sou · H0B367 · 2012-10-09 00:00:00 — b)har etablerats inte huvudsakligen för att generera avkastning åt sina investerare genom avyttring av sina dotterföretag eller när- stående företag, vilket framgår av bolagets årsredovisning eller andra offentliga handlingar, 11.investeringsfond: detsamma som i 1 kap. 1 § 25 lagen om investeringsfonder, 12.kapitalbas: detsamma som i 3 kap. lagen (2006:1371) om kapitaltäckning och stora exponeringar, 13.kontroll: utöver vad som anges i 11 kap., det som avses med ägarkontroll enligt artikel 1 rådets i sjunde direktiv /349/EEG av grundat på artikel i fördraget om samman- ställd redovisning6, 14.kvalificerat innehav: ett direkt eller indirekt ägande i en AIF- förvaltare, om innehavet beräknat på det sätt som anges i 1 kap. 1 a § lagen om investeringsfonder representerar eller mer av kapitalet eller av samtliga röster eller annars möjliggör ett väsentligt inflytande över ledningen av förvaltaren, 15.marknadsföring: direkt eller indirekt erbjudande eller place- ring, på AIF-förvaltarens initiativ eller för AIF-förvaltarens räkning, av andelar eller aktier i en AIF-fond som denne förvaltar och som riktar sig till investerare med hemvist eller stadgeenligt säte i unionen, 16.matar-AIF-fond: en AIF-fond som a)placerar av sina tillgångar i andelar eller aktier i en annan AIF-fond (mottagar-AIF-fond), eller b)placerar av sina tillgångar i fler än en mot- tagar-AIF-fond förutsatt att dessa fonder har identiska investerings- strategier, eller c)på annat sätt har en exponering på av sina tillgångar mot en sådan mottagar-AIF-fond, 17.mottagar-AIF-fond: en AIF-fond i vilken en annan AIF-fond investerar eller mot vilken denna fond har en exponering i enlighet med punkt 16, 18.moderföretag och dotterföretag: detsamma som i 1 kap. 4 § årsredovisningslagen (1995:1594), 6 EGT L 193, , s. 1 (Celex 31983L0349). 19.nära förbindelser: detsamma som i 1 kap. 2 § lagen om investeringsfonder, varvid det som där föreskrivs om fondbolag i stället ska tillämpas på AIF-förvaltare, 20.onoterat företag: ett företag som har sitt stadgeenliga säte i ett land inom EES och vars aktier inte är upptagna till handel på en reglerad marknad, 21.primärmäklare (prime broker): kreditinstitut, värdepappers- bolag, värdepappersföretag eller annan lagreglerad enhet som står under fortlöpande tillsyn, vilka erbjuder professionella investerare tjänster för att främst finansiera eller utföra transaktioner med finansiella instrument som motpart, och som även kan tillhandahålla andra tjänster, såsom clearing, avveckling, depåtjänster, värdepap- perslån, skräddarsydda tekniska lösningar och stödtjänster, 22. professionell investerare: en sådan investerare som avses i 8 kap. 16 eller 17 § lagen om värdepappersmarknaden, 23.reglerad marknad: detsamma som i 1 kap. 5 § 20 lagen om värdepappersmarknaden, 24.specialfond: en AIF-fond som förvaltas enligt denna lag och uppfyller de särskilda villkoren i 12 kap., 25.specialföretag för värdepapperisering: ett företag vars enda syfte är att genomföra en eller flera värdepapperiseringstransaktioner i den mening som avses i artikel 1.2 i Europeiska förordning (EG) nr 24/2009 av om statistik över tillgångar och skulder hos finansiella företag som deltar i värde- papperiseringstransaktioner och annan lämplig verksamhet för att uppnå detta mål, och 26.startkapital: det kapital som i artikel 57 första stycket a och b iEuropaparlamentets och rådets direktiv /48/EG. Paragrafen innehåller vissa definitioner som är av betydelse för be- stämmelserna i lagen. Enligt hänvisningen i punkten 1 avses med arbetstagarrepresen- tant en företrädare för arbetstagare enligt definitionen i nationell lagstiftning och praxis. Den modell som gäller i innebär att den kollektivavtalsbärande arbetstagarorganisationen är den huvud- sakliga arbetstagarrepresentanten. I tidigare lagstiftningsärenden har uttalats att det är tillräckligt och lämpligt att den kollektiv- avtalsbärande organisationen representerar samtliga arbetstagare, se prop. 2004/05:148 s. 12. Punkten 2 innehåller definitionen av särskild vinstandel (carried interest). Benämningen förekommer i riskkapitalsammanhang. Den syftar på en särskild form av fördelningsmodell avseende avkast- ningen mellan investerarna och förvaltningsteamet (se till exempel promemoria Beskattning av vissa delägare i Riskkapitalfonder [Mars 2012] s. 40). Med emittent i punkten 4 avses detsamma som i 1 kap. 1 § lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument, dvs. i fråga om aktier är det aktiebolaget och i fråga om andra finansiella instru- ment är det utgivaren eller utfärdaren av instrumentet. Emittent används när det är fråga om instrument eller överlåtbara värde- papper, då dessa begrepp omfattar såväl sådana instrument som ges ut som sådana som utfärdas. Beträffande sådana instrument som enbart omfattas av begreppet överlåtbara värdepapper används dock begreppet utgivare eftersom samtliga dessa instrument ges ut. I punkten 5 definieras innebörden av uttrycket etablerad i för- hållande till AIF-fonder, AIF-förvaltare och förvaringsinstitut. När det gäller AIF-förvaltare kan uttrycket etablerad användas synonymt med uttrycket förvaltarens hemland. Definitionerna av en AIF-fonds hemland och etablerad överensstämmer dock inte till fullo (jfr 5 §) Definitionen av filial i punkten 6 är densamma som i 1 kap. 5 § 10 LIF. En filial utgör alltså en del av AIF-förvaltaren som saknar rättskapacitet och som tillhandahåller de tjänster som förvaltaren har tillstånd för. I punkten 7 definieras finansiell hävstång. Det är framför allt i samband med beräkning av tröskelvärden enligt 2 kap. samt i fråga om informationskraven för AIF-förvaltare som denna term är av betydelse. Definitionen av finansiellt instrument i punkten 8 är den- samma som i 1 kap. 4 § 1 lagen om värdepappersmarknaden. I be- greppet innefattas de instrument som anges i avsnitt C i bilaga I till MiFID, och inbegriper alltså överlåtbara värdepapper, penning- marknadsinstrument, fondandelar och finansiella derivatinstrument. Dessa termer är i sin tur definierade i angivet lagrum punkterna 2–5. I punkten 9 finns definitionen av fondföretag, jfr punkten 11. Holdingbolag, såsom det definieras i punkten 10, utgör en enhet som inte är att anse som en AIF-förvaltare, se 13 § andra stycket och kommentaren till den bestämmelsen. Innehållet i definitionen avser att uppnå en skillnad mellan holdingbolag och AIF-förvaltare som förvaltar riskkapitalfonder, se även avsnitt 4.3.1. Punkten 11 innehåller definitionen av investeringsfond (tidigare värdepappersfond) som är den svenska benämningen av ett fond- företag, se punkten 9. I punkten 12 finns definitionen av kapitalbas, som i AIFM-direk- tivet utgör en hänvisning till artiklarna 56–67 i direktiv /48/EG (kreditinstitutsdirektivet). Vidare anges att vid tillämpningen av vad som avses med kapitalbasen, ska artiklarna 13–16 i Europaparla- mentets och rådets direktiv /49/EG, gälla i tillämpliga delar (se artikel 4.2). Dessa direktiv är införlivade i svensk rätt i lagen (2006:1371) om kapitalkrav och stora exponeringar, i förordningen (2006:1533) om kapitaltäckning och stora exponeringar samt genom ett flertal myndighetsföreskrifter (se prop. 2006/07:5 och prop. 2010/11:110), och en hänvisning görs därför till nämnda lag. I 2 och 3 kap. lagen om kapitalkrav och stora exponeringar finns be- stämmelser om hur kapitalbasen definieras och sammansätts samt vilka krav som ska täckas av kapitalbasen. Villkoren för att räkna in poster i kapitalbasen och räkna av poster från densamma enligt 3 kap., omfattningen av dessa poster och hur kapitalbasen i övrigt ska beräknas enligt samma kapitel finns i föreskrifter FFFS 2007:1 (6–10 kap.). Kapitalkraven behandlas när- mare i avsnitt 5.4. I punkten 13 finns definitionen av kontroll. Som framgår av exempelvis 3 kap. 6 § och bestämmelserna i 11 kap. används be- greppet med två olika betydelser. Utöver den särskilda innebörden i 11 kap. 1 §, används begreppet i bemärkelsen ägarkontroll i enlighet med det angivna direktivet, se även punkten 19. Definitionen i punkten 14 av kvalificerat innehav överensstämmer med motsvarande definition i 1 kap. 1 § 16 LIF och 1 kap. 5 § 18 lagen om värdepappersmarknaden. Bedömningen av om ett innehav är ett kvalificerat innehav ska göras med tillämpning av vissa be- stämmelser om s.k. flaggning i 4 kap. lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument och i föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen eller lagen om värdepappersmarknaden. För en närmare redogörelse för de aktuella bestämmelserna, se prop. 2006/07:65 (avsnitt 7.4.2, 7.4.4, 7.4.5, 7.5, och 7.6 samt författnings- kommentaren till ovan nämnda paragrafer). I punkten 15 finns definitionen av marknadsföring, som behand- las närmare i avsnitt 6.1. En AIF-förvaltare som avser att mark- nadsföra andelar eller aktier i en AIF-fond kan antingen i samband med tillståndsansökan eller, sedan tillstånd har beviljats, efter en underrättelse till hemlandsmyndigheten påbörja marknadsföringen förutsatt att villkoren för marknadsföringen är uppfyllda. Olika bestämmer gäller beroende på om det är fråga om marknadsföring i AIF-förvaltarens hemland eller i annat land inom EES. Särskilda villkor gäller vidare om det är fråga om marknadsföring till icke- professionella investerare, se avsnitten 7.2–7.4. I punkterna 16 och 17 definieras matar-AIF-fond respektive mottagar-AIF-fond. Liksom vid förvaltning av investeringsfonder, och fondföretag som avses i UCITS-direktivet, är det tillåtet för en AIF-fond (matar-AIF-fond) att placera sina tillgångar i andelar eller aktier i en annan AIF-fond (mottagar-AIF-fond) under angivna villkor i definitionen. Se även 4 kap. 2 §, 5 kap. 4 § och 6 kap. 3 § andra stycket, där det framgår att marknadsföring av en matar-AIF- fond med stöd av marknadsföringspasset förutsätter att även mot- tagar-AIF-fonden och dess förvaltare är EES-baserad. Av punkten 18 följer att med moder- och dotterföretag avses detsamma som i koncerndefinitionen som, utöver i årsredovisnings- lagen, finns bl.a. i aktiebolagslagen och lagen om ekonomiska före- ningar. Definitionen går tillbaka till föreskrifterna i artiklarna 1.1 och 2.1 i direktiv /349/EEG. En koncern består av ett moder- bolag och ett eller flera dotterföretag. Koncerndefinitionen träffar endast sådana företagsgrupper i vilka moderbolaget är ett bolag, dvs. ett svenskt aktiebolag eller ett svenskt handelsbolag. För dotterföretaget gäller bara den begränsningen att det måste vara en juridisk person. Såväl bolag som andra juridiska personer, t.ex. eko- nomiska föreningar, kan alltså vara dotterföretag. Den juridiska personen kan vara såväl svensk som utländsk. Med begreppet kon- cernföretag avses samtliga företag som ingår i en och samma kon- cern, dvs. inte enbart moderbolag och dotterföretag utan även exempelvis systerföretag. Av punkten 19 följer att med begreppet nära förbindelser avses detsamma som i 1 kap. 2 § LIF. Beskrivningen av nära förbindelser motsvarar den som finns i annan finansiell lagstiftning och avser situa- tioner där två eller flera fysiska eller juridiska personer är förenade genom ägarintresse, ägarkontroll eller upprätthållande av en var- aktig förbindelse genom ett kontrollförhållande (se punkten 13 för definitionen av ägarkontroll.) Begreppet och innebörden av nära förbindelser har främst betydelse för möjlig- heter att bedriva en effektiv tillsyn. I punkten 20 definieras onoterat företag i enlighet med arti- kel 4.1.14 i MiFID, och vad som avses med reglerad marknad defi- nieras i punkten 23. I 11 kap. finns bestämmelser med särskilda vill- kor för AIF-förvaltare som förvaltar AIF-fonder vilka förvärvar kontroll över onoterade företag. I punkten 21 finns definitionen av en primärmäklare (prime broker). En primärmäklares tjänster får tas i anspråk av en AIF- fond. På grund av risk för intressekonflikter uppställs dock särskilda villkor för att en sådan mäklare ska kunna utses till förvarings- institut, se 9 kap. 8 § andra stycket. I punkten 22 definieras professionell investerare och motsatsvis följer att den som inte omfattas av definitionen utgör en icke- professionell investerare, se avsnitt 7.2. Av hänvisningen i punkten 23 följer att med reglerad marknad avses ett multilateralt system inom EES som sammanför eller möj- liggör sammanförande av ett flertal köp- och säljintressen i finan- siella instrument från tredje man – regelmässigt, inom systemet och i enlighet med icke skönsmässiga regler – så att detta leder till avslut. Definitionen av specialfond i punkten 24 är i sak densamma som i den tidigare bestämmelsen i 1 kap. 1 § 23 LIF, se avsnitt 3.3. Specialföretag för värdepapperisering, som definieras i punkten 25, utgör en sådan enhet vilken inte omfattas av lagens tillämpnings- område, se 13 § andra stycket. Värdepapperisering innebär i den enklaste formen att ett företag (originatorn) skiljer av en grupp av tillgångar och de intäkter som flyter in från dessa från företagets övriga tillgångar. Originatorn överlåter därefter tillgångarna till ett specialföretag som enbart äger dessa tillgångar och emitterar obligationer för att finansiera förvärvet. Specialföretaget förmedlar också till investerarna de betalningsflöden som tillgångarna gene- rerar. Motiv för att genomföra värdepapperisering och processen beskrivs närmare i prop. 2000/01:19. I punkten 26 finns definitionen av startkapital och i 7 kap. 1 § reg- leras startkapital för AIF-förvaltare. Frågor om startkapital behandlas i avsnitt 5.4.1. Paragrafen genomför artikel 4 (delvis). 12 § Denna lag gäller för AIF-förvaltare som är etablerade i och som har tillstånd att förvalta en eller flera AIF-fonder, obero- ende av om dessa fonder är EES-baserade eller icke EES-baserade. För utländska AIF-förvaltare gäller bestämmelserna i denna lag i tillämpliga delar. I 2 kap. finns särskilda bestämmelser för AIF-förvaltare som för- valtar portföljer av AIF-fonder vars sammanlagda tillgångar inte över- stiger vissa tröskelvärden. Av paragrafen framgår lagens tillämpningsområde, som behandlas närmare i avsnitten 4.1 och 4.2. Ett mål med den harmoniserade regleringen är att skapa en inre marknad med en gemensam regle- ring för AIF-förvaltare och all deras verksamhet inom EES, inklu- sive AIF-förvaltare med säte i ett land utanför EES. Till dess att det harmoniserade regelverket med förvaltar- och marknadsförings- passen för icke EES-baserade AIF-förvaltare som bedriver verksamhet inom EES, och för EES-baserade AIF-förvaltare som förvaltar icke EES-baserade AIF-fonder, har trätt i kraft gäller i stället varje lands nationella lagstiftning i detta avseende. Med stöd av artikel 36 och artikel 42 i AIFM-direktivet ges medlemsstaterna möjlighet att tillåta sådan verksamhet på sitt eget terri- torium, vilket föreslås ska gälla för svensk del, se avsnitten 13.3.2 och 13.3.3. Enligt första stycket gäller lagen för svenska AIF-förvaltare som har getts tillstånd att förvalta en eller flera AIF-fonder och av stycket följer att sådana förvaltare också får ges tillstånd till förvaltning av icke EES-baserade AIF-fonder och till marknadsföring av dessa fonder i . Av andra stycket framgår att lagen, i tillämpliga delar, gäller även för utländska AIF-förvaltare. I 5 kap. finns bestämmelser som tar sikte på dessa förvaltares verksamhet i och av dem följer att EES-baserade AIF-förvaltare, med stöd av sitt verksamhetstillstånd i hemlandet, får förvalta andra svenska AIF-fonder än specialfonder samt marknadsföra egenförvaltade EES-baserade AIF-fonder till professionella investerare. Sådana förvaltare får dessutom, efter till- stånd av , förvalta en specialfond samt mark- nadsföra icke EES-baserade AIF-fonder här i landet. Efter tillstånd får marknadsföring av AIF-fonder även riktas till icke-professio- nella investerare. Vid förvaltning av specialfonder ska även bestäm- melserna i 12 kap. samt vissa bestämmelser i tillämpas (se 12 kap. 5, 7, 10, 12–14, 16 och 18 §§). Vid marknadsföring av AIF-fonder till icke-professionella investerare uppställs särskilda villkor avseende förvaltaren och dess förvaltning (se 4 kap. 4 § samt 5 kap. 6 §). Efter tillstånd av får även icke EES-baserade AIF-förvaltare marknadsföra AIF-fonder i (5 kap. 9 §). I tredje stycket finns en hänvisning till bestämmelserna i 2 kap. som ska tillämpas för AIF-förvaltare med portföljer av AIF-fonder vars samlade tillgångsvärde understiger vissa angivna tröskelvärden. Sådana förvaltare har en registrerings- och underrättelseskyldighet och saknar möjlighet att marknadsföra sina AIF-fonder med mark- nadsföringspasset, men kan välja att låta sig omfattas av lagen i dess helhet genom att i stället ansöka om tillstånd. Som framgår av 2 kap. 1 § gäller bestämmelserna om registreringsförfarande inte för AIF-förvaltare som förvaltar specialfonder eller som avser att marknadsföra specialfonder eller andra AIF-fonder till icke-profes- sionella investerare Paragrafen genomför artikel 2.1. 13 § Denna lag ska inte tillämpas på AIF-förvaltare i den mån de förvaltar en eller flera AIF-fonder vars enda investerare är AIF-för- valtaren, dess moderföretag eller dotterföretag eller andra dotter- företag till dessa moderföretag, under förutsättning att inget av dem är en AIF-fond. Lagen ska inte heller tillämpas på 2.tjänstepensionsinstitut, som omfattas av och rådets direktiv /41/EG av om verksamhet ioch tillsyn över tjänstepensionsinstitut7, i den mån de inte förval- tar AIF-fonder, 3.överstatliga institutioner och internationella organisationer, i de fall då dessa förvaltar AIF-fonder och i den mån sådana fonder agerar i allmänhetens intresse, 4.nationella centralbanker, nationella, regionala eller lokala myn- digheter och organ eller andra institut som förvaltar fonder som är anknutna till system för social trygghet och pensionssystem, 5.program för anställdas andelsägande eller sparande, eller 6.specialföretag för värdepapperisering. 7 EUT L 235, 23.9.2003, s. 10 (Celex 32003L0041), senast ändrat genom och rådets direktiv /61/EU, EUT L 174, , s. 1 (Celex 32011L0061). I paragrafen anges förvaltare och enheter för vilka lagen inte är tillämplig. I skäl 6–8 i AIFM-direktivet ges vissa anvisningar angå- ende direktivets tillämpningsområde. Det anges att tillämpnings- området bör begränsas till enheter som i sin normala verksamhet förvaltar AIF-fonder, såsom sådana fonder är definierade (se 2 §). Investeringsföretag, exempelvis family office vehicles, som investerar enbart investerares privata förmögenhet, bör inte anses vara en AIF-fond, eftersom något externt kapital inte tas emot i fonden. Vidare förtydligas att enheter som inte anses vara AIF-förvaltare enligt artikel 2.3 i direktivet faller utanför dess tillämpningsområde. Andra stycket i förevarande paragraf innehåller motsvarande upp- räkning. Holdingbolag och specialföretag för värdepapperisering, punkterna 1 och 6, definieras i 11 § 10 och 25, se dock avsnitt 4.3.1 om vissa gränsdragningsproblem, samt avsnitt 4.3.4 för innebörden av specialföretag för värdepapperisering. Med överstatliga institu- tioner i punkten 3 avses exempelvis , Europeiska investeringsbanken, Europeiska investeringsfonden, euro- peiska finansiella och bilaterala utvecklings- banker, och . Sådana insti- tutioner omfattas alltså inte och inte heller liknande internationella organisationer om de förvaltar AIF-fonder i den mån dessa fonder agerar i allmänhetens intresse. Paragrafen genomför artiklarna 2.3 och 3.1. Registrering vid förvaltning av AIF-fonder som inte överstiger vissa tröskelvärden 1 § För förvaltare som förvaltar portföljer av AIF-fonder vars sammanlagda tillgångar inte överstiger de tröskelvärden som anges i 2 § tillämpas bara bestämmelserna i detta kapitel, om inte förval- taren väljer att söka tillstånd som AIF-förvaltare enligt denna lag. Första stycket gäller inte AIF-förvaltare som förvaltar special- fonder eller som avser att marknadsföra AIF-fonder till icke-pro- fessionella investerare i . Paragrafen innebär att lagens bestämmelser, förutom 2 kap., inte ska tillämpas på förvaltare vars AIF-fonders sammanlagda tillgångar inte överstiger de tröskelvärden som anges i 2 §. Paragrafen tar sikte på förvaltare som kan söka tillstånd som AIF-förvaltare i . Det innebär att, till dess att AIFM-direktivets regler om förvaltar- och markandsföringspass börjar tillämpas för icke EES-baserade AIF-förvaltare, gäller bestämmelserna i detta kapitel enbart för AIF-förvaltare som är etablerade i . En förvaltare, på vilken bestämmelserna i detta kapitel är tillämpliga, får, med stöd av sitt verksamhetstillstånd förvalta AIF- fonder med som hemland och marknadsföra andelar eller aktier i dessa endast till professionella investerare i . Vid övrig verksamhet som regleras i lagen krävs att förvaltaren har ett tillstånd som AIF-förvaltare, se dock avsnitt 7.4.2. Att lagens övriga bestämmelser inte ska tillämpas innebär alltså att de rättig- heter som följer av lagen och AIFM-direktivet, t.ex. rätten att be- driva verksamhet över gränserna, inte gäller en AIF-förvaltare som väljer att enbart låta registrera sig. Motsvarande begränsning gäller också för övriga EES-baserade AIF-förvaltare. En sådan förvaltare, som är registrerad i sitt hemland i enlighet med det förenklade registreringsförfarandet, uppfyller inte kravet om tillstånd som av- ses i AIFM-direktivet, och har därmed inte någon rätt att vara verksamma i här i landet, se 5 kap. 1–6 §§. I andra stycket anges uttryckligen att förvaltning av en special- fond eller marknadsföring till icke-professionella investerare av andelar eller aktier i alla slags AIF-fonder förutsätter att förvaltaren uppfyller samtliga villkor i lagen. En sådan AIF-förvaltare kan så- ledes, oavsett det samlade värdet av förvaltade tillgångar, inte tillämpa bestämmelserna om registrering enligt detta kapitel, se avsnitten 7.5 och 7.6. Paragrafen genomför artikel 3.2 och artikel 3.4. 2 § Bestämmelserna i 3–5 §§ gäller för AIF-förvaltare med port- följer av AIF-fonder 1.vars tillgångar, inklusive sådana som förvärvats genom finan- siell hävstång, inte överstiger , eller 2.vars tillgångar inte överstiger , om AIF- fondportföljerna består av AIF-fonder utan finansiell hävstång och utan rätt till inlösen för den första placeringen i AIF-fonden. Paragrafen genomför artikel 3.2 i AIFM-direktivet och anger de tröskelvärden som gäller för att registreringsförfarandet ska få tillämpas. Paragrafen kompletteras av bestämmelser i kommissionens förslag till genomförandeförordning, vilka närmare anger hur beräk- ningen ska ske. 3 § En AIF-förvaltare som avses i 2 § ska anmäla sig för registrering hos . Vid registreringstillfället ska uppgifter om AIF-förvaltaren samt tilltänkta AIF-fonder och dess investerings- strategier lämnas till inspektionen. Paragrafen reglerar skyldigheten att registrera sig samt vilken infor- mation AIF-förvaltaren ska lämna till vid regi- streringstillfället. Kommissionens förslag till genomförandeförord- ning innehåller ytterligare regler om informationslämnandet. Det framgår bl.a. att AIF-förvaltaren, när det gäller information om investeringsstrategier, ska lämna information om vilka tillgångsslag AIF-fonden investerar i, om fonden fokuserar på vissa sektorer samt beskriva fondens policy för användning av finansiell hävstång och belåning. Paragrafen genomför artikel 3.3.a–c. 4 § En AIF-förvaltare ska regelbundet informera Finansinspek- tionen om de huvudsakliga instrument som AIF-fonderna handlar med samt om AIF-fondernas viktigare exponeringar och största koncentrationer. ska underrättas om AIF-förvaltaren inte längre uppfyller villkoren enligt 2 §. Paragrafen reglerar AIF-förvaltarens skyldighet att regelbundet informera . Syftet med rapporteringen är att ska kunna övervaka systemrisker. Närmare be- stämmelser om vad som ska rapporteras regelbundet finns i kom- missionens förslag till genomförandeförordning. Där anges även rapporteringsfrekvensen för denna typ av AIF-förvaltare. Paragrafen genomför artikel 3.3.d och 3.3.e.