sou · H0B349 · 2012-08-21 00:00:00 — Mot bakgrund av att det är fråga om rättigheter till skydd för den enskilde och för att ytterligare klargöra att rätten till tolkning gäller likafullt även under förundersökningen föreslår utredningen att det i 23 kap. införs en ny bestämmelse om detta. Rätt till tolk ska enligt denna bestämmelse gälla från det att en misstänkt underrättas om misstanke för brott enligt 23 kap. 18 § och fortsättningsvis under hela förundersökningsförfarandet. När det gäller övriga personer som kan komma att höras under en förundersökning omfattas dessa inte av direktivet. För att uppfylla direktivets krav finns det därför inte skäl att föreslå någon ändring av nuvarande ordning. Enligt nuvarande reglering har en offentlig försvarare rätt att anlita en tolk vid sammanträffande med sin klient och få kostnaden för tolken ersatt av rätten. En offentlig försvarare har också enligt nuvarande praxis rätt att i samband med exempelvis ett polisförhör i enrum få tala med sin klient och då få nyttja den tolk som polisen har bokat för själva förhöret. Denna ordning fungerar väl och det finns därför inte skäl att föreslå någon ändring på detta område. 5 Rätt till översättning 5.1Rätt till översättning enligt EU-direktivet I artikel 3 i direktivet finns bestämmelser om rätten till översättning av handlingar. Enligt artikel 3.1 ska misstänkta eller tilltalade som inte förstår eller talar förfarandespråket inom rimlig tid få en skriftlig översättning av alla handlingar som är väsentliga för att garantera att de kan utöva sin rätt till försvar och för att garantera att det straffrättsliga förfarandet går rättvist till. Översättningen ska, på samma sätt som när det gäller tolk, ske på den misstänktes eller tilltalades modersmål eller på ett annat språk som han eller hon talar eller förstår (punkten 22 i ingressen till direktivet). Av artikel 3.2 framgår att beslut om frihetsberövande, anklagelser eller åtal och domar är att betrakta som väsentliga handlingar. När det gäller andra handlingar ska den behöriga myndigheten, från fall till fall, besluta om en handling är väsentlig eller inte. Misstänkta, tilltalade eller deras försvarare kan begära att en handling ska anses vara väsentlig och ge in en motiverad ansökan om detta.1 I artikel 3.4 föreskrivs en begränsning i rätten till översättning som innebär att det inte ska finnas någon skyldighet att översätta avsnitt i väsentliga handlingar som inte är relevanta för att de misstänkta eller tilltalade ska förstå vad de anklagas för. Vidare finns i artikel 3.7 en bestämmelse enligt vilken en muntlig översättning eller en muntlig2 sammanfattning av väsentliga handlingar 1 Detta framgår av artikel 3 punkterna 2-3. Utredningen har valt att formulera sig något annorlunda mot vad som framgår av den svenska översättningen av direktivet, se den svenska versionen i bilagan. Ordalydelsen i punkten 3 är på engelska [t]he competent authorities shall, in any given case, decide whether any other document is essential. Suspected or accused persons or their legal council may submit a reasoned request to that effect. På franska är ordalydelsen [l]es autorités compétentes décident cas par cas si tout autre document est essentiel. Les suspects ou les personnes poursuivies ou leur conseil juridique, peuvent présenter une demande motivée à cet effet. 2 I den svenska översättningen av direktivet anges muntlig översättning eller sammanfattning. I den engelska och franska versionen anges oral translation or oral summary får tillhandahållas i stället för en skriftlig översättning, under förutsättning att en sådan muntlig översättning eller muntlig sammanfattning inte förhindrar att förfarandet går rättvist till. I artikel 3.8 föreskrivs att varje avsägelse av rätten till översättning av handlingar som avses i artikeln ska omfattas av kravet att misstänkta eller tilltalade har fått juridisk rådgivning eller på annat sätt fått full insikt om konsekvenserna av avsägelsen. Avsägelsen måste även vara entydig och ha lämnats frivilligt. I artikel 3 finns även bestämmelser om kvalitetskrav vid översättning och om rätt att överklaga beslut i fråga om översättning samt bestämmelser om översättning vid verkställighet av en europeisk arresteringsorder. Dessa frågor kommer att behandlas vidare i kapitel 6, 7 respektive 8. I enlighet med vad som föreskrivs i 10 § språklagen (2009:600) ska språket i domstolar, förvaltningsmyndigheter och andra organ som fullgör uppgifter i offentlig verksamhet vara svenska. Huvudregeln är således att handlingar som ges in till eller skickas ut från domstolen ska vara skrivna på svenska. Behov av översättning av handlingar kan således uppkomma i den situationen när en myndighet har att göra med någon som inte behärskar svenska. I 33 kap. 9 § finns bestämmelser om översättning av handlingar. Bestämmelsen reglerar endast översättning vid domstol. När det gäller polis- eller åklagarmyndigheternas skyldighet att översätta handlingar vid en förundersökning finns det inte någon uttrycklig bestämmelse om detta. I likhet med vad som gäller beträffande tolkning bör dock bestämmelserna om översättning i , tillsammans med 8 § förvaltningslagen (se avsnitt 2.5), kunna anses analogt tillämpliga. Enligt 33 kap. 9 § första stycket får rätten vid behov låta översätta handlingar som kommer in till eller skickas ut från rätten. Regeln är alltså inte tvingande och gäller både tvistemål och brottmål. När det gäller utgående handlingar anger förarbetena att bestämmelsen av kostnadsskäl bör tillämpas restriktivt.3 Vid avgörande av om behov av översättning finns eller inte bör dom- respektive une traduction orale ou un résumé oral, vilket tydligare markerar att det som avses endast är muntliga sammanfattningar. 1986/87:89, s. 170. stolen ta reda på vilka andra möjligheter parten har att få handlingen översatt. Först om parten inte på annat sätt kan ordna översättning bör rätten låta översätta handlingen.4 I ett senare förarbetsuttalande sägs att det i regel finns behov av att översätta handlingar när en domstol ska sända handlingar till en person i utlandet och det finns anledning att tro att mottagaren inte talar svenska. Enligt motiven stämmer detta även överens med domstolspraxis.5 Om en domstol inte översätter en dom eller ett beslut som borde ha översatts kan detta utgöra laga förfall för att inte överklaga i rätt tid. har i ett sådant fall beviljat återställande av försutten tid.6 Att behovet av översättning genom rättens försorg är större i brottmål än i förmögenhetsrättsliga tvister är klart.7 Om en tilltalad har kunnat tillgodogöra sig innehållet i en handling på annat sätt än genom en skriftlig översättning kan detta emellertid vara tillräckligt för att kravet på rättssäkerhet ska vara uppfyllt. I hovrättsavgörandet RH 1988:76 avslogs en begäran om skriftlig översättning eftersom den tilltalade hade fått en översättning av domen intalad på band. I fallet var den tilltalade som begärde den skriftliga översättningen även biträdd av en offentlig försvarare som behärskade den tilltalades språk och som kunde föra hans talan. Om en domstol beslutar att inte översätta en handling har det ansetts, beroende på omständigheterna, vara lämpligt att domstolen underrättar parten om detta på ett språk som den förstår.8 I 33 kap. 9 § andra stycket finns bestämmelser om översättning av handlingar som bara gäller för brottmål och i den situationen att en handling ska skickas till någon som befinner sig i en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) eller i . Bestämmelsen har tillkommit mot bakgrund av samarbetet om internationell rättslig hjälp i brottmål inom EES. Enligt bestämmelsen är rätten skyldig att översätta en handling i brottmål eller de viktigaste delarna av den, om handlingen ska sändas till någon som vistas i en annan stat inom EES eller i om det finns anledning att anta att personen inte förstår språket i handlingen. Handlingen ska översättas till språket i den 1986/87:89, s. 143 och 170. 1999/2000:61, s. 158. 6NJA 1996 s. 342. Se närmare om rättsfallet i avsnitt 7.2.2. 1973:30, s. 72. 8NJA 2001 s. 54. andra staten eller om myndigheten känner till att personen inte förstår detta språk, till ett annat språk som personen förstår. När det gäller frågan om kompetenskraven på den som ska anlitas för översättningar finns det inte några uttryckliga regler om detta i . Det normala är dock att myndigheterna i så stor utsträckning som möjligt försöker anlita en auktoriserad translator. En utförligare diskussion om frågan om översättares kvalifikationer och kvalitetskrav vid översättningar finns i kapitel 6. Av 33 kap. 9 § tredje stycket framgår att bestämmelserna om översättning i första och tredje styckena ska tillämpas även i fråga om överföring från punktskrift till vanlig skrift eller omvänt. I paragrafens sista stycke finns bestämmelser om att den som har biträtt med översättning har rätt till skälig ersättning för arbetet av allmänna medel. Frågor om kostnader för översättning kommer att behandlas mer utförligt i kapitel 6 och 8. Utredningens bedömning och förslag: För att genomföra direktivet behöver särskilda bestämmelser gällande översättning införas. Utredningen föreslår därför att ett nytt andra stycke i 33 kap. 9 § införs som ska gälla en misstänkts eller tilltalads rätt till översättning av handlingar i brottmål. Rätten till översättning under en förundersökning föreslås också bli lagreglerad genom att en bestämmelse i 23 kap. införs som hänvisar till 33 kap. 9 § . De nya bestämmelserna innebär i huvudsak följande: Om en misstänkt eller tilltalad hos polis, åklagare eller domstol begär det, eller om det annars behövs, ska en skriftlig översättning ske av sådana handlingar, eller delar av dessa, som är väsentliga för att den misstänkte eller tilltalade ska kunna försvara sig. Möjligheten att kunna försvara sig ska här ses i vid mening, såsom att kunna förstå och bemöta samtliga anklagelser, påståenden, åtgärder eller yrkanden som kan framställas eller vidtas i det straffrättsliga förfarandet. I stället för en skriftlig översättning får en muntlig översättning eller en muntlig sammanfattning av handlingen tillhandahållas om det inte på grund av målets eller handlingens beskaffenhet eller någon annan omständighet är olämpligt. Vidare föreslår utredningen att det ska införas en bestämmelse om att auktoriserade translatorer (översättare) ska anlitas i första hand. 5.3.1Nya regler om översättning Det förekommer inte sällan att skriftlig översättning av handlingar9 sker under förundersökningen och vid domstolsförfarandet, men då i huvudsak från ett främmande språk till svenska i syfte att klargöra innehållet i handlingarna för myndigheten. Översättning av handlingar från svenska till det språk den misstänkte eller tilltalade talar förekommer visserligen, men i förhållandevis liten utsträckning. Det vanliga förfarandet är i stället att det sker en muntlig översättning med hjälp av en tolk – en så kallad prima vista-översättning – där tolken direkt från texten översätter dess innehåll. Exempelvis sker en så kallad slutdelgivning10 av en förundersökning enligt 23 kap. 18 § ofta genom prima vista-översättning av tolk för misstänkta som inte behärskar svenska. När det gäller domar eller beslut meddelade av domstol är det också vanligast förekommande att dessa översätts muntligen med hjälp av tolk. I många fall sker översättningen direkt vid avkunnande av en dom eller ett beslut. Vid en kanslidom, det vill säga när domen inte avkunnas efter en förhandling, är det inte ovanligt att en muntlig översättning av domen sker vid ett möte hos försvararen i samband med övervägandet av om domen ska överklagas eller inte. Enligt vad utredningen har erfarit fungerar systemet med muntliga översättningar i huvudsak bra. Nuvarande bestämmelser beträffande översättning är inte tvingande förutom i de fall en handling i brottmål ska skickas till någon som befinner sig inom EES eller i . Dagens reglering uppfyller således inte de krav som uppställs i direktivet och det finns 9 Med handling avses inte endast skriftliga handlingar utan även exempelvis elektroniska sådana. Begreppet handling bör tolkas i enlighet med tryckfrihetsförordningens handlingsbegrepp. I 2 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen ska med handling förstås framställning i skrift eller bild samt upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel. Elektroniska handlingar blir alltmer aktuella i och med att exempelvis förundersökningsprotokoll, stämningsansökan och dom överförs elektroniskt inom rättsväsendet (se närmare om projektet informationsförsörjning, RIF, på regeringens hemsida). 10 Slutdelgivning sker när förundersökningen är avslutad för polisens och åklagarens del. Vid slutdelgivningen bereds den misstänkte och försvararen tillfälle att ta del av utredningsmaterialet. därför behov av att särskilt reglera under vilka förutsättningar och på vilket sätt en översättning av vissa handlingar ska tillhandahållas för en misstänkt eller tilltalad. Utredningen föreslår att ett nytt andra stycke i 33 kap. 9 § införs som ska reglera en misstänkts eller tilltalads rätt till översättning av handlingar i brottmål. Rätten till översättning under förundersökningen föreslås också bli lagreglerad genom att en bestämmelse införs i 23 kap. . En översättning ska ske av sådana handlingar som är väsentliga för att den misstänkte eller tilltalade ska kunna försvara sig. Möjligheten att kunna försvara sig ska här ses i vid mening, såsom att kunna förstå och bemöta samtliga anklagelser, påståenden, åtgärder eller yrkanden som kan framställas eller vidtas i det straffrättsliga förfarandet enligt den definition av direktivets räckvidd som gjorts i kapitel 3. I stället för en skriftlig översättning ska en muntlig översättning eller en muntlig sammanfattning kunna tillhandahållas om det inte på grund av målets eller handlingens beskaffenhet eller någon annan omständighet är olämpligt. Vid prövningen av lämplighetsfrågan är en utgångspunkt att reglerna om översättning ytterst syftar till att tillgodose att det straffrättsliga förfarandet går rättvist till, såväl hos polis och åklagare som hos domstol. När det gäller i vilken omfattning en handling ska översättas så krävs det inte alltid att hela handlingen översätts. Inte sällan är det endast vissa delar av en handling som har betydelse för försvaret medan andra delar inte har det. Det är endast de delar av en handling som har sådan betydelse som omfattas av rätten till översättning. Att den översättning som tillhandahålls är av god kvalitet är en grundförutsättning för en rättssäker prövning och är också ett av de krav som uppställs i direktivet. finns inte några uttryckliga bestämmelser om kvalitetskraven för den som ska anlitas för en skriftlig översättning. Utredningen föreslår därför att det särskilt regleras att auktoriserade translatorer ska anlitas i första hand. Först om en sådan översättare inte finns att tillgå ska annan lämplig översättare anlitas. En närmare diskussion om kvalitetsfrågor finns i kapitel 6. Enligt nuvarande reglering gäller bestämmelsen om översättning i 33 kap. 9 § första stycket även i fråga om överföring från punktskrift till vanlig skrift eller omvänt. Direktivet uppställer inte något uttryckligt krav på att punktskrift ska omfattas, men i ingressen till direktivet anges att för misstänkta eller tilltalade som har fysiska funktionsnedsättningar som påverkar deras förmåga att effektivt meddela sig med omvärlden, ska medlemsstaterna se till att dessa personer faktiskt kan utöva de rättigheter som anges i direktivet genom att vidta lämpliga åtgärder för att garantera dessa rättigheter (punkten 27 i ingressen till direktivet). Utredningen anser mot denna bakgrund att även personer som använder sig av punktskrift, det vill säga blinda eller andra synskadade personer, ska omfattas av den nya bestämmelsen i andra stycket. I den mån muntlig översättning inte är tillfyllest kan således skriftlig översättning till punktskrift komma att bli aktuellt i dessa fall. Den föreslagna nya paragrafen i 23 kap. hänvisar till bestämmelserna i 33 kap. 9 § om att auktoriserad translator ska anlitas i första hand och att en översättare har rätt till skälig ersättning samt att bestämmelserna också avser överföring från eller till punktskrift. Dessa bestämmelser ska således gälla också under förundersökningen. Direktivet uppställer även krav på att misstänkta eller tilltalade som avsäger sig rätten till översättning ska ha fått juridisk rådgivning eller på annat sätt fått full insikt om konsekvenserna av en avsägelse samt att en sådan avsägelse ska vara entydig och frivillig. Att en misstänkt eller tilltalad uttryckligen skulle avsäga sig rätten till både skriftlig och muntlig översättning torde från svensk synpunkt vara en mycket ovanlig och systemfrämmande situation, i det närmaste utesluten.11 I den mån det ändå skulle förekomma är det naturligtvis viktigt att den berörda myndigheten ser till att fullödig information ges och att personen ifråga härigenom inser konsekvenserna av avsägelsen. Några särskilda regler om detta anser utredningen inte att det behövs. 5.3.2Utgångspunkter vid handläggningen av översättningsfrågor Den misstänkte eller tilltalade ska som huvudregel begära översättning Direktivet uppställer krav på att en misstänkt eller tilltalad som inte förstår förfarandespråket ska få en skriftlig eller, under vissa för- 11 En annan sak är att den misstänkte eller tilltalade inte vill ha alla i och för sig tänkbara väsentliga handlingar översatta i sin helhet. Detta innebär ju inte en avsägelse av rätten till översättning; jfr fotnot nr. utsättningar, muntlig översättning av alla handlingar som är väsentliga för försvaret och för att garantera att förfarandet går rättvist till. Som exempel på sådana handlingar anges beslut om frihetsberövanden, anklagelser12 eller åtal samt domar. Att införa en ordning där denna typ av handlingar vid blotta misstanken om ett behov av översättning13, kanske på grund av att tolk förekommit, per automatik alltid också översätts skulle vara mycket kostnadskrävande. Det skulle för övrigt inte vara praktiskt genomförbart med tanke på den stora mängd handlingar som produceras av de rättsliga myndigheterna. Endast den omständigheten att en person har eller tidigare under förfarandet har haft hjälp av en tolk eller har uttryckt sig mindre väl på svenska, behöver inte heller innebära att han eller hon inte förstår skriven svenska och därför har behov av översättning. Att tillhandahålla en översättning bara för att myndigheten med mer eller mindre fog tror att någon behöver en sådan skulle alltså leda till att många onödiga översättningar får göras, vilket inte endast skulle vara mycket kostsamt utan det skulle dessutom bromsa upp och förlänga det straffrättsliga förfarandet i sådan utsträckning att det inte är acceptabelt ur ett rättssäkerhetsperspektiv. Det behövs således en mekanism som gör att en myndighet på något sätt uppmärksammas på att det finns ett faktiskt existerande behov av översättning innan en sådan tillhandahålls. Utredningen anser därför att en nödvändig och rimlig utgångspunkt vid bedömningen av om översättning ska ske är att den misstänkte eller tilltalade som huvudregel får begära översättning och i samband med detta ange vad han eller hon vill ha översatt. Det finns emellertid vissa situationer där en begäran om översättning normalt inte ska behövas och där det är naturligt att de rättsliga myndigheterna utan någon särskild förfrågan erbjuder en skriftlig eller muntlig översättning. Ett exempel är vid slutdelgivningen av en förundersökning där den misstänkte är frihetsberövad och det kan misstänkas att han eller hon inte behärskar skriven svenska. I en sådan situation ska – såsom oftast torde vara fallet – någon begäran att få förundersökningen översatt, 12I begreppet anklagelser ingår inte bara själva brottsmisstanken utan även vad som i övrigt kan framgå av handlingarna i ett förundersökningsprotokoll eller delar av ett sådant. Begreppet anklagelse bör alltså ses i vid mening. Påståenden av målsägande och vittnen kan således höra hit, liksom teknisk bevisning och överhuvudtaget all utredning som syftar till att peka ut någon som skyldig till ett brott. 13I detta avsnitt syftar utredningen främst på skriftliga översättningar. skriftligen eller muntligen, inte behövas.14 Myndigheterna har generellt sett ett större ansvar att se till att ett eventuellt behov av översättning tillgodoses om den misstänkte eller tilltalade inte har någon försvarare som kan ta till vara hans eller hennes rättigheter. Regeln om översättning bör därför formuleras på så vis att översättning ska ske på den misstänktes eller tilltalades begäran eller om det annars behövs. Skriftlig eller muntlig översättning? Det skulle vara förenat med mycket stora praktiska problem att skriftligen låta översätta alla i och för sig väsentliga handlingar. De översättare som skulle behövas finns inte eller inom överskådlig framtid att uppbringa.15 Även om inte direktivet uttryckligen pekar ut kostnadsaspekten som en omständighet som ska beaktas vid handläggningen av översättningsfrågan kan det emellertid konstateras att skriftlig översättning av alla väsentliga handlingar skulle bli mycket kostsamt.16 Det är därför angeläget att försöka begränsa antalet skriftliga översättningar till de situationer där det verkligen är befogat. Utredningens bedömning är också att det inte finns något generellt önskemål om skriftlig översättning av handlingar från misstänkta, tilltalade eller deras försvarare eftersom nuvarande system med muntliga översättningar i det stora hela fungerar bra. 14Det bör understrykas att det som avses här är ett erbjudande om översättning. Antagandet eller misstanken att personen ifråga har behov av översättning kan ju visa sig felaktigt. Den misstänkte eller tilltalade kan ju också endast vara intresserad av att få vissa delar av en handling översatta. Myndigheten behöver då naturligtvis bara tillhandahålla översättning gällande dessa delar, även om myndigheten gör bedömningen att hela handlingen är Även om myndigheten alltså i vissa fall ska erbjuda översättning, till exempel i situationen med en slutdelgivning, ska myndigheten inte tillhandahålla översättning mot den misstänkte eller tilltalades vilja eller avseende delar som den misstänkte eller tilltalade inte är intresserad av. 15Enligt Kammarkollegiet finns det 247 personer som är auktoriserade translatorer från svenska till ett annat språk. Endast för att översätta samtliga domar i brottmål där tolk förekommit för en tilltalads räkning skulle det behövas ca 1 200 översättare. (fanns det 8 202 brottmål med tolkuppdrag i. Utredningen har uppskattat att i 5 000 av dessa mål har tolkningen skett för den tilltalades räkning. Beräkningen, som är långtifrån exakt, har utgått från att en genomsnittlig dom är sju sidor lång [350 ord/sida] och att översättaren har på sig och översätter 2 000 ord per dag). Detta resonemang gäller således endast domar, härtill kommer andra handlingar som domstolarna producerar samt översättning hos polis och åklagare. Beräkningen är mycket schematisk och tar inte hänsyn till att den misstänkte eller tilltalade inte alltid begär att få en handling översatt. 16Om samtliga domar i brottmål där tolk förekommit för den tilltalades räkning skulle översättas skulle kostnaden bli ca (beräknat på 5 000 domar [se not 15] på sju sidor [350 ord/sida] vardera och kostnaden per ord är ). Muntlig översättning har flera fördelar jämfört med skriftlig översättning. Den kan tillhandahållas med kort tidsvarsel. En 50-sidig skrift kan ta att översätta för en ensam översättare. En skriftlig översättning tar således tid och i brottmålsprocessen, och särskilt vid frihetsberövanden, är tidsfristerna ofta mycket korta. Det är också avsevärt billigare med muntlig översättning jämfört med skriftlig.