sou · H0B374 · 2012-11-09 00:00:00 — Som främlingar har historiskt sett många betraktats som har varit födda i , såsom samer, romer, resande (tattare), judar och tornedalingar (det vill säga de som har fått status som nationella minoriteter) men också till exempel utvecklingsstörda. De har inte räknats till oss utan på olika sätt särbehandlats. De har till exempel för- bjudits att tala sitt modersmål, steriliserats eller haft restriktioner för sin bosättning eller näringsutövning. I dessa fall kan man tala om en officiellt sanktionerad främlingsfientlighet (Catomeris 2004, 2009). 2.4Vem blir främlingsfientlig? En negativ inställning till dem som betraktas som främlingar kan ha sin grund i allt från fördomar och stereotypa föreställningar till en genomtänkt ideologi som pekar ut främlingar som ett hot mot den egna gruppen. En ideologiskt grundad främlingsfientlighet, till exempel rasism i olika former, tar sig ofta uttryck i en program- matisk diskriminering. Främlingsrädsla utan uttalad ideologisk grund kan stanna vid negativa attityder, men kan också manifesteras i mer eller mindre medvetna handlingar. Främlingsfientlighet kan karaktärisera alltifrån en liten grupp i ett samhälle till den officiella politiken i en stat, alltifrån individers attityder och värderingar till institutioner i samhället. Främlingsfientlighet som officiell politik Behandlingen av judar i Nazityskland eller av svarta i apartheid- politikens är uppenbara exempel på en genomtänkt främlingsfientlig ideologi från den politiska maktens sida, på officiell rasism. Men en av statsmakterna initierad eller sanktionerad diskriminering av grupper på etnisk eller annan grund har före- kommit och förekommer i många länder, också i (se avsnitt 2.8 nedan för en historisk belysning av diskriminering på sådana grunder i ). Nazisterna i inledde efter sitt maktövertagande 1933 en politik mot den judiska minoriteten med tydliga våldsinslag, grundad på en antisemitisk ideologi. övergick den i ett systematisk dödande med det uttalade syftet att utrota judarna i . I fanns det personer och grupper som delade de tyska nazisternas negativa syn på judar. Få accepterade våldet och än färre dödandet av judar, men en skepsis mot judar i allmänhet var utbredd också i och för övrigt i huvuddelen av . En forskare, , har talat om att det i fanns ett antisemitiskt bakgrundsbrus. Detta manifesterades bland annat i en ytterst restriktiv svensk politik mot judiska flyktingar fram . När restriktionerna i skuggan av förintelsepolitiken lättades var det för sent för de flesta (2011:375). En ideologiskt grundad antisemitism fanns sannolikt endast hos en minoritet , men när judeutrotningarna genomfördes engagerades ett stort antal helt vanliga tyskar (1998, Welzer 2007). Operationerna var av sådan omfattning att de inte hade kunnat genomföras av en liten ideologiskt medveten grupp. Det fanns sannolikt tyskar som var kritiska mot den nazistiska antisemitismen, men klämda mellan sina moraliska betänkligheter och sin patriotiska lojalitet tog den sistnämnda för de flesta över. En sådan följsamhet mot auktoriteter, som till exempel kan vara statens ledning, finns exempel på också i . När 1921 tog initiativ till ett rasbiologiskt institut vid , när på regeringens förslag 1934 beslutade om en steriliseringslag, när denna utvidgades , när judiska flyk- tingar stoppades vid gränsen , när steriliseringarna av utvecklingsstörda och resande kulminerade efter kriget eller när svenska läkare genomförde medicinska försök på utvecklingsstörda åren kring 1950 skedde det med ett tyst folkligt stöd. Många uppfattar att främlingsfientlighet är något som är koncen- trerat till små, mer eller mindre, extrema grupper. De anförda exemplen visar att så inte alls behöver vara fallet. Främlings- fientlighet kan vara sanktionerad från högsta nivå i samhället och gillas eller accepteras av den stora majoriteten. Att de flesta vanliga människor är benägna att i olika sammanhang följa auktoriteter har bekräftats i en rad socialpsykologiska experiment (Zimbardo 2007, Milgram 2010).9 Man kan därför hävda att det finns en potentiell främlingsfiende inom oss alla och att det är det största hotet mot ett samhälle för alla. Samhällets auktoriteter, inte minst politiska företrädare, har därför ett stort ansvar för utvecklingen. Men förvisso finns också främlingsfientlighet som inte är sanktionerad av statsmakten utan tvärtom står i strid med den officiella politiken. För den finns uppenbarligen andra drivkrafter än följsamhet till officiella auktoriteter. I finns till exempel små grupper med en uttalat rasistisk, i vissa fall till och med nazistisk, ideologi. Jag kommer i kapitel 4 att redogöra för några sådana grupper. Det finns också hos en mindre andel av den svenska befolkningen en mycket negativ inställning till främlingar i meningen invandrare. I den så kallade Mångfaldsbarometern, som under en följd av år har genomförts av , professor i 9 De amerikanska professorerna (1933–1984) och har blivit kända för en rad socialpsykologiska experiment som visar på auktoriteters och miljöers betydelse för människors handlande. Milgrams mest kända experiment gick ut på att få försökspersoner att på en forskares uppmaning ge elektriska stötar till andra försökspersoner, i dödliga doser. Zimbardo är mest känd för vad som kallas The Prison Experiment. En del av Milgrams resultat finns samlade i Obedience to authority, som senast återutgavs i pocket av Pinter & . Zimbardos mest kända bok är The och gavs ut 2007. Även den finns tillgänglig i pocket. sociologi, och medarbetare vid sociologiska institutionen, , kan andelen med tydligt främlingsfientliga uppfatt- ningar uppskattas till (et al ). Jag åter- kommer till opinionsläget i kapitel 3. Vilka har starkt främlingsfientliga åsikter eller ansluter sig rent av till främlingsfientliga organisationer? , professor i sociologi vid och ledamot av utredningens expertgrupp, har visat att det på det individuella planet kan finnas ett slags främlingsrädslans logik. Han pekar på hur vi, när vi fattar beslut i vardagen, ofta gör ett slags sannolikhetskalkyl som bygger på tidigare erfarenheter. Han tar som exempel en person som går till Systembolaget för att köpa en flaska vin. Senast han gjorde det köpte han en och den smakade bra. Samma märke finns inte inne , men han hittar en annan och antar att den också smakar bra, så han köper den. Genom att tillämpa samma logik när han ska bedöma en invandrare kan han komma fram till att vederbörande är brottsling därför att han råkar känna till att en landsman till invandraren ifråga har begått brott. Eller så dömer han invandraren därför att någon som han litar på har sagt att människor med samma här- komst är starkt brottsliga. Rydgren påpekar att logiken har sina brister redan när vinköparen drar slutsatser om det okända vinet från , men den blir än mer bristfällig när han använder den för att bedöma en invandrare – individer från ett visst land är långt mer heterogena än viner från som tillhandahålls på Systembolaget. Likväl tillämpas en sådan logik ofta vid bedömningen av främlingar och detta kan bidra till främlingsrädsla eller rent av främlingsfientlighet (Rydgren 2004). Ett skäl till främlingsfientlighet kan vara att de som ses som främlingar uppfattas som ett hot i något avseende. I riks- dag finns har ett parti, , som systema- tiskt hävdar att vissa invandrare utgör ett sådant hot: Massinvandringen, tillsammans med den höga nativiteten hos vissa invandrargrupper och frånvaron av en assimileringspolitik, innebär att svenskarna inom några decennier riskerar att bli en minoritet i det egna landet. Denna utveckling kommer att påverka alla aspekter av samhällslivet och förvandla vårt land till oigenkännlighet. (SD:s invandrarpolitiska program, ) Sådana uttalanden bygger i hög grad på stereotypa föreställningar och den främlingsrädslans logik som Rydgren definierat. Mot vissa gruppers uttalade främlingsfientlighet står i den officiella ambitionen att människor som lever i ska göra det på lika villkor, utan diskriminering. Att diskriminering ändå förekommer kan vara ett vardagligt uttryck för bland annat främlingsfientlighet. Individer från flera olika etniska grupper har personliga upplevelser av såväl diskriminering i lagens mening som vardagsrasism. Ett exempel är när de vid anställningsförfaranden utestängs redan på grund av sitt utlandsklingande namn. Andra kan vara när de utsätts för särskild övervakning i butiker, inte släpps in på restauranger eller ständigt utsätts för nedsättande kommentarer eller blickar. Dessa former av främlingsfientlighet och vardags- rasism gör sig många skyldiga till, långt utanför de extrema grupperna. Generellt kan sägas att enskildas disposition för främlings- fientlighet varierar med såväl individuella som kontextuella faktorer (Hjerm 2008). Utbildning är den mest påtagliga individuella indikatorn på graden av främlingsfientlighet. Låg utbildning innebär en tydligt ökad risk för främlingsfientlighet (Ceobanu & Escandell 2010). Det innebär naturligtvis inte att alla lågutbildade är främlingsfientliga eller att inte några högutbildade är det. Det innebär bara att sannolikheten för en främlingsfientlig inställning minskar med högre utbildning. Ökad utbildning kan alltså bidra till minskad främlingsfientlighet, men är inte något vaccin mot sådan. Även forskning, som utförs av mycket väl utbildade personer, har som bekant använts i främlings- fientliga syften. Andra faktorer som ålder, kön, bostadsort och personliga erfarenheter av andra människor och kulturer spelar också roll, men väger inte lika tungt. Genomgående visar dock kvinnor mindre intoleranta attityder än män. Intoleransen tenderar att vara större hos äldre och hos landsbygdsbor än hos yngre och storstadsbor. Kontakthypotesen, det vill säga att personliga erfarenheter av andra människor och kulturer leder till minskad intolerans, får visst vetenskapligt stöd (Ibid.) Det finns också forskning som visar att vissa personligheter har en kanske medfödd tendens att i högre grad än andra reagera med rädsla och undandragande från det annorlunda och ovanliga, vilket kan vara en av flera komponenter som bidrar till fördomar. Personer som är fördomsfulla i ett avseende tenderar att vara det också i andra (2005:286).10 Bland de kontextuella faktorerna ska särskilt framhållas den politiska och ekonomiska miljön. I länder där politikerna har en mer negativ inställning till invandring eller där de ekonomiska problemen är stora tenderar främlingsfientligheten att vara större. Den är större bland dem som mest upplever sig vara utsatta för konkurrens om jobben och bland dem som lägger särskilt stor vikt vid att ett land ska vara kulturellt homogent. En negativ inställning kan också förstärkas av upplevelsen att invandrarna är många i grannskapet eller samhället som helhet (Hjerm 2008, Hjerm & Nagayoshi 2011, Ceobanu & Escandell 2010). Till de kontextuella faktorerna kan också räknas institutionella omständigheter. Att arbeta i en miljö där främlingsfientligheten sitter i väggarna och påverkar jargong och bedömningar kan bidra till att skapa eller förstärka främlingsfientliga åsikter. Det finns även förklaringsmodeller som tar fasta på verkliga eller föreställda intressekonflikter mellan etniska grupper. , professor i statsvetenskap vid , , har studerat etniska konflikter i världen. Han konstaterar att etniska skillnader inte med någon automatik leder till konflikter. Att det finns olika etniska grupper i ett och samma land är inte i sig själv något problem, utan det är vad människorna 10 Inom psykologin finns en modell för basala personlighetsdimensioner, The Big Five. De fem faktorerna är känslomässig instabilitet, utåtriktning, öppenhet, vänlighet och mål- medvetenhet. De faktorer som är betydelsefulla för utveckling av fördomar är vänlighet och öppenhet. Personer med låg poäng för dessa faktorer karaktäriseras av att vara cyniska, oartiga, misstänksamma, icke samarbetsvilliga, samvetslösa, lättretliga, manipulativa (faktor vänlighet) respektive konventionella, jordnära, oanalytiska, ha begränsade intressen (faktor öppenhet) (2005:233). själva, ledarna och deras följeslagare, gör av det som avgör om grupperna ska leva i fred eller, i värsta fall, utkämpa blodiga strider (2006:42). Främlingsfientlighet förutsätter således en kategorisering av människor i vi och dom, eller, med termer som är vanliga i forsk- ningen, i en ingrupp och en (eller flera) utgrupp(er). Vad som konstituerar in- respektive utgrupp kan variera. Någonting skiljer ingrupp och utgrupp och någonting förenar dem som tillhör respektive grupp. Fil och lektor , forskare vid respektive Linnéuniversitetet, konstaterar att människor kan antas sträva efter att bringa något slags ordning i tillvarons alla intryck och att de därvid ofta styrs av regler och konventioner om hur individer ska sorteras och positioneras i förhållande till varandra (Borevi & Strömblad 2004:8). Genom hela livet är vi indelade i olika formella och informella grupper, i skolan, på arbetsplatsen och . Kategoriseringsproblemet reser, menar de, en rad intressanta frågor. Vem har ytterst makt över kategorierna? Hur och var fattas beslut om de indelningsgrunder efter vilka människor uppmärk- sammas och bedöms? Under vilka förutsättningar fylls kategorier – när de väl är etablerade – med föreställningar om sociala identiteter, och hur reproduceras i sin tur sådana föreställningar i samhället? När börjar de etiketter som fästs vid människor att leva sitt eget liv, vid sidan om de ytligt sett neutrala språkliga bestämningarna? Var formas uppfattningar om beteckningarnas sociala innebörd? Att kategorisera individer efter mer eller mindre objektiva kriterier kan i regel uppfattas som en tämligen trivial uppgift. Det kan vara motiverat av till exempel administrativa skäl. Vid fördelning av vissa förmåner, såsom statliga barnbidrag eller pensioner, krävs tydliga kriterier för vilka som ska ha rätt till förmånerna. Människor torde mot den bakgrunden inte tycka det är konstigt att de ibland blir definierade i grupper som föräldrar med hemmavarande barn eller pensionärer (. 8–9). Men kategorisering kan ske även av andra skäl än administrativa. Forskare klassificerar empirisk information för att kunna göra meningsfulla beskrivningar och analyser. Journalister gör det för att kunna förenkla och renodla information som ska kommuniceras till en bredare allmänhet (Ibid. 9). Som individer kategoriserar vi medmänniskor till exempel för att skapa ordning och överblick i tillvaron. Tendensen att dela in människor i kategorier tycks vara ett grundläggande drag i vårt sociala tänkande, något som vi gör rutinmässigt och automatiskt utan att tänka på det (2005:393). Nya kriterier – nya kategorier När människor delas in i kategorier av till exempel administrativa skäl är i regel ett eller några kriterier avgörande för kategori- seringen. Om kriterierna ändras kan kategorierna komma att se helt annorlunda ut. Individerna i kategorin föräldrar med hemma- varande barn förenas just av att de har barn hemma och individerna i kategorin ålderspensionärer av att de har uppnått en viss ålder. Men med andra kriterier för kategoriindelningen, till exempel disponibel inkomst, ser kategorierna annorlunda ut. Olika föräldrar respektive pensionärer hamnar då i olika inkomstgrupper, och i en viss inkomstgrupp återfinns både föräldrar och pensionärer. Individer kan också själva välja att ansluta sig till olika kategorier eller grupper. Det kan bidra till att ge dem social identitet. Individer eftersträvar social identitet därför att det bidrar till deras status och minskar osäkerheten i tillvaron och gör den mer förutsägbar (Hogg & 2010:216). Många olika sociala identiteter Men varje individ har inte bara en social identitet utan många. Amartya Sen, professor i nationalekonomi vid , , och Nobelpristagare , konstaterar att i vardagslivet ser vi oss som medlemmar i en mängd olika grupper – vi tillhör dem alla. En persons medborgarskap, bostadsort, geografiska ursprung, kön, klass, politiska åsikter, yrke, anställning, matvanor, sport- intresse, musiksmak, sociala engagemang och så vidare gör henne till medlem i en mängd sammanslutningar. Vart och ett av dessa kollektiv ger personen en särskild identitet. Inget av dem kan anses vara hennes enda eller främsta tillhörighet. (Sen 2006:21).11 Olika företeelser och kategorier kan dessutom påverka individers livssammanhang. För att framhålla detta komplexa mönster används ibland begreppet intersektionalitet (2009:16). All kategorisering innebär att man fokuserar på olikheter mellan till exempel etniska grupper. Men det finns också stora individuella variationer inom alla grupper, och mycket som förenar olika grupper och individer från olika etniska grupper. Om kategori- seringen görs med andra kriterier än etnicitet, till exempel klass, kön eller yrke, kommer individer från olika etniska grupper att hamna i samma kategori (jmf exemplet med föräldrar och pensionärer ovan). Diskussioner blir ensidiga om de uteslutande tar fasta på etniska olikheter och bortser från alla likheter som ändå präglar mänskligt liv (Stier 2009:31). En rad av de frågor av allmänmänsklig natur som människor ställs inför är desamma oavsett vilken etnisk grupp de tillhör. Det är en viktig förutsättning för det erfarenhetsutbyte och det lärande över etniska och kulturella gränser som sker. All indelning i kategorier är sociala konstruktioner. Vilket utfallet blir beror på vilka kriterier man väljer. Alla gränser mellan kategorier är också genomsläppliga. Detta har blivit än mer uppenbart i takt med utvecklingen av kommunikationsteknologin. De ökade möjligheterna att resa kors och tvärs över världen och framväxten av Internet har gjort det möjligt för individer att utbyta idéer och erfarenheter över alla gränser. De som har möjlighet att besöka olika delar av världen kan konstatera att de överallt kan kommunicera med medmänniskor, få förståelse för egna behov och förstå andras. Sådana kontakter kan få dem att inse att människor i olika länder, kulturer, etniska grupper är betydligt mer lika dem själva än vad de kanske hade trott (Hogg och 2010:221). Olikheterna är alltså ofta inte så stora som man ibland vill göra gällande. Kultur kan användas för att 11 Teorin om många sociala identiteter återfinns hos många forskare. hävdar att upphovsmannen är den amerikanske fenomenologiska sociologen (1916– 1966) (1981:233). Jag har valt att citera Sen därför att hans bok och våld är ett viktigt inlägg i den nu pågående debatten om civilisationernas krig. skilja grupper från varandra, men också för att sammanbinda det sociala livet, och därmed människor (2009:31). En grund för kategorisering som har betydelse för diskussionen om främlingsfientlighet är etnicitet. Sedan rasbegreppet successivt kommit att utmönstras ur debatt och forskning har etnicitet blivit allt populärare. Begreppet lanserades i amerikansk sociologi , men etablerades på allvar först (2009:26, 1981:298). Etnicitet saknar en entydig definition. konsta- terar i sin forskningsöversikt att man då kunde urskilja tolv olika kriterier för bestämning av etnicitet. De som oftast åberopades var (1981:300): gemensamt nationellt eller geografiskt ursprung eller gemen- samma förfäder, gemensam kultur och/eller gemensamma seder, ras eller fysiska kännetecken, en känsla av att vara av samma sort. Bilden torde vara densamma . landade i följande förslag till definition av etnicitet: Etnicitet syftar på en grupp (eller på avkomlingar till en sådan grupp) med ofrivilligt medlemskap. Medlemmarna delar samma kultur och identifierar sig själva eller identifieras av andra som tillhörande denna (ofrivilliga) grupp. Definitionen utgick ifrån att gruppen har ett gemensamt geografiskt ursprung och således att en viss kultur är knuten till denna plats. Att medlemskapet sågs som ofrivilligt berodde på att den enskilde ansågs födas in i den etniska gruppen – det är inte ett val som görs. Det är nog så många än uppfattar begreppet etnicitet. De givna förutsättningarna reser principiellt viktiga frågor, som jag strax ska återkomma till. Men låt mig först redovisa några olika vetenskapliga teorier om hur etnicitet kan betraktas. Fil , forskare i socialt arbete vid , har konstaterat att det inom forskningen finns i princip tre olika synsätt på etnicitet (2009:12–13). Essentialister (ibland kallade primordialister) uppfattar att människor föds in i sin etnicitet som till exempel svensk, jude eller kurd, det vill säga att tillhörighet och ursprung är fasta och oföränderliga. Etnicitet kan med det synsättet konstateras på ett objektivt sätt och ses som en egenskap som man har och som är nära sammanlänkad med var man är född. Konstruktionister (ibland kallade instrumentalister eller situa- tionalister, 2010:13) menar att man inte föds till svensk, kurd eller jude utan att det är något man blir genom sociala relationer och processer och genom social inlärning. Poststrukturalister, , vilka återfinns inom den post- koloniala teoribildningen, menar att man blir svensk, kurd eller jude genom egna eller andras handlingar och tal om vad svensk- het, kurdiskhet och judiskhet kan tänkas vara och inte vara. Tillhörighet och ursprung ses av dem som språkligt konstruerat och eftersom språket är föränderligt blir också den etniska identiteten föränderlig. Poststrukturalisterna talar hellre om hur skillnader mellan människor konstrueras och upprätthålls, vem som har makt över dessa processer och vilka konsekvenserna blir, än om etnicitet. Etnicitet ses alltså i dessa olika perspektiv som (Ibid. 10): något socialt inlärt, eller något som formas genom egen positionering men också av andras schablonartade bilder. Åter till Langes & definition, som väl kan ses som ett mellanting mellan den första och den andra hållningen. Den motiverar två centrala frågor: Är det realistiskt att räkna med att en grupp är bunden till ett avgränsat geografiskt område och skild från andra grupper? Är det rimligt att anta att det finns en specifik kultur knuten till detta avgränsade område? De gamla föreställningarna om raser utgick ofta från . De människor som fanns på jorden var ättlingar av Noas söner , och . Hamiterna var de svarta, vi här uppe i tillhörde jafetiterna. har vi en helt annan bild. Vetenskaps- männen är överens om att mänsklighetens vagga stod i och att det bara finns en människoras eller art, Homo sapiens. För cirka 60 tog sig den första gruppen av människor över det sund som vi nu kallar Bab-Al-Mandab, från till (Stix 2008). har de spritt sig över världen och finns på hela vår jord. Inom arten finns genetiska variationer. De största finns på den afrikanska kontinenten där Homo sapiens har funnits längst. Variationer förekommer mellan grupper av människor som till exempel kan ta sig uttryck i olika hudpigmentering, som hänger samman med hur långt från ekvatorn som levande människors förfäder funnits . Men 85–av variationerna finns inom grupper (2008:14). Homo sapiens spridning över jorden har alltså pågått i tio- tusentals år. började de första människorna bli bofasta, de odlade jorden och höll boskap. Det innebar ett viktigt kulturellt skift (2005).12 Men när skulle de etniska grupperna och de olika kulturerna ha uppstått, när skulle gränserna mellan dem ha etablerats? 12 , professor i geografi vid , , , har skrivit en av de mest fascinerande böcker jag har läst. Den handlar om mänsklighetens historia under de senaste 13 000 åren. Boken heter , Germs and Steel (på svenska Vete, vapen och virus). Förmågan att tala universell Mänskliga individer föds till jorden med såväl universella egenskaper, sådana som delas av alla inom arten Homo sapiens, som individuella. Till de universella egenskaperna hör förmågan att tala. Denna och andra egenskaper utvecklas i samspel med den miljö där individen råkar födas. Den avgör till exempel vilket språk hon lär sig tala. Vilket språk man talar har alltså inte med arv att göra utan betingas helt av miljön.