sou · GZB371 · 2012-01-01 00:00:00 — Den förutsätter emellertid dels att myndigheterna i hemlandet känner till eller miss- tänker att personen hyser en otillåten politisk uppfattning eller att det vid ett återvändande till hemlandet finns risk för att personens politiska åsikter avslöjas eller tillskrivs honom eller henne, dels att det finns anledning att räkna med att utlänningen vid ett återvän- dande skulle komma att utsättas för förföljelse på grund av dessa åsikter (prop. 2005/06:6 s. 11). Som inledningsvis nämnts får utlämning inte ske av den som riske- rar att vidareutlämnas från den ansökande staten till en annan stat, i vilken han riskerar förföljelse. I förekommande fall måste hänsyn således tas till exempelvis den ansökande statens flyktingrätt och huruvida staten tillträtt Genèvekonvention (se NJA 1972 s. 358, 1990 s. 492, 1993 s. 242 och 2003 s. 354 nedan). Även de bilaterala utlämningsavtal som ingått innehåller (direkt eller indirekt) förbud mot utlämning vid sådana förhållan- den som avses i 7 § UtlämningsL. Följande gäller enligt dessa avtal. -Avtalet med : Enligt artikel III p. 1 b) (SÖ 1974:3) ska en person inte utlämnas om den anmodade staten har grun- dad anledning antaga att utlämningsframställningen gjorts i av- Utlämningslagens förutsättningar för utlämning sikt att åtala eller straffa personen på grund av hans ras, religion, nationalitet eller politiska uppfattning eller att hans belägenhet kan försvåras på någon av dessa grunder. -Avtalet med : Enligt artikel 3 b)(SÖ 2001:42) ska utläm- ning inte beviljas om det finns grundad anledning att anta att framställningen om utlämning har gjorts i syfte att åtala eller straffa en person på grund av dennes ras, religion, nationalitet eller politiska uppfattning. -Avtalet med och : Avtalet innehåller inte någon särskild bestämmelse om förbud mot utlämning vid sådana förhållanden som avses i 7 § UtlämningsL. (2) (SÖ 1965:19–20) får emellertid den anmodade parten vägra utlämning på varje vägransgrund som finns i denna parts lag- stiftning. -Avtalet med : Avtalet innehåller inte någon särskild bestäm- melse om förbud mot utlämning vid sådana förhållanden som avses i 7 § UtlämningsL. Enligt artikel XV (SÖ 1963:17) ska emel- lertid – i den utsträckning detta står i överensstämmelse med bestämmelserna i avtalet – utlämning regleras av gällande lagar och föreskrifter i den anmodade staten (artikel XVIII i den konsoli- derade versionen). Förbudet mot utlämning vid risk för sådan förföljelse som avses i 7 § UtlämningsL har i ett antal fall varit föremål för Högsta dom- stolens bedömning. I NJA 1990 s. 46 var fråga om utlämning till av en jugoslavisk medborgare som enligt ett jugoslaviskt domstolsbeslut var häktad misstänkt för försök till mord i Kosovo. Den jugoslaviske medborgaren bodde i och hade permanent uppehållstillstånd här. Han tillhörde den albanska folkgruppen i provinsen inom delstaten och det aktuella brottet bestod i att mannen på den statliga säkerhetstjänstens kontor i en kommun i Kosovo skulle ha skjutit ned en av tjänstemännen vid säkerhetstjänsten i uppsåt att beröva denne livet. Mannen gjorde bl.a. gällande, att han på grund av sin härstamning och politiska förhållanden löpte risk att utsättas för förföljelse av svår beskaffenhet om han utlämnades till . hade i yttrande till riksåklagaren uttalat, att verket inte ansåg mannen vara flykting enligt utlänningslagen och Utlämningslagens förutsättningar för utlämning att hinder mot utlämningen enligt 7 § UtlämningsL därför inte torde föreligga. Det var vidare upplyst att invandrarverket avslagit en ansökan om flyktingförklaring från mannens sida. Mannen hade till stöd för sin inställning anfört att det inom Kosovo fanns starka spänningar mellan den albanska folkgruppen, å ena sidan, samt den serbiska folkgruppen och den serbiska delstaten, å den andra, att ett stort antal rättsövergrepp hade förövats gentemot medlemmar av den albanska folkgruppen, att det inom den albanska folkgruppen fanns en utbredd uppfattning att Kosovo borde bli en egen delstat inom , att han sympatiserat med denna uppfattning och att han sedan han kom till aktivt verkat för en från styrd kommitté för upp- lysning av världsopinionen om Kosovo, varvid han bl.a. vid besök i som kurir befordrat tryckt material och förmedlat muntliga instruktioner till personer som kämpade för albanernas sak. Mannen hade vidare anfört, att han tidigare tillhört polisväsendet och därför varit utsatt för fortlöpande krav från säker- hetstjänstens sida om att han skulle samarbeta med denna, genom att lämna uppgifter om sina landsmäns politiska aktiviteter i andra länder, vilket han i möjligaste mån försökt att undvika. Högsta dom- stolen anförde, att omständigheterna kring det brott för vilket man- nen var anklagad för i förening med de starka politiska motsättningar som rådde i Kosovo i viss mån skapade osäkerhet om den situation i vilken mannen skulle komma att befinna sig i, om han utlämnades till . Mannens situation kunde också, anförde , komma att påverkas av vad han uppgett om den verksamhet han bedrivit till stöd för politiska förändringar i Kosovo – även om sanningshalten av dessa uppgifter inte med säkerhet kunde fastställas. Vid en samlad bedömning av vad som förekommit i ärendet fann omständigheterna föranleda till antagandet att mannen, på grund av sin härstamning och de politiska förhållandena i Kosovo, löpte risk att utsättas för sådan förföljelse som avses i 7 § UtlämningsL. Hinder mot utläm- ning förelåg därmed. NJA 1990 s. 484 II och III gällde, som nämnts i avsnitt 3.3, utlämning till av sovjetiska medborgare som, enligt sovjetiska häktningsbeslut, var misstänkta för kapning av luftfartyg och olaglig utresa ur . I II gjorde den för utlämning aktuelle mannen gällande att han, om han utlämnades, riskerade att i utsättas för förföljelse i strid med 7 § UtlämningsL på grund av sin nationella tillhörighet, sin politiska och religiösa Utlämningslagens förutsättningar för utlämning uppfattning samt sin inställning till militärtjänsten. Han anförde därvid att han underlåtit att inställa sig inför en militärkommission med anledning av kommande militärtjänstgöring, eftersom han över- huvudtaget inte ville tjänstgöra i den sovjetiska armén, och han erfarit att han skulle kommenderas att tjänstgöra i delrepubliken , där militärt undantagstillstånd rådde och där det förekom allvarliga oroligheter, att han deltagit i aktiviteter till förmån för ett själv- ständigt , vilka föranlett polisingripan- den mot honom samt att han tillhörde den grekisk-katolska kyrkan som inte var ett i erkänt religiöst samfund. ansåg, att vad mannen anfört om sitt deltagande i vissa politiska aktiviteter och om sin religionstillhörighet inte kunde anses utgöra tillräcklig grund för antagande att risk för sådan förföljelse som avses i 7 § UtlämningsL skulle föreligga. Även i III gjorde den för utlämning aktuelle mannen, som var från en stad i nuvarande , gällande att utlämning av honom skulle strida mot be- stämmelsen i 7 § UtlämningsL, då han på grund av sin politiska upp- fattning, sin inställning till militärtjänsten och sin olagliga utresa skulle riskera att utsättas för förföljelse. Mannen anförde därvid, att han i viss omfattning bedrivit politisk verksamhet i hemlandet genom att han på egen hand skrivit och spritt flygblad innehållande pro- tester mot det rådande samhällsskicket samt att han hade kallats att inställa sig till militärtjänstgöring men inte kunde tänka sig att tjänstgöra inom den sovjetiska krigsmakten, eftersom han då skulle riskera att beordras att öppna eld mot sina landsmän. Högsta dom- stolen menade, att vad mannen anfört om sin politiska uppfattning och verksamhet inte kunde anses utgöra tillräcklig grund för att anta att det förelåg risk för sådan förföljelse som avses i 7 § Utläm- ningsL. Hinder mot utlämning förelåg därför inte enligt bestäm- melsen. I NJA 1990 s. 492 var fråga om utlämning till av en libanesisk medborgare som enligt tyska häktningsbeslut var miss- tänkt för urkundsförfalskning i ett stort antal fall. Den libanesiske mannen hävdade, att det var sannolikt att han, om han utlämnades till efter att där ha avtjänat sitt straff, skulle komma att utvisas till . Han gjorde vidare gällande, att han varit poli- tiskt aktiv i och att han, om han nu återvände dit, sanno- likt skulle bli fängslad och i värsta fall avrättad. konstaterade att det inte förelåg någon risk för att mannen skulle komma att i utsättas för sådan förföljelse som avses i 7 § UtlämningsL. Eftersom asylrätten är skyddad genom lag i , Utlämningslagens förutsättningar för utlämning och genom sitt tillträde till Genèvekonvention också har åtagit sig konkreta folkrättsliga förpliktelser på flykting- området, kunde det heller inte, menade , föreligga någon risk för att mannen skulle från bli sänd till annan stat, i vilken han löpte risk för sådan förföljelse. I det i avsnitt 3.5 refererade NJA 1972 s. 358 invände den man som ansökan avsåg, att han i inte skulle åtnjuta skydd mot att bli sänd till , där han skulle riskera politisk förföljelse. avfärdade invändningen genom att hänvisa dels till att enligt utlämningsavtalet med måste begära svensk tillåtelse för att vidareutlämna en från utlämnad person, dels till av Genèvekonvention. I NJA 1993 s. 242 gällde saken utlämning till (och eventuell vidareutlämning därifrån till ) av två makar från misstänkta för kapning av luftfartyg. Makarna gjorde gällande att en utlämning av dem skulle strida mot bestäm- melserna i 7 § UtlämningsL. Till stöd härför anförde de, att de inte var azerbajdzjaner samt att mannen var och kvinnan , att de på grund av sitt etniska ursprung var diskriminerade och för- följda i samt att myndigheterna i tvångs- rekryterade män till deltagande i kriget mellan och . Vidare anförde de, att mannen uttalat sig kritiskt mot regimen i och att det förelåg risk för att de vidare- utlämnades till där de riskerade att bli utsatta för för- följelse. Makarna anförde även som skäl mot utlämning de generellt sett dåliga förhållanden som, enligt deras förmenande, rådde inom rättskipningen och i fängelserna i och . uttalade, att det som makarna anfört i sist nämnt avse- ende inte kunde beaktas inom ramen för den prövning som skulle göras enligt 7 § (och 8 §) UtlämningsL av huruvida hinder mötte mot utlämning på grund av förhållanden som rörde makarna person- ligen (se vidare angående detta uttalande nedan i NJA 2009 s. 280). Vad makarna anfört i de hänseenden som hade bärighet på 7 § Ut- lämningsL ansåg inte utgöra tillräcklig grund för antagandet, att risk för sådan förföljelse som avses i bestämmelsen skulle föreligga. I NJA 2002 s. 624 gällde saken utlämning till för brott som enligt svensk rätt motsvarade mord, alternativt dråp, och rån. Den man ansökan avsåg gjorde gällande, att hinder mot utlämning förelåg enligt 7 och 8 §§ UtlämningsL. Han anförde därvid att han i varit politiskt aktiv mot regimen såsom ledare för en Utlämningslagens förutsättningar för utlämning mindre grupp som sympatiserade med den Kristdemokratiska folk- fronten, att han, om han återfördes till , skulle tas emot av säkerhetspolisen, behandlas som en landsförrädare, bli misshand- lad och tvingad att erkänna sig skyldig till brott. Han anförde vidare att det förekom tortyr i fängelserna i och att förhållan- dena i fängelserna i övrigt var så dåliga att de intagna tynade bort av köld, hunger och kroniska sjukdomar. slog fast, att vad mannen anfört inte kunde anses utgöra tillräcklig grund för att anta att han på grund av sin politiska verksamhet löpte risk för sådan förföljelse som avses i 7 § UtlämningsL. bedömde sedan huruvida hinder mot utlämning förelåg enligt 8 § UtlämningsL eller artikel 3 i (se närmare nedan NJA 2009 s. 280 och avsnitt 5.3). I NJA 2003 s. 354 gällde saken utlämning till av en irakisk medborgare, misstänkt för bl.a. människosmuggling. Mannen motsatte sig utlämning, bl.a. under hänvisning till att han i riske- rade sådan förföljelse som avses i 7 § UtlämningsL och att han från skulle kunna bli utvisad till . an- förde att vad mannen anfört i denna del inte utgjorde något hinder mot utlämning och att härvid borde bl.a. beaktas att till- trätt Genèvekonvention. I NJA 2005 s. 700 var fråga om utlämning till av en rumänsk medborgare, som enligt rumänska häktningsbeslut var miss- tänkt för brott som enligt svensk rätt motsvarade sexuellt utnytt- jande av person i beroendeställning och människohandel. Mannen gjorde gällande, att han skulle bli utsatt för förföljelse om han utläm- nades till . (Det bör noteras, att , liksom , är anslutet till utlämningskonvention. Häktningsbeslut som meddelats i ska därför enligt 9 § tredje stycket Utläm- ningsL godtas, om det inte i särskilt fall framgår att beslutet är uppen- bart oriktigt.) Mot bakgrund av den bevisning som presenterats i ärendet – bl.a. målsägandens under det först nämnda brottet upp- gifter samt uppgifter som andra personer som hörts i utlämnings- ärendet lämnat – var det, enligt , i viss mån tvek- samt om mannen verkligen begått de gärningar som han begärdes utlämnad för. Omständigheterna var emellertid enligt domstolen inte sådana, att häktningsbesluten kunde betraktas som uppenbart orik- tiga och hinder mot utlämning på grund av felaktiga häktningsbeslut kunde därför inte hävdas. Mannen var yogaledare och grundare av en yogarörelse – (Asociatia Miscarea de Integrare Spirituala în Absolut) – som anordnade kurser i hela . Utlämningslagens förutsättningar för utlämning stolen konstaterade först, att det av utredningen i ärendet fick anses framgå att yoga, i vart fall den form som utövats inom , hade sådan andlig målsättning att deltagande i verksamheten gav uttryck för en religiös uppfattning. I skrivelser som åberopats i målet, från bl.a. för försvaret av mänskliga rättigheter i och , angående trakasserier och brott mot fundamentala rättigheter från rumänska media och insti- tutioner mot och yogaledaren anfördes, att yogaledaren riske- rade att bli förföljd i och att han där inte kunde påräkna en rättvis rättegång. I målet hade det svenska uppgett, att som kandidatland till EU i princip uppfyllde de s.k. politiska Köpenhamnskriterierna, vilket innebär, att landet ska ha stabila institutioner som garanterar rättssäkerhet, mänskliga rättig- heter samt respekt för och skydd av minoriteter. I praktiken kunde det ändock, enligt , förekomma enskilda kränk- ningar av respekten för mänskliga rättigheter samt tillkortakomman- den inom rättsväsendet, bestående i korruption och bristande obero- ende av regeringen samt styrd lottning från domstolschefernas sida. Enligt kunde noteras, att anklagelserna mot och dess ledare varit många och allvarliga från såväl rumänska myndigheter som media, att organisationen sades ha stått under den rumänska säkerhetstjänstens uppsikt under och dess ledare ända , men att de flesta anklagelserna inte hade kunnat bevisas och att ingen dom fallit. Enligt fick det anses klarlagt, att gripandet och förhöret av målsäganden för brottet motsvarande sexuellt utnyttjande av person i beroende- ställning hade ägt rum i former som ingav betänkligheter och att myndigheterna därefter avsiktligt lämnat ut uppgifter från förunder- sökningen till media i syfte att åstadkomma en opinion mot yoga- ledaren. Vidare fanns, enligt domstolen, viss dokumentation rörande husrannsakningar i förening med vandalisering av yogaledarens bostad och enligt ett i ärendet åberopat anförande i det rumänska parlamen- tet betecknades yogaledaren som , psykopat, usling, terrorist och skurk följt av en uppmaning till allmänne åklagaren att ome- delbart arrestera honom. I häktningsbesluten angavs vidare, anförde , som särskild häktningsgrund att yogaledaren störde den allmänna ordningen, bestående i att befolkningens väl- kända reaktion, då denna fått kännedom om att allvarliga brotts- gärningar begåtts mot vissa minderåriga, har orsakat en viss social spänning som motiverar att en drastisk förebyggande åtgärd måste vidtas mot [yogaledaren]. Enligt måste en sam- Utlämningslagens förutsättningar för utlämning lad bedömning av den utredning som åberopats anses ge underlag för slutsatsen, att yogaledaren på grund av sin religiösa uppfattning löpte risk att utsättas för förföljelse av svår beskaffenhet efter en utlämning. fann därför att det förelåg hinder mot utlämning enligt 7 § UtlämningsL. NJA 2007 s. 574 gällde utlämning till av en albansk med- borgare som enligt albansk domstols häktningsbeslut var misstänkt för brott som enligt svensk rätt motsvarade mord och grovt vapen- brott. Den albanske mannen gjorde gällande, att det fanns hinder mot utlämning enligt 7 § UtlämningsL. Som grund för sin inställning anförde han att det fanns en allvarlig risk för att han skulle dödas efter en utlämning till och att de albanska myndigheterna inte skulle kunna skydda honom. Enligt mannen hade han och hans släkt varit utsatta för flera svåra övergrepp; bl.a. hade fyra bröder till honom, liksom en farbror och två kusiner blivit dödade, han själv blivit beskjuten, familjens gård blivit nerbränd och anhörigas gravar blivit skändade. Händelserna hade enligt man- nen sin bakgrund i politiska motsättningar mellan det parti som han och hans familj sympatiserade med och ett annat parti som styrt , och de albanska myndigheterna hade trots an- mälan inte ingripit mot dem som utfört övergreppen. Mannen menade därför att han löpte risk att i utsättas för svår förföljelse och att denna förföljelse berodde på hans och hans familjs politiska uppfattning och de politiska förhållandena i landet. Högsta domsto- len anförde, att även om det kunde ha funnits politiska inslag i en del av händelserna, så gav utredningen inte underlag för några mer bestämda slutsatser om att politiska motiv legat bakom det inträffade eller att mannen av politiska skäl skulle komma att utsättas för en annan påföljd i , än den som direkt anknöt till de brott han misstänktes för. Inte heller på annan grund kunde det enligt anses föreligga något hinder mot utlämning enligt 7 § UtlämningsL. (kom emellertid fram till att hin- der mot utlämning förelåg enligt artikel 3 ; se avsnitt 5.3.) NJA 2007 N 36 gällde utlämning till av en rysk medbor- gare som enligt ett tjetjenskt häktningsbeslut var misstänkt för brott som enligt svensk rätt motsvarade människorov. Mannen gjorde, med hänvisning till 7 § UtlämningsL, gällande att det förelåg hinder mot utlämning, eftersom han var etnisk tjetjen och på grund av sin härstamning och sin politiska uppfattning löpte risk att utsättas för förföljelse, om han utlämnades. Mannen gjorde vidare gällande, att en Utlämningslagens förutsättningar för utlämning utlämning skulle kränka , särskilt artiklarna 3 och 6. Till stöd för sin framställning hänvisade mannen till olika rap- porter (bl.a. från ), pressnotiser och tidnings- artiklar angående de rättsliga förhållandena i och tjetjeners situation i . Han åberopade också, att och vägrat att till utlämna tjetjener samt att på grund av den rådande situationen i beviljat tjetjener uppehållstillstånd. Vidare åberopade han ett av ingivet yttrande angående förhållandena i , vari angavs att mannen vid en utlämning till skulle löpa stor risk att utsättas för tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behand- ling eller bestraffning samt riskera att erhålla en rättegång som inte skulle nå upp till internationella normer för en rättvis rättegång. Vid prövning i det asylären- de som avsåg mannen hade denne ansetts inte ha styrkt sina upp- gifter om uppgivna arresteringar, trakasserier eller politisk verksam- het i övrigt och han bedömdes inte vara skyddsbehövande. På grund av den då pågående väpnade konflikten i bedömdes han dock inte kunna återvända dit utan beviljades tillfälligt uppehålls- tillstånd. ansåg, att vad mannen åberopat rörande sin bakgrund och sin anknytning till frihetsrörelsen i inte utgjorde grund för att göra en annan bedömning än den Migrations- verket tidigare gjort. Det kunde därför enligt inte antas, att mannen på grund av sin politiska uppfattning skulle löpa risk för sådan förföljelse som avses i 7 § UtlämningsL. Vad av- såg frågan om mannen på grund av sitt tjetjenska ursprung skulle löpa sådan risk uttalade att de åberopade rap- porterna gav visst stöd för diskriminerande behandling av tjetjener. Vidare framgick det, enligt domstolen, i en rapport från Utrikes- departementet, att företrädare för ryska förband begått omfattande och systematiska övergrepp under de strider som pågått i konflikten och att motsvarande övergrepp begåtts av tjetjenska trupper. Enligt bedömning, vilken enligt fick stöd av , hade proble- men i snarare sitt ursprung i konflikten där än i en allmän förföljelse av tjetjener. Vid en samlad bedömning ansåg , att det som anförts av mannen inte kunde anses utgöra tillräcklig grund för att anta att han såsom tjetjen skulle löpa risk att utsättas för sådan förföljelse som avses i 7 § UtlämningsL. (Dom- stolen behandlade sedan om en utlämning var förenlig med artik- Utlämningslagens förutsättningar för utlämning larna 3 och 6 i ; se närmare nedan NJA 2009 s. 280 och avsnitt 5.3.) I NJA 2009 s. 280 var fråga om utlämning till av en för bl.a. folkmord misstänkt rwandisk medborgare. Den rwandiske man- nen gjorde gällande att hinder mot utlämning förelåg enligt 6–9 §§ UtlämningsL och enligt artikel 6 i . Vad avsåg hindret enligt 7 § UtlämningsL hävdade han, att han som hutu, vid en utlämning till , riskerade att utsättas för sådan förföljelse som avses i bestämmelsen. I sammanhanget framhöll han att han i hade ställning som flykting. Vad gäller frågan om omfatt- ningen av prövning samt förhållandet mellan UtlämningsL:s bestämmelser (främst 7 och 8 §§) och Europakon- ventionen gjorde följande uttalande (s. 282 ff.): Den prövning som enligt lagtexten ankommer på är alltså begränsad till de hinder mot utlämning som finns i utlämningslagen. Flera av dessa är förhållandevis allmänt utformade. Detta gäller kanske särskilt bestämmelserna i 7 § om hinder på grund av risk för förföljelse av svår beskaffenhet och i 8 § om hinder på grund av uppenbar ofören- lighet med humanitetens krav. Det är inte ovanligt att den som en ut- lämningsframställning rör motsätter sig utlämning med hänvisning till dessa paragrafer och därvid åberopar uppgifter om de allmänna förhål- landena i den stat som gjort framställningen. Det är också uppenbart att sådana uppgifter kan vara av betydelse för bedömningen av om det på någon av de angivna grunderna föreligger hinder mot utlämning i ett enskilt fall. En annan fråga är om bestämmelserna i utlämningslagen är avsedda att tillämpas så att uppgifter om de allmänna förhållandena i en stat läggs till grund för en bedömning att det föreligger hinder mot utlämning helt oberoende av omständigheterna i det enskilda fallet. I NJA 1993 s. 242 uttalade att vad den som be- gäran avsåg anfört om de allmänna förhållandena inom rättskipningen och fängelserna i den ansökande staten inte kunde beaktas inom ramen för den prövning som skulle göras enligt 7 och 8 §§ utlämningslagen. Det får antas att avsikten med uttalandet var att markera att det när- mast fick anses vara en uppgift för regeringen att bedöma i vad mån de allmänna förhållandena i en stat var sådana att dessa utgjorde ett mer generellt skäl för att inte bevilja utlämning (varvid något yttrande från inte är erforderligt) liksom i vilken utsträckning upp- lysningar om de allmänna förhållandena i den ansökande staten borde tilläggas särskild vikt vid sidan av en bedömning på mer individualiserad grund. Frågan om kompetensfördelningen mellan regeringen och när det gäller beslut i utlämningsfrågor kan i viss mån sägas ha komplicerats i och med att började gälla som svensk lag från . I sin praxis (det ledande avgörandet är dom i målet Soering mot , Serie Utlämningslagens förutsättningar för utlämning A, nr 161) har fastslagit att det kan utgöra konven- tionsbrott att utlämna någon till en annan stat.