sou · H0B367 · 2012-10-09 00:00:00 — Några investerarskyddsskäl för att behålla dagens begränsning till aktiebolag finns inte. 5.2.3Begränsningar i omfattningen av tillståndet Enligt artikel 8.4 får den behöriga myndigheten begränsa räck- vidden av AIF-förvaltarens tillstånd, särskilt i fråga om investerings- strategierna i de fonder som förvaltaren har rätt att förvalta. Vid ansökan ska förvaltaren enligt artikel 7.3.a lämna information om bland annat investeringsstrategierna för de fonder som denne avser att förvalta. Enligt artikel 7.3.b–e ska förvaltaren vidare lämna infor- mation i en rad olika avseenden om var och en av de fonder denne avser att förvalta; information om var en eventuell mottagarfond är etablerad, information om fondbestämmelser eller bolagsordning för fonden, information om fondens förvaringsinstitut etc. Arti- kel 8.4 tillsammans med kraven på vad en ansökan ska innehålla i artikel 7.3 får anses innebära att en AIF-förvaltares tillstånd avser tillstånd att förvalta vissa i tillståndsansökan angivna fonder enligt vissa i ansökan angivna investeringsstrategier. Detta stämmer även överens med artikel 10 som innebär att förvaltaren är skyldig att underrätta den behöriga myndigheten om alla planerade ändringar i förhållande till den information som har lämnats vid ansökan om tillstånd och att myndigheten har rätt att begränsa eller inte godta ändringarna. Artikel 8.4 får därutöver anses innebära att den be- 6 Principen om riskspridning ska tillämpas även på specialfonder, se avsnitt 2.2.2 och prop. 2002/03:150 s. 323. höriga myndigheten kan begränsa tillståndet så att tillståndet inte omfattar t.ex. en i ansökan angiven investeringsstrategi. Genomförande i svensk rätt Förslag: En AIF-förvaltares tillstånd ska avse förvaltning av vissa i tillståndsansökan angivna AIF-fonder enligt vissa angivna inve- steringsstrategier. Bestämmelserna om tillstånd bör utformas så att det framgår att tillståndet avser att vara AIF-förvaltare för vissa angivna fonder och att tillståndet kan begränsas särskilt i fråga om investeringsstrate- gierna i de AIF-fonder som AIF-förvaltaren har rätt att förvalta. Den typen av begränsningar kan vara aktuella om inspektionen gör bedömningen att förvaltaren inte har resurser eller kompetens för att hantera en viss typ av investeringsstrategier, t.ex. investeringar i vissa tillgångar såsom fastigheter och derivatinstrument. Den behöriga myndigheten ska enligt artikel 8.5 första stycket skriftligen informera sökanden från det att en fullständig ansökan har kommit in, om sökanden har fått tillstånd eller inte. Myndigheten får förlänga tiden om det föreligger särskilda omständigheter i ärendet. Sökanden ska i så fall underrättas om förlängningen. Enligt artikel 8.5 andra stycket ska en fullständig ansökan anses ha kommit in när sökanden har lämnat information om förvaltaren enligt artikel 7.2.a–d och information om fonderna enligt artikel 7.3.a och 7.3.b. Det innebär att en ansökan ska anses fullständig även om förvaltaren varken har lämnat information om eventuell delegation av förvaltarens uppgifter (artikel 7.2.e) eller information om fondernas fondbestämmelser, förvaringsinstitut m.m. (artikel 7.3.c–e). Detta innebär dock inte att förvaltaren kan inleda verksamheten utan att lämna denna information. Enligt artikel 8.5 tredje stycket kan förvaltaren inleda verksamheten så snart han har fått tillstånd men inte tidigare än efter att all information enligt artikel 7.2 och artikel 7.3 har lämnats in. Ett annat sätt att uttrycka det hela är att en förvaltare som har lämnat all information som krävs, utom informationen enligt arti- kel 7.2.e eller artikel 7.3.c–e, ska få tillstånd (eller inte) från ansökan. Tillståndet är dock villkorat av att den infor- mation som saknas också kommer in. Förvaltaren får inte påbörja verksamheten förrän efter det att all information har kommit in till den behöriga myndigheten. Genomförande i svensk rätt Förslag: En AIF-förvaltare ska från det att en fullständig ansökan har lämnats in underrättas om Finansinspek- tionens beslut i tillståndsfrågan. Fristen får förlängas om särskilda omständigheter föranleder det. En AIF-förvaltare får inleda sin verksamhet så snart tillstånd har getts, dock tidigast efter det att en icke fullständig ansökan har kompletterats med information enligt artikel 7.2.e eller 7.3.c–e i AIFM-direktivet. I 2 kap. 7 § LIF finns en regel som innebär att ett bolag från det att en fullständig ansökan om tillstånd har läm- nats in ska få besked från om bolaget har fått tillstånd eller inte. Bolaget får enligt samma bestämmelse inleda verksamheten när tillstånd har getts. I den nya lagen bör en regel om tidsfrister föras in som mot- svarar artikel 8.5 första stycket, dvs. som huvudregel med möjlighet till förlängning med ytterligare i vissa fall. Regeln bör utformas så att tidsfristerna förutsätter att infor- mation enligt artikel 7.2.a–d och artikel 7.3.a och 7.3.b. har kommit in. Och i de fall information enligt artikel 7.2.e, eller artikel 7.3.c–e saknas får förvaltaren påbörja verksamheten tidigast efter det att även denna information har kommit in till Finansinspek- tionen. Samma regel bör gälla för samtliga förvaltare av AIF-fonder med tillägget att tremånadersfristen (och möjligheten till förlängning) även ska omfatta godkännande av fondbestämmelser för specialfonder. Som nämnts i avsnitt 5.2.3 måste en AIF-förvaltare till den behöriga myndigheten anmäla planerade materiella förändringar i verksam- heten innan förändringen genomförs. Detta följer av artikel 10.1 i AIFM-direktivet. I synnerhet gäller detta för förändringar avseende de förhållanden som förvaltaren har informerat den behöriga myn- digheten om vid ansökan om tillstånd, t.ex. vilka som är förvaltarens ägare, vilka personer som ingår i företagets ledning, vilka fonder som förvaltas och enligt vilka investeringsstrategier. Sedan förvaltaren har anmält förändringen har den behöriga myndigheten en månad på sig att meddela förvaltaren om ändringen godtas eller inte, arti- kel 10.2. Myndigheten kan, om det föreligger särskilda omständig- heter, förlänga tidsfristen och förvaltaren ska i så fall underrättas. Om den behöriga myndigheten inte har motsatt sig förändringen inom den utsatta tiden får förvaltaren genomföra förändringen. Genomförande i svensk rätt Förslag: Om en AIF-förvaltare ska ändra något som angetts i förvaltarens ansökan om tillstånd ska förvaltaren skriftligen under- rätta minst en månad innan ändringen genom- förs. Om finner att ändringen inte får göras, ska inspektionen meddela beslut om det inom en månad från det att underrättelsen kom in till inspektionen. Inspektionen får förlänga fristen med en månad om det före- ligger särskilda omständigheter. Förvaltaren ska underrättas om en sådan förlängning. Fondbestämmelser för specialfonder och ändringar av dem ska godkännas av . Inspektionen ska underrätta förvaltaren om sitt beslut med anledning av ansökan om godkän- nande eller ändringar från det att en fullständig ansökan/underrättelse har lämnats in till inspektionen. I svensk rätt finns regler på området endast beträffande special- fonder. Enligt 4 kap. 9 § LIF ska ändringar av fondbestämmelser godkännas av . Inspektionen ska inom två mån- ader från det att en fullständig ansökan kom in underrätta bolaget om sitt beslut. Därutöver finns det i lagen inga uttryckliga regler som rör anmälan om ändrade förhållanden. Det finns en allmän regel i 10 kap. 2 § LIF som innebär att den som förvaltar en specialfond ska lämna information om verksamheten enligt de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. I Finans- inspektionens föreskrifter (FFFS 2008:11) om investeringsfonder finns i 20 kap. närmare bestämmelser om vilka uppgifter som ska lämnas. En förvaltare ska enligt 20 kap. 3 § FFFS 2008:11 informera inspektionen om ändringar i verksamhetsplanen som är av större betydelse och enligt 20 kap. 4 § samma föreskrifter ska förvaltaren också informera inspektionen om väsentliga ändringar i sitt system för riskhantering. För att åstadkomma ett direktivnära genomförande av AIFM- direktivet bör bestämmelsen om att en AIF-förvaltare ska under- rätta om väsentliga ändringar i sin verksamhet tas in direkt i lagen. Ytterligare ett skäl för detta är att bestämmel- serna om skyldigheten att anmäla förändringar och rätten att (en + en månad i vissa fall) genomföra dem bör finnas i ett sammanhang. För förvaltare av specialfonder bör därutöver en motsvarighet till det befintliga kravet på godkännande av ändrade fondbestämmelser föras in i den nya lagen. Som nämnts i avsnitt 5.2.2 är inspektionens godkännande av fondbestämmelserna en förutsättning för att kunna avgöra om fondens riskspridning är lämplig. Därför bör ändringar av bestämmelserna också i fortsätt- ningen godkännas av inspektionen. Tidsfristen för ett sådant god- kännande enligt dagens regler avviker dock från AIFM-direktivet på så sätt att inspektionen alltid har på sig att fatta beslut. Att granska fondbestämmelser för fonder som riktar sig mot icke- professionella investerare torde kunna utgöra sådana särskilda om- ständigheter som även enligt AIFM-direktivet innebär att tids- fristen kan förlängas . Tvåmånadersfristen bör därför behållas och skrivas in direkt i lagen. Förslag: För AIF-förvaltare som förvaltar AIF-fonder som ska marknadsföras till icke-professionella investerare bör regler om ägarprövning motsvarande 11 kap. Som nämnts i avsnitt 5.2.2 krävs att ett företags ägare är lämpliga för att företaget ska få tillstånd som AIF-förvaltare. Förutom kraven i artikel 8.2 i AIFM-direktivet på samråd med behöriga myndigheter i andra länder i vissa fall finns i direktivet inga ytter- ligare bestämmelser om ägarprövning. I denna del avviker AIFM- direktivet från t.ex. MiFID och UCITS-direktivet som innehåller detaljerade krav på ägarprövning när någon förvärvar aktier eller mot- svarande i en AIF-förvaltare som medför att denne får ett kvalifi- cerat innehav, se artiklel 10, 10 a och 10 b i MiFID och artikel 11 i UCITS-direktivet. För ett fondbolag eller ett värdepappersbolag som förvaltar specialfonder är reglerna om ägarprövning i 11 kap. LIF respektive 24 kap. lagen om värdepappersmarknaden tillämpliga. Ett av syftena med bestämmelserna om ägarprövning är att söka förhindra att en ägare får möjlighet att missbruka sin ställ- ning och sitt inflytande över bolagets verksamhet på ett sådant sätt att skyddet för kunderna riskeras.7 Det finns därför skäl att behålla de reglerna även efter genomförandet av AIFM-direktivet, i vart fall för de AIF-förvaltare som förvaltar AIF-fonder som ska mark- nadsföras till icke-professionella kunder. Reglerna om ägarprövning syftar också till att upprätthålla all- mänhetens förtroende för de tillståndspliktiga bolagens stabilitet.8 Det kan anföras som skäl för att reglerna om ägarprövning borde gälla samtliga AIF-förvaltare. En sådan lösning skulle dock inne- bära en svensk reglering utöver minimikraven i AIFM-direktivet. Många olika typer av företag kan komma att falla in under defini- tionen av AIF-förvaltare, och många av dem har, jämfört med t.ex. kreditinstitut, mindre inverkan på det finansiella systemets stabilitet. Det förhållandet och det faktum att man på europeisk nivå valt att avstå från att detaljreglera ägarprövningen vad gäller AIF-förvaltare gör att utredningen bedömer att det inte finns tillräckliga skäl att frångå AIFM-direktivets minimikrav för de AIF-förvaltare som för- valtar AIF-fonder som inte ska marknadsföras till icke-professionella kunder. De regler som finns om ägarprövning vid tillståndsansökan (se avsnitt 5.2.2) och reglerna om att kan in- gripa mot AIF-förvaltare om ägarna inte anses lämpliga får anses tillräckliga. När regler om ägarprövning har införts i annan lagstiftning på det finansiella området har det ansetts viktigt att reglerna i 1994/95:50 s. 140. 1994/95:50 s. 140. ges en enhetlig utformning.9 Utgångspunkten bör därför vara att reglerna om ägarprövning i lagen om AIF-förvaltare utformas med motsvarande regler i LIF och lagen om värdepappersmarknaden som förebild. Artikel 9 i AIFM-direktivet ställer krav på startkapital och kapitalbas för AIF-förvaltare. Enligt artikel 9.1 ska en förvaltare som är en s.k. intern förvaltare, dvs. fonden och förvaltaren är delar av en och sam- ma juridiska person,10 ha ett startkapital om . En extern AIF-förvaltare ska ha ett startkapital om . Definitionen av vad som avses med startkapital är densamma som i UCITS-direktivet. Med startkapital menas det kapital som avses i artikel 57.a och 57.b i direktivet om rätten att starta och driva verk- samhet i kreditinstitut (2006/48/EG). I nämnda artikel hänvisas vidare till artiklarna 22 och 23 i direktivet om årsbokslut och sam- manställd redovisning för banker och andra finansiella institut (86/635/EG). Genomförande i svensk rätt Förslag: En intern AIF-förvaltare ska ha ett startkapital som motsvarar . En extern AIF-förvaltare ska ha ett startkapital som motsvarar . En AIF-förvaltares egna medel får under pågående verksam- het inte understiga det minsta startkapital som förvaltaren ska ha. Med startkapital avses det kapital som anges i artikel 57 första stycket a och b i direktiv /48/EG. Bestämmelserna om startkapital bör genomföras med genomföran- det av UCITS-direktivet som förebild,11 dvs. bestämmelser om vilket startkapital som krävs för de olika typerna av AIF-förvaltare och en 9Se t.ex. prop. 1994/95:50 s. 138 och prop. 2002/03:150 s. 162. 10Se artikel 5.1.b AIFM-direktivet. 2002/03:150 s. 151–152. definition av vad som avses med startkapital som hänvisar till defini- tionen i artikel 4.1.s i AIFM-direktivet, bör tas in i den nya lagen. Det lägsta kravet på startkapital i AIFM-direktivet är detsamma som kravet på startkapital i LIF. Några särskilda regler om detta för förvaltare av specialfonder behövs därför inte. 5.4.2Kapital beräknat på den förvaltade fondförmögenheten Vid sidan av startkapitalet ställer AIFM-direktivet upp ett antal kompletterande kapitalkrav. Även dessa krav motsvarar kraven i UCITS-direktivet. Förvaltarens egna medel får enligt artikel 9.3 i AIFM-direktivet inte understiga det ytterligare kapital som mot- svarar av den förvaltade fondförmögenheten. Detta ytterligare kapital skall emellertid beräknas bara på den del av den förvaltade fondförmögenheten som överstiger motsvarande 250 mil- joner euro. Med förvaltad fondförmögenhet menas de AIF-fonder som för- valtas av AIF-förvaltaren. Kapitalkravet ska räknas även på sådana portföljer som någon annan enligt uppdrag förvaltar för förvaltarens räkning. Motsatsvis räknas inte in sådan förvaltning som förvaltaren utför på uppdrag av en annan AIF-förvaltare. Startkapitalet tillsammans med det ytterligare kapital som er- fordras med hänsyn till den förvaltade fondförmögenheten behöver dock som högst uppgå till motsvarande . En AIF- förvaltares kapitalkrav kan dock komma att överstiga detta belopp enligt bestämmelserna som redovisas i nästa avsnitt. Medlemsstaterna får vidare enligt artikel 9.6 i AIFM-direktivet tillåta att en del av kapitalkravet ersätts med en garanti. Den del av kapitalkravet som är beroende av den förvaltade fondförmögen- heten får således till hälften ersättas med en garanti utställd antingen av ett kreditinstitut eller av ett försäkringsföretag. För kreditinsti- tut och försäkringsföretag som har sitt säte utanför EES gäller dock att de skall vara underkastade tillsyn som finner vara likvärdig med den som gäller i gemenskapslagstiftningen. Genomförande i svensk rätt Förslag: En AIF-förvaltare som förvaltar en fondförmögenhet som överstiger ett belopp motsvarande ska utöver det startkapital som anges ovan ha ytterligare egna medel i kapitalbasen. Dessa ytterligare medel ska motsvara av det belopp med vilket fondförmögenheten överstiger ett belopp motsvarande . I fondförmögen- heten inräknas tillgångar som förvaltaren har uppdragit åt någon annan att förvalta men inte tillgångar som förvaltaren förvaltar på uppdrag av någon annan. AIF-förvaltarens egna medel, start- kapitalet inberäknat, behöver dock inte vara högre än motsvarande . En AIF-förvaltare får ersätta hälften av de ytterligare medel som avses i första stycket med en garanti för motsvarande be- lopp, om garantin lämnats av 1.ett kreditinstitut eller försäkringsföretag med säte inom EES, eller 2.ett kreditinstitut eller försäkringsföretag med säte utanför EES, som står under tillsyn som är likvärdig med den som fastställs i gemenskapslagstiftningen. Även bestämmelserna om kapital beräknat på den samlade fondför- mögenheten bör genomföras med genomförandet av UCITS-direk- tivet som förebild,12 dvs. en bestämmelse som motsvarar 2 kap. 9 § LIF bör tas in i den nya lagen. 5.4.3Kapital beräknat efter AIF-förvaltarens fasta omkostnader Oavsett de kapitalkrav som behandlats ovan kräver AIFM-direk- tivet att en AIF-förvaltares kapitalbas alltid minst ska motsvara en fjärdedel av de fasta omkostnaderna för förvaltaren under före- gående år (artikel 9.5 i AIFM-direktivet läst tillsammans med arti- kel 21 i direktivet om kapitalkrav för värdepappersbolag och kredit- institut (2006/49/EG)). Om en förvaltare inte har avslutat verksamhet, inräknat den dag då verksamheten inleddes, ska för- 12 Se prop. 2002/03:150 s. 153–155. valtaren i stället ha en kapitalbas som motsvarar en fjärdedel av det belopp för fasta omkostnader som anges i verksamhetsplanen, såvida inte den behöriga myndigheten kräver att planen justeras. Den behöriga myndigheten får också medge undantag från detta kapitalkrav, om det har inträffat en väsentlig förändring i verksam- heten. Begreppet fasta omkostnader förklaras i den reglering som utgör det svenska genomförandet av direktivet 2006/49/EG, dvs. i lagen(2006:1371) om kapitaltäckning och stora investeringar och framför allt i 31 kap. föreskrifter och allmänna råd (FFFS 2007:1) som är baserade på den lagen. Med fasta om- kostnader avses i dessa regler personalkostnader, fastighetskost- nader, lokalkostnader, övriga kontraktsbundna kostnader för t.ex. datorer och annan utrustning samt avskrivningar. För det ytterligare kapital som krävs beroende på förvaltarens fasta omkostnader och den förvaltade fondförmögenheten används uttrycket kapitalbas. Enligt artikel 4.1.ad ska med kapitalbas förstås detsamma som i artiklarna 56–67 i direktivet om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut (2006/48/EG). I kapitalbasen ingår aktiekapitalet och annat eget kapital, med vissa avdrags- och tilläggsposter. Genomförande i svensk rätt Förslag: En AIF-förvaltares kapitalbas får inte understiga ett belopp som motsvarar av förvaltarens fasta omkost- nader för det föregående året eller, om förvaltarens verksamhet pågått i mindre än , av de fasta omkostnader som angetts i bolagets verksamhetsplan. Om omfattningen av AIF-förvaltarens verksamhet ändrats väsentligt sedan det föregående året eller om finner att verksamhetsplanen behöver korrigeras, får inspektionen besluta om ändring av kapitalkravet Med kapitalbas avses de medel som anges i artiklarna 56–67 i direktiv /48/EG. Även reglerna om att en AIF-förvaltares kapitalbas som huvudregel inte får understiga av förvaltarens fasta kostnader bör genomföras med genomförandet av UCITS-direktivet som före- bild,13 dvs. en bestämmelse som motsvarar 2 kap. 11 § LIF bör tas in i den nya lagen. Även en definition av begreppet kapitalbas bör tas in i lagen och utformas så att den, liksom motsvarande bestäm- melse i LIF, hänvisar till definitionen i direktivet. 5.4.4Kapitalkrav för att täcka potentiella risker i fråga om yrkesansvar Utöver de kapitalkrav som redogjorts för ovan ska en AIF-för- valtare också uppfylla vissa kapitalkrav för att täcka eventuella skade- ståndskrav på grund av vårdslöshet i verksamheten. En AIF- förvaltare kan uppfylla detta krav antingen genom ytterligare medel i kapitalbasen (artikel 9.7.a) eller genom en ansvarsförsäkring (arti- kel 9.7.b). Genomförande i svensk rätt Förslag: För att täcka potentiella risker i fråga om yrkesansvar som uppstår på grund av AIF-förvaltarens verksamhet ska för- valtaren antingen a)ha extra kapitalbasmedel som är tillräckliga för att täcka even- tuella risker för skadeståndsansvar som har sin grund i fel eller försumlighet i verksamheten, eller b)ha en ansvarsförsäkring mot skadeståndsansvar som har sin grund i fel eller försumlighet i verksamheten och som är lämplig i förhållande till de risker som ska täckas. Kraven på ytterligare kapital eller försäkring för att täcka skade- ståndsansvar på grund av vårdslöshet bör genomföras så att en be- stämmelse motsvarande artikel 9.7 i AIFM-direktivet förs in i den nya lagen. Bestämmelsen kommer att kompletteras av kommis- sionens genomförandeförordning där det ska preciseras vilka typer av risker försäkringen ska täcka, hur mycket kapitalbasen ska ökas för att täcka riskerna och villkoren för att en ansvarsförsäkring ska anses godtagbar. 13 Se prop. 2002/03:150 s. 155–156. 5.4.5Ytterligare regler om kapitalbasen och undantag för förvaltare av UCITS-fonder Kapitalbasen ska enligt artikel 9.8 investeras i likvida tillgångar och får inte innehålla spekulativa positioner. Några närmare bestämmelser från kommissionen eller om vad som avses med likvida till- gångar finns inte. En förvaltare som redan har tillstånd enligt UCITS-direktivet för att förvalta sådana fonder behöver varken uppfylla AIFM-direk- tivets krav på startkapital (artikel 9.1 och artikel 9.2) eller kapital- kraven som beror på förvaltad fondförmögenhet eller fasta kostnader (artikel 9.3–9.6). Detta följer av artikel 9.10 i AIFM-direktivet. En sådan förvaltare är redan underkastad motsvarande krav i UCITS- direktivet. Kravet på ytterligare kapital eller försäkring för skade- ståndsansvar samt kravet på att kapitalbasen ska vara investerad i likvida tillgångar (artikel 9.7 och artikel 9.8) gäller dock även en sådan förvaltare. Genomförande i svensk rätt Förslag: Kapitalbasen, inklusive alla extra kapitalbasmedel, ska investeras i likvida tillgångar eller tillgångar som enkelt kan omvandlas till likvida medel på kort sikt, och får inte innehålla spekulativa positioner. Kraven avseende startkapital och kapitalbas ska inte gälla fond- bolag som förvaltar AIF-fonder. En bestämmelse om hur kapitalbasen ska investeras, motsvarande artikel 9.8 i AIFM-direktivet, bör tas in i den nya lagen. Likaså en regel som undantar fondbolag som förvaltar värdepappersfonder från kraven avseende startkapital och kapitalbas enligt artikel 9.1–9.6. Med marknadsföring avses enligt artikel 4.1.x i AIFM-direktivet direkt eller indirekt erbjudande eller placering, på AIF-förvaltarens initiativ eller för AIF-förvaltarens räkning, av andelar eller aktier i en AIF-fond som denne förvaltar och som riktar sig till investerare med hemvist eller stadgeenligt säte i unionen. Genomförande i svensk rätt Förslag: Marknadsföring bör definieras som direkt eller indirekt erbjudande eller placering, på AIF-förvaltarens initiativ eller för AIF-förvaltarens räkning, av andelar eller aktier i en AIF-fond som denne förvaltar och som riktar sig till investerare med hem- vist eller stadgeenligt säte inom EES. En definition motsvarande artikel 4.1.x i AIFM-direktivet bör tas in i den nya lagen. Definitionen i AIFM-direktivet är relativt allmänt hållen men av ordalydelsen indirekt eller direkt erbjudande framgår att det är fråga om åtgärder i tiden före det att andelar eller aktier säljs till kunden. För bedömningen av vilka åtgärder det kan vara fråga om bör vägledning hämtas på närliggande områden. Vid genomförandet av förändringarna i UCITS-direktivet 2010/2011 (UCITS IV) be- handlades begreppet marknadsföring utförligt i förarbetena.1 Liksom i LIF bör marknadsföring av andelar i AIF-fonder omfatta alla former av främjande av försäljning av andelar, t.ex. reklam i massmedia, marknadsföring per telefon, post och internet samt särskilda evene- 2010/11:135 s. 126–136.