sou · GZB38 · 2012-01-01 00:00:00 — Elevens utbildning och förutsättningar måste få möjlighet att prövas mot hela arbets- marknaden innan beslut tas om aktivitetsersättning och syssel- sättning inom daglig verksamhet. Detta är särskilt viktigt för ung- domar med lindrig utvecklingsstörning som har gått i gymnasie- särskolan och som ofta har svårt att se sig tillhöra målgruppen. Ett arbete på den öppna arbetsmarknaden ger ökade möjligheter till egen försörjning och bidrar till en större delaktighet i samhällslivet. Förslag: Samverkan med arbetslivet på den nationella nivån ska för gymnasiesärskolan integreras i de nationella programråd som redan etablerats för gymnasieskolan. Samverkan på den lokala nivån ska för gymnasiesärskolan ingå i de lokala programråd som ska finnas för gymnasieskolan. Bedömning: De lokala programråden kan dock endast ge ramarna och förutsättningarna för de frågor som på den lokala nivån måste lösas för varje elev i gymnasiesärskolan. Inför APL och inför att eleven ska lämna gymnasiesärskolan behövs dess- utom ett väl utbyggt och väl organiserat ytterligare samarbete mellan skola, arbetsgivare, och i många fall ytterligare aktörer kring den enskilda eleven. Skolans studie- och yrkesvägledare är i detta sammanhang en nyckelperson, vars nätverk har stor betydelse. För att minska sårbarheten måste skolan även bygga upp strukturer och rutiner för samverkan. Samverkan mellan skola och arbetsliv bör ytterst syfta till att eleven ska få en ändamålsenlig utbildning som kan leda till arbete eller annan sysselsättning. Samverkan sker både på den nationella och lokala nivån. fick i uppdrag (U2009/5399/G) att inrätta nationella råd för gymnasieskolans tolv yrkesprogram. Upp- draget är en del av arbetet med att reformera gymnasieskolan och bygger på förslag i prop. 2008/09:199 Högre krav och kvalitet i den nya gymnasieskolan som har beslutat om. De nationella programrådens uppgift var inledningsvis att bistå i arbe- tet med examensmål och ämnesplaner för gymnasieskolan. De ska även utgöra permanenta forum för dialog mellan och av- nämarna kring yrkesutbildningen. Efter ett nomineringsförfarande har nu inrättat de tolv programråden. De har en bred representation av intressenter, t.ex. branschföreträdare, fackliga orga- nisationer och eventuella statliga normgivande myndigheter. Form- erna för att inhämta elevernas synpunkter är under utveckling. Enligt instruktion för de nationella programråden16 ska arbetet i dessa syfta till att förbättra överensstämmelsen mellan yrkesutbildningens innehåll och efterfrågan på arbetsmarknaden. Detta genom att göra utbildningssystemet mer flexibelt och lyhört för avnämarnas behov liksom för initiativ från skolans huvudmän. En viktig målsättning är också att minska den starka könsuppdel- ningen som karaktäriserar dagens gymnasieskola. Programråden förväntas dessutom genom informationsinsatser kunna påverka de 16 Instruktion för de nationella programråden, (dnr. olika branscherna att i högre grad anställa elever från det under- representerade könet. Programråden ska inledningsvis bistå i arbetet med gymnasiereformen, att ta fram exempel på uppgifter och bedöm- ning av gymnasiearbeten, att bedöma ansökningar om särskilda varianter och riksrekryterande utbildningar samt informationsmaterial till elever. Råden ska även bistå verket i arbetet med att analysera till- gång till och kvalitet i arbetsplatsförlagt lärande (APL), analysera elevers etablering på arbetsmarknaden, följa utvecklingen inom respektive yrkesområde och analysera behovet av nya utbildningar samt anpassa, utveckla och förnya utbildningsutbudet och inne- hållet i yrkesutbildningen. För yrkesprogrammen ska det enligt gymnasieförordningen (2010:2039) dessutom finnas ett lokalt programråd för samverkan mellan skola och arbetsliv17. 2008/09:199 om den framtida gymnasiereformen menade regeringen att det lokala programrådets uppgifter t.ex. bör vara att bistå huvudmannen när det gäller det arbetsplatsförlagda lärandet samt att medverka vid utformning och bedömning av gymnasiearbeten i samband med yrkesexamen. Vida- re menade man att formerna för samrådet inte bör regleras utan organiseras efter vad som är mest ändamålsenligt i kommunen samt att det även här är viktigt att även elevernas synpunkter inhämtas. Det finns ingen reglering som styr på vilket sätt samverkan med arbetslivet ska ske för gymnasiesärskolan, varken för den natio- nella eller den lokala nivån. Framför allt i mer etablerade gymnasie- särskolekommuner finns dock i många fall en samverkan på det lokala planet – mellan skola, arbetsgivare, arbetsförmedling, försäkrings- kassa och handläggare av ärenden enligt LSS18. I vissa kommuner ingår denna samverkan i de samrådsorgan som etablerats för gym- nasieskolan. Enligt svaren i den enkät utredningen har genomfört handlar samverkan med arbetslivet, på en fallande skala, om arbets- platsförlagd utbildning (APU), annan praktik, arbete efter skolan samt utbildningens innehåll. 171 kap. 8 § gymnasieförordningen (2010:2039). 18Lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. 8.4.2Olika former för samverkan med arbetslivet behövs Den samverkan mellan skola och arbetsliv som behövs för gym- nasiesärskolan har olika karaktär. I stora delar sammanfaller den med behovet för gymnasieskolan, i andra måste den utgå från de särskilda förhållanden som gäller för gymnasiesärskolan. När det gäller den nationella nivån föreslår jag att samverkan med arbetslivet för gymnasiesärskolan ska ske inom de nationella programråd som redan etablerats för gymnasieskolan. Det har ett värde i sig att frågor som rör de båda skolformernas samverkan med arbetslivet tas upp i ett sammanhang. Det gäller både för frågor som är gemensamma och för dem som särskiljer skolform- erna åt. I det senare fallet kan det öka förståelsen mellan skolform- erna. Dessutom finns anledning att vara restriktiv med att etablera nya organ på nationell nivå för samverkan inom likartade områden. Ofta är det samma personer som representerar sina organisationer inom olika organ. Uppgiften för de nationella programråden bör i huvudsak vara desamma för gymnasiesärskolan som för gymnasieskolan. Det hand- lar bland annat om att bistå i arbetet med att ge det aktuella programmet ett innehåll som kan bidra till att eleverna efter avslutad utbildning ska ha förutsättningar att få arbete eller sysselsättning. Att analysera tillgången till och kvaliteten i APL bör vara ett viktigt arbetsområde, liksom att analysera elevernas eta- blering på arbetsmarknaden. Programråden bör dessutom genom informationsinsatser kunna verka för att arbetsgivare inom de olika branscherna i högre grad ska anställa elever från gymnasiesärskolan. Att de program som föreslås för gymnasiesärskolan inte är iden- tiska med dem som kommer att finnas i den nya gymnasieskolan kan framstå som ett problem. Jag bedömer dock att det går att utgå från var tyngdpunkten ligger i varje program och att de allra flesta programmen med fördel kan integreras i ett eller i några fall två av gymnasieskolans nationella programråd. Även på den lokala nivån finns ett värde i en integrerad lösning. Jag föreslår därför att gymnasiesärskolan ska ingå i de lokala program- råd som ska finnas för gymnasieskolan. Argumenten för det skiljer sig inte från dem för den nationella nivån. Betydelsen av att ingå i samma organ kan dock vara ännu större än för den nationella nivån, bland annat genom att på ett konkret sätt öka förståelsen mellan gymnasieskolan och gymnasiesärskolan och genom att i ett sam- manhang kunna ta upp frågor som annars kan skapa konkurrens mellan skolorna, t.ex. när det gäller möjligheterna att få fram plats- er för APL. De lokala programråden räcker dock inte för den samverkan med arbetslivet som behövs för gymnasiesärskolan på den lokala nivån. Programråden kan bara skapa ramarna kring och bygga för- utsättningar för det som sedan måste lösas för varje elev. Att hitta en lämplig plats för APL eller att förbereda för att en elev ska lämna gymnasiesärskolan och förhoppningsvis få ett arbete eller sysselsättning kräver samverkan mellan skola, arbetsgivare, och i många fall ytterligare aktörer. I många fall är det en sökprocess där eleven behöver prova flera olika platser för att hitta en APL eller ett arbete som fungerar. Samma sak gäller in- för att eleven ska lämna skolan. För att kunna erbjuda detta måste skolan ha ett väl utbyggt och väl organiserat samarbete inte minst med olika lokala arbetsgivare. Skolans studie- och yrkesvägledare är i detta sammanhang en nyckelperson, vars nätverk har stor betyd- else. Hur lyckosamma ansträngningarna är får dock inte vara bero- ende av enskilda personers engagemang. Det krävs att skolan bygger upp strukturer och rutiner för samverkan. Detta för att minska organisationens sårbarhet när nyckelpersoner slutar och ny personal tar vid. Förslag: ges i uppdrag att omarbeta de allmänna råden med kommentarer och därvid belysa de särskilda krav som ställs på studie- och yrkesvägledningen i grundsärskolan och gymnasiesärskolan. har en central roll för eleverna inför att de ska söka till gymnasiesärskolan, under studierna i gymnasie- särskolan och inför att de ska lämna gymnasiesärskolan för arbete eller annan sysselsättning. är ett ansvar för hela skolan. Av allmänna råd och kommentarer om studie- och yrkesorientering framgår att denna sker inom såväl undervisningen, vägledning och genom information19. Inom undervisningen utvecklar elever kunskaper om samhälle och arbets- liv samt får erfarenheter av yrkeslivet. Vägledningen handlar om att stödja eleven att utforska, identifiera och formulera sina intressen och möjligheter och därigenom komma fram till individuella och välgrundade val beträffande studie- och yrkesvägar. Utifrån sina behov behöver eleven information om studie- och yrkesvägar för att göra dessa väl underbyggda val. Studie- och yrkesvägledaren har enligt kommentarerna till de allmänna råden en central roll i detta arbete och är en person som har utbildning och specialistkunskaper inom området. Det framgår emellertid också att all personal i skolan på olika sätt kan bidra till att ge eleverna kunskaper, stöd och erfarenheter för kommande studie- och yrkesliv. I den nya skollagen (2010:800) regleras studie- och yrkesväg- ledningen i bestämmelser20 gemensamma för alla skolformer för vilka det ska finnas en studie- och yrkesvägledning. Av bestämmel- serna framgår att elever ska ha tillgång till personal med sådan kompetens att deras behov av vägledning inför val av framtida utbild- nings- och yrkesverksamhet kan tillgodoses samt att även den som avser att påbörja en utbildning ska ha tillgång till vägledning. Be- stämmelsen motsvarar en bestämmelse som infördes i nuvarande skollag (1985:1100) , med den skillnaden att den där inte omfattar särskolan21. I läroplanen för de frivilliga skolformerna Lpf 94 finns riktlinjer om studie- och yrkesvägledning. Av dessa fram- går att lärare, skolledare och studie- och yrkesvägledare har ett gemensamt ansvar för information och vägledning till eleverna om framtida studie- och yrkesval.22 Av den nya skollagen framgår också att för att få anställas utan tidsbegränsning för studie- och yrkesvägledning ska den sökande ha en utbildning avsedd för sådan verksamhet. I annat fall får anställning ske för högst i sänder.23 Bestämmelsen motsvarar i huvudsak nuvarande bestämmelse, dock med skillnaden att den nu är tillämplig även på enskilda huvudmän24. 19Skolverkets allmänna råd (SKOLFS 2009:20) om studie- och yrkesorientering. De all- männa råden gavs ut innan begreppet studie- och yrkesorientering ändrats till studie- och yrkesvägledning. 202 kap. 29–30 §§ skollagen (2010:800). 211 kap. 23 § skollagen (1985:1100). 22Förordning (SKOLFS 1994:2) om 1994 års läroplan för de frivilliga skolformerna. 232 kap. 30 § skollagen (2010:800). 242 kap. 6 § skollagen (1985:1100). Särskolans studie- och yrkesvägledning är ett omfattande åtagande för huvudmän och skolor. Mottagandet i gymnasiesärskolan före- gås av noggranna förberedelser redan i grundsärskolan. Med utgångs- punkt i varje elevs förutsättningar bör studie- och yrkesvägled- ningen ge ett anpassat stöd. Det kan handla om att knyta ihop personal från avlämnande skola och tänkt mottagande skola med elev och elevens vårdnadshavare. Studie- och yrkesvägledaren är viktig i detta sammanhang, men även lärare och rektorer kan vara berörda. Förberedelserna omfattar ofta olika former av praktik på tänkbara skolor och program. Anställning på arbetsmarknaden är ett centralt mål för studie- och yrkesvägledningens insatser i gymnasie- särskolan. Det är emellertid inte relevant för alla elever. ger därför stöd även för de elever vars realistiska framtidsmål kan handla om sysselsättning inom daglig verksamhet eller att klara ett anpassat boende. i gymnasiesärskolan bör eleven ges möjlighet att förstå sin egen funktionsnedsättning samt sina egna möjligheter och begränsningar och utifrån detta forma sin framtid. Förberedelserna för arbetslivet bör vara en fortlöpande process genom hela gymnasiesärskolan, som omfattar bland annat såväl skolförlagd utbildning som arbetsplatsförlagt lärande. Arbetet med att hitta lämpligt arbetsplatsförlagt lärande för eleverna engagerar såväl yrkeslärare som studie- och yrkesvägledare. Det handlar inte bara om att få fram det antal platser som behövs, de måste dess- utom matchas mot elevernas förutsättningar och behov. När det gäller unga med funktionshinder ska Arbetsförmed- lingen särskilt samverka med skolan för att underlätta övergången från skola till arbetsliv och med för att öka möj- ligheterna till egen försörjning genom arbete25. Detta innebär att Arbetsförmedlingen har en roll i förhållande till elever i gymnasie- särskolan redan innan de lämnar denna att tillsammans med skolans studie- och yrkesvägledning förbereda för övergången till arbets- livet. Ansvaret för såväl Arbetsförmedlingen som studie- och yrkes- vägledningen sträcker sig således längre för elever med funktions- hinder än för övriga elever på gymnasial nivå. När en elev lämnar gymnasiesärskolan bör ett överlämnande ske till Arbetsförmed- lingen. 25 15 § förordning (2007:1030) med instruktion för Arbetsförmedlingen. Sammantaget är åtagandet för gymnasiesärskolans studie- och yrkesvägledning mer långtgående än i exempelvis gymnasieskolan. De bestämmelser och de riktlinjer som finns om studie- och yrkes- vägledning är emellertid generellt formulerade. Jag anser dock inte att det finns anledning att ytterligare precisera bestämmelserna i skollagen. Jag föreslår däremot att ges i uppdrag att omarbeta de allmänna råden med kommentarer om studie- och yrkes- orientering och att därvid belysa de särskilda krav som ställs på studie- och yrkesvägledning i grundsärskolan och gymnasiesärskolan. Att på detta sätt förtydliga studie- och yrkesvägledningens upp- gifter inom gymnasiesärskolan är betydelsefullt särskilt med tanke på alla de kommuner där gymnasiesärskolan har liten omfattning och där studie- och yrkesvägledningen ofta organiserats i en gemen- sam funktion i kommunen. I dessa fall saknas ofta kunskap om de särskilda krav som ställs på studie- och yrkesvägledningen i just gymnasiesärskolan. 9Särskild utbildning för vuxna på gymnasial nivå Den särskilda utbildningen för vuxna på gymnasial nivå bör ge vuxna med utvecklingsstörning en möjlighet att fortsätta sitt lärande och sin utveck- ling i vuxenlivet, på motsvarande sätt som den kommunala vuxenutbild- ningen. I detta kapitel görs överväganden och lämnas förslag som syftar till att inom ramen för det livslånga lärandet utveckla rollen för den särskilda utbildningen för vuxna på gymnasial nivå. Vissa överväganden och förslag knyter an till förslag som lämnats för gymnasiesärskolan. Utredningen ska förutom att föreslå en framtida utformning av gymnasiesärskolan också utreda förslagens konsekvenser för den särskilda utbildningen för vuxna och föreslå nödvändiga föränd- ringar. Den ska också undersöka behovet av och eventuellt föreslå ett mer breddat utbildningsinnehåll för den särskilda utbildningen för vuxna på gymnasial nivå. Förslag ska lämnas till hur en examen ska utformas för utbildningen. Reglerna för den särskilda utbild- ningen för vuxna ska så långt möjligt harmonisera med bestäm- melserna för den kommunala vuxenutbildningen. En försöksverksamhet med inriktning mot vuxenutbildning för personer med utvecklingsstörning startade /71. Utbild- ningen var kopplad till omsorgsverksamheten vilket innebar att relationen mellan daglig verksamhet och särvux var stark. Försöks- verksamheten permanentades 1981. Efter att utrett formerna för utbildning för vuxna med utvecklingsstörning föreslog regeringen i propositionen Om kompetensinriktad vuxenutbildning för psykiskt utvecklings- störda, särvux (prop. 1987/88:113) att utbildningen på särvux skulle Särskild utbildning för vuxna på gymnasial nivå fylla samma funktion för de studerande som utbildningen i grundvux och komvux. Utbildningen inom särvux kom att mot- svara den som gavs inom grundsärskolan. Till följd av regeringens förslag i propositionen Växa med kunskaper – om gymnasieskolan och vuxenutbildningen (prop. 1990/91:85) vidgades utbildningen ytterligare till att också omfatta träningsskolnivå. Ytterligare en utvidgning av särvux skedde till följd av propositionen Om ändrat huvudmannaskap för särskolan och särvux m.m. (prop. 1991/92:94) genom att även yrkesutbild- ning kom att ingå i utbildningen. Särvux kom därmed att omfatta utbildning för vuxna med en utvecklingsstörning på både grund- läggande och gymnasial nivå. Dagens läroplan för de frivilliga skolformerna (Lpf 94) omfattar både komvux och särvux1. Gymnasiesärskolans kursplaner ligger till grund för utbildning inom gymnasial särvux2. Liksom övriga särskolan kommunaliserades även särvux 1996, genom att ansvaret övergick från till kommunerna. beslut om propositionen Vuxnas lärande och utvecklingen av vuxenutbildningen (prop. 2000/01:72) innebar att alla vuxna ska ges möjlighet att vidga sina kunskaper och utveckla sin kompetens i syfte att främja personlig utveckling, demokrati, jämställdhet, ekonomisk tillväxt och sysselsättning samt en rättvis fördelning. Enligt propositionen ska pedagogik och arbetsformer utvecklas för att motsvara individernas föränderliga och ökande behov av lärande i ett kunskapsbaserat samhälle. Individens lärande och kun- skapssökande ska stödjas genom rådgivning och vägledning, base- rad på erkännande av faktiska, redan förvärvade kunskaper. Ända- målsenliga lärmiljöer samt undervisning, handledning och nätbase- rad utbildning ska tillhandahållas i en omfattning som så långt som möjligt svarar mot alla vuxnas varierande behov av och förutsätt- ningar för lärande. Trots att mål och strategier för utvecklingen av vuxnas lärande är lika relevanta för vuxna med utvecklingsstörning gjordes inga förordningsändringar för särvux, vilket skedde för komvux genom att en helt ny förordning om vuxen- utbildning trädde i kraft . 1Förordning (SKOLFS 2994:2) om 1994 års läroplan för de frivilliga skolformerna. 2Skolverkets föreskrifter (SKOLFS 1995:3) om nationella kurser i gymnasiesärskolan och vuxenutbildningen för utvecklingsstörda. 3Förordning (2002:1012) om vuxenutbildning. Särskild utbildning för vuxna på gymnasial nivå Till följd av regeringens Vissa frågor om vuxnas lärande, m.m. 2005/06:148) infördes i skol- lagen (1985:1100) en rätt till grundläggande särvux för den som saknar kunskaper motsvarande obligatoriska särskolan. Kommunen ska också aktivt verka för och motivera till deltagande i grund- läggande särvux. Någon rätt till gymnasial särvux finns inte, dock ska kommunen sträva efter att erbjuda utbildning som motsvarar behov och efterfrågan. 9.2Vad säger bestämmelserna? Dagens vuxenutbildning för personer med utvecklingsstörning bes- tår av grundläggande särvux och gymnasial särvux. Enligt den nya skollagen (2010:800) som ska tillämpas för vuxenutbildningen kommer utbildningen benämnas särskild utbildning för vuxna. I regeringens prop. 2009/10:165 Den nya skollagen – för kunskap, valfrihet och trygghet konstateras att för- kortningen särvux är väl inarbetad och därför även fortsatt kan användas i andra sammanhang än i lagen, vilket för enkelhets skull tagits fasta på i detta betänkande. De förändringar som föreslås för särvux i denna utredning kom- mer att kunna träda i kraft tidigast i och med att den nya skollagen börjar tillämpas för vuxenutbildningen, dvs. Därför tas här utgångspunkt i den nya skollagens bestämmelser för vuxenut- bildning. Den nya skollagens bestämmelser om särvux överens- stämmer i huvudsak med den tidigare. Enligt regeringen ska huvud- principerna med utgångspunkt i de av beslutade målen och strategierna avseende den samlade vuxen- utbildningen ligga fast. Vissa förändringar och förtydliganden görs dock för vuxenutbildningen och den särskilda utbildningen för vuxna. Av den nya skollagen framgår att det övergripande målet för den särskilda utbildningen för vuxna är att vuxna med utvecklingsstör- ning ska stödjas och stimuleras i sitt lärande. De ska ges möjlighet att utveckla sina kunskaper och sin kompetens i syfte att stärka sin ställning i arbetslivet och samhällslivet samt att främja sin person- liga utveckling. Utgångspunkten för utbildningen ska vara den enskildes behov och förutsättningar.5 412 kap. 2 b §, 2 c § och 3 § skollagen (1985:1100). 521 kap. 2 § första och andra stycket (2010:800). Särskild utbildning för vuxna på gymnasial nivå Utbildningen ska vara förbehållen personer med utvecklings- störning samt de med betydande och bestående begåvningsmässig funktionsnedsättning på grund av hjärnskada, föranledd av yttre våld eller kroppslig sjukdom. Personer med autism eller autism- liknande tillstånd ska liksom för grundsärskolan och gymnasiesär- skolan endast tillhöra målgruppen för särskild utbildning för vuxna om de också har en utvecklingsstörning eller om de har en betydande och bestående begåvningsmässig funktionsnedsättning till följd av hjärnskada föranledd av yttre våld eller kroppslig sjuk- dom.6 Den särskilda utbildningen för vuxna ska liksom finnas på två nivåer – grundläggande nivå och gymnasial nivå. Den grund- läggande nivån syftar till att ge vuxna med utvecklingsstörning kunskaper och färdigheter motsvarande dem som elever ska få i grundsärskolan. Den gymnasiala nivån syftar till att ge vuxna med utvecklingsstörning kunskaper och färdigheter motsvarande dem som elever kan få på nationella och specialutformade program i gymnasiesärskolan.7 För gymnasial särvux gäller programmå- len för gymnasiesärskolans nationella program. Från dessa mål får de avvikelser göras som motiveras av vuxenutbildningens karaktär.8 Den särskilda utbildningen för vuxna ska bedrivas enligt kurspla- ner9. Kommunerna är enligt bestämmelserna skyldiga att tillhanda- hålla särskild utbildning för vuxna på såväl grundläggande nivå som gymnasial nivå. När resurserna inom den särskilda utbildningen för vuxna inte räcker till ska de som erhållit minst utbildning priorite- ras.10 Av prop. 2009/10:165 om den nya skollagen framgår för den kommunala vuxenutbildningen att denna bestämmelse avser kom- munens prioritering av de resurser som avsätts för utbildnings- formen. Bestämmelser om urval av sökande till gymnasial särvux regleras i annan ordning11. Varje kommun ska sträva efter att erbjuda särskild utbildning för vuxna på gymnasial nivå som svarar mot efterfrågan och behov. Varje kommun ska också informera om möjligheterna till utbild- 621 kap. 2 § och 29 kap. 8 § skollagen (2010:800). 721 kap. 3-4 §§ skollagen (2010:800). 81 kap. 3 § tredje stycket förordningen (1992:736) om vuxenutbildning för utveck- lingsstörda. 921 kap. 5 § skollagen (2010:800). 1021 kap. 10 §, 13 § och 23 § tredje stycket skollagen (2010:800). 113 kap. 6 § förordningen (1992:736) om vuxenutbildning för utvecklingsstörda. SOU 2011:8 Särskild utbildning för vuxna på gymnasial nivå