien, – Deltagande i SvFF:s och SEF:s besiktning av arenor i och Möte med Möte med Bryggerier Möte i om våld i samband med idrottsarrangemang NATIONELL SAMORDNING FÖR ATT MOTVERKA BROTTSLIGHET I SAMBAND Idrottsvåldets karaktär En forsknings- och kunskapsinventering Denna rapport görs inom ramen för Kommittédirektiv 2011:22, Nationell samordning för att motverka brottslighet i samband med idrottsarrangemang. För att åtgärdsförslag kring brottslighet i samband med idrott ska vara långsiktiga och hållbara behövs kunskaper baserade på en kombination av vetenskapliga studier och beprövad erfarenhet. Syftet med denna rapport är därför att ge en kunskapsbakgrund och en förståelse för idrottsvåldets karaktär i ett historiskt perspektiv och i ett nutidsperspektiv baserat på vetenskaplig grund och beprövad erfarenhet. Forsknings- inventeringen innebär en genomgång av internationell och svensk forskning på området idrottsrelaterat våld med särskilt fokus på huliganism. Mångfalden av forskning och teori gör det extra viktigt att kontextualisera kunskapsinventeringen i relation till ett svenskt sammanhang, så att förslag till lösningar utgår från det svenska idrottslandskapet och dess konsistens och förutsättningar. Det är även viktigt att ta tillvara den breda och djupa kunskap som finns dokumenterad från olika supporterprojekt. tar inte upp brott som sker inom idrotten, såsom övergrepp, dopning, fysiskt våld mellan spelare som bryter mot idrottens regelsystem, ekonomiska missförhållanden och annat som bryter mot samhällets normer och lagar. 2 DEFINITION AV HULIGANISM Huligan har i använts synonymt med ligist om vissa bråkiga ungdomar. har det framför allt brukats om idrottsfans som ställt till bråk i samband med t.ex. fotbollsmatcher. - Av eng. hooligan, ett ord av osäkert ursprung; det har bl.a. sammanställts av det irländska familjenamnet Hooligan, som figurerar i en music-hall- sång om en våldsam irländsk familj, men även andra förklaringar till ordet har framställts. , , 1992. I detta avsnitt ska jag diskutera hur huligan och huliganism har definierats. Definitionerna är många och skiftande, vilket är viktigt att klargöra i relation till den forskning som har bedrivits. Dessutom tenderar valet av definitioner av huligan och huliganism att styra tolkningar av skeenden och förslag till insatser för att bekämpa fenomenet. Frågorna är följaktligen hur en fotbolls- relaterad incident ska förstås och en annan fråga är vem som ska ha tolkningsföreträde att definiera händelserna? Undersökningar visar dessutom att officiell statistik skiljer sig åt från land till land, polismyndighet till polismyndighet, klubb till klubb och så vidare på grund av att definitionerna är olika. En annan källa till hur fenomenet kan definieras är media. Medias täckning av huligan- ism påverkar bilden av fotbollshuliganismen, men media kan knappast räknas som en objektiv och tillförlitlig källa när det kommer till definitioner och statistik. Viktigt i detta sammanhang är även uppdelningen mellan seriösa incidenter och mindre seriösa incidenter? Hur definieras dessa – och hur kan det komma sig att mindre incidenter ibland får hårdare bestraffning än seriösa incidenter?1 När det gäller bestraffning handlar det dels om (SvFF) eget regelsystem, dels om svenska lagar och förordningar. Att försöka få en bild av huliganismen genom att studera antalet avstängningar och dömda 1 Ett exempel på det är när matchen –() bröts efter några enstaka smällare medan matchen AIK–DIF spelades klart trots stora mängder smällare och pyroteknik . är således inte möjligt, då hanteringen av dessa uppgifter kan skilja sig från polisdistrikt till polisdistrikt (intervjuer med sju poliser från olika delar av , ansvariga för supporterfrågorna, ). Ett ytterligare problem är att det inte finns någon måttstock på vad som är mycket våld, respektive lite våld. I ett inter- nationellt perspektiv räknades till exempel i herrfotboll i 2006 som ett närmast incidentfritt mästerskap trots att hela 9 000 personer arresterades i samband med arrangemanget. hade registrerat över 6 000 personer i sitt huligan- register, men över 4 000 av dessa hade blivit registrerade för icke- våldsincidenter som drogmissbruk, svart biljettförsäljning med mera (Tsoukala, 2009, s. 135). För att belysa begrepps- och definitionsproblematiken ovan ska jag nu ge några exempel. De engelska forskarna, psykologen och krimino- logen , skriver att det i princip är omöjligt att definiera huliganismen, eftersom det är ett så brett begrepp och ofta används om allt som har med idrottsoroligheter att göra. I sin bok (2005) konstaterar de: //we find ourselves in the interesting position of writing a book about something we´re not sure what to call (Frosdick & Marsh, 2005, s. 28). Varför är det då så svårt att definiera huliganismen? Huvud- anledningen är att begreppet kan innefatta så många olika saker och händelser. Med utgångspunkt från Frosdick & Marsh kan man utifrån en svensk kontext ställa följande frågor (Frosdick & Marsh, 2005): 1.Vilken sport handlar det om? Internationellt sett har problematiken varit knuten till herrfotbollen. I före- kommer dock huliganism även vid ishockey- och till viss del även vid bandymatcher. 2.Vilka kriminella kategorier omfattas? Begreppet huliganism kan innefatta våld mot både privatperson och tjänsteman, egen- domsbrott och vandalism, svordomar, rasistiska tillrop eller våldsamt upplopp. 3.Vilka kriminella beteenden omfattas? Det finns ingen konsensus om huruvida begreppet enbart ska användas då det handlar om brott mot lagen eller även inkludera beteenden som fylleri, svordomar, m.m. som förekommer på planen/läktaren. 4.Hur organiseras huliganismen? Inte heller är forskarna ense om hur det organiserade bråket räknas. Handlar det bara om när organiserade grupper slåss mot varandra, eller ska allt bråk räknas in? Och hur ska man räkna en planinvasion efter seger? 5.Hur ska fall av huliganism beräknas? Är det endast de som de facto blir tagna och registrerade för huliganbrott som ska räknas? Om man enbart bryter mot de olika förbundens regler hur ska straffen utformas då och hur överensstämmer dessa med lagar och förordningar? 6.Hur räkna antal skadade och omfattning av materiell skada? I fall av huliganism går det även att räkna in smällare som kastas i till exempel parker till och från matcherna. Detta kan försvaras med hänvisning till att smällare m.m. kan skapa en känsla av osäker- het för personer som vill gå på ett idrottsevenemang. 7.Spelar själva ligan eller ålderskategorier någon roll? Ett exempel på en problematisk gränsdragning skulle kunna vara ett fall där föräldrar börjar att slåss efter en ishockeymatch för 15-åringar (något som inträffade ). Ska denna incident betraktas som huliganism? 8.Spelar det någon roll när våldet inträffade? En annan svårighet handlar om platsens betydelse. Om två grupperingar som håller på var sitt fotbollslag i Allsvenskan möts för att slåss vid Svågertorps tågstation utanför , säsongen startar, är det då huliganism? Alla dessa frågor är viktiga att ta i beaktande när man diskuterar huliganism och ordningsstörningar i samband med idrott. Vissa forskare, exempelvis engelsmannen , menar att det inte går att entydigt fastställa vad som avses med huligan- ism. Mot detta menar sociologen att huliganism kan definieras som: // the competitive violence of socially organized fan groups in football, principally directed against opposing fan groups. For hooligan rivalries to develop and persist, the existence of at least one similar, oppositional group is necessary (Spaaij 2006, s. 11). Spaaijs definition är snäv och delvis problematisk. För det första exkluderar Spaaij slagsmål mellan huliganer och poliser/ordnings- vakter. Inte heller ingår föremål kastade mot domare och spelare, bengaler, fyrverkerier eller slagsmål och hot mot andra, icke- våldsamma, supportrar. För det tredje blir hans koppling mellan huliganism och fotboll problematisk. Visserligen är fotbollen den idrott som har och har haft de största problemen med huliganism, men huliganism förekommer även i samband med andra idrotter, för del inte minst i ishockey. För det fjärde, förutom att begränsa fenomenet enbart till fotboll avgränsar Spaaij huligan- ismen till det rent fysiska våldet och missar därmed det verbala och symboliska våldet. Många forskare, inte minst den engelska antropologen , menar att sådant våld är minst lika viktigt som det fysiska (, 1998). , ytterligare en engelsk forskare, är en av de som har varit mest tongivande i att ge olika förklaringar till huligan- ismen. Han skriver att politikers och medias användning av begreppet försvårar förståelsen genom att huliganismen inte för- eller kontextualiseras utan används som ett allomfattande begrepp som ska täcka allt: från verbalt till fysiskt våld; kastande av föremål på spelare, domare, publikvärdar, polis och andra fans; vandalisering av privat och offentlig egendom; knytnävsslagsmål, slagsmål med sparkar och danska skallar, slagsmål med vapen som knivar och pistoler. Vidare omfattar definitionen inte bara det som sker på matchdagar nära fotbollsarenor utan även det som sker under olika veckodagar och på olika ställen som pubar, tåg- stationer, grustag, shoppinggallerior, gågator och alla platser långt undan arenorna. Dunning hävdar att politiker och media gärna använder begreppet fotbollshuliganism också mot vissa politiska grupperingar på högerkanten. Det används även i kritiken mot klubbar och deras ägare med mera (Dunning, 2000, s. 142–43). Trots forskning och hundratals böcker och rapporter om huliganism runt om i världen, finns det således ingen konsensus kring en definition av fenomenet. Dessutom saknas komparativa, flervetenskapliga studier trots huliganismens mångfald. Detta har medfört att försök till åtgärder ofta utgått från mindre och begränsade undersökningar. Forskningens tillkortakommande har i sin tur krattat manegen för aktörer som sysslar med social kontroll: nationella och internationella laggivare, privata och halv- privata vaktbolag, poliser, domare, socialarbetare, journalister, fot- bollsklubbar, supporterklubbar, akademiker med flera, vilka hand- lar utifrån respektives särintressen och inte utifrån en gemensam förståelse av supporterkulturens olika delar. Detta får i sin tur politiska, sociala, ekonomiska och kulturella konsekvenser. Det är dessutom en myt att läktarvåldet skulle vara ett europeiskt fenomen. Flera forskare, bland annat i verket Sports Fan Violence in North , har visat att ishockey och amerikansk fotboll har stora problem med olika typer av läktarvåld (, 2007; et al., 1999; Frosdick & Marsh, 2005). , – ja, till och med små öar som har alla en historia av stora läktarbråk. I just blev sju supportrar brända till döds efter slagsmål och bråk i samband med en match . Den senaste i raden av tragiska incidenter inträffade , då 74 supportrar dog efter en egyptisk fotbollsmatch mellan lagen och . Med åtanke att den egna fotbollskulturens kontext är viktig för att förstå den breda supporterkulturen och den del som kallas huliganism, finns det skäl att studera hur olika supporter- kategorier har definierats i och . Den danska huliganforskaren menar att man måste skilja på det reaktiva och det proaktiva fotbollsvåldet. Det reaktiva våldet kännetecknas av spontanitet utifrån konkreta händelser, såsom domslut, polisingripanden eller provokationer från andra fans. Joern exemplifierar med den man som sprang in på fotbollsplanen och överföll domaren i matchen mellan herrlandslagen – i Parken, 2007. Då detta är en spontan reaktion på en konkret händelse ska det inte kategoriseras som huliganism enligt Joern (Joern, 2010, s. 148). De proaktiva handlingarna, däremot, är planerade och kan vara våld mot fans, polisen, kontrollörer, spelare, klubbrepresentanter, liksom skade- görelse och kastande av föremål. Kännetecknande för dessa hand- lingar är just att de är planerade av supportrar som gör det, enligt Joern, just for the fun of it eller som ett led i en maktdemonstration (Joern, 2010, s. 14). De supportrar som ägnar sig åt detta gör det SOU 2012:23 Bilaga 4 för kicken, spänningen och för att uppleva flow. överens med tolkningen som den brittiske forskaren gör av de mest våldsbenägna supportrarna nämligen att det handlar om människor som är thrill seekers (Giulianotti, 2008). menar vidare att det går att utkristallisera tre olika kategorier av supportrar: tilskuer (åskådare), supporter og fans och dessa i sin tur kan delas upp i tre underkategorier. Solidaritet och identitet med laget, uppbackning och offervilja är viktiga begrepp för kategoriseringen. Tilskuerne visar ingen större solidaritet eller uppbackning av laget och underkategorierna här är de socialt orienterade, de estetiskt orienterade och de upplevelsesorienterade. Supportrarna har, enligt Joerns resonemang, ett tydligt favoritlag och känner en anknytning till detta lag. Stämningen på är viktig för dem, men de deltar inte själva i att skapa denna stämning. Supportrarna gör en tydlig skillnad mellan sig själva och laget. Fansen är de mest entusiastiska och fanatiska enligt Joerns typologi. Fansen uppträder gärna i olika grupper och vill gärna se sig själva som lagets spelare nummer 12. Många i denna kategori menar att de står för och bär upp klubbkänslan, vilket de menar spelarna och klubbledningen inte gör, medan de själva har en livslång lojalitet till den egna klubben. Joern gör vidare en upp- delning av fansen mellan aficionadoerne, de dionysiska och partisanerne, där de förra håller sig till gällande lagar och regler, de dionysiska utmanar reglerna och partisanerna är gränsöver- skridande och ser sig själva som lagets krigare. Hon menar att: De går ikke af vejen for vold og härverk, hvis det er med til at give den ultimate upplevelse og ikke minst manifistere deres magtposition (Joern, 2010, s. 90). En annan kategori Joern tar upp är de olika Ultrasgrupperna som hon menar har växt sig allt starkare i , något som också verkar ske i . Det är självklart problematiskt att generalisera begreppet Ultras då Ultraskulturer skiljer sig mycket åt mellan olika länder. I , där Ultraskulturen har sitt ursprung, genom gruppen dei som bildades , verkar Ultras- grupperna ha ett frirum inne på arenorna där de i princip styr och ställer som de vill. De ser det som sin egen plats där de bestämmer spelreglerna, de blir inte kroppsvisiterade som andra supportrar, de tar in fyrverkerier och megafoner, röker hasch och har med egen sprit in på arenan. Enligt det italienska finns det cirka 80 000 Ultrás i och polisen rör sig mycket sällan in på deras del av arenan (Joern, 2010, s. 99). Går man till och den forskning som är gjord kring definit- ioner av huliganismen för svenska förhållanden finns det inte särskilt många som har gjort definitioner utifrån en svensk kontext. Även , Brå, har varit intresserade av frågan och har , gett ut ett flertal rapporter kring huliganismen. Polisen och supportrarna själva har också engagerat sig i definitionsproblematiken. Men låt oss börja med den svenska forskningen. I antologin och Glädjen (1997), som utgavs av Inrikes- departementet, ges olika definitioner av huliganismen, i Från gentleman till huligan? (1998) diskuteras huliganismen och i antologin och huliganism i (2010) karakterise- ras sex olika former av huliganism av , som forskat på fenomenet. Förutom att definiera de olika typerna av huliganism kommer han också med olika lösnings- förslag. Mycket kortfattat kan man säga att Brännberg menar att Asynkron huliganism, oroligheter som uppstår som ett resultat av att olika fotbollskulturer möts, knappast kan existera , då fotbollskunnandet hos publiken är så gediget att bristande förståelse för motståndarlagets sätt att spela inte förekommer. För att komma tillrätta med den Resultatorienterade huliganismen, de oroligheter som förekommer med anknytning till matchen: händelser, upplopp som äger rum som en förlängning av det fotbollsmässiga resultatet menar att fotbollsklubbarna bör klart och tydligt tala om vilka etiska regler som gäller för den aktuella föreningen (Brännberg, 2010, s. 60–61). Vanmakts- huliganism handlar om att supportrar vänder sin ilska mot den egna klubben när de upplever att styrelse, tränare dels fattar miser- abla beslut, dels inte lyssnar på sina egna medlemmar och support- rar. Hot mot styrelsemedlemmar, vandalism av klubbens egendom, grishuvud på kanslitrappan. Det enda sättet att komma tillrätta med vanmaktshuliganismen är att supportrarna tas på allvar och att moderföreningarna för en dialog med dem, menar (Brännberg, 2010, s. 63). Revirhuliganismen beskriver han som den vanligaste och mest uppmärksammade formen av huliganism. Bakgrunden till dessa oroligheter står att finna i människans behov av identitet och grupptillhörighet (Brännberg, 2010, s. 64). Han menar till exempel att bråken mellan AIK:s och supportrar kan förklaras genom föreningarnas histori- ska, regionala och klassmässiga konflikter. Under denna kategori har dock Brännberg inga förslag till åtgärder. Det har han däremot till Frustrationshuliganism, den huliganism som handlar om att supportrarna blir dåligt behandlade av ordningsvakter, polisen med flera. Genom den moraliska panik som skapas kring supporter- kulturen blir alla misstänkliggjorda som delar av pöbeln och får sina rättigheter kringskurna. För att komma tillrätta med detta menar att man måste bemöta alla supportrar på ett värdigt sätt. Psykopathuliganism, där en enskild våldsverkare handlar på eget bevåg menar måste lösas genom att vederbörande ges adekvat individualpsykologisk behandling (Brännberg, 2010, s. 68). Brännbergs kategoriseringar bidrar till en större förståelse av huliganismens komplexitet genom att ge olika förklaringar till olika typer av våld och att det som ofta framstår som det meningslösa våldet, inte minst i media, oftast har både en rationalitet och en mening. Dock ger inte Brännbergs analyser så mycket kunskap om vilka människor som befolkar huliganlandskapet, deras bakgrund, ålder, socioekonomiska bakgrund och hans forskning tenderar att förenkla orsakerna. När det till exempel gäller psykopat- huliganismen är det svårt av avgränsa en persons handlande utifrån denna persons plats i (firma-) gruppen och den press och de (maskulina) förväntningar som finns på individerna i gruppen. Skulle till exempel den psykopathuliganism som den 18-åring som sprang in på planen i mötet mellan – IF göra detta utan förspel av hatramsor och maskulin aggressivitet? Svensk huliganism har även analyserats av i studien Fotboll och huliganism. Utveckling, problem och åtgärdsarbete i och (2009). , som själv är civilanställd inom polisorganisationen, definierar inte begreppet huliganer eller huliganism. Det närmaste han kommer är: Huliganer ser matchtillfällen eller bara klubbsympatier som ett motiv att i regel uppsåtligen samt gemensamt och i samråd med andra aktivt skapa oordning eller söka, vanligen våldsamma, konflikter (, 2009, s. 3). Här finns alltså matchen eller klubben i fokus som plattform och utgångspunkt för huliganernas sökande efter oordning och våld. Genom att inte definiera huliganism tydligare än så bidrar Grens definition inte till att klargöra begreppet. Brå har producerat ett flertal rapporter kring huligan- problematiken, varav den senaste är Rapport 2008:20 Strategier mot fotbollsrelaterade ordningsstörningar. Här väljs begreppet huliganism bort till förmån för det kanske än mera diffusa begreppet fotbollsrelaterade ordningsstörningar. Avgränsningen till endast en idrott, fotbollen, innebär att delar av problematiken försvinner. Brå:s definition lyder: // ordningsstörningar som uppstår i samband med alkohol och narkotika, pyroteknik, inkastande av föremål på plan, planinvasioner, bråk inne på arenan, bråk utanför arenan, bråk på väg till och från match, organiserade bråk mellan firmor (ett slags löst nätverk av risksupportrar som slåss mot andra grupperingar) samt hot och trakasserier mot olika aktörer inom fotbollen (BRÅ 2008:20, s. 7). har sedan för herrar 1992 haft särskilda poliser med ansvar för supporterfrågor och polismyndigheten har också brottats med definitionsproblem. Vad gäller polisens och ordningsmaktens benämning av sup- porterkategorier har det skett en likriktning i . användes benämningen A-, B- och C-supportrar där A var de skötsamma, B var för det mesta skötsamma, men kunde dras med i våldsamheter i olika situationer och sammanhang, medan C- supportrar var våldsamma supportrar, vilka medvetet sökte våldsam konfrontation med andra C-supportrar. har man dock lämnat denna kategorisering. används endast två kategorier: icke-risksupportrar respektive risksupportrar. Den gamla A-B-C kategoriseringen hänger fortfarande kvar trots att polisen helst inte vill använda den. Det är begrepp vi egentligen vill gå ifrån. A-supportern är den som står i klacken och sjunger och är glad. B-supportern är lite stökigare, hänger med när det händer något, kanske blir för full och omhändertas . C-supportrarna hör ihop med det vi kallar firmakulturen, causals eller vad man nu vill kalla det. Vi vill hellre ha benämningen risksupportrar för de som hör till B- och C- kategorierna, men är det så inpräntade begrepp det här med A-, B- och C- supportrar (et al., 2010, s. 200). Även supportrarna själva har gjort olika kategori- seringar och genom sin europeiska samlingsallians Football Supporters Europe (FSE), en organisation som omfattar 30 länder och representerar över två miljoner medlemmar. FSE använder sig av fem olika kategorier: a)Consumer oriented (flexibla supportrar, ej aktiva supportrar) b)Football centred (fotbollen en del av vardagslivet, man engagerar sig i supporterklubben med mera) c)Event oriented (fokus på eventet, adrenalinstinna, våldsbenägna, huliganer) d)Critical supporters (mot den moderna fotbollen, mycket aktiv fotbollspublik, driver fotbollspolitiska frågor, fanziner, e-ziner) e)Ultras (passionerade, använder våld till och från, stark identi- fikation med klubben) Detta är överlappande kategorier enligt FSE. har en särställning både när det kommer till att förklara huliganismens uppkomst och att föreslå lösningar.