sou · H0B354 · 2012-09-12 00:00:00 — Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om att den som bedriver yrkesmässig verksamhet som syftar till att återvinna, åter- använda eller bortskaffa uttjänta fartyg med en bruttodräktighet av minst 500 som används eller har använts i internationell trafik, förutom de statsfartyg som inte drivs i kommersiellt syfte, (fartygsskrotare) ska vara auktoriserad och om villkoren för auktorisation av fartygsskrotare, yrkesmässig demontering och annat liknande yrkesmässigt omhändertagande av uttjänta fartyg, och skyldighet för anläggningar för återvinning av uttjänta fartyg att utfärda intyg om slutförd återvinning och lämna uppgifter om återanvändningsgrad, återvinningsgrad eller andra förhållanden som rör de uttjänta fartyg som anläggningen tagit emot. Ansökan om auktorisering och därmed sammanhängande frågor, inklusive upphörande- och återkallandegrunder, bör regleras i en ny förordning om anläggningar för återvinning av uttjänta fartyg. Det är den som bedriver yrkesmässig fartygs- skrotningsverksamhet som ska vara auktoriserad. En bestämmelse om handläggningstid hos ska enligt 7 § lagen (2009:1079) om tjänster på den inre marknaden (tjänstelagen) föras in i den föreslagna förordningen om anläggningar för återvinning av uttjänta fartyg. Utredningens bedömning: handläggning av en ansökan om auktorisering av en fartygsskrotare omfattas inte av tjänstedirektivets och tjänstelagens regler om tyst beviljande. Detta eftersom auktoriseringsförfarandet får anses så nära sammanhängande med skyddsintressen som är motiverade av tvingande hänsyn till allmänintresset, eftersom syftet med auktoriseringen är att skydda miljön eller människors säkerhet eller hälsa. Behovet av ett separat auktoriseringsförfarande bestämmelser rör återvinning av fartyg. För det fall fartyg kommer att återvinnas i i framtiden är utredningens bedömning att fartygen är att betrakta som avfall i enlighet med 15 kap. 1 § . Det är därför lämpligt att återvinningsanläggningar hanterar sådana fartyg som är avfall. En anläggning för återvinning av uttjänta fartyg får anses vara miljöfarlig verksamhet. En miljöfarlig verksamhet måste ha tillstånd för verksamheten enligt reglerna i . En fartygsåtervinnings- anläggning måste enligt konventionen vara auktoriserad. Det kan ifrågasättas om konventionens krav på en auktorisation skulle kunna likställas med ett tillstånd enligt kap. 9 kap. Enligt konventionen krävs bland annat att en besiktning görs innan en auktorisation meddelas, att riktlinjer från IMO beaktas vid auktorisering och att auktoriseringen följer uppställningen i appendix 5. Mot bakgrund härav ser utredningen att ett särskilt auktorisationsförfarande är nödvändigt för att uppfylla konvent- ionens bestämmelser. De regler i som är tillämpliga för en anläggning för återvinning av uttjänta fartyg måste därför kompletteras med bestämmelser om krav på auktorisering. Enligt är det dock den som bedriver verksamheten som ska ansöka om tillstånd för verksamheten. Således bör den som bedriver fartygsskrotningsverksamhet vara den som också ansöker om auktorisering. Det är således fartygsskrotaren som ska inneha en auktorisation och inte anläggningen för återvinning av fartyg. När konventionen uppställer krav på att en anläggning ska vara auktoriserad uttrycks det i de föreslagna regleringarna som att fartygsskrotaren ska vara auktoriserad. Tillstånd för miljöfarlig verksamhet enligt I 9 kap. 1 § definieras vad som avses med miljöfarlig verksamhet. Utsläpp av avloppsvatten, fasta ämnen eller gas i mark, vattenområde eller grundvatten eller användning av mark, byggnader eller anläggningar på ett sätt som kan medföra olägenhet för människors hälsa eller miljön är miljöfarlig verksamhet. Således är återvinning av fartyg miljöfarlig verksamhet som kräver tillstånd eller anmälan. Enligt 9 kap. 6 § får regeringen meddela föreskrifter om att det är förbjudet att utan tillstånd eller innan anmälan har gjorts anlägga eller driva verksamhet som är miljö- farlig. Utöver detta framgår det av 9 kap. 8 § att tillstånd om miljöfarlig verksamhet prövas av mark- och miljö- domstol. Föreskrifter enligt 9 kap. meddelas i förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd (FMH- förordningen). Av förordningens bilaga (FMH-bilagan) anges det om en verksamhet eller åtgärd kräver tillstånd eller anmälan enligt 9 kap. 6 § . Om verksamheten betecknas med A eller B i bilagan är det förbjudet att enligt förordningens 5 § verka utan tillstånd. Om verksamheten betecknas med A ska tillståndsfrågor prövas av mark- och miljödomstolen enligt förordningens 6 §. Om verksamheten istället betecknas med B ska tillståndsfrågor prövas av . Utredningen bedömer att fartygsåtervinningsverksamhet kan ha stor miljöpåverkan. Därför är det lämpligt att en sådan verksamhet är en A-verksamhet. Tillståndsregleringen för en anläggning för återvinning av fartyg hanteras tydligast genom att en ny punkt förs in i FMH-bilagan under rubriken avfall. Auktorisering av en fartygsskrotare Enligt konventionen ska som ovan nämnts en fartygsskrotare vara auktoriserad. Som tidigare framförts bör, utöver tillstånd för verksamheten, regler om auktorisation därför införas. Ett fartyg som ska återvinnas är avfall enligt 15 kap. Således måste bestämmelser i 15 kap. uppfyllas. finns ett krav på auktorisation för bilskrotare i 15 kap. 24 § . Enligt utredningens bedömning är det lämpligt att reglera auktorisering av fartygsskrotare, som verkar vid en anläggning för återvinning av uttjänta fartyg, på liknande sätt som bilskrotning regleras. 15 kap. bör därför kompletteras med ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om krav på en fartygsskrotares auktorisation och därmed sammanhängande frågor. En ny paragraf med följande lydelse förs in i 15 kapitel. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om att den som bedriver yrkesmässig verksamhet som syftar till att återvinna, återanvända eller bortskaffa uttjänta fartyg med en bruttodräktighet av minst 500 som är eller har använts i internationell trafik, förutom de statsfartyg som inte drivs i kommersiellt syfte, (fartygsskrotare) ska vara auktoriserad och om villkoren för auktorisation av fartygsskrotare, yrkesmässig demontering och annat liknande yrkesmässigt omhändertagande av uttjänta fartyg, och skyldighet för anläggningar för återvinning av uttjänta fartyg att utfärda intyg om slutförd återvinning och lämna uppgifter om återanvändnings- grad, återvinningsgrad eller andra förhållanden som rör de uttjänta fartyg som anläggningen tagit emot. I en ny förordning om anläggningar för återvinning av uttjänta fartyg regleras auktoriseringskravet och villkor för ansökan, upp- hörande och återkallande av auktorisering samt därmed samman- hängande frågor hänförliga till auktorisering av fartygsskrotare. Tjänstedirektivet och lagen (2009:1079) om tjänster på den inre marknaden En fartygsskrotare verksam inom EU är att betrakta som en tjänsteutövare enligt tjänstedirektivet och tjänstelagen. Om en fartygsskrotare verksam inom EU vill etablera sig även i ska handläggningstid vara angiven enligt 7 § tjänstelagen. En bestämmelse om handläggningstid hos ska därför föras i den föreslagna förordningen om anläggningar för återvinning av uttjänta fartyg. Naturvårds- verkets handläggning av en ansökan om auktorisering av en fartygs- skrotare omfattas däremot inte av reglerna om tyst beviljande, då auktoriseringsförfarandet får anses vara så nära sammanhängande med skyddsintressen som är motiverade av tvingande hänsyn till allmänintresset eftersom syftet är att skydda miljön eller människors säkerhet eller hälsa. Handläggningstiden bör uppgå och bör kunna förlängas en gång med högst en månad än den ursprungliga tiden, det vill säga maximalt . När den i avsnitt 4 redogjorda för föreslagna EU-förordningen träder i kraft bör förhållandet till tjänstedirektivet vara utrett. Förvisso innehåller tjänstedirektivet en bestämmelse som säger att andra EU-rättsakter har företräde framför tjänstedirektivet, men det framstår som märkligt om EU i sina rättsakter ändå inte beaktar andra tidigare kända rättsakter så att krockar kan undvikas. 5.2.7Artikel 7 Utbyte av information Utredningens bedömning: kommer med stöd av redan befintliga regler i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL, att kunna lämna ut uppgifter som har legat till grund för auktoriseringen av en fartygsskrotare till IMO samt till andra konventionsstater som begär det. Konventionens krav på snabb handläggning gäller redan för alla myndigheter enligt 7 § förvaltningslagen (1986:223). Utlämnande av handlingar till svenska myndigheter Handlingar som är allmänna och där det inte föreligger sekretess är alltid möjliga att ta del av för svenska myndigheter och alla andra som är intresserade. Huruvida en handling omfattas av sekretess får dock avgöras vid en bedömning i det enskilda fallet. Enligt 2 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen (1949:105, TF) är en handling en framställning i skrift eller bild samt upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel. En handling är allmän, om den förvaras hos en myndighet och enligt 6 eller 7 §§ är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndighet. Av 2 kap. 6 § TF följer att en handling anses inkommen till en myndighet när den har anlänt till myndigheten eller kommit behörig befattningshavare till handa. Enligt 2 kap. 2 § TF får rätten att ta del av allmänna handlingar bara begränsas under de i 2 § uppräknade situationerna, varav myndighets verksamhet för inspektion, kontroll eller annan tillsyn nu är av intresse. Vidare ska begränsning av rätten att ta del av allmänna handlingar framgå av Offentlighets- och sekretesslagen (2009:400, OSL) eller i någon annan lag som OSL hänvisar till. Enligt 30 kap. 23 § OSL gäller sekretess under förutsättning att regeringen meddelar föreskrifter om det. Sekretessen gäller i statliga myndigheters verksamhet som består i utredning, planering, pris- reglering, tillståndsgivning, tillsyn eller stödverksamhet. Sekretessen gäller med avseende på produktion, handel, transportverksamhet eller näringslivet i övrigt för uppgift om en enskilds affärs- eller driftförhållanden, uppfinningar eller forskningsresultat, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. I detta sammanhang borde auktoriseringen av en fartygsskrotare likställas med tillståndsgivning då konventionen uppställer ett absolut krav på auktorisering för en sådan anläggning. I 9 § i Offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641, OSF) anges att sekretess gäller i den utsträckning som anges i förordningens bilaga i de fall den statliga myndighetens verksamhet består i utredning, planering, prisreglering, tillståndsgivning, tillsyn eller stödverksamhet med avseende på produktion, handel, transportverksamhet eller näringslivet i övrigt för uppgift om en enskilds affärs- eller driftförhållanden, uppfinningar eller forsk- ningsresultat, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgifterna röjs. I OSF:s bilaga uppges i punkten 40 bland annat tillståndsgivning för miljöfarlig verksamhet enligt 9 kap. 6 § miljö- balken och tillsyn över miljöfarlig verksamhet och hantering av farligt avfall enligt och miljötillsynsförordningen (2011:13). Således kan tillståndsförfarandet och auktoriserings- förfarandet för en fartygsskrotare omfattas av sekretess. Sekretessen gäller dock inte för beslut i ärenden och heller inte för uppgifter enligt 9 § första stycket 1 i tillsynsverksamheten, om intresset av allmän kännedom om förhållande som rör människors hälsa, miljön eller redligheten i handeln eller ett liknande allmänintresse har sådan vikt att de bör lämnas ut. Sekretess kan alltså gälla för uppgifter som framkommer i samband med tillståndsgivning för miljöfarlig verksamhet och vid tillsyn över miljöfarlig verksamhet och hantering av farligt avfall (anläggning för återvinning av fartyg), om inte uppgifterna kan anses vara sådana att intresset av allmän kännedom om sådana förhållanden som rör människors hälsa och miljön eller liknande har sådan vikt att uppgifterna bör lämnas ut. Sekretessen gäller i högst . Detta gäller dock för utlämnande inom . De uppgifter som torde åsyftas i konventionen borde inte vara av sådan karaktär att en enskild kan antas lida skada om uppgifterna röjs. Således borde inte sekretess föreligga beträffande auktorisering av en anläggning för återvinning av fartyg men det är som alltid en fråga för den berörda myndigheten att pröva utlämnandet i det enskilda fallet. Utlämnande av handling till utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation Artikel 7 syftar på utlämnande av handlingar till IMO och andra konventionsstater. Enligt 8 kap. 3 § OSL får en svensk myndighet lämna ut en sekretessbelagd handling till en utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation om utlämnandet har stöd i lag eller förordning eller om uppgiften skulle få lämnas ut till en svensk myndighet och under förutsättning att utlämnandet kan anses förenligt med svenska intressen. Huruvida utlämnandet är förenligt med svenska intressen får den utlämnande myndigheten bedöma. kan vara behjälpligt i den frågan. Enligt utredningens bedömning borde det således vara möjligt att lämna ut sådana uppgifter som artikel 7 avser, även om de skulle omfattas av sekretess, med stöd av 8 kap. 3 § OSL. En uppgift som inte är sekretessbelagd kan alltid lämnas ut. Konventionens krav att uppgifter ska lämnas snabbt och utan dröjsmål följer redan av en myndighets allmänna handläggnings- krav enligt 7 § förvaltningslagen (1986:223). 5.2.8Artikel 8 Inspektion av fartyg Utredningens bedömning: krav på inspektioner av fartyg kommer att omfattas av Transport- styrelsens möjligheter att meddela föreskrifter om tillsyns- förrättningar för att säkerställa att ett fartyg följer kraven enligt LÅFF. Detta kommer till uttryck genom den ändring som föreslås i 1 kap. 1 § LÅFF och några ändringar av det svenska regelverket behövs därför inte. Se även avsnitt 5.2.3 ovan. Inspektion och besiktning skiljer sig åt då en besiktning alltid är planerad. En inspektion kan företas oplanerat mellan besiktningar exempelvis då misstanke om någon oegentlighet finns. Inspektionsmöjligheten finns reglerad i 6 kap. 2 § LÅFF som anger att ett fartyg ska inspekteras när tillsynsmyndig- heten anser att det behövs. Genom hänvisningen till 6 kap. 5 § LÅFF framgår det att regeringen bestämmer vilken myndighet som ska vara tillsynsmyndighet och således utföra inspektioner. Trans- portstyrelsen utpekas i 6 kap. 1 § FÅFF som tillsynsmyndighet. Enligt 6 kap. 4 § LÅFF meddelar regeringen eller den myndighet som regeringen utser närmare föreskrifter om bland annat tillsynsförrättningar. I 6 kap. 14 § FÅFF anges det att Transportstyrelsen får meddela sådana föreskrifter. Av detta följer att Transportstyrelsen redan har rätt att meddela föreskrifter om inspektioner. Således uppfyller befintliga bestämmelser konventionens krav på inspektion av fartyg. Konventionen uppställer också ett krav på att personen som utför inspektionen ska vara kompetent och ha nödvändig kunskap för att kunna avgöra om fartyget uppfyller konventionens bestämmelser. Det ankommer på Transportstyrelsen att tillse att deras inspektörer har och upprätthåller den kompetens som behövs. 5.2.9Artikel 9 Uppdagande av överträdelser Utredningens förslag: De myndigheter som i utses till behöriga myndigheter bör samarbeta med andra konventions- staters behöriga myndigheter för att upptäcka överträdelser av konventionens bestämmelser. Utpekandet som behörig myndig- het ska framgå av FÅFF respektive den nya förordningen om anläggningar för återvinning av uttjänta fartyg. Utredningens bedömning: Skyldigheten att samarbeta med andra konventionsstaters behöriga myndigheter följer av upp- draget som behöriga myndigheter för konventionen. I 7 kap. 4 § LÅFF finns regler om vilka åtgärder som kan vidtas mot fartyg som bryter mot bestämmelser i eller föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen. Dessa förbud motsvarar de förbud som uppställs i konventionens artikel 9. Möjligheten att varna finns visserligen inte uttryckligen i LÅFF men motsvaras av möjligheten att meddela ett föreläggande. Genom den ändring som föreslås i 1 kap. 1 § LÅFF klargörs att åtgärdskatalogen blir tillämplig även i de situationer som omfattas av . Några nya sanktioner för fartygs överträdelser av konventionens bestämmelser behövs därför inte. Artikeln handlar om hur överträdelser kan upptäckas genom samarbete konventionsstater emellan. Detta samarbete följer av utpekandet som behörig myndighet eller tillsynsmyndighet. Upp- draget som behöriga myndigheter bör framgå av FÅFF respektive den nya förordningen för anläggningar, se även avsnitt 5.2.3 respektive 5.2.12. För ett fartyg som handlar i strid med konventionens bestämmelser får åtgärder vidtas för att varna, kvarhålla, skicka iväg eller utestänga fartyget från hamnar. Bestämmelser med motsvarande innehåll finns i 7 kap. 4 § LÅFF. Varning är dock inte en sanktion som förekommer i . Utredningen anser att möjligheten att förelägga kan jämställas med att varna. När ett föreläggande inte förenas med vite kan det jämställas med en varning. Därmed finns bestämmelser på fartygssidan redan och någon ytterligare reglering behövs inte. En anläggning för återvinnig av fartyg måste ha tillstånd enligt reglerna i . Därmed omfattas verksamheten också av bestämmelser om tillsyn, avgifter, tillträde, straff- bestämmelser, förverkande och miljösanktionsavgifter. Utöver sanktioner bör även straffbestämmelser föras in i den nya förordningen om en fartygsskrotare missbrukar sin auktorisering eller på annat sätt agerar i strid med konventionens bestämmelser om auktorisering. Således bör den nya förordningen reglera när en auktorisering ska upphöra eller återkallas samt straffbestämmelser, se vidare nedan i avsnitt 5.2.10. Utredningens förslag: Krav på att fartyg med bruttodräktighet om minst 500 och som används i internationell trafik ska vara försedda med ett giltigt inventerings- eller återvinningscertifikat förs in i FÅFF. Ett förbud mot sjöfart för ett fartyg som ska ha men saknar inventerings- eller återvinningscertifikat förs också in i FÅFF. Kravet på att en fartygsskrotare ska vara auktoriserad förs in i tillsammans med ett bemyndigande för regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter om krav på auktorisation och om villkoren för auktorisation av fartygsskrotare. I den nya förordningen om anläggningar för återvinning av uttjänta fartyg regleras villkor för auktorisation av fartygs- skrotare. Det förs också in straffbestämmelser om auktorisation saknas eller missbrukas. Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bedriver yrkes- mässig fartygsskrotning utan att vara auktoriserad, obehörigen utger sig för att vara auktoriserad fartygsskrotare, utfärdar intyg om slutförd återvinning utan att vara auktoriserad, inte rapporterar slutförd återvinning till i rätt tid, påbörjar återvinning av ett fartyg som ska ha men saknar återvinningscertifikat eller återvinner ett fartyg på ett sätt som inte överensstämmer med fartygets återvinningsplan döms till böter. Den som har överträtt ett vitesföreläggande eller ett vitesförbud enligt 26 kap. får inte dömas till straff enligt denna förordning för en gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Ansvar ska inte dömas ut enlig denna paragraf, om ansvar för gärningen kan dömas ut enlig 29 kap. . I den nya förordningen ges också rätt att meddela föreskrifter om den information ett fartyg ska lämna till en anläggning så att anläggningen kan arbeta fram fartygets återvinningsplan samt godkännande av en sådan plan innan återvinning får påbörjas. Utredningens bedömning: Genom redan existerande bemyndigande i FÅFF har Transportstyrelsen möjlighet att meddela föreskrifter om vilka krav som ska vara uppfyllda för att kunna erhålla inventerings- eller återvinningscertifikat samt övriga krav som uppställs på fartyg, så som att minimera lastrester och drivmedel före återvinning, att lastutrymmen ska vara säkra, krav på inventeringslista över farliga material och ämnen och att ett fartyg bara får återvinnas på en auktoriserad återvinningsanläggning. Det finns regler om ansvar i 10 kap. LÅFF. Detta motsvarar sådana krav som ställs enligt konventionens artikel 10. Till följd av de ändringar som föreslås i 1 kap. 1 § LÅFF och 4 kap. 2 och 6 §§ FÅFF klargörs att de aktuella överträdelsereglerna blir tillämpliga även beträffande de certifikat som följer av . Alla överträdelser mot konventionens bestämmelser ska vara förbjudna i svensk rätt oavsett var i världen överträdelser sker. I praktiken blir detta bara aktuellt för fartyg då en återvinnings- anläggning för uttjänta fartyg måste vara belägen inom jurisdiktion för att svensk rätt ska vara tillämpbar och överträdelser således bara kan ske i . Gemensamt är dock att har en skyldighet att undersöka en befarad konventionsöverträdelse om en annan konventionsstat anmäler en överträdelse. ska hålla den anmälande konventionsstaten och IMO informerade om vidtagna åtgärder eller varför åtgärder inte vidtagits. Ett fartyg ska enligt konventionen uppfylla följande krav: bara återvinnas på en auktoriserad anläggning för återvinning av uttjänta fartyg, innan fartyget anländer till återvinningsanläggningen ska det ha minimerat lastrester, drivbränsle och avfall ombord så mycket som möjligt, i fråga om lastfartyg ska även lastutrymmen vara redo att Säkert att beträda och/eller Säkert för heta arbeten, lämna all information rörande fartyget till anläggningen så fartygets återvinningsplan kan tas fram, ha en aktuell inventeringslista över farliga material och ämnen ombord, och inte skickas till återvinning innan ett återvinningscertifikat har utfärdats. Av 10 kap. 3 § LÅFF följer att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett förbud, i fråga om ett fartyg, som har meddelats med stöd av 7 kap. 4 eller 5 §§ LÅFF döms till böter eller fängelse i högst . 7 kap. 4 § LÅFF reglerar de åtgärder Överväganden och förslag SOU 2012:54 som kan vidtas när ett fartyg bryter mot bestämmelserna i 4 kap. 1 § LÅFF eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Således är det straffbelagt enligt 10 kap. 3 § LÅFF att inte följa ett förbud eller föreläggande. Ett uttryckligt förbud mot sjöfart om ett inventeringscertifikat saknas bör föras in i 4 kap. 6 § FÅFF för att på så sätt omfattas av befintliga straffbestämmelser. Se också under regel 14 beträffande kravet på certifikat. Beträffande informationskravet finns det bestämmelser om rapportering till flaggstaten i 11 kap. 15–16 §§ LÅFF som genom förtydligandet i 1 kap. 1 § LÅFF blir tillämpligt även i dessa fall. Överträdelser relaterat till en anläggning för återvinning av uttjänta fartyg Det saknas svensk reglering för det fall en fartygsskrotare skulle vara verksam utan nödvändig auktorisation. Således bör bestämmelser om detta föras in. Eftersom en återvinningsanläggning måste ha tillstånd enligt omfattas verksamheten även av sanktions- möjligheter. Beträffande straff för den som driver en anläggning som bryter mot kravet på tillstånd finns det bestämmelser i 29 kap. . Enligt 29 kap. 1 § kan den som förvarar eller bortskaffar avfall eller annat ämne på ett sätt som kan medföra en förorening som är skadlig för människors hälsa, djur eller växter i en omfattning som inte har ringa betydelse eller som kan medföra någon annan betydande olägenhet i miljön dömas till böter eller fängelse. I 29 kap. 3 § regleras miljöfarlig kemikaliehantering och bland annat fluorerade växthusgaser nämns. Även här kan böter eller fängelse bli aktuellt. För det fall någon påbörjar eller driver verksamhet som enligt 9 kap. 6 § kräver tillstånd kan böter eller fängelse enligt 29 kap. 4 § aktualiseras för otillåten miljöverksamhet. Även brott mot föreskrifter meddelade med stöd av kan medföra straff.