sou · H0B334d2 · 2012-06-05 00:00:00 — Tilläggssank- tionen till det nya villkorliga fängelsestraffet får sedan bestämmas i relation till det gemensamma straffets längd med avdrag för värdet av den tilläggssanktion som beslutats i den tidigare domen. De bestämmelser som innebär att tilläggssanktionen ska skärpas med hänsyn till att det är fråga om en återfallssituation blir inte tillämp- liga, eftersom nyupptäckt brottslighet inte kan definieras som återfall i brott. Följande exempel kan illustrera det nu sagda: A döms till villkorligt fängelse samhälls- tjänst. döms A för ett nyupptäckt brott, vars straffmät- ningsvärde motsvarar fängelse . Domstolen gör bedöm- ningen att straffmätningsvärdet för den samlade brottsligheten (dvs. både brotten i den tidigare domen och det nyupptäckta brottet) mot- Beaktande av återfall i brott A ska då dömas till villkorligt fängelse (10-8=) för det nyupptäckta brottet. Ett villkorligt fängelse- straff bör enligt våra överväganden i avsnitt 11.5.4 förenas med samhällstjänst i . Det nya villkorliga fängelse- straffet bör därför förenas med (220-180=) samhällstjänst. B döms till villkorligt fängelse med 100 dagsböter. döms B för ett nyupptäckt brott vars straffmätningsvärde motsvarar fängelse . Domstolen gör bedömningen att straffmätningsvärdet för den samlade brottsligheten motsvarar fäng- else . Därmed ska villkorligt fängelse (6-3=) dömas ut för det nyupptäckta brottet. Om brottsligheten hade prövats samlat hade tilläggssanktionen som utgångspunkt bestämts till samhälls- tjänst 140 timmar.31 har B dock redan dömts till villkorligt fängelse med böter för en del av brottsligheten. Det mest ändamålsenliga torde därmed vara att göra avräkning för de tidigare utdömda böterna och förena det nya villkorliga fängelsestraffet med det antal timmar sam- hällstjänst som motsvarar det fängelsestraffets längd (), dvs. C döms till villkorligt fängelse med 100 dagsböter. döms C för ett nyupptäckt brott vars straffmätningsvärde motsvarar fängelse . Domstolen gör bedömningen att straffmätningsvärdet för den samlade brottsligheten motsvarar fängelse . Därmed ska villkorligt fängelse (10-3=) dömas ut för det nyupptäckta brottet. Om brottsligheten hade prövats samlat hade tilläggssanktionen som utgångspunkt bestämts till samhälls- tjänst . har C dock redan dömts till villkorligt fängelse med böter. Det mest ändamålsenliga torde därmed vara att göra avräk- ning för de tidigare utdömda böterna och förena det nya villkorliga fängelsestraffet med det antal timmar samhällstjänst som motsvarar det fängelsestraffets längd (), dvs. Beslut om ändrade tilläggssanktioner Om den dömde inte fullgör den tilläggssanktion som ett villkorligt fängelsestraff har förenats med, måste det ske en förändring av på- följden så att den blir helt verkställd. Enligt vår bedömning ska detta i första hand ske genom en särskild process i anledning av den bristande verkställigheten (se kapitel 12). Om det döms ut ett nytt villkorligt fängelsestraff för ny (eller nyupptäckt) brottslighet kan det i den nya brottmålsprocessen framkomma omständigheter som innebär att det kan antas att den tilltalade inte kommer att fullgöra den tilläggssanktion som beslutats 31 Ang. samhällstjänst och antalet timmar, se avsnitt 11.5.4. Beaktande av återfall i brott i den tidigare domen. Det kan exempelvis vara så att den tilltalade inte längre har förutsättningar att fullgöra samhällstjänst eller att en vård- eller påverkanssanktion kan eller bör genomföras av något skäl, som t.ex. att den dömde inte längre vill medverka till sanktionen eller inte längre anses ha något behov av de åtgärder som sanktionen omfattar. Den nya och mer ingripande tilläggs- sanktion som det nya villkorliga fängelsestraffet förenas med kan också i vissa fall vara av sådan karaktär att fullgörandet av den omöj- liggör eller i vart fall kraftigt försvårar verkställigheten av den tilläggs- sanktion som ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff har förenats med. Så kan t.ex. vara fallet om det tidigare villkorliga fängelsestraffet har förenats med samhällstjänst eller en övervaknings- och kontrollsanktion och den dömde kort därefter döms till vill- korligt fängelse med kontraktsvård. I fall av de nu angivna slagen bör det enligt vår bedömning finnas möjlighet för rätten att undanröja den tidigare utdömda sanktionen och besluta om en gemensam tilläggssanktion för båda de villkor- liga fängelsestraffen. Den nya tilläggssanktionen ska då vara till- räckligt ingripande för att tillgodose de kumulerade fängelsestraffens längd. Har den tilltalade delvis fullgjort den tidigare beslutade tilläggs- sanktionen, t.ex. ett antal timmar samhällstjänst eller en del av en vård- eller påverkanssanktion, ska skälig hänsyn tas till det. Det bör understrykas att möjligheten att undanröja en tidigare beslutad tilläggssanktion endast bör ske om det genom vad som framgår i den nya processen kan antas att sanktionen inte kommer att verkställas. Det bör inte ankomma på domstolen att närmare ut- reda huruvida tidigare utdömda tilläggssanktioner fungerar. Huvud- regeln bör vara att varje utdömd tilläggssanktion ska fullgöras som det var avsett när den dömdes ut. Beslut om en gemensam tilläggssanktion för flera villkorliga fängelsestraff bör således endast meddelas om det finns särskilda omständigheter som med viss styrka talar för att den tidigare beslutade tilläggssanktionen inte kommer att bli fullgjord. För det fall domstolen inte undanröjer den tidigare utdömda tilläggssanktionen och det sedan visar sig att den inte kommer att bli verkställd, har Kriminalvården i egenskap av verkställande myndighet i enlighet med våra förslag i kapitel 12 att vidta åtgärder i anledning av den bristande verkställigheten. Det finns också anledning att understryka att det endast är själva tilläggssanktionen som undanröjs och ersätts med en ny tilläggs- sanktion. Det tidigare utdömda villkorliga fängelsestraffet står kvar, som den tilläggssanktion som det straffet förenats med Beaktande av återfall i brott ersätts av en ny sanktion som gäller för såväl det förra som det senare straffet. Det kan inte uteslutas att det i situationer där den tilltalade inte medverkar till eller inte kan fullgöra en tidigare beslutad tilläggs- sanktion inte finns någon annan tilläggssanktion att ta till som är tillräckligt ingripande med hänsyn till de kumulerade fängelse- straffens längd. Vi har övervägt om det i sådana fall bör finnas möjlighet att i rättegången såvitt avser den nya brottsligheten besluta att det tidigare villkorliga fängelsestraffet ska verkställas i anstalt. Då det i sådana situationer inte heller torde finnas förut- sättningar att förena det nya villkorliga fängelsestraffet med en tilläggssanktion som kan anses tillräckligt ingripande och rätten därmed redan i ett tidigare skede bör ha gjort bedömningen att det bör dömas ut ett ovillkorligt fängelsestraff för den nya brottslig- heten, har vi dock stannat för att inte föreslå en sådan möjlighet. För möjligheten att besluta om verkställighet i anstalt av ett tidi- gare utdömt villkorligt fängelsestraff när den dömde döms till ovill- korligt fängelse för ny eller nyupptäckt brottslighet hänvisas till avsnitt 10.7.3.5 nedan. 10.7.3.5Hanteringen av ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff när det döms till ovillkorligt fängelse för den nya eller nyupptäckta brottsligheten Om det vid återfall i brott inte finns förutsättningar att besluta att ett fängelsestraff ska vara villkorligt, ska det enligt vad som be- skrivs närmare i avsnitt 10.4 dömas ut ett ovillkorligt fängelsestraff för den nya brottsligheten. I de fall den nya brottsligheten har be- gåtts för ett tidigare utdömt villkorligt fängelse- straff uppstår därmed frågan om – och i så fall i vilken omfattning – det ska leda till konsekvenser för den dömde att han eller hon har brutit mot villkoret att inte begå brott , eller med andra ord om det tidigare utdömda villkorliga fängelsestraffet ska verkställas i anstalt. Beaktande av återfall i brott Bör tidigare utdömda villkorliga fängelsestraff kunna undanröjas om den tilltalade döms till ovillkorligt fängelse? Vårt förslag: Även om det döms ut ett ovillkorligt fängelse- straff, ska det inte vara möjligt att undanröja tidigare utdömda villkorliga fängelsestraff. Verkställighet i anstalt av ett tidigare utdömt villkorligt fängelse- straff på grund av återfall i brott kan åstadkommas på två sätt. Ett alternativ är att det villkorliga fängelsestraffet undanröjs och att det döms ut ett gemensamt ovillkorligt fängelsestraff för den samlade brottsligheten. En sådan ordning skulle i princip motsvara den som gäller då en skyddstillsyn undanröjs i samband med att det döms ut ett fängelsestraff för ny brottslighet. Det andra alternativet är att det tidigare utdömda fängelsestraffet står kvar, men att det beslutas att det – helt eller delvis – ska verkställas i anstalt. Om det villkorliga fängelsestraffet ska undanröjas och det ska beslutas om gemensam påföljd måste domstolen göra en samlad straffmätning för den brottslighet som omfattas av den tidigare domen och den brottslighet som prövas i den nya processen. Om däremot det tidigare utdömda fängelsestraffet får stå kvar, döms det ut ett ovillkorligt fängelsestraff som endast avser den brottslig- het som är föremål för prövning i den aktuella rättegången sam- tidigt som det fattas ett beslut såvitt avser verkställigheten av det tidigare utdömda villkorliga fängelsestraffet. I det föregående, se avsnitt 10.7.3.4, har vi gjort bedömningen att tidigare utdömda villkorliga fängelsestraff inte bör undanröjas om det finns förutsättningar att besluta att fängelsestraffet ska vara villkorligt även för den nya brottsligheten. I sådana fall ska det i enlighet med vad vi föreslår i stället dömas ut ett särskilt villkorligt fängelsestraff för den nya brottsligheten. I de fall den tilläggssank- tion som ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff har förenats med behöver ändras, får det ske genom ett särskilt beslut, utan att hela den tidigare påföljdsbestämningen rivs upp. På samma sätt gör vi bedömningen att påföljdsbestämningen blir enklare och mer lätthanterlig om tidigare utdömda villkorliga fängelsestraff inte undanröjs i de fall den nya brottsligheten för- anleder ett ovillkorligt fängelsestraff. I stället bör de villkorliga fängelsestraffen stå kvar. I den mån det finns anledning att reagera mot återfallet genom att vidta åtgärder såvitt avser ett tidigare ut- dömt villkorligt fängelsestraff eller om det av praktiska skäl inte är Beaktande av återfall i brott möjligt eller lämpligt att en dömde fortsätter att verkställa ett tidi- gare villkorligt fängelsestraff bör detta i stället hanteras genom att det beslutas att hela eller återstående del av det villkorliga fängelse- straffet ska verkställas i anstalt. Därigenom blir det också – på samma sätt som när det döms ut ett nytt villkorligt fängelsestraff för ny eller nyupptäckt brottslighet – tydligt att varje utdömt fängelse- straff står på egna ben och ska verkställas fullt ut. Beslut om verkställighet i anstalt när återfallet annars inte kan anses tillräckligt beaktat Vårt förslag: Om ny brottslighet har begåtts för ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff och återfallet inte kan anses tillräckligt beaktat genom att det döms ut ett ovillkor- ligt fängelsestraff för den nya brottsligheten, ska rätten besluta att det villkorliga fängelsestraffet ska verkställas i anstalt. Det påföljdssystem med villkorligt fängelse som vi föreslår innebär att villkorligheten i det villkorliga fängelsestraffet består av att den dömde under en prövotid håller sig laglydig och fullgör den tilläggs- sanktion som beslutats. Återfall i brott medför att toleransen med den dömdes brottslighet avtar genom att det i första hand beslutas om en mer ingripande tilläggssanktion än vad som annars hade kunnat komma i fråga och att det, om det inte finns någon mer ingripande tilläggssanktion att ta till, döms ut ett ovillkorligt fängelsestraff. Ett villkorligt fängelsestraff får därmed flera olika funktioner. För det första gör domstolen en straffmätning, vid vilken det tyd- liggörs hur allvarligt den ser på brottsligheten. Därefter mäts det ut en tilläggssanktion vars ingripandegrad bestäms utifrån det utmätta villkorliga fängelsestraffets längd. Det utmätta fängelsestraffet inne- bär att det tydliggörs att en icke frihetsberövande påföljd – som i praktiken bygger på den dömdes medverkan – i förlängningen alltid kan ersättas av ett fängelsestraff i anstalt av viss längd, om det dömde inte medverkar till att fullgöra tilläggssanktionen (se närmare om åtgärder i anledning av att den dömde inte har fullgjort tilläggs- sanktionen i kapitel 12). Utöver detta innebär prövotiden för det villkorliga fängelsestraffet – med dess krav på laglydnad – ett rikt- märke för inom vilken tid återfall i brott regelmässigt måste mötas Beaktande av återfall i brott av en mer ingripande tilläggssanktion för att det ska finnas förut- sättningar för ett nytt villkorligt fängelsestraff (se avsnitt 10.4.3). Att villkorligheten i det villkorliga fängelsestraffet kopplas till att den dömde inte på nytt begår brott måste emellertid enligt vår mening därutöver kunna leda till konsekvenser såvitt avser det villkorliga fängelsestraffet om den dömde återfaller i brott . Återfall i brott för ett villkorligt fängelsestraff kan från en utgångspunkt jämställas med underlåtenhet att fullgöra den tilläggssanktion som det villkorliga fängelsestraffet har förenats med. I båda fallen har den dömde brutit mot villkoren för det vill- korliga fängelsestraffet. Bristande verkställighet av det villkorliga fängelsestraffet i form av underlåtenhet att fullgöra tilläggssank- tionen behandlas som nämnts i kapitel 12. För förståelsen av resone- i detta avsnitt bör dock redan här sägas att vår utgångs- punkt är att det för att ett villkorligt fängelsestraff ska anses verk- ställt måste krävas att tilläggssanktionen fullgörs. Om den dömde inte fullgör tilläggssanktionen, ska han eller hon i första hand kunna meddelas en varning eller få tilläggssanktionen utbytt mot en annan sanktion som är minst lika ingripande som den ursprungliga. Om ingen av dessa åtgärder fungerar eller är tillräcklig, återstår inget annat än att övergå till den enda verkställighetsform för fängelse som alltid kan verkställas tvångsvis – ovillkorligt fängelse. En påföljd som inte går att verkställa tvångsvis kan nämligen inte vinna trovär- dighet. På samma sätt påkallar trovärdigheten för det villkorliga fängelse- straffet att det blir konsekvenser beträffande straffet, om den dömde bryter mot villkoret att inte begå brott . Återfall i brott kan dock inte med självklarhet jämställas med sådan bristande verkställighet av det villkorliga fängelsestraffet som det innebär att underlåta att fullgöra tilläggs- sanktionen. I enlighet med vad vi anfört i avsnitt 10.4.1 ska återfall i brott mötas med avtagande tolerans, som i första hand ska komma till uttryck genom att det för den nya brottsligheten döms ut ett villkorligt fängelsestraff som förenas med en tilläggssanktion av mer ingripande slag än vad som annars hade kunnat komma ifråga. För den som återfaller tar toleransen helt slut, vilken innebär att ett ovillkorligt fängelsestraff måste dömas ut för den nya brottsligheten. Det skulle kunna hävdas att det därmed inte finns anledning att reagera ytterligare på återfallet. Genom att det döms ut ett ovill- korligt fängelsestraff för den sist tillkommande brottsligheten har Beaktande av återfall i brott rättsordningen markerat att toleransen nu är slut och att det därför inte längre finns något utrymme för privilegiering av den dömde i påföljdshänseende. Däremot finns det inte utifrån ett synsätt grundat på en strikt toleransteori skäl att ytterligare bestraffa den tilltalade för att han eller hon har fortsatt att begå brott. Enligt vår bedöm- ning måste det dock, för att systemet med villkorligt fängelse ska uppfattas som trovärdigt och för att understryka att kravet på lag- lydnad är på allvar och har en reell innebörd, i vissa situationer även beslutas att tidigare utdömda villkorliga fängelsestraff ska verkställas i anstalt. Ett sätt att ge kravet på laglydnad ett mycket tydligt genomslag, skulle kunna vara att föreskriva att det alltid ska beslutas att tidigare utdömda villkorliga fängelsestraff ska verkställas i anstalt, om den tilltalade döms till ovillkorligt fängelse för brotts- lighet som är begången för ett eller flera vill- korliga fängelsestraff. En sådan reglering skulle emellertid föra för långt och innebära ett alltför stort avsteg från den ovan beskrivna toleransprincipen. Det går nämligen inte att separera ett beslut om att ett tidigare utdömt fängelsestraff ska verkställas i anstalt från andra konsekvenser av återfallet. En jämförelse kan göras med för- verkande av villkorligt medgiven frihet. Förverkande av reststraff efter villkorligt medgiven frihet är egentligen en fråga om verk- ställighet av ett tidigare utdömt (ovillkorligt) fängelsestraff. För- verkandet behandlas dock i lagstiftningen också som en reaktion på den nya brottsligheten, vilket framgår av ordalydelsen av 29 kap. 4 § BrB. På samma sätt blir det, oavsett vilken etikett man väljer, i realiteten en reaktion på återfallet även i de fall det beslutas att ett villkorligt fängelsestraff ska verkställas i anstalt. Genom att det på grund av återfallssituationen döms ut ett ovill- korligt fängelsestraff för den nya brottsligheten, har rättsordningen reagerat på återfallet. Frågan blir då i vilken mån det är påkallat att därutöver besluta att tidigare utdömda villkorliga fängelsestraff ska verkställas i anstalt. På nytt kan det vara av intresse att göra en jämförelse med situa- tionen där en tilltalad har återfallit i brott för villkorligt medgiven frigivning från ett tidigare utdömt (ovillkor- ligt) fängelsestraff. Enligt 34 kap. 4 § BrB (34 kap. 5 § BrB enligt vårt förslag) ska den villkorligt medgivna friheten då som regel för- verkas, vilket innebär att reststraffet får verkställas i anstalt. Endast om det föreligger särskilda skäl kan rätten avstå från att förverka eller bara förverka till viss del. Beaktande av återfall i brott Vid en första anblick kan det framstå som naturligt att göra motsvarande konstruktion gällande betydelsen av återfall i brott för ett villkorligt fängelsestraff. Enligt vår mening finns det dock betydande skillnader. Den som har dömts till ett ovillkorligt fängelsestraff och blir föremål för villkorlig frigivning har redan förbrukat den tolerans som kan ges genom att det beslutas att fängelsestraffet ska vara villkorligt. För den som () döms till ett ovillkorligt fängelsestraff efter att tidigare dömts till ett eller flera villkorliga fängelsestraff, ska reaktionen på återfallet i första hand ske genom att det inte anses finnas utrymme för att besluta att fängelsestraffet ska vara villkorligt. Det finns därför större anledning att tillmäta själva påföljdsbestämningen – dvs. utdömandet av ett ovillkorligt fängelse- straff för den nya brottsligheten – betydelse i sådana situationer än då villkorlig medgiven frihet från ett tidigare utdömt ovillkorligt fängelsestraff förverkas. Det sagda innebär att det bör kunna anläggas en mer differen- tierad syn gällande i vilka fall det ska beslutas att ett villkorligt fängelsestraff ska verkställas i anstalt på grund av ny brottslighet. Även av rättviseskäl kan det finnas anledning till en sådan differen- tiering. Det bör kunna tillmätas betydelse om den dömde har varit laglydig under i vart fall en del av prövotiden och om han eller hon helt eller delvis har fullgjort beslutade tilläggssanktioner. Om så är fallet bör den dömde komma bättre ut än om han eller hon har återfallit i brott efter den tidigare domen och inte heller i övrigt i någon del har fullgjort vad som ankommer på honom eller henne till följd av det villkorliga fängelsestraffet. Att det görs en sådan differentiering kan också ha en pedagogisk betydelse, genom att det får effekter för den dömde om han eller hon anstränger sig för att efterkomma villkoren för det villkorliga fängelsestraffet. Att ett villkorligt fängelsestraff inte alltid behöver verkställas i anstalt när det döms ut ett ovillkorligt fängelsestraff för ny brottslighet sammanfaller dessutom med vår allmänna ambition att så långt möj- ligt begränsa användningen av fängelse i anstalt. Enligt vår mening innebär den tydliga upptrappningen av tilläggs- sanktionerna inom ramen för det villkorliga fängelsestraffet (se av- snitt 10.4) att den tidigare brottsligheten har fått erforderligt genomslag genom att det döms ut ett ovillkorligt fängelsestraff för den nya brottsligheten, i de fall omständigheterna är tillräckliga för att döma ut ett ovillkorligt fängelsestraff, men inte mer. Ett annat sätt att uttrycka det är att det bör beslutas att ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff ska verkställas i anstalt endast om den tidi- Beaktande av återfall i brott gare brottsligheten inte kan anses ha beaktats tillräckligt genom att det döms ut ett ovillkorligt fängelsestraff för den nya brottslig- heten. Vi utvecklar frågan om i vilka situationer så kan anses vara fallet i författningskommentaren, avsnitt 1.2, se kommentaren till 34 kap. 7 § första stycket BrB. Beslut om verkställighet i tilläggssanktionen annars inte kan antas bli fullgjord Vårt förslag: Rätten får besluta att ett villkorligt fängelsestraff ska verkställas i anstalt, om det med hänsyn till verkställigheten av det ovillkorliga fängelsestraffet kan antas att den tilltalade inte inom prövotiden kommer att fullgöra den tilläggssanktion som det villkorliga fängelsestraffet har förenats med. Om ny brottslighet föranleder ett fängelsestraff eller mer är det primärt fängelsestraffets längd – och inte återfallssituationen – som motiverar att straffet blir ovillkorligt, se avsnitt 9.4. För det fall att den nya brottsligheten har skett för ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff uppkommer, på sätt som beskrivits i det föregående, frågan om hur detta straff ska hanteras. Eftersom det är det nya fängelsestraffets längd och inte återfalls- situationen som föranleder ett ovillkorligt straff, kan den tidigare brottsligheten i en sådan situation inte anses tillräckligt beaktad genom valet av påföljd. Även i dessa fall kan man alltså tala om ett övervärde, som påkallar att det tidigare utdömda villkorliga fängelsestraffet verkställs i anstalt. Även om den tidigare brottsligheten inte är omfattande och åter- fallet inte heller av andra skäl kan betraktas som flagrant, kan det emellertid finnas anledning att besluta om verkställighet i anstalt av ett villkorligt fängelsestraff om den dömde därefter döms till ett långt ovillkorligt fängelsestraff. Så är fallet om det ovillkorliga fängelsestraffet är så långt att det hindrar den dömde att fullgöra tidigare utdömda tilläggssanktioner . I annat fall skulle ett långt ovillkorligt fängelsestraff kunna innebära att den dömde undslapp att verkställa ett tidigare utdömt villkorligt fängelse- straff. I undantagsfall kan även verkställigheten av ett kortare ovillkor- ligt fängelsestraff innebära att den dömde inte kan fullgöra den Beaktande av återfall i brott tilläggssanktion som ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff har förenats med. Så kan t.ex. vara fallet om den tilltalade döms till ovillkorligt fängelse efter att tidigare ha dömts till villkorligt fäng- else förenat med en vård- eller påverkanssanktion. Även i sådana situationer bör det därför finnas möjlighet att besluta att det vill- korliga fängelsestraffet ska verkställas i anstalt. Det kan vara vanskligt att på förhand avgöra om en tilläggs- sanktion till ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff kommer att kunna fullgöras om den dömde döms till ett ovillkorligt fängelse- straff för ny brottslighet.