sou · H0B334d3 · 2012-06-05 00:00:00 — HD:s majoritet fann mot den bakgrunden inte hinder mot att döma till den yrkade bötespåföljden, eftersom RÅ inte kunde ha ansetts överklaga till den tilltalades förmån. HD:s minoritet (två JuR) ansåg att det följde av 25 kap. 1 § BrB att RÅ:s yrkande, oberoende av det penningbelopp som dagsböterna uppgår till, var att anse som till förmån för den misstänkte. Eftersom sålunda över- klagandet enligt minoriteten var att anse till förmån för den till- talade medförde förbudet mot reformation in pejus att påföljden inte kunde bestämmas till högre än penningböter . Såväl majoriteten som minoriteten ansåg sålunda att penning- böter utgör en lindrigare påföljd än dagsböter, som majoritetens slutsats var att RÅ:s yrkande inte kunde anses vara till den tilltalades förmån. Även om det kan tyckas att ett yrkande om att den tilltalade ska utge ett högre penningbelopp än vad under- instansen bestämt knappast kan anses vara till den tilltalades förmån, torde rättsfallet utvisa att den i BrB angivna rangordningen mellan bötesslagen skapar oklarhet när regleringen inte överens- stämmer med det faktiska utfallet. Som vi anfört ovan bör det vara en tydlig linjär straffvärdeskala och en ingripandegrad som motsvarar straffvärdebedömningen. Mer allvarliga brott bör föranleda en mer ingripande påföljd än mindre allvarliga brott. Det förhållande som råder mellan penningböter och dagsböter bör därför ändras för att åstadkomma detta. Att acceptera att det ofta sker en överlappning mellan penning- böter och dagsböter och vid påföljdsbestämningen mera fokusera på vilka bötesbelopp i reda pengar som de innebär i skilda fall – på sätt som framförts i doktrinen (se ovan avsnitt 16.2.2.2) – anser vi är en mindre lämplig väg att gå. Det slutliga utfallet av dagsbots- straffet avgörs av dagsbotens storlek och i de fall dagsboten bestäms till ett högt belopp blir det aldrig någon överlappning. För att upprätthålla en enhetlig ingripandegrad måste i så fall lika allvarliga brott ibland leda till penningböter och ibland till dags- böter, beroende på den tilltalades ekonomiska förhållanden. Det skulle minska tydligheten och jämförbarheten i straffmätningen. 16.2.5.1Ett dagsbotsstraff bör alltid överstiga vad som kan dömas ut genom ett penningbotsstraff Vår bedömning: Ett dagsbotsstraff bör alltid vara mer ingripande än ett penningbotsstraff. Det är inte någon framkomlig väg att sänka det maximala penningbotsbeloppet. Trovärdigheten av dagsbotsstraffet som en straffrättslig påföljd kan därtill säkerställas om dagsbotsstraffen inte ligger betydande under olika sanktionsavgifter. Förändringar bör därför göras som säkerställer att ett dags- botsstraff alltid överstiger vad som kan utgå genom penningböter för ett enskilt brott, dvs. Som vi utvecklar ovan i utgångspunkterna för våra överväganden är det inte någon hållbar ordning att – som det är – ett penning- botsstraff i många fall kan vara mer ingripande än ett dagsbots- straff. Ett sätt att åstadkomma en förändring vore att sänka maximi- beloppet för penningböter till – eller snarare till ett belopp något understigande – för att penningböter alltid ska vara en mindre ingripande påföljd än dagsböter. Det kan dock ifrågasättas om detta är ett realistiskt alternativ. höjdes maximibeloppet för penningböter från 2 000 kronor till (se ovan avsnitt 16.2.1.1). har penningbotsbeloppen för många brott – genom den brottskatalog för ordningsbot som RÅ föreskriver– kommit att överstiga . Som framgår i redovisningen i avsnitt 16.2.1.5 finns det sålunda ett betydande antal brott – mestadels inom trafikområdet men även på andra områden – som bestraffas med penningböter på nivåerna mellan och . En sänkning av maximibeloppet för penningböter skulle påkalla en fullständig revidering av den s.k. brottskatalogen och en generell och betydande sänkning av nivåerna. Ett sådant förslag skulle knappast kunna vinna acceptans. Utifrån normbildning och kommunikativa effekter skulle det därtill knappast vara lämpligt att radikalt sänka repres- sionsnivån för ett stort antal vanligt förekommande förseelser, främst på trafikområdet. Att åstadkomma ett proportionellt korrekt för- hållande mellan dagsböter och penningböter genom att sänka maximi- beloppet för penningböter är enligt vår bedömning därför inte någon framkomlig väg. Förutom de skäl som talar emot en sänkning av penningbots- maximum finns det – som anges i våra allmänna utgångspunkter ovan – starka skäl som i stället talar för en höjning av minsta dags- botsbelopp. Eftersom lagstiftaren har angett att dagsböter som påföljd är avsedd för mer allvarliga brott än penningböter och lag- stiftaren höjt penningbotsmaximum till , framstår det som följdriktigt att dagsböter alltid ska utgå med mer än . Vi har därtill utvecklat ovan att dagsbotsbeloppet – när det bestäms till de lägre nivåerna – är förhållandevis lågt i jämförelse med vissa administrativa sanktionsavgifter för handlingar som lag- stiftaren visserligen funnit oönskade men inte tillräckligt klander- värda för att kriminalisera. Dagsböter som straffrättslig påföljd riskerar sålunda att tappa i trovärdighet om den beloppsmässigt blir omsprungen av många administrativa sanktionsavgifter som inte förutsätter den skuld- prövning som ett straffrättsligt ansvar alltid ska grunda sig på. Vår slutsats blir att dagsbotssystemet bör konstrueras på ett sådant sätt att ett dagsbotsstraff alltid överstiger vad som kan utgå för penningböter, dvs. Det kan övervägas om samma relation bör upprätthållas gällande dagsböter och penningböter när det används som gemensamt straff för flera brott. Som gemensamt straff får dagsböter bestämmas till ett antal av högst 200 och penningböter till ett belopp av högst . Den diskrepans som uppstår genom att ett penningbotsstraff blir mer ingripande än ett dagsbotsstraff kan ju även uppstå vid fler- faldig brottslighet och genom att penningbotsstraffet bestäms till högre än (jfr NJA 2010 s. 555). Det finns dock knappast förutsättningar att på samma sätt åstadkomma en linjär skala för ingripandenivån, vad gäller böter som påföljd för flera brott. Inom ramen för ett dagsbotsstraff om 200 dagsböter kan ju olika antal brott inrymmas, och detsamma gäller för ett penning- botsstraff om . Det skulle därför inte vara möjligt att ha någon särskild beräkningsgrund för flerfaldig brottslighet som skulle kunna plana ut eventuella tröskeleffekter. Eftersom straff- skalan utgår från straffvärdet för ett brott finns det heller inte samma principiella skäl att göra ingripandegraden linjär när det gäller flerfaldig brottslighet. Om det säkerställs att ett dagsbotsstraff alltid överstiger vad som kan utgå för penningböter för ett brott, så kommer det därtill bli ett rimligare förhållande mellan penningböter och dagsböter också vid flerfaldig brottslighet. 16.2.5.2Det är inte en lämplig lösning att höja minsta dagsbotsbelopp Vår bedömning: Om lägsta dagsbot höjdes till skulle målsättningen uppnås att dagsbotsstraffet alltid skulle vara mer ingripande än penningbotsstraffet. Det skulle dock innebära att inkomstförhållandena helt skulle vara utan genomslag för många inkomstgrupper. Därtill skulle en sådan förändring innebära en betydande repressionsökning för höga bötesstraff som – såvitt avser det totala bötesbeloppet – överstiger vad penningböter kan uppgå till. Det finns inget behov av någon sådan stor repres- sionsökning. föranleder 30 dagsböter ett bötesbelopp om , i de fall dagsboten bestäms till minimibeloppet . För att uppnå den eftersträvade effekten att ett dagsbotsstraff alltid är mer ingripande än ett penningbotsstraff, skulle en möjlighet vara att höja minimibeloppet för en dagsbot till . Lägsta dags- botsstraff skulle då uppgå till . Utifrån vissa utgångspunkter vore det måhända den bästa lösningen. Som skisseras nedan är alternativet att på något sätt införa ett grundbelopp för att säkerställa ett proportionerligt förhållande mellan dagsböter och penningböter. Ett sådant system är onekligen något mer omständligt och det skulle vara mer konsekvent och renodlat om dagsbotsstraffet även fortsättningsvis bestämdes uteslutande av två parametrar; dagsbotsantalet och dags- botsbeloppet. Det finns dock flera tunga invändningar mot en sådan höjning. För det första skulle ett minimibelopp om komma att gälla personer i vitt skilda inkomstgrupper. Möjligheten att differentiera ingripandegraden utifrån den enskildes ekonomiska förutsättningar skulle försvinna i många fall. För det andra skulle ett minimibelopp på innebära en betydande repressionsökning för den som skulle fått ett dagsbotsbelopp på och som döms till höga dagsböter. Som en jämförelse skulle 120 dagsböter föranleda ett dagsbots- belopp på , i jämförelse med dagens ordning då beloppet blir . Som vi anfört ovan finns det flera skäl att höja miniminivån för vad ett dagsbotsstraff ska uppgå till. Det innebär givetvis en repressionsökning, och den finner vi som ovan anfört vara motiverad. Dessa argument har dock inte samma bäring på en generell repressionsökning. Det främsta skälet för en för- ändring är i stället att ett dagsbotsstraff ska vara mer ingripande än ett penningbotsstraff. Vår bedömning är därför att det inte finns tillräckliga skäl att höja dagsbotsminimum som ett medel för att åstadkomma ett proportionellt förhållande mellan penningböter och dagsböter. 16.2.5.3 Det bör införas en grundnivå för dagsbotsstraffet Vår bedömning: Behovet av att göra ingripandeskalan linjär, att uppnå en viss schablonisering och att säkerställa en trovärdig miniminivå för dagsbotsstraffet kan uppnås genom att det införs ett grundbelopp eller ett minimibelopp som ett dagsbotsstraff som minst ska uppgå till. Våra överväganden utgår från att själva bötesskalan ska vara oförändrad. Vi har ovan angett att det bör säkerställas i lag- stiftningen att ett dagsbotsstraff alltid överstiger vad som kan utgå genom ett penningbotsstraff, vilket är . Vi har därefter gjort den bedömningen att det inte vore en lämplig lösning för att åstadkomma detta, att endast höja minimibeloppet för en dagsbot. Därutöver har vi anfört att det vore önskvärt med en något större schablonisering vid bestämmande av dagsbotsstraff. Vad som återstår är då att överväga någon form av grundbelopp som – utöver vad som följer av antalet och storleken på dags- böterna – säkerställer att dagsbotsbeloppet alltid överstiger ett penningbotsstraff. Som berörs i avsnitt 16.2.1.1 har en liknande konstruktion redan föreslagits tidigare, i betänkande (SOU 1986:14). Kommitténs förslag innebar i korthet följande. I sam- band med att dagsböter bestämdes skulle det som en grundplåt alltid dömas ut ett belopp om . I och med att kom- mitténs förslag gick ut på att antalet dagsböter skulle vara som lägst 25 och dagsbotens belopp som lägst , skulle ett dagsbots- straff inte kunna understiga (+ 25*). skulle bötesmaximum för penningböter, om det rörde sig om ett brott, uppgå till . förslag vann inte remissinstansernas gillande och den dåvarande regeringen fann inte anledning att gå vidare med förslaget. Som skäl anförde regeringen att förslaget var onödigt komplicerat och skulle innebära merarbete i den dömande verksamheten. Vi kan konstatera att den orimliga situationen med en omvänd tröskeleffekt och en ordning där mindre allvarliga brott kan leda till mer ingripande straff snarare har förstärkts genom reform, då maximibeloppet för penningböter fördubblades. Att göra avsteg från den grundläggande strukturen att dagsbots- beloppet ska bestämmas av två parametrar, dagsbotsantalet och dagsbotsbeloppet, kan visserligen uppfattas som problematiskt. Det finns dock enligt vår mening i praktiken inte något annat sätt att åstadkomma ett höjt grundbelopp, om man vill behålla den grundläggande systematiken i dagsbotssystemet. 16.2.5.4Förhållandet mellan penningböter och dagsböter bör inte åtgärdas endast genom att det införs ett minimibelopp för vad ett dagsbotsstraff ska uppgå till Vår bedömning: En ordning med ett rent minimibelopp för vad ett dagsbotsstraff som minst ska uppgå till, som inte påverkas av antalet dagsböter, skulle innebära att brottets straffvärde inte får något genomslag i många fall. Ett sådant system är därför inte lämpligt. Ett sätt att åstadkomma ett proportionerligt förhållande där ett dagsbotsstraff alltid är mer ingripande än ett penningbotsstraff, vore att föreskriva att dagsbotsbeloppet ska bestämmas på samma sätt som , men att det alltid ska uppgå till som (eller ett annat belopp som något överstiger ). En fördel med ett sådant förslag vore att det inte påkallar några andra ändringar och att dagens dagsbotssystem i övrigt kan vara intakt. Det skulle heller inte innebära någon annan repressions- ökning, än den som motiveras av säkerställandet av förhållandet mellan penningböter och dagsböter. Det finns dock betydande nackdelar med en sådan ordning. Som vi anför i de allmänna utgångspunkterna bör brottets straffvärde få genomslag på den faktiska ingripandenivån, dvs. vad dagsbots- beloppet uppgår till. Med ett minimibelopp på och en i övrigt oförändrad bötesskala skulle alla brott som bedöms ha ett straffvärde på mellan 30 och 85 dagsböter leda till samma dagsbots- belopp, i de fall dagsboten bestäms till minimibeloppet . Enligt vår mening är det inte en godtagbar ordning att straffvärdet i många fall saknar genomslag på den reella ingripandenivån. En ordning med endast ett minimibelopp som dagsbotsstraffet som minst ska uppgå till, är därför inte någon framkomlig väg. 16.2.5.5Dagsbotsstraffet bör bestämmas med högsta penningbotsstraff som utgångspunkt och därutöver utifrån antalet dagsböter som brottet föranleder Vår bedömning: Dagsbotssystemet bör konstrueras på så sätt att ett dagsbotsstraff alltid blir mer ingripande än ett penningbotsstraff och att ingripandegraden därutöver avgörs av brottslighetens straffvärde. Dagsbotsbeloppet bör därefter bestämmas med högsta penningbots- straff som utgångspunkt och därutöver beroende av det antal dagsböter (30–150 eller 200 vid flerfaldig brottslighet) som motiveras av brottsligheten i fråga. Vi har ovan konstaterat att de brister vi ser med dagens ordning gällande ingripandenivån vid penningböter och dagsböter bör lösas genom att det införs ett grundbelopp som säkerställer att ett dagsbotsstraff alltid är mer ingripande än ett penningbotsstraff, som dagsbotsantalet (dvs. straffvärdebedömningen) bör ges fortsatt genomslag på dagsbotsstraffet. Det finns flera sätt att utforma detta på. Ett sätt skulle kunna vara att utgå från dagens dagsbotsbelopp och införa ett grund- belopp som säkerställer att dagsbotsstraffet alltid blir högre än penningbotsstraffet. Eftersom minsta dagsbotsstraff kan uppgå till skulle ett grundbelopp på kunna införas. Om det anses tillräckligt att ett dagsbotsstraff inte understiger ett penningbotsstraff skulle det räcka med ett grundbelopp om 2 500 kronor alltid döms ut. En sådan ordning liknar den som föreslog (se avsnitt 16.2.5.3). Ett annat sätt skulle kunna vara att något höja dagsbots- minimum och kombinera det med ett lägre grundbelopp. Enligt vår mening finns det betydande nackdelar med ett sådant system. Att införa ett belopp som ska läggas på dagsbotsstraffet skulle kunna uppfattas närmast godtyckligt och som en extra avgift vid sidan av avgiften till Brottsofferfonden. Det skulle enligt vår mening kunna vara svårt för en sådan ordning att vinna acceptans. Konstruktionen bör i stället – för att framstå som konsekvent – överensstämma med hur straffvärdeskalan är tänkt att (eller i alla fall bör) fungera. Lagstiftaren har bestämt att penningbotsbrott är att anse som mindre allvarliga än dagsbotsbrott samt att penning- botsbrott kan föranleda penningböter på som mest . En naturlig följd bör då vara att dagsböter alltid bestäms till ett belopp som överstiger och att själva beräkningen av dagsbotsstraffet utgår från som grundnivå. Genom att införa ett grundbelopp på tydliggörs att dagsbots- straffet avser brott som är så straffvärda att penningböter inte utgör en tillräckligt ingripande reaktion. Denna ordning kan också åskådliggöras genom att lagtexten något omstruktureras. Detta kommenteras vidare i författningskommentaren, se kommentaren till bestämmelserna i 25 kap. BrB. Om grundbeloppet överensstämmer med maximibeloppet för penningböter kan också på ett enkelt sätt proportionaliteten upp- rätthållas om det framöver anses påkallat att höja penningbots- maximum, genom att grundbeloppet för dagsböter då höjs i mot- svarande mån. Enligt vår bedömning blir sålunda den mest konsekventa lös- ningen att högsta penningbotsbeloppp utgör utgångspunkten för bestämmandet av dagsbotsbeloppet. Det slutliga beloppet bör därefter bestämmas utifrån hur många dagsböter som brottet för- anleder. Som vi anfört ovan bör inte skalan 30–150 dagsböter (200 dagsböter för flerfaldig brottslighet) ändras. Dagsbotens storlek kan dock behöva ändras för att systemet ska leda till rimliga slut- resultat. Detta övervägs vidare nedan. 16.2.5.6Högsta dagsbotsbelopp för dem med lägst inkomst bör inte öka mer än nödvändigt Vår bedömning: Utöver konsekvensen av den höjda miniminivån för ett dagsbotsbelopp, finns det inget behov av någon repres- sionsökning. Detta bör påverka utformningen av förslaget. Vi har övervägt huruvida högsta dagsbotsbelopp bör sänkas. Vi avstår dock från att lägga fram något sådant förslag. Som vi anför i våra allmänna utgångspunkter kan det diskuteras om de högsta dagsbotsbeloppen som kan bli resultatet av dagens system är väl avvägda eller om de måste anses orimligt ingripande vid mindre allvarlig bötesbrottslighet. Även i förhållande till ett fängelsestraff och, än mer, en icke frihetsberövande påföljd kan det diskuteras om de högsta tänkbara bötesbeloppen är för ingripande för att upprätthålla en linjär proportionalitet gällande ingripandegrad. Att ett bötesstraff exempelvis kan bestämmas till för ett snatteri på strax kan uppfattas som en oproportionerlig reaktion – alldeles oavsett den tilltalades ekonomiska förhållanden. Vi har mot denna bakgrund övervägt huruvida maximibeloppet för en dagsbot bör sänkas till . Ett dagsbotsstraff skulle då inte kunna uppgå till mer än ungefär hälften av vad det kan bli . Även med ett sådant tak skulle ett dagsbotsstraff bli mycket ingripande i de fall dagsboten bestäms till ett högt belopp. Mot detta ska ställas att dagsboten endast bestäms till de högsta beloppen för dem med mycket goda ekonomiska förhållanden. Som påpekas ovan förekommer det ytterst sällan att dagsbots- beloppen bestäms till mycket höga belopp. Om dagsbotsstraffet ska uppfattas som en trovärdig och tillräckligt ingripande påföljd även för dem med mycket höga inkomster, skulle knappast en sänkning av maximibeloppet kunna vinna acceptans. Därtill kan påpekas att maxibeloppet har varit oförändrat . motsvarar i dagens penningvärde () cirka 2 560 kronor.56 Vi har mot denna bakgrund inte funnit anledning att föreslå någon ändring av den högsta dagsbotens storlek. 56 Enligt prisomräknaren på SCB:s hemsida Vi har ovan gjort den bedömningen att det ibland omvända för- hållandet mellan dagsböter och penningböter inte bör lösas genom en kraftig ökning av dagsbotsminimum, eftersom detta skulle leda till en omotiverad repressionsökning för dem med låga inkomster. Vad som särskilt bör beaktas i detta sammanhang är den grupp personer som lever med små ekonomiska marginaler och som saknar en reguljär inkomst. Som framgår av avsnitt 16.2.1.2 bestäms dagsboten till minimibeloppet (förutsatt att det inte sker någon jämkning) för den med en årsinkomst om , för den som har en ännu lägre inkomst och för den som helt saknar regelbundna inkomster. Det senare gäller ju exempelvis ungdomar som inte kommit in på arbetsmarknaden. Därtill kan påpekas att regleringen om skälig levnadsnivå enligt socialtjänstlagen, förbehållsbeloppet vid löneutmätning enligt utsökningsbalken och skälig levnadsnivå enligt lagen (2001:853) om äldreförsörjningsstöd innebär att den enskildes årsinkomst – exklusive vad som behövs för boendet – kan uppgå till . Införandet av ett grundbelopp innebär uppenbarligen relativt sett ett högre dags- botsbelopp för dem med låga inkomster som döms till låga dagsbotsstraff. Detta ser vi som en nödvändig och motiverad åtgärd. Utöver det förhållandet att anges som utgångspunkt för dagsbotsberäkningen bör dock systemet i övrigt inte innebära någon betydande repressionsökning i förhållande till vad som gäller . Dagsbotens storlek och beräkningsgrunden för dagsboten bör utformas med detta i åtanke. 16.2.5.7 Vårt förslag till dagsbotsstraffets utformning Vårt förslag: Dagsböter bestäms till samt det antal dagsböter som följer med anledning av brottsligheten, minst 30 och högst 150, eller 200 när böter används som gemensamt straff för flera brott. Varje dagsbot fastställs till ett visst belopp från och med 30 till och med , efter vad som bedöms som skäligt med hänsyn till den tilltalades inkomst, förmögenhet, för- sörjningsskyldighet och ekonomiska förhållanden i övrigt. Om det finns särskilda skäl, får dagsbotens belopp jämkas. Minsta bötesbelopp uppgår till . Ovan har vi tagit ställning till att bestämmandet av dagsbots- beloppet ska utgå från den nivå som penningböter för ett enstaka brott maximalt kan bestämmas till och att dagsbotsstraffet sålunda alltid ska vara mer ingripande än penningbotsstraffet. Vidare har vi ansett att dagsbotsbeloppet utöver det ska bestämmas utifrån det antal dagsböter som motiveras av brottsligheten i fråga. Därutöver har vi anfört att dagsbotsbeloppen vid lägre inkomstförhållanden inte bör öka på något betydande sätt annat än vad som följer av det föreslagna grundbeloppet. För att inte införandet av ett grundbelopp om ska innebära en omotiverad repressionsökning för dem med de lägsta inkomsterna bör en dagsbot som lägst kunna bestämmas till – inte som . Det innebär att 30 dagsböter – för dem med de lägsta inkomsterna eller som helt saknar inkomst – föranleder ett dagsbotsbelopp på (4 000 + 30*30) och 150 dagsböter ett belopp på (4000+150*30). Utifrån den tilltalades inkomst, förmögenhet, försörjningsskyldig- het och ekonomiska förhållanden i övrigt ska sålunda varje dagsbot fastställas till ett visst belopp från och med 30 till och med . Om det finns särskilda skäl, får enligt 25 kap. 2 § BrB dagsboten jämkas. I avsnitt 16.2.1.3 redovisas bakgrunden till dagens jämkningsregel och den praxis som finns. I korthet kan sägas att bestämmelsen enligt förarbetena är tänkt att träffa två situationer. Dels där minimibeloppet för en dagsbot kan behöva jämkas för att inte straffet ska drabba alltför hårt inom grupper med små eller inga inkomster. Dels då brottet straffvärdemässigt ligger vid nedre gränsen och gärnings- mannen har så goda ekonomiska förhållanden att tröskeleffekten av att brottet föranleder dagsböter och inte penningböter blir orimlig. Av praxis framgår att bestämmelsen tillämpas restriktivt. Att det sällan görs någon jämkning på så sätt att minimibeloppet jämkas nedåt framgår även av de statistiska uppgifterna i avsnitt 16.2.3.2. I av lagföringarna , då dagsböter var huvudbrott, bestämdes dagsboten till ett lägre belopp än . Mot bakgrund av den ordning vi föreslår kan det övervägas om det finns behov av en mer generös jämkningsregel. Vad som då främst kan vara i åtanke är sådana fall där straffet skulle drabba alltför hårt inom grupper med små eller inga inkomster. Enligt vår bedömning finns det starka skäl för att möjligheterna till jämkning på ett tydligt sätt utgör endast en undantagsregel. vidgad möjlighet till jämkning kan innebära en mindre enhetlig rättstillämpning och oklarheter beträffande vad som är huvudregel och vad som är undantag. Det är därtill svårt att ange vilka omständigheter en vidgad möjlighet till jämkning borde ta sikte på, utan att dessa omfattar stora delar av den grupp som lagförs med böter. Bestämningen av dagsbotsbeloppet måste därtill med nödvändighet kunna ske genom ett snabbt och närmast summariskt förfarande.