sou · H0B335 · 2012-05-24 00:00:00 — Förväntningar på att äktenskapet ska leda till sexuellt samliv och barn innebär i sådana äktenskap en stor risk för sexuella övergrepp. Sådana övergrepp förekommer också som ett medel för att tvinga flickor och kvinnor till äktenskap. Vidare är det en kränkning i sig att nödgas få barn med en person som man har gift sig med mot sin vilja. Erfarenheter från olika hjälporga- nisationer visar att många av de flickor och kvinnor som blir gifta mot sin vilja utnyttjas och far illa i sina äktenskap. Svårigheter att beviljas skilsmässa och stigmatisering av frånskilda kvinnor inom den egna gruppen kan göra situationen än svårare. Internationella studier tyder på att kvinnor som gifter sig unga löper större risk än andra att bli slagna eller hotade. De har också oftare uppfattningen att en make kan ha rätt att slå sin hustru.19 Tidiga äktenskap kan leda till tidig familjebildning och bidra till förkortad eller oavslutad skolgång.20 Särskilt i starkt patriarkala miljöer där traditionella könsroller upprätthålls måste man räkna med att det är svårt för en flicka som gifter sig och bildar familj att fort- sätta sin utbildning. Bristande utbildning kan i sin tur leda till ett långvarigt utanförskap och till stora svårigheter att ta sig in på arbets- marknaden. . (2003), in the Developing World, Gender and Development, Vol. 11, nr 2. 20Se (2000:6) Låt oss tala om flickor... Bakgrund och allmänna utgångspunkter I miljöer där barnäktenskap är utbredda är det vanligt att unga – främst flickor – har ett begränsat inflytande i frågan om de ska gifta sig och i så fall med vem. Något verkligt tvång behöver inte till- gripas. Det handlar likväl ofta om ett äktenskap mot den fria viljan med allt vad det innebär. Alla former av påtryckningar avsedda att förmå en ung person att gå med på ett av föräldrarna önskat äkten- skap står i uppenbar konflikt med principen om varje individs själv- bestämmanderätt. Bland annat och EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna avser att garantera barn en långt- gående rätt att komma till tals. De psykiska och hälsomässiga konsekvenserna av tidiga äkten- skap för flickor i industriländer är endast lite utforskade. De flesta studier avser barnäktenskap i utvecklingsländer. En avslu- tad studie tyder dock på att kvinnor i som gift sig hade en sämre psykisk hälsa än andra kvinnor.21 Delegationen för romska frågor har identifierat att det finns behov av ökad kunskap i fråga om vilka konsekvenser barnäktenskap har för fram- för allt unga flickors hälsa (skr. 2011/12:56 s. 65 f.). Om en ung flicka gifter sig med en mycket äldre man kan den stora åldersskillnaden mellan makarna bidra till att kvinnan får en underlägsen position i familjen. Barnäktenskap kan därtill i vissa fall vara en form av sexuell exploatering av barn.22 I en del fall är ett tvångsäktenskap också ett barnäktenskap. I vissa fall utsätts barnet för våld eller hot. I andra fall handlar det om andra starka påtryckningar som kan vara väl så svåra för ett barn att stå emot, i synnerhet om de utövas av barnets föräldrar och andra som barnet står i ett beroendeförhållande till. Men även i fall då inte vare sig straffbart tvång eller andra påtryckningar har förekommit kan det finnas anledning att ställa frågan om det verkligen har före- legat ett giltigt samtycke när det handlar om barn som gifter sig. 21Se , , Child Marriage in the and With Mental Health in Women, artikel i , , publicerad på tidskriftens webbplats . 22 against the Sexual Exploitation of Children, S. , Child marriage and child prostitution: Two forms of sexual exploitation, Gender and Development, vol. 10, no.1, 2002 s. 43–49. Bakgrund och allmänna utgångspunkter När det gäller yngre barn kan man diskutera om man i fråga om en handling av så stor betydelse som ingående av äktenskap över huvud taget kan tala om något samtycke i egentlig mening. Det gäller oavsett vad barnet uttrycker. Ett barn , som i i princip inte anses kunna samtycka till sexuellt umgänge, borde rim- ligen inte heller anses kunna med giltig verkan samtycka till äkten- skap. Detta resonemang kommer att utvecklas vidare i kapitel 13. När det gäller äldre barn är frågan mer komplicerad. I är myndighetsåldern . Personer räknas enligt vår lagstiftning som barn. Denna princip, som är i enlighet med portalbestämmelse, återfinns bl.a. i föräldra- balken och socialtjänstlagen (2001:453). Enligt 9 kap. råder stora begränsningar när det gäller vilka rättshandlingar som en underårig kan vidta utan förmyndarens, och i vissa fall överför- myndarens, samtycke. Också i andra lagrum begränsas underårigas möjligheter att vidta rättshandlingar. Så kan en underårig t.ex. inte avsäga sig ett arv (17 kap. 2 § andra stycket ). 18-årsgränsen gäller också i andra sammanhang. Här kan nämnas särskilt att rätt att delta i allmänna val inträder vid artonårsdagen (3 kap. 4 § regeringsformen). Socialtjänstlagen ger barn, dvs. alla , en särskild rätt till stöd och skydd (se vidare kap. 18). Ett annat uttryck för synsättet att man ska ta särskilda hänsyn till och ge ett särskilt skydd åt barn är den åldersgräns för äkten- skap som föreskrivs i 4 kap. 2 § . Äktenskaps- åldern har varit för kvinnor men var för män ända fram . Redan i motiven till lag an- fördes, som ett skäl för en höjning av äktenskapsåldern från 17 till för kvinnor, att den kvinnliga ungdomens uppfostran och ut- bildning avslutades senare än förr och att den unga kvinnan, innan hon fyllt , i allmänhet inte hade vunnit den erfarenhet av livet eller sådan karaktärsmognad att hon kunde, med insikt om allvaret däri, välja sin make. Frågan om en sänkning av äktenskapsåldern för båda könen behandlades av i betänkandet Äktenskapsrätt (SOU 1964:35). Kommittén uttalade att det svår- ligen kan bestridas att en kvinna på 16–eller en man på 18–i allmänhet varken har önskvärd allmän erfarenhet eller mognad för att ingå äktenskap. Mot en sänkning av äktenskapsåldrarna anfördes också att de ungas utbildningstid hade förlängts genom den ut- sträckta obligatoriska skolgången och stegrade krav på yrkesutbild- ning (a.a. s. 54). Dessutom pekade man på att äktenskap som hade SOU 2012:35 Bakgrund och allmänna utgångspunkter ingåtts efter åldersdispens hade en betydligt högre skilsmässo- frekvens än andra äktenskap. Åldersgränsen ger uttryck för att äktenskap med personer som princip inte är önskvärda. Samma synsätt återfinns i utlänningslagen (2005:716) och dess förarbeten och i IÄL. är principen att äktenskap med personer nor- malt inte grundar rätt till uppehållstillstånd genom anknytning. Efter en lagstiftningsreform 2004, som syftade till att stärka skyddet mot barnäktenskap och tvångsäktenskap, gäller enligt IÄL att hinders- prövning för vigsel inför en svensk myndighet alltid ska ske med tillämpning av den svenska lagens bestämmelser om äktenskaps- hinder (1 kap. 1 § IÄL), samt att barnäktenskap som ingås i andra länder normalt inte ska erkännas här om någon av makarna har an- knytning till landet genom hemvist eller medborgarskap (1 kap. 8 a § IÄL). Sammanfattningsvis kan sägas att den svenska lagstiftningen genomsyras av att personer är barn som samhället är skyldigt att skydda särskilt. De bestämmelser som syftar till att mot- verka barnäktenskap är alltså avsedda att skydda barn från att utsättas för ett åtagande som de i allmänhet inte är redo för och som i vissa fall kan få livslånga konsekvenser. 2.8Betydelsen av olika kulturers och religioners syn på äktenskap I stora delar av världen är barnäktenskap vanliga. I ansökningar till länsstyrelserna om äktenskapsdispens för underåriga förekommer att sökanden och sökandens familj uppger att tidiga äktenskap hör till i familjens ursprungsland och att det således är en del av sökandens kultur. Ett annat argument som är vanligt är att äktenska- pet, enligt sökandens kultur eller religion, är en absolut förutsättning för en kärleksrelation eller ett sexuellt samliv. 2003/04:48 Åtgärder mot barnäktenskap och tvångsäktenskap (s. 22) diskuterar regeringen hur man ska förhålla sig till argument av detta slag. Där sägs följande. I fråga om uppehållstillstånd på grund av äktenskap har det tidigare framhållits att ett generellt accepterande av äktenskap med underåriga utländska medborgare skulle stå i klar strid mot grundläggande sociala värderingar beträffande barns och ungdomars rätt till en självständig utveckling och rätt till utbildning, deras rätt att själva träffa livs- Bakgrund och allmänna utgångspunkter SOU 2012:35 avgörande beslut samt strävandena mot jämställdhet mellan könen (prop. 1983/84:144 s. 75). I linje med detta ställningstagande bör det i dispensärendena inte accepteras som skäl för bifall att den underåriga tillhör en grupp som förespråkar en annan norm än den som lagen ställer upp. Motsatt stånd- punkt skulle leda till att ungdomar inom vissa minoritetsgrupper gene- rellt undantas från den värdegrund som lagen ger uttryck för. I författningskommentaren utvecklas resonemanget (s. 45 f.): Detta innebär att det exempelvis inte bör anses vara ett skäl för till- stånd att den underårige eller dennes familj uttrycker ett önskemål om att följa traditionerna inom en viss kultur eller vissa religiösa sedvänjor. En annan sak är att det i ett individuellt fall kan vara så att den under- årige i sitt sociala sammanhang befinner sig i en särskilt svår situation, exempelvis på grund av graviditet. En del av problemet kan då vara just värderingarna inom en grupp som den underårige tillhör. Hänsynen till individen kan i ett sådant fall medföra att tillstånd till äktenskap bör meddelas. Angående vårdnadshavarnas inställning sägs (s. 45) att denna är av betydelse främst om de motsätter sig äktenskapet. Det är alltså inte tänkt att vara ett särskilt skäl för dispens att vårdnadshavarna är positivt inställda. De återgivna förarbetsuttalandena måste uppfattas som ett ställ- ningstagande innebärande att eventuella religiösa eller kulturella hänsyn är underordnade det individuella barnets rätt till det skydd som lagen är tänkt att ge. De klargör också att gruppens, inklusive föräldrarnas uppfattning är underordnad barnets. Vi ställer oss bakom denna hållning, som för övrigt måste gälla även när det hand- lar om äktenskap mot någons vilja. Dispensmöjligheten problema- tiserar vi i kap. 7. I diskussionen kring tvångsäktenskap, barnäktenskap och heders- relaterat våld och förtryck uttrycks ofta farhågor för att det uppstår ett vi och dom-tänkande och att rasistiska och främlingsfientliga ideologier får näring när vissa grupper pekas ut för att de anses stå för negativa beteenden och uppfattningar. Det är med hänsyn till denna risk, och till risken för att människor blir fördomsfullt bemötta, viktigt att framhålla att lagstiftning mot tvångsäktenskap och barnäktenskap avser att skydda utsatta personer, självfallet inte att angripa eller peka ut vissa grupper. Skyddet för de utsatta bygger på skyddet för mänskliga rättigheter och är oberoende av vilken grupp de utsatta tillhör. Det är också så att långtifrån alla Bakgrund och allmänna utgångspunkter som hör till grupper där barnäktenskap och tvångsäktenskap före- kommer bejakar företeelsen. En rädsla för främlingsfientlighet eller stigmatisering kan inte få leda till att samhället inte tar tillräcklig hänsyn till individens ut- satthet. Att en sådan fara finns har vi sett exempel på i vårt arbete.23 Det finns många beskrivningar av hur samhället inte ingriper när mycket unga flickor från olika minoritetsgrupper gifts bort och blir föräldrar, i vissa fall i mycket tidig ålder. Det kan inte accepteras att barn från minoriteter vägras det skydd som anses självklart för etniskt svenska barn. I sammanhanget är det också viktigt att lyfta fram det internatio- nella perspektivet. Det är inte någon unikt svensk eller västerländsk företeelse att man arbetar mot tvångsäktenskap och barnäktenskap. Tvärtom pågår ett sådant arbete såväl inom ramen för FN och olika internationella icke-statliga organisationer som i många länder världen över där sådana äktenskap förekommer. Som exempel kan nämnas att olika former av medverkan till barnäktenskap är kriminaliserad i flera länder, däribland , och . De två sistnämnda länderna tillämpar åldersgränsen för kvinnor. Det kan naturligtvis diskuteras om det är rimligt att den svenska lagen visar en större acceptans mot exempelvis barnäktenskap än lagstift- ningen gör i länder där sådana äktenskap är vanliga och accepteras av många med hänvisning till bl.a. tradition och sedvänjor. Vår kanske allra viktigaste utgångspunkt är att samhället ska se till att alla individer kommer i åtnjutande av sina mänskliga rättig- heter och utan åtskillnad på grund av exempelvis kön, religion eller etnisk tillhörighet. Denna princip uttrycks bl.a. i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna, som stadgar att alla är lika inför lagen och är berättigade till samma skydd av lagen utan diskriminering av något slag (artikel 7). Ett förbud mot diskrimi- nering följer också av . De regler som samhället har ställt upp för att skydda barn mot att fara illa måste alltså gälla för alla barn. Om man ger efter när det gäller samhällets skydd för något barn med hänvisning till att barnet tillhör en viss grupp, har man, menar vi, utsatt det barnet för en oacceptabel diskriminering. Detsamma gäller i lika hög grad vuxna som utsätts för olika över- grepp. Sådant kan självfallet aldrig legitimeras eller försvaras av att 23Se även t.ex. (2010) Interkulturellt socialt arbete, s. 41. 24Lagen, The prohibition of Child Marriage Act, 2006, tillämpas i hela förutom och Kashmir och i förhållande till de s.k. Renoncants of the Union territory of . Bakgrund och allmänna utgångspunkter individen hör till en grupp inom vilken det kan finnas uppfatt- ningar att övergreppet är berättigat, t.ex. därför att det fordras för att upprätta familjens heder, eller för att män anses ha en rätt att be- stämma över kvinnor och därmed även ha rätt att bruka våld mot dem eller till att kräva sexuellt umgänge. Samhällets avståndstagande från våld, hot och tvång måste gälla alla. Allt annat vore diskrimine- rande och oacceptabelt. Det sagda måste sättas i relation till föräldrars rätt att fostra och vägleda sina barn i enlighet med sin egen religiösa och moraliska övertygelse och att vägleda barnet när det utövar sina mänskliga rättigheter (se artikel 18 i den internationella konventionen om med- borgerliga och politiska rättigheter, artikel 13 i den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter och artikel 5 i ). Föräldrar har också rätt att till- försäkra sina barn sådan utbildning och undervisning som står i överensstämmelse med föräldrarnas religiösa och filosofiska över- tygelse (artikel 2 i första tilläggsprotokollet till Europakonven- tionen). Enligt 4 § lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk ska det allmänna främja de nationella minorite- ternas möjligheter att behålla och utveckla sin kultur i , varvid barns utveckling av en kulturell identitet och användning av det egna minoritetsspråket ska främjas särskilt. Föräldrar har emellertid långtifrån någon fullständig autonomi när det gäller t.ex. uppfostringsmetoder. är det i förbjudet med våld mot och alla former av kränkande behandling av barn. Svensk lagstiftning innebär också att samhället har en skyl- dighet att ingripa, i vissa fall med tvång, när det finns risk för att ett barn far illa. Dessa inskränkningar i föräldrars rättigheter måste, precis som barnens rätt till skydd, gälla alla. Med allt detta sagt ska det konstateras att människor, grupper och kulturer är förtjänta av en grundläggande respekt även i den mån deras traditioner och synsätt innefattar värderingar som är främmande för majoriteten i landet. En sådan grundläggande respekt kan naturligtvis aldrig medföra att det görs avsteg från fundamentala mänskliga fri- och rättigheter. Men den bör medföra att lagändringar som kan uppfattas vara riktade mot gruppen eller kulturen genomförs i ett tonläge och med ett förhållningssätt i övrigt som inte skapar onödig konfrontation och som inte spelar främlingsfientliga krafter i händerna. 25Nationella minoriteter är judar, romer, samer, sverigefinnar och tornedalingar. Bakgrund och allmänna utgångspunkter än är måste det erkännas att lagstiftaren här rör sig i en ovanligt svår- bemästrad terräng. 2.9Samband med hedersrelaterat våld och förtryck m.m. I regeringens skrivelse Handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck och våld i sam- könade relationer (skr. 2007/08:39) angavs att hedersrelaterat våld och förtryck, liksom mäns våld mot kvinnor generellt, har sin grund i kulturella föreställningar om kön, makt och sexualitet. I heders- tänkandet står föreställningar om oskuld och kyskhet i fokus och familjens rykte och anseende ses som avhängigt flickors och kvinnors faktiska eller påstådda beteende. Kontrollen berör exempelvis kläd- val, socialt umgänge och rörelsefrihet till livsval som gäller utbild- ning, jobb, giftermål och skilsmässa. Studier bekräftar att det finns ett samband mellan hedersrelaterat våld och förtryck och att unga blir gifta mot sin vilja. Regeringen har dock uttalat att tvångsäktenskap är en specifik företeelse som har sin grund bl.a. i föreställningen om att mäns och familjers heder är avhängig kvinnors och flickors sexuella beteende. Som har nämnts redan inledningsvis i detta kapitel brukar frågor om äktenskap mot den egna viljan diskuteras i samma kontext som frågor om hedersrelaterat våld och förtryck. En relevant gemensam faktor är att det såväl i fråga om hedersrelaterat våld och förtryck som i fråga om äktenskap mot den egna viljan ofta handlar om kollektivt beslutade och sanktionerade handlingar. Med hänsyn till det sagda väljer vi att i huvudsak behandla frågan om äktenskap mot någons vilja som en del av den hedersrelaterade problematiken. Det innebär naturligtvis inte att sådana äktenskap inte kan tänkas förekomma även i andra sammanhang. Det finns en betydande överlappning mellan frågor som gäller äktenskap mot någons vilja och sådana som gäller barnäktenskap. Det framstår därför som mest naturligt att i huvudsak behandla även barnäktenskap som normalt hörande till ett sammanhang med hedersrelaterat våld och förtryck. Dock står det klart att inte alla barnäktenskap ingås i en hederskontext. I de fall vi bedömer det som viktigt med en tydlig åtskillnad, t.ex. på det straffrättsliga om- rådet, behandlar vi barnäktenskap och äktenskap mot den egna viljan Bakgrund och allmänna utgångspunkter var för sig. På andra områden, t.ex. när det gäller förebyggande arbete, behandlas frågorna i huvudsak tillsammans. I det här kapitlet har vi redovisat några av utredningens viktigaste utgångspunkter. Här kan särskilt nämnas att samhällets skydd för individer måste gälla alla oavsett kön och grupptillhörighet, att barn har rätt till ett särskilt skydd, ibland rentav mot deras egen vilja, att äktenskapet har en särställning bland olika rättshandlingar som en individ kan företa, att barnäktenskap och tvångsäktenskap kan ha flera starkt negativa konsekvenser för dem som de berör, att världssamfundet tar avstånd från barnäktenskap och tvångs- äktenskap, och att det svenska arbetet mot barnäktenskap och tvångsäktenskap måste ses i ljuset av det arbete som bedrivs i andra länder där dessa företeelser är utbredda. Med barnäktenskap avser vi i detta betänkande alla äktenskap där någon av parterna är . Med tvångsäktenskap avser vi i huvudsak äktenskap som har ingåtts genom straffbart tvång. När vi vill innefatta även äktenskap som har ingåtts efter andra former av påtryckningar, eller då en av parterna annars upplever sig inte kunna säga nej till äktenskap trots att hon eller han egentligen inte vill, använder vi begreppet att bli gift mot sin vilja. Denna terminologi överensstämmer i huvudsak med de definitioner som används i regeringens handlingsplan för att förebygga och förhindra att unga blir gifta mot sin vilja (skr. 2009/10:229). När det passar talar vi också om äktenskap mot någons vilja eller äktenskap mot den egna viljan. Utgångspunkten är att vi då avser detsamma som med begreppet gift mot sin vilja. Det finns inte någon internationellt enhetlig terminologi rörande tvångsäktenskap. Begreppet tvångsäktenskap kan i andra länder och i internationella sammanhang användas för att beskriva även äkten- Bakgrund och allmänna utgångspunkter skap som inte har ingåtts efter vad som enligt svensk lagstiftning skulle betraktas som olaga tvång. Också den svenska lagstiftningen öppnar för att omtala vissa andra äktenskap som tvångsäktenskap. När det gäller erkännande av utländska äktenskap gäller att tvångs- äktenskap som har ingåtts i utlandet normalt inte ska erkännas i . Riktlinjen är då att det ska ha handlat om ett straffbart tvång, men i förarbetena sägs att det inte helt kan uteslutas att det även förekommer andra situationer i vilka det utövade tvånget framstår som så allvarligt att äktenskapet inte bör erkännas (se prop. 2003/04:48 s. 55 f.). Det är bl.a. därför svårt att alltid upp- rätthålla en helt enhetlig terminologi. I betänkandet används begreppet utländsk bakgrund. Som regel avses med detta såväl personer som själva är födda utomlands som personer med två utlandsfödda föräldrar om inte annat anges. Vi kommer i betänkandet ofta att återkoppla till och vidare- utveckla det som har sagts i detta kapitel. De allmänna utgångs- punkter som har redovisats här ligger genomgående till grund för våra fortsatta överväganden. 3.1Regler om äktenskaps ingående m.m. Bestämmelser om äktenskapshinder finns i 2 kap. . Den som är får inte ingå äktenskap utan tillstånd av (1 §). Tillstånd får meddelas endast om det finns sär- skilda skäl. Äktenskap får inte heller ingås mellan dem som är släkt med varandra i rätt upp- och nedstigande led eller är helsyskon (3 §). Halvsyskon får inte ingå äktenskap med varandra utan till- stånd av . Ett adoptivförhållande jämställs med släkt- skap. Adoptivsyskon som anses som helsyskon får dock gifta sig efter tillstånd. Den som är gift eller partner i ett registrerat partner- skap får inte ingå äktenskap (4 §). beslut om tillstånd till äktenskap för personer får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol (15 kap. 4 § ). Innan ett äktenskap ingås ska det prövas om det finns något hinder mot äktenskapet. Denna prövning ska göras av (3 kap. 1 § ), som ju har hand om folkbokföringen. Finner att det inte finns något hinder mot äktenskapet, ska verket utfärda intyg om detta (3 kap. 4 § ). Om äktenskapet ingås inför en svensk vigselförrättare i ett annat land kan, enligt 3 § förordningen (2009:264) om hindersprövning för vigsel inför svensk vigselförrättare utomlands, en svensk beskickning eller ett svenskt konsulat göra prövningen. Inom gäller enligt 2 § förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap (förordning) att en hindersprövning som sker av en myndighet i ett av de nordiska länderna även kan åbe- ropas för vigsel i något av de andra länderna. utredning om sakförhållandena sker i första hand genom en kontroll av personuppgifterna mot folkbokföringens dataregister. Om någon som ansöker om hindersprövning inte är folkbok- förd i , kan förhållandena vara oklara. En sådan person ska visa upp ett intyg från en utländsk myndighet om sin behörighet att ingå äktenskap. Ett sådant intyg kan möjliggöra en kontroll som motsvarar den som sker mot folkbokföringsregistret. En grund- läggande förutsättning för en hindersprövning är att sökanden kan identifiera sig, vilket garanterar att sökandens ålder kan klarläggas även om uppgifterna inte kan kontrolleras mot folkbokförings- registret. beslut i fråga om hindersprövning får överklagas enligt 15 kap. 2 § . 3.1.3Lagval vid hindersprövning som sker vid en svensk myndighet