sou · H0B356 · 2012-08-29 00:00:00 — 3.följa direktivets krav i artikel 32 i fråga om samarbete med övriga berörda medlemsstater och med Europeiska 4. informera kommissionen i enlighet med artikel 33 i 4. informera kommissionen i enlighet med artikel 33 i Denna förordning träder i kraft den 1 januari 20XX. förordning om ändring i miljötillsynsförordningen (2011:13) Härigenom föreskrivs ifråga om miljötillsynsförordningen (2011:13) dels att 28 § ska ha följande lydelse, dels att det i förordningen ska införas en ny paragraf 25 a § av regeringen bestämmer har ansvar för tillsynen i fråga om producent- (0000:00) om producentansvar för förpackningar och returpapper. tillsynen i fråga om tillsynen i fråga om 1. sjöfarten och luftfarten när 1. sjöfarten och luftfarten när det gäller sådan dumpning och det gäller sådan dumpning och förbränning av avfall som regleras genom 15 kap. 31–33 §§ regleras genom 15 kap. 31–33 §§ 2. sådana transporter av avfall 2. sådana transporter av avfall som regleras i förordning (EG) som regleras i förordning (EG) nr 1013/2006. nr 1013/2006. omfattas av tillstånds- och anmälningsplikt enligt 36 §, 42 §, 46 § och 47 § avfallsförordningen (2011:927). ska i tillsynen samverka med Polisen, och . Denna förordning träder i kraft den 1 januari 20XX. förordning om ändring i förordning (2005:220) om retursystem för plastflaskor och metallburkar Härigenom föreskrivs ifråga om förordning (2005:220) om retursystem för plastflaskor och metallburkar dels att det i förordningen ska införas en ny paragraf, 1 a §, av följande lydelse samt två nya rubriker närmast före 1 och 11 §, dels att 1 § ska betecknas 1 a §, dels att nya 1 § samt 11 § ska ha följande lydelse. är att nå de återvinningsmål för förpackningar som anges i den polymera material, och polymera material, och metallburk: förpackning som metallburk: förpackning som är tillverkad av metall. är tillverkad av metall. Bestämmelser om återvinningsmål finns i förordningen (2006:1273) om producentansvar för förpackningar. Den som yrkesmässigt tappar konsumtionsfärdig dryck i plastflaska eller metallburk eller yrkesmässigt till för in konsumtionsfärdig dryck i plastflaska eller metallburk ska till den myndighet som regeringen bestämmer lämna 1. uppgift om resultatet av insamlingsverksamheten, återanvändningen, återvinningen och materialåtervinningen samt andra förhållanden som bortskaffandet av utsorterade förpackningar, 2. de uppgifter om tillverkning, införsel till , utförsel från till ett land utanför Europeiska unionen, försäljning och andra förhållanden som den myndighet som regeringen bestämmer behöver för att a) beräkna uppfyllelsen av de återvinningsmål som anges i den nationella avfallsplanen, och b) rapportera till Europeiska kommissionen i enlighet med artikel 12 och bilaga 3 i och rådets direktiv /62/EG av om förpackningar och förpackningsavfall, senast ändrat genom och rådets förordning (EG) nr 219/2009. Denna förordning träder i kraft den 1 januari 20XX. förordning (0000:00) om producentansvar för förpackningar och returpapper Härigenom föreskrivs följande. 1 § Syftet med denna förordning är att 1.förpackningar ska framställas på ett sådant sätt att deras volym och vikt begränsas till den nivå som krävs för att upprätthålla en god säkerhets- och hygiennivå, 2.förpackningsavfall och returpapper samlas in från hushåll och andra användare, samt 3.det insamlade förpackningsavfallet och returpappret hanteras på det sätt som anges i 15 kap. 1 § för att möjliggöra att de återvinningsmål som anges i den nationella avfallsplanen nås. 2 § Termer och uttryck i denna förordning har samma betydelse som i 15 kap. . 3 § Med förpackning avses i denna förordning en produkt som har framställts för att 1.innehålla, skydda eller presentera varor eller för att användas för att leverera eller på annat sätt hantera varor, från råmaterial till slutlig produkt och från producent till användare, om produkten enligt bilaga 2 är en konsumentförpackning, gruppförpackning eller transportförpackning, eller 2.som engångsartikel användas i ett sådant syfte som anges i 1. 4 § I denna förordning avses med förpackningsavfall: förpackningar eller förpackningsmaterial som är avfall enligt 15 kap. . Som sådant avfall ska dock inte anses restprodukter från produktion, förpackningsproducent: den som yrkesmässigt tillverkar, säljer eller till för in en förpackning eller en vara som är innesluten i en förpackning. 5 § Med returpapper avses i denna förordning avfall av tidningar. Med tidningar jämställs tidskrifter, direktreklam, telefonkataloger, kataloger för postorderförsäljning och liknande produkter av papper. 6 § Med en tidningsproducent avses i denna förordning den som yrkesmässigt för distribution inom 1.tillverkar eller importerar sådant papper som tidningar trycks på, 2.trycker eller låter trycka tidningar, 7 § I denna förordning avses med godkänt insamlingssystem: ett insamlingssystem som har godkänts enligt denna förordning, avlämningsplats: en av den som bedriver ett godkänt insamlingssystem anvisad plats till vilken insamlat förpackningsavfall eller returpapper från hushåll eller andra förbrukare transporteras. 8 § Med biologisk behandling avses i denna förordning en aerob (syrekrävande) eller anaerob (icke syrekrävande) behandling av de biologiskt nedbrytbara delarna av ett förpackningsavfall, om behandlingen 1.sker under kontrollerade förhållanden och med användning av mikroorganismer, och 2.innebär att stabiliserande organiska restprodukter eller metan produceras. 9 § Med energiutvinning avses i denna förordning en användning av brännbart förpackningsavfall för att generera energi genom direkt förbränning, med eller utan annat avfall, men med utnyttjande av värmen. 10 § Denna förordning ska inte tillämpas på förpackningar för konsumtionsfärdig dryck tillverkade av huvudsakligen polymera material eller metall som omfattas av förordningen (2005:220) om retursystem för plastflaskor och metallburkar. Vad som sägs i denna förordning om hantering av avfall ska inte tillämpas på förpackningar som på grund av sitt tidigare eller resterande innehåll utgör farligt avfall enligt avfallsförordningen (2011:927). Om sådant avfall finns bestämmelser i den förordningen. Krav på förpackningars utformning 11 § För de syften som anges i 1 § ska en förpackningsproducent se till att de förpackningar som producenten tillverkar, för in i eller säljer utformas, framställs och saluförs på ett sådant sätt att de är återanvändbara eller återvinningsbara enligt de kriterier som anges i bilaga 2 till denna förordning så att 1.utsläppen av skadliga ämnen minimeras när förpackningarna, förpackningsavfallet eller restprodukter från hanteringen deponeras eller förbränns, och 2.inverkan i övrigt på miljön begränsas när förpackningsavfallet eller restprodukter från hanteringen av förpackningsavfallet bortskaffas. Den myndighet som regeringen bestämmer får förelägga en förpackningsproducent att inkomma med uppgifter hur den anser sig uppfylla kraven enligt första stycket. Krav på förpackningsproducenter och tidningsproducenter 12 § Varje förpackningsproducent och tidningsproducent ska 1.vara ansluten till ett godkänt insamlingssystem, 2.på fråga av den myndighet som regeringen bestämmer kunna visa till vilket godkänt insamlingssystem producenten är ansluten, samt 3.för varje kalenderår till det godkända insamlingssystemet anmäla den mängd förpackningar producenten sätter på marknaden. Krav på godkända insamlingssystem 13 § Frågor om godkännande av insamlingssystem prövas av den myndighet som regeringen bestämmer. 14 § En ansökan om godkännande ska vara skriftlig. Ansökan ska innehålla uppgifter om 1.villkoren för anslutning till systemet, 2.vilka avlämningsplatser som ingår i systemet, samt 3.hur ersättning för insamling och transport till avlämningsplats av förpackningsavfall eller returpapper från hushåll ska utges till kommunen. Den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om innehållet i ansökan. 15 § Ett insamlingssystem ska godkännas om sökanden visar att den har personella, tekniska och ekonomiska förutsättningar att bedriva sin verksamhet på ett sätt som är godtagbart från miljösynpunkt. 16 § Ett godkännande ska förenas med 1.villkor om att sökanden för varje kalenderår lämnar uppgift till den myndighet som regeringen bestämmer om vilka producenter som är anslutna till insamlingssystemet, 2.villkor om att sökanden för varje kalenderår lämnar uppgift till den myndighet som regeringen bestämmer om den mängd förpackningar eller tidningar som de anslutna förpackningsproducenterna eller tidningsproducenterna satt på marknaden, 3.villkor om att sökanden ska se till att utsorterat förpackningsavfall och returpapper från hushåll som har samlats in av kommunen hanteras på det sätt som anges i 15 kap. 1 § för att möjliggöra att de återvinningsmål som anges i den nationella avfallsplanen uppfylls, 4.villkor om att sökanden ska anordna avlämningsplatser som tillgodoser behovet för de anslutna producenterna, 5.villkor om att sökanden ska ge andra än kommuner möjlighet att lämna förpackningsavfall eller returpapper till de anordnade avlämningsplatserna, 6.villkor om att sökanden redovisar statistik om insamlat förpacknings- och tidningsavfall från hushåll och verksamheter samt egen återvinningsgrad av det insamlade förpackningsavfallet eller returpappret, 7.de villkor som behövs för att reglera fördelningen av insamlat material, och 8.de villkor som i övrigt behövs för att verksamheten ska kunna bedrivas på lämpligt sätt. 17 § Den myndighet som regeringen bestämmer får återkalla ett godkännande om den som bedriver det godkända insamlingssystemet underlåter att uppfylla de krav som ställs enligt denna förordning. 18 § Varje kommun ska ge den som ger upphov till hushållsavfall möjlighet att sortera ut förpackningsavfall och returpapper från annat hushållsavfall. Kommunen ska därtill tillhandahålla ett system för insamling av det utsorterade förpackningsavfallet och returpappret samt se till att det transporteras till en avlämningsplats. 19 § Kommunen ska samråda med den som bedriver ett godkänt insamlingssystem i frågor som rör kommunens insamling av förpackningsavfall och returpapper. I samrådet ska diskuteras hur kommunens insamlingssystem ska utformas så att det ger förutsättningar för en hög kvalitet hos det insamlade materialet och därigenom skapar förutsättningar för uppfyllandet av bestämmelserna i 1 § denna förordning. I samrådet ska även diskuteras hur kommunen i övrigt kan underlätta fullföljandet av de skyldigheter för de som bedriver godkända insamlingssystem som följer av denna förordning. 20 § Kommuner ska fullgöra sin samrådsskyldighet genom att självmant eller på begäran av den som bedriver ett godkänt insamlingssystem 1.lämna en utförlig redogörelse till den som bedriver ett godkänt insamlingssystem för hur kommunen anser sig uppfylla bestämmelserna i 19 § denna förordning, samt 2.ge den som bedriver ett godkänt insamlingssystem tillfälle att överlägga med kommunen om de förändringar som den som bedriver ett godkänt insamlingssystem anser behövs. 21 § En avfallsplan ska innehålla särskilda avsnitt om hur förpackningsavfall och returpapper samlas in. Planen ska även innehålla uppgifter om åtgärder för att öka insamlingen av förpackningsavfall och returpapper. Skyldighet för innehavare av avfall att sortera ut förpackningsavfall 22 § Hushåll ska sortera ut förpackningsavfall och returpapper från annat hushållsavfall och lämna det för insamling i de insamlingssystem som kommunen tillhandahåller. 23 § Andra förbrukare av förpackningar och tidningar än hushåll ska sortera ut förpackningsavfall och returpapper från annat avfall och se till att det hanteras på det sätt som anges i 15 kap. 1 § . 24 § Den som bedriver ett godkänt insamlingssystem ska ersätta kommunens kostnader för insamling och transport till avlämningsplats av utsorterat förpackningsavfall eller returpapper samt för information om denna hantering till allmänheten. Ersättningen ska utgå som ett årligt schablonbelopp och beslutas av den myndighet regeringen bestämmer, efter hörande av företrädare för kommuner och godkända insamlingssystem. Myndigheten bemyndigas att utforma de närmare föreskrifter som behövs för att verkställa ersättningen till kommunerna. 25 § Bestämmelser som tillsyn finns i 26 kap. och i miljötillsynsförordningen (2011:13). Bestämmelser om straff finns i 29 kap. och förordning (1998:950) om miljösanktionsavgifter. 26 § Kommunala nämnders beslut i särskilda fall får överklagas hos den myndighet regeringen bestämmer. I 19 kap. 1 § andra stycket samt lag (2010:921) om mark- och miljödomstolar finns bestämmelser om överklagande hos mark- och miljödomstolar. 27 § Den myndighet regeringen bestämmer får utfärda de närmare föreskrifter som behövs för verkställigheten av denna förordning. Konsumentförpackning: En förpackning som på försäljningsstället utgör en säljenhet för den slutliga användaren eller konsumenten. Gruppförpackning: En förpackning som på försäljningsstället omfattar en grupp av ett visst antal säljenheter, oavsett om dessa säljs som en sådan grupp till den slutliga användaren eller konsumenten eller om de endast används som komplement till hyllorna på försäljningsstället, och de kan tas bort utan att det påverkar produktens egenskaper. Transportförpackning: En förpackning som underlättar hantering och transport av ett antal säljenheter eller gruppförpackningar för att förhindra skador vid fysisk hantering eller transportskador. Transportförpackningar omfattar inte väg-, järnvägs-, fartygs- och flygfraktcontainrar. Vid bedömningen av vad som skall anses som en förpackning ska även följande kriterier beaktas. En produkt ska anses vara en förpackning oberoende av övriga funktioner som produkten eventuellt har, såvida den inte är en fast del av en vara och den behövs för att omfatta, stödja eller bevara varan under hela dess livslängd och alla delar är avsedda att användas, konsumeras eller bortskaffas tillsammans. Förpackning: konfektaskar, plast- folien kring CD-fodral. Ej förpackning: blomkrukor avsedda att följa med växten under hela dess livstid, verktygslådor, tepåsar, vaxskikt (t.ex. runt ost), korvskinn. En produkt ska anses vara en förpackning om den är utformad för och avsedd att fyllas vid försäljningsstället, förutsatt att den fyller en förpackningsfunktion. En engångsartikel ska även anses vara en förpackning om den när den säljs är fylld vid försäljningsstället. avsedd att fyllas vid försäljnings- stället: bärkassar av papper eller plast, engångstallrikar, engångs- koppar, hushållsfolie, påsar, aluminiumfolie. Ej förpackning: omrörare, engångsbestick Förpackningskomponenter och underordnade element som är integrerade i förpackningar skall räknas som en del av den förpackning i vilken de är integrerade. Underordnade element som är hängda på eller fästa vid en produkt och som fyller en förpackningsfunktion skall räknas som förpackningar, såvida inte dessa är en fast del av produkten och alla delar är avsedda att konsumeras eller bortskaffas tillsammans. direkt på eller fästa på en vara. borste som utgör en del av doseringsmått som utgör en del Kriterier för återanvändbarhet och återvinningsbarhet Återanvändbarhet: En förpackning är återanvändbar om dess fysiska egenskaper och utformning gör det möjligt att 1.under normalt förutsebara användningsförhållanden återanvända förpackningen , 2.behandla den använda förpackningen i enlighet med hygien- och säkerhetskrav för arbetstagare, och 3.3 återvinna förpackningen när den inte längre används. Återvinningsbarhet: En förpackning är återvinningsbar genom 1.materialåtervinning, om förpackningen är framställd på ett sådant sätt att det är möjligt att utnyttja en viss viktprocent av de material som används vid framställningen av säljbara produkter, 2.energiutvinning, om förpackningsavfallet har ett lägsta värmevärde för att ge optimal energiutvinning, eller 3.biologisk behandling, om förpackningsavfallet är biologiskt nedbrytbart i sådan grad att det inte hindrar separat insamling eller hindrar den process eller aktivitet som avfallet underkastas samt är av sådan art att det kan underkastas fysisk, kemisk, termisk eller biologisk nedbrytning på ett sådant sätt att det mesta av den färdiga produkten slutligen bryts ned till koldioxid, biomassa och vatten. 1.Denna förordning träder i kraft den 1 januari 20XX. 2.Genom denna förordning upphävs förordningarna (1994:1205) om producentansvar för returpapper och (2006:1273) om producentansvar för förpackningar. 1Uppdraget och utredningens genomförande Regeringen beslutade (dir. 2011:66) att ge en särskild utredare i uppdrag att göra en allmän översyn av avfallsområdet. Översynen ska främst omfatta utformningen och ansvaret för insamling och omhändertagande av hushållens avfall men även ansvaret för verksamheters avfall, särskilt avseende hushållsavfall, förpackningar och returpapper ingår i uppdraget. Översynen ska ta sin utgångspunkt i att avfallshanteringen ska ske på ett resurseffektivt och miljömässigt sätt, vara effektiv för samhället och enkel för konsumenter och andra användargrupper. Avfallshanteringen ska vara enkel, begriplig och lättillgänglig för alla konsumenter och andra användargrupper, såväl i tätort som i glesbygd. I sitt förslag bör utredaren ta hänsyn till att avfallshanteringen ska kunna gå hand i hand med andra infrastrukturer för hållbart stads- och samhällsbyggande. Avfallet bör ses som en resurs som spridningen av farliga ämnen minimeras. ska även utvärdera dagens styrmedel för att få producenterna att tillverka förpackningar på ett sådant sätt att miljöbelastningen och resursförbrukningen minimeras i ett helhetsperspektiv. Uppdraget ska redovisas (dir. 2012:33). Utredningsdirektiven återfinns i bilaga 1 och 2. Utgående från direktivet har utredningarbetet fokuserats på hushållens och verksamheternas avfall och hur samverkan mellan producenter och kommuner kan förbättras för att uppnå den Uppdraget och utredningens genomförande enkelhet som konsumenter och andra användargrupper efterlyser. En bättre samverkan mellan berörda aktörer, med avfallshierarkin som gemensam grund, bör inte bara resultera i en ökad konsumentvänlighet utan också i en förbättrad resurshushållning och miljömässighet. Det i sin tur torde leda till en högre effektivitet i avfallshanteringen såväl för samhället som för aktörer och enskilda verksamheter och konsumenter. Tyvärr har min ambition i det avseendet inte varit framgångsrik. En dialog mellan kommuner och producenter initierades förvisso men resultatet av denna var nedslående utifrån ett samverkansperspektiv. Parternas oförmåga att tänka nytt och framåt och lägga fram ett gemensamt förslag till förbättring har därmed inneburit att jag med hjälp av ett konstruktivt sekretariat fått utforma ett huvudförslag som tyvärr till alla delar inte är så optimalt som vore önskvärt. I utredningsarbetet har marknadsaspekter och konkurrensneutralitet haft betydelse. Genom den fördelning som kommit att råda mellan kommuners och producenters ansvar är konkurrensfrågan av särskilt intresse. Flera kommuner och sammanslutningar av kommuner har bildat egna renhållningsbolag. Av dessa utför en del insamlingsuppdrag för ägarkommunerna medan andra mera fungerar som behandlare av avfall. För producenternas del har den samarbetsform, i form av skapandet av ett gemensamt insamlingsbolag, som utvecklats för att möta lagstiftningens krav kommit att skapa en dominans på marknaden som inte enkelt öppnat upp för en konkurrensutsättning. Båda dessa förhållanden syns ha bidragit negativt i de samtal om samverkan som hållits mellan aktörerna. Såväl kommuner som producenter är beroende av entreprenörer för den dagliga verksamheten att samla in och behandla avfall för återanvändning, återvinning, energiutvinning och deponering. har flera ärenden kring konkurrens- och upphandlingsfrågor, där såväl entreprenörer som kommuner och producenter varit inblandade, hamnat hos och i domstol. Jag har därför sett det som angeläget att försöka hitta ett system där konkurrensproblemen minimeras som mångfalden på avfallsmarknaden bejakas som drivkraft för nya marknadslösningar och teknisk utveckling. Syftet med införande av ett producentansvar har varit att åstadkomma en minskad miljöbelastning och en ökad resurshushållning med de förpackningar som sätts på marknaden. Genom att låta den som sätter förpackade produkter på marknaden bekosta Uppdraget och utredningens genomförande omhändertagande och återvinning av förpackningsmaterialet var syftet att ge ett ekonomiskt incitament att minska materialåtgång och farliga ämnen i förpackningarna. Jag har funnit att det föreligger behov av att ytterligare förbättra och förfina avfallsstatistiken för att kunna dra konkreta slutsatser om hur producentansvaret påverkat förpackningsmängderna och därmed sammanhängande miljö- och resurshushållningsaspekter. I direktivet uttrycks att det kan vara intressant att undersöka hur omhändertagandet av avfall skulle kunna förbättras ytterligare för att bidra till ökat resursutnyttjande i form av bl.a. biogasproduktion. Jag har i det sammanhanget tagit del av det nationella arbete som inletts kring en biogasstrategi. För att uppnå resurseffektivitet i exempelvis ökad utsortering av matavfall från hushåll krävs att såväl utvunnen biogas som rötrester kan utnyttjas optimalt. Mineralinnehållet i rötresten är angeläget att kunna återföra till livsmedelsproduktionen, vilket ställer stora krav på kvalitetskontrollen för att få acceptans från lantbruket och livsmedelsproducenterna. I flera av de frågor och problemområden som har behandlats har behovet av tydlig tillsyn och vägledning aktualiserats. Behovet av en nationell tillsynsmyndighet vars uppgift bl.a. skulle vara att komplettera den självklara kommunala tillsynen på avfallsområdet har blivit uppenbart. Inte minst gäller det tillsynen över hur systemet med flera aktörer på avfallsområdet fungerar nationellt samt för hur förpackningars resurseffektivitet ska kunna följas upp. har ett flertal propositioner, skrivelser och rapporter som behandlar avfall i någon aspekt sett dagens ljus. Bland dessa finns bl.a. propositionen Ett samhälle med giftfria och resurssnåla kretslopp1, flera miljömålspropositioner av vilka den senaste är Svenska miljömål – för ett effektivare miljöarbete2, regeringens proposition Förhandsgodkända insamlingssystem för förpackningar och papper3 samt propositionen Nedskräpning4. Regeringens inriktning för miljöpolitiken, bl.a. avfall, framgår i 2002/03:117, bet. 2003/04:MJU4, rskr. 2003/04:13. 2009/10:155, bet. 2009/10:MJU25, rskr. 2009/10:377. 2007/08:129, bet. 2007/08:MJU8, rskr. 2007/08:229. 2010/11:125, bet. 2010/11:MJU24, rskr. 2010/11:276. Uppdraget och utredningens genomförande regeringens beslut om nya etappmål som togs . I kapitel 2 presenteras avfallsområdets regelverk och miljömål. I detta kapitel (1) redogörs för skrivelser som innehåller bedömningar och förslag som haft stor betydelse för detta betänkandes förslag och bedömningar och som legat till grund för de resonemang och beslut om inriktning på förslag som till slut blivit mina förslag. Den första är betänkandet Resurs i retur (SOU 2001:102) som innehåller analyser av problem som inte kom att lösas som det var tänkt genom de förslag som lades. Producentansvaret för förpackningar och returpapper utvärderades därefter av på uppdrag av regeringen. I uppdraget ingick att föreslå hur reglerna för producentansvaren skulle kunna få ett bättre genomförande i praktiken, bl.a. föreslogs en ordning med på förhandgodkända insamlingssystem6. Genom propositionen Förhandsgodkända insamlingssystem för förpackningar och papper fick sedan regeringen bemyndigande att genomföra ett sådant system7. Nedan följer en redogörelse av dels verkets förslag i korthet dels innehållet i propositionen. Regeringen har ännu inte använt sitt bemyndigande från . Möjligheten att samla in avfall sorterat efter materialslag, dvs.