sou · GZB38 · 2012-01-01 00:00:00 — För gymnasiesärskolan finns inte någon reglering om mottagande i första hand och i andra hand. En kommun har rätt att i sin särskola ta emot en elev från en annan kommun efter önskemål av vård- nadshavaren. En nyhet i den nya skollagen är att en elev dessutom ska ha rätt att bli mottagen i en gymnasiesärskola med utbildning som anordnas av en annan kommun än hemkommunen om eleven med hänsyn till sina personliga förhållanden har särskilda skäl för att gå i den kommunens gymnasiesärskola11. Bestämmelsen mot- svarar den som redan gäller för gymnasieskolan12. För gymnasiesärskolan kan beslut om tillhörighet till mål- gruppen för gymnasiesärskolan överklagas till Skolväsendets över- klagandenämnd13. Beslut om mottagande kan inte överklagas på mot- svarande sätt som för gymnasieskolan. Förslag till mer likvärdiga bestämmelser En elev med utvecklingsstörning har med bestämmelserna i nya skol- lagen (2010:800) inte samma möjlighet att välja utbildning i en gymnasiesärskola i en annan kommun som en elev som ska välja utbildning i gymnasieskolan. Det gäller t.ex. om en elev önskar läsa ett nationellt program som inte erbjuds av den egna kommunen eller av en kommun i samverkan med denna. Jag föreslår därför att reglerna om mottagande till gymnasiesärskolan ändras så att de kommer att motsvara dem för gymnasieskolan. Förslaget innebär också att landsting jämställs med kommun när det gäller reglerna om mottagande. Enligt förslaget ska en huvudman i första hand ta emot de sökande som tillhör målgruppen för gymnasiesärskolan, och som är hemmahörande i kommunen eller inom samverkansområdet för 1028 kap. 12 § punkt 7 skollagen (2010:800). 1119 kap. 13–14 § skollagen (2010:800). 1216 kap. 44 punkt 1 skollagen (2010:800). 1328 kap. 12 § punkt 8 skollagen (2010:800). Studier i annan kommuns eller fristående gymnasiesärskola utbildningen, till ett nationellt program eller till en sådan nationell inriktning, särskild variant eller gymnasial lärlingsutbildning som börjar första läsåret. Därutöver ska sökande tas emot i första hand om eleven -med hänsyn till sina personliga förhållanden har särskilda skäl för detta14, -sökt ett nationellt program eller en nationell inriktning som börjar det första läsåret och är hemmahörande i en kommun som inte erbjuder den sökta utbildningen, -sökt gymnasial lärlingsutbildning inom gymnasiesärskolan (se avsnitt 8.2) som börjar det första läsåret och är hemmahörande i en kommun som inte erbjuder någon utbildning på det aktuella programmet, -sökt ett nationellt program och åberopat att huvudmannen inom det sökta programmet anordnar en nationell inriktning som börjar senare än första läsåret och som hemkommunen inte erbjuder, samt -sökt en riksrekryterande utbildning (se avsnitt 7.1). Rätten att bli mottagen i första hand ska i samtliga fall gälla under förutsättning att eleven tillhör målgruppen för gymnasiesärskolan. Det måste i sammanhanget understrykas att bestämmelsen om att en elev kan bli mottagen första hand i en annan kommun än hemkommunen om eleven med hänsyn till sina personliga förhål- landen har särskilda skäl endast gäller förhållanden som inte har att göra med innehållet eller utformningen av utbildningen. Förhållan- den som har att göra med utbildningens innehåll, t.ex. att denna är särskilt anpassad till en specifik funktionsnedsättning, kan således inte utgöra ett sådant särskilt skäl. Avsikten med bestämmelsen är inte att stimulera framväxten av segregerade lösningar för olika grupper av elever. Vidare föreslås också att en bestämmelse om mottagande i andra hand införs motsvarande den som gäller för gymnasieskolans natio- nella program. Den innebär att andra sökande till ett nationellt pro- gram, en nationell inriktning, särskild variant, gymnasial lärlings- utbildning eller riksrekryterande utbildning i gymnasiesärskolan än de som ska tas emot i första hand får tas emot i andra hand till 14 Detta gäller redan enligt 19. kap 13 § skollagen (2010:800). Studier i annan kommuns eller fristående gymnasiesärskola platser som återstår sedan alla de som ska tas emot i första hand har antagits till utbildningen. Även i detta fall gäller att eleven ska tillhöra målgruppen för gymnasiesärskolan. Den föreslagna bestämmelsen om mottagande i andra hand ersätter bestämmelsen om att en kommun får ta emot en elev från en annan kommun i sin gymnasiesärskola efter önskemål av elevens vård- nadshavare. I praktiken kan man säga att den senare innebär ett mottagande i andra hand, eftersom kommunen avgör om man tar emot eleven eller inte, eleven inte har någon rätt att bli mottagen och ett mottagande förutsätter att det finns plats. Bestämmelsen behöver dessutom ersättas på grund av att den inte är anpassad till att eleven i den nya skollagen ges en självständigare ställning vid ansökan till gymnasiesärskolan15. Det är eleven som söker gym- nasieutbildning, inte vårdnadshavaren. I praktiken sker detta i de flesta fall med stöd av vårdnadshavaren. För mottagande till gymnasiesärskolans träningsprogram ska lik- som för gymnasieskolans introduktionsprogram särskilda regler gälla. Hemkommunen ska liksom vara skyldig att i den egna kommunen eller genom samverkansavtal erbjuda utbildning på trä- ningsprogram till de elever som sökt ett sådant program och där hemkommunen bedömt att eleven inte kan följa undervisningen på ett nationellt program. Liksom för gymnasieskolans individuellt utformade introduktionsprogram föreslås att en kommun ska få ta emot en elev från en annan kommun på träningsprogram i sin gymnasiesärskola. En förutsättning ska dock vara att hemkommu- nen bedömt att eleven inte kan följa undervisningen på ett natio- nellt program samt att hemkommunen och mottagande kommun är överens om ersättningen för utbildningen (se vidare avsnitt 6.3 om interkommunal ersättning). Den föreslagna bestämmelsen svarar mot dagens bestämmelse16 där en huvudman får ta emot en elev i sin gymnasiesärskola efter önskemål av elevens vårdnadshavare. Då eleven i formell mening ska ha rätt att söka sin gymnasiesärskoleutbildning själv tas dock formuleringen om vårdnadshavaren bort, på motsvarande sätt som för mottagande i andra hand till nationellt program. Mottagande av elever på gymnasiesärskolans träningsprogram måste i praktiken även framgent ske i nära samverkan med elevens vårdnadshavare. 1529 kap. 12 § skollagen (2010:800). 1619 kap. 14 § skollagen (2010:800). Studier i annan kommuns eller fristående gymnasiesärskola Förslaget innebär också att rätten som introduceras i nya skol- lagen att bli mottagen av en annan kommun än hemkommunen om eleven med hänsyn till sina personliga förhållanden har särskilda skäl för detta inte kommer att gälla för elever på träningsprogram, trots att den i den nya skollagen gäller även för gymnasiesärskolans individuella program. Jag uppfattar emellertid att detta förhållande är en oavsiktlig konsekvens av det omfattande arbetet med den nya skollagen. I gymnasieskolan gäller denna rätt endast för nationella program. Den tillämpning bestämmelsen om personliga förhållanden har för gymnasieskolan gäller fall då eleven har blivit utsatt för mobb- ning i hemkommunens skola eller då eleven på grund av lång resväg har anledning att studera i annan kommun. Framför allt den senare tillämpningen har relevans för elever med utvecklingsstörning och ytterligare funktionsnedsättning. För elever med komplexa funk- tionsnedsättningar kan en lång resväg innebära stora påfrestningar. Det är naturligtvis önskvärt att en elev i ett sådant fall ska ha möj- lighet att studera i en gymnasiesärskola nära hemmet även om denna inte ligger i elevens hemkommun eller inom dess samverkans- område. För en elev som tillhör målgruppen för gymnasiesär- skolans träningsprogram måste dock en sådan lösning under alla omständigheter bygga på en överenskommelse mellan hemkom- munen och den mottagande kommunen. Till att börja med måste hemkommunen och den mottagande kommunen vara överens om att eleven ska gå på träningsprogrammet. Därutöver måste kom- munerna komma överens om ersättningen för utbildningen, där en inte oansenlig del kan utgöras av kostnader kopplade till den enskilde eleven och således måste avgöras elev för elev. Att reglera en rätt som i så hög grad är beroende av överens- kommelser mellan berörda kommuner är knappast meningsfullt. Det är dessutom rimligt att anta att hemkommunen, om eleven kan erbjudas en utbildningsplats som innebär kortare resor, har anled- ning att pröva detta positivt både med hänsyn till elevens för- hållanden och med hänsyn till reskostnaderna, som är betydande för elever med omfattande funktionsnedsättningar. En kommuns eller landstings beslut om mottagande i gymnasie- särskolan ska enligt min uppfattning kunna överklagas till Skol- väsendets överklagandenämnd vad gäller mottagande i första hand. Förslaget är jämförbart med vad som gäller för gymnasieskolan. Studier i annan kommuns eller fristående gymnasiesärskola 6.2.2Mottagande i fristående gymnasiesärskola Förslag: Varje fristående skola med gymnasiesärskola ska även fortsatt vara öppen för alla elever som har rätt till utbildning i en gymnasiesärskola med offentlig huvudman. En enskild huvudmans beslut om mottagande i fristående gymnasiesärskola ska kunna överklagas till Skolväsendets över- klagandenämnd. För gymnasieskolan gäller enligt nya skollagen (2010:800) att varje huvudman med en fristående gymnasieskola ska ta emot alla ung- domar som har rätt till den sökta utbildningen i gymnasieskolan. När det gäller utbildningar som inte anordnats för en grupp elever och yrkesintroduktion som anordnats för en grupp elever finns särskilda regler som innebär att den fristående skolan är skyldig att ta emot eleven endast om huvudmannen och elevens hemkommun kommit överens om ett bidrag för utbildningen. I övrigt är en huvud- man för en fristående skola inte skyldig att ta emot ungdomar till sådan utbildning.17 Den fristående huvudmannen behöver inte heller ta emot eller ge fortsatt utbildning åt en elev om hemkommunen med stöd i lagen beslutat att inte lämna bidrag för eleven enligt bestämmel- serna om tilläggsbelopp. Hemkommunen är skyldig att betala tilläggs- belopp för bland annat elever som har ett omfattande behov av särskilt stöd, under förutsättning att inte betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter uppstår för kommunen. Hemkom- munens beslut om bidrag till fristående gymnasieskola får över- klagas till allmän förvaltningsdomstol.18 För gymnasiesärskolan gäller att varje fristående skola med gym- nasiesärskola ska vara öppen för alla elever som har rätt till utbildning i en gymnasiesärskola med offentlig huvudman. Den fri- stående huvudmannen behöver dock inte ta emot eller ge fortsatt utbildning åt en elev om hemkommunen har beslutat att inte lämna bidrag för eleven enligt bestämmelserna om tilläggsbelopp. Hem- kommunen är inte skyldig att lämna sådant tilläggsbelopp för en elev som är i behov av särskilt stöd om betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter uppstår för kommunen. 1715 kap. 33 § och 17 kap. 29 § skollagen (2010:800). 1816 kap. 54 § och 28 kap. 5 § punkt 2 skollagen (2010:800). Studier i annan kommuns eller fristående gymnasiesärskola munens beslut om bidrag till fristående gymnasiesärskola får över- klagas till allmän förvaltningsdomstol.19 I stora delar överensstämmer således bestämmelserna om motta- gande mellan gymnasieskolan och gymnasiesärskolan. Den skillnad som finns gäller att den fristående gymnasiesärskolan är skyldig att ta emot alla elever oberoende av program medan det för den fri- stående gymnasieskolan finns undantag för utbildning som inte anordnas för en grupp elever. Det är viktigt att inte inskränka möjligheterna för elever att bli mottagna till utbildning på en fristående gymnasiesärskola. Det gäller även för elever som tillhör målgruppen för träningsprogram- met. Det förekommer att elever med grav utvecklingsstörning i kombination med ytterligare funktionsnedsättning får sin utbild- ning inom fristående gymnasiesärskolor och att detta är en lösning som vårdnadshavare och hemkommun är ense om. Som nämnts innan handlar det då ofta om att dessa skolor erbjuder en helhets- lösning för eleven med skola, boende och fritid. Den föreslagna bestämmelsen om att en elev som ansökt till ett träningsprogram ska tas emot på ett sådant om hemkommunen bedömer att eleven inte kan följa undervisningen på ett nationellt program tillförsäkrar hemkommunen ett inflytande över om eleven ska tas emot på ett sådant program. Bestämmelsen att den fristå- ende gymnasiesärskolan inte behöver ta emot eller ge fortsatt utbild- ning åt en elev om hemkommunen har beslutat att inte lämna bidrag för eleven enligt bestämmelserna om tilläggsbelopp innebär dess- utom att kommunen inte ska drabbas av orimliga ekonomiska kon- sekvenser om en elev som bedömts tillhöra träningsprogrammet väljer ett fristående alternativ. Jag föreslår följaktligen att bestämmelserna om mottagande till utbildning vid fristående gymnasiesärskolor inte ska ändras. En enskild huvudmans beslut om mottagande i gymnasiesärskolan ska kunna överklagas till . 19 19 kap. 23 § och 27 § samt 28 kap. 5 § punkt 2 skollagen (2010:800). Studier i annan kommuns eller fristående gymnasiesärskola Förslag: En kommun eller ett landsting som tagit emot en elev på ett nationellt program i gymnasiesärskolan som inte är hem- mahörande i kommunen eller inom samverkansområdet för utbildningen ska ersättas för sina kostnader för elevens utbild- ning av elevens hemkommun. Om inte hemkommunen och den anordnande kommunen eller kommer överens om annat, eller det finns andra bestämmelser, ska den interkom- munala ersättningen motsvara anordnarens självkostnad. Om eleven antagits i andra hand ska ersättningen högst upp- gå till den kostnad som hemkommunen själv har för motsvaran- de utbildning eller, om den anordnande huvudmannens kost- nader är lägre än hemkommunens, ska ersättningen utgå med denna lägre kostnad. När det gäller riksrekryterande utbildning eller särskilda vari- anter inom de nationella programmen ska hemkommunen betala det belopp som har beslutats i varje särskilt fall av Statens skol- verk. Den interkommunala ersättningen för en elev på gymnasie- särskolans träningsprogram ska överenskommas mellan elevens hemkommun och anordnande kommun eller landsting i de fall en elev tas emot i en annan kommun än hemkommunen eller inom dess samverkansområde eller i ett landsting. Detta innebär att bestämmelsen om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska besluta vilket belopp som hemkommunen ska betala om kommunerna inte kommer överens om ersättningens storlek ska utgå. En harmonisering av reglerna för mottagande i gymnasiesärskolan till dem som gäller för gymnasieskolan möjliggör även en harmoni- sering av bestämmelserna om interkommunal ersättning. Det är önskvärt att bestämmelserna inte i onödan skiljer sig mellan olika skolformer, annat än där det motiveras av skolformens särart. Skilda regler vad gäller den interkommunala ersättningen innebär också skilda villkor för elever i olika skolformer. Studier i annan kommuns eller fristående gymnasiesärskola Vad säger bestämmelserna? För gymnasieskolan gäller att en kommun eller ett landsting som tagit emot en elev på ett nationellt program som inte är hemma- hörande i kommunen eller i samverkansområdet för utbildningen ska ersättas för sina kostnader för elevens utbildning av dennes hem- kommun (interkommunal ersättning). Om inte den anordnande huvud- mannen och elevens hemkommun kommer överens om annat ska den interkommunala ersättningen motsvara anordnarens självkost- nad. Om eleven antagits i andra hand ska dock ersättningen högst uppgå till den kostnad som hemkommunen själv har för motsva- rande utbildning. Om den anordnande huvudmannens kostnader är lägre ska hemkommunen i stället ersätta denna lägre kostnad.20 För preparandutbildning och programinriktat individuellt val finns särskilda bestämmelser om den interkommunala ersättning- en21. När det gäller yrkesintroduktion, individuellt alternativ och språkintroduktion lämnas ersättningsfrågan oreglerad. Det är enligt regeringen22 inte lämpligt att reglera hur ersättningen mellan kom- munerna ska bestämmas, eftersom längden på utbildningen kan variera och innehållet i dessa utbildningar förutsätts vara mycket individuellt. Det bör därför stå kommunerna fritt att avtala om ersättning i de fall där kommunerna träffar överenskommelser om att elever ska tas emot i en kommun som inte är elevens hemkommun. För gymnasiesärskolan gäller att hemkommunen ska betala ersättning till den mottagande kommunen både då eleven mottagits efter önskemål av vårdnadshavaren och där detta skett därför att eleven på grund av personliga förhållanden har särskilda skäl. I det fall där eleven mottagits efter önskemål av elevens vårdnadshavare får, om kommunerna inte kommer överens om annat, regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer besluta om vilket belopp hemkommunen ska betala till den kommun som tagit emot eleven. Enligt dagens bestämmelser får enbart regeringen besluta om belopp, vilket har skett endast vid några få tillfällen. Om eleven mottagits därför att eleven på grund av personliga förhållanden har särskilda skäl för detta ska hemkommunen betala ersättning för 2016 kap. 50–51 §§ skollagen (2010:800). 2117 kap. 22–27 §§ skollagen (2010:800). 2009/10:165 sid. 454. Studier i annan kommuns eller fristående gymnasiesärskola SOU 2011:8 kostnaderna för utbildningen, dvs. vad utbildningen faktiskt kostar.23 Förslag till mer likvärdiga bestämmelser Den nya skollagens bestämmelser om interkommunal ersättning måste anpassas till de förslag som lämnats om mottagande i gym- nasiesärskolan och som innebär en anpassning till vad som gäller för gymnasieskolan. Det är rimligt att även bestämmelserna om interkommunal ersättning harmoniseras så långt möjligt, inte minst för att elevernas villkor ska bli så likvärdiga som möjligt. Jag föreslår därför att en kommun eller ett landsting som tagit emot en elev på ett nationellt program i gymnasiesärskolan som inte är hemmahörande i kommunen eller inom samverkansområdet för utbildningen ska ersättas för sina kostnader för elevens utbild- ning av hemkommunen (om samverkansområde se vidare avsnitt 6.1). Om inte hemkommunen och den anordnande kommunen eller kommer överens om annat, eller det finns andra bestämmelser, ska den interkommunala ersättningen motsvara anord- narens självkostnad. Om eleven antagits i andra hand ska ersätt- ningen högst uppgå till den kostnad som hemkommunen själv har för motsvarande utbildning eller, om den anordnande huvud- mannens kostnader är lägre än hemkommunens, ska ersättningen utgå med denna lägre kostnad. När det gäller riksrekryterande utbildning eller särskilda varianter inom de nationella programmen ska hemkommunen betala det belopp som har beslutats i varje sär- skilt fall av . Jag ser inte något behov av att behålla bestämmelsen24 i skol- lagen som innebär att regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer ska besluta vilket belopp som hemkommunen ska betala om kommunerna inte kommer överens om ersättningens storlek och föreslår därför att den utgår. Bestämmelsen gäller endast för det fall eleven mottagits i en annan kommuns gymnasie- särskola efter önskemål av elevens vårdnadshavare, en möjlighet som enligt mitt förslag ovan ersätts med mottagande i andra hand. Någon motsvarande bestämmelse finns inte för gymnasieskolan vid mottagande i andra hand. De föreslagna reglerna om interkom- 2319 kap. 22 § skollagen (2010:800). Observera att möjligheten att tas emot på grund av att eleven på grund av personliga förhållanden har särskilda skäl tillämpas först fr.o.m. . 2419 kap. 22 § andra stycket skollagen (2010:800). Studier i annan kommuns eller fristående gymnasiesärskola munal ersättning förväntas ge tillräckligt stöd för att fastställa den interkommunala ersättningen för gymnasieskolan, och måste göra det även för gymnasiesärskolan. I de fall eleven blir antagen i andra hand finns ju en utbildning i hemkommunen eller dess samverkans- område att relatera bedömningen till. Dagens möjlighet att vända sig till regeringen för att få den interkommunala ersättningen fast- ställd har som nämnts ovan knappt utnyttjats alls. Studier på träningsprogram i den nya gymnasiesärskolan kommer i hög grad utformas individuellt och kan därför i första hand jäm- föras med utbildning på introduktionsprogram i gymnasieskolan som inte utformats för en grupp elever. För gymnasieskolan lämnas i dessa fall frågan om den interkommunala ersättningen oreglerad, bl.a. eftersom längden på utbildningen kan variera och innehållet förutsätts vara mycket individuellt. Det står således kommunerna fritt att avtala om ersättningen. Ovan föreslås för gymnasiesärskolan att en kommun som an- ordnar träningsprogram får ta emot elever från annan kommun, under förutsättning att eleven ansökt om utbildning på tränings- program och hemkommunen bedömt att eleven inte kan följa under- visningen på ett nationellt program. Även om längden på utbild- ningen på träningsprogram i gymnasiesärskolan kan förutses så gäller även här att utbildningen är i hög grad individuellt utformad. Elevernas förutsättningar och behov varierar stort. Jag förslår där- för att det även för gymnasiesärskolans träningsprogram ska vara en fråga för kommunerna att komma överens om den interkom- munala ersättningen i de fall en elev tas emot i en annan kommun än hemkommunen eller inom dess samverkansområde. Om kom- munerna inte kan komma överens och eleven således inte kan tas emot i den aktuella kommunen eller kvarstår hemkom- munens ansvar att erbjuda utbildningen i den egna kommunen eller genom samverkan med annan kommun eller landsting. 6.4Ersättning till fristående skolor Förslag: Ersättningen för en elev som mottagits till en utbild- ning vid en fristående gymnasiesärskola ska även fortsatt bestå av ett grundbelopp och vid behov ett tilläggsbelopp. Grundbe- loppet för ersättning till fristående gymnasiesärskolor ska, om inte kommunen och den fristående huvudmannen kommer över- Studier i annan kommuns eller fristående gymnasiesärskola ens om annat, bestämmas efter samma grunder som hemkom- munen tillämpar vid fördelning av resurser till det aktuella pro- grammet eller ett jämförbart program. Det ska vara Statens skol- verks uppgift att fastställa vilka program som är jämförbara. I praktiken sammanfaller kategorierna med den i riksprislistan. Träningsprogrammet utgör en sådan kategori. Om hemkommunen inte erbjuder utbildning på det aktuella programmet eller ett jämförbart program ska ersättningen fast- ställas med stöd av den s.k. riksprislistan. Denna ska differen- tieras med hänsyn till skillnader i programkostnad, för kategori- er av program. ges i uppdrag att fastställa en riks- prislista för gymnasiesärskolan bestående av ett begränsat antal kategorier av program. Tilläggsbelopp ska fastställas på samma grunder som . Bedömning: Med den programstruktur som föreslås för den framtida gymnasiesärskolan bör riksprislistan indelas i tre till fyra kategorier. Slutligt ställningstagande bör fattas av Skolver- ket efter att myndigheten samlat in ett fullständigt och kvali- tetssäkrat underlag från samtliga berörda kommuner och lands- ting. Förändringarna vad gäller fastställande av grundbelopp för ersättning till fristående gymnasiesärskolor är angelägna. Om möjligt bör därför en differentiering inte avvakta införandet av den framtida gymnasiesärskolan. Utredningen ska bedöma om det är möjligt att bestämma bidrags- beloppet för utbildning i fristående gymnasiesärskola på samma sätt som för gymnasieskolan, dvs. efter samma grunder som kom- munen tillämpar vid fördelning av resurser till aktuellt program eller aktuell inriktning, samt om riksprislistan ska ange ersättnings- belopp för varje nationellt program. Om utredningen finner att det är lämpligt ska förslag lämnas till författningsändringar.