sou · H0B334d2 · 2012-06-05 00:00:00 — Som beskrivits i avsnitt 4.3 ovan resulterar bedömningen av brottets straffvärde (och straffmätningsvärde) i ett antal kr penningböter, ett antal dagsböter eller , månader eller år fängelse. Vid denna bedömning anses penningböter vara mindre ingripande än dagsböter. Av 1 kap. 5 § BrB framgår att fängelse alltid är att anse som ett svårare straff än böter. Fängelse kan, enligt vad som framgår av 27 kap. 1 § och 28 kap. 1 § BrB, ersättas med villkorlig dom eller skyddstillsyn. Enligt vad som föreskrivs i 30 kap. 1 § BrB är fängelse att anse som en svårare påföljd än villkorlig dom och skyddstillsyn. Villkorlig dom och skyddstillsyn är formellt sett lika ingrip- ande.45 I praktiken är dock skyddstillsyn, som innebär en treårig prövotid där den dömde som regel ställs under övervakning , mer ingripande än villkorlig dom, som endast inne- bär att den dömde underkastas en prövotid . Som redo- visats i avsnitt 4.2.5 kan skyddstillsyn dessutom förenas med sär- skilda föreskrifter om bl.a. läkarvård, nykterhetsvård eller annan vård eller behandling. har också i sin praxis slagit fast att skyddstillsyn är en för den dömde generellt sett mer ingrip- ande påföljd än villkorlig dom, se t.ex. rättsfallen NJA 2000 s. 190, 2000 s. 314 och 2008 s. 359. Överlämnande till vård enligt LVM enligt 31 kap. 2 § BrB och rättspsykiatrisk vård enligt 31 kap. 3 § BrB har inte rangordnats i ingripandegrad. Överlämnande till vård enligt LVM förutsätter dock att det finns särskilda skäl om det för brottet är föreskrivet strängare straff än fängelse . 4.4.2En påföljd eller flera? En påföljd enligt huvudregeln Enligt 30 kap. 2 § BrB får ingen dömas till flera påföljder för samma brott, om inte något annat är föreskrivet. Undantag från denna huvudregel görs dock i ett antal bestämmelser. 1987/88:120 s. 45. Villkorlig dom och skyddstillsyn med dagsböter Av 30 kap. 8 § BrB framgår att villkorlig dom enligt huvudregeln ska förenas med dagsböter. Undantag får göras om ett bötesstraff med hänsyn till skyldighet att fullgöra samhällstjänst eller andra följder av brottet skulle drabba den tilltalade alltför hårt, eller om det finns andra särskilda skäl mot att döma till böter. Med andra följder av brottet avses enligt förarbetena situa- tioner där den dömde i domen åläggs skadeståndsskyldighet. Vidare syftas på en del av de billighetsskäl som anges i 29 kap. 5 § BrB. Särskilda skäl kan enligt förarbetena vara den tilltalades ekonomiska situation.46 I kommentaren till anges att böter inte bör dömas ut om den tilltalade åläggs att ersätta skada, i vart fall inte i sådan omfattning att målsägandens utsikter att få skadan ersatt äventyras. Enligt vad som anges i kommentaren kan ändamålet att göra reak- tionen mot den dömde mera kännbar lika väl uppfyllas genom att han eller hon förmås att betala skadeståndet.47 I rättsfallet NJA 1992 s. 470, som avsåg en person som i sin anställning som butiks- chef hade gjort sig skyldig till grov förskingring av , valde att inte förena villkorlig dom med böter med hänsyn till att den tilltalade även ålades att som skadestånd betala tillbaka det förskingrade beloppet till målsäganden. I under- rättspraxis torde dock uppfattningen ofta vara att skadestånd som avser återbetalning av medel som den dömde genom brottet har tillägnat sig inte utgör skäl att avstå från att förena villkorlig dom med dagsböter.48 Även skyddstillsyn kan förenas med dagsböter. Enligt 30 kap. 10 § BrB ska rätten vid bedömningen av frågan om så ska ske be- akta om det är påkallat med hänsyn till brottslighetens straffvärde eller art eller den tilltalades tidigare brottslighet. I förarbetena till bestämmelsen anges i fråga om storleken på bötesstraffet att detta bör vara högre ju högre straffvärdet är eller ju mer omfattande den tilltalades tidigare brottslighet är. Även sådana frågor som om den tilltalade också åläggs skadeståndsskyldighet eller om han eller hon annars har en betydande skuldbörda bör enligt förarbetena kunna beaktas.49 1987/88:120 s. 104. 47Brottsbalken, en kommentar på Internet, kommentaren till 30 kap. 8 §. 48Se t.ex. hovrättsavgörandet RH 1993:96 och Borgeke, Att bestämma påföljd för brott, 1uppl., 2008, s. 328 f. 1987/88:120 s. 107 ff. Om en villkorlig dom eller skyddstillsyn förenas med dagsböter, är böterna en självständig påföljd. Det innebär att dagsböterna står kvar om den villkorliga domen eller skyddstillsynen skulle undan- röjas på grund av återfall i brott eller annan misskötsamhet. En skyddstillsyn kan, som anges i avsnitt 4.2.5, förenas med fäng- else i lägst och högst (se 28 kap. 3 § BrB). En förutsättning för att förena skyddstillsyn med fängelse är enligt 30 kap. 11 § BrB att detta är oundgängligen påkallat med hänsyn till brottslighetens straffvärde eller till den tilltalades tidi- gare brottslighet. Avsikten är enligt förarbetena att markera att det ska krävas mycket starka skäl för att kombinera skyddstillsyn med fängelse. Möjligheten bör endast utnyttjas om alternativet är att döma ut ett längre fängelsestraff.50 Med hänvisning till detta har i rättsfallen NJA 1983 s. 491 och NJA 1995 s. 708 funnit att skyddstillsyn inte skulle kombineras med fängelse vid bl.a. rattfylleribrottslighet. fall uttalade domstolen att avsikten inte är att kombinationen mera allmänt ska användas för att skärpa skyddstillsynspåföljden. Såvitt avser betydelsen av brottslighetens straffvärde innebär den s.k. ettårspresumtionen (se närmare om denna i avsnitt 4.4.4 nedan) att skyddstillsyn inte bör förenas med fängelse om straff- värdet (eller snarare straffmätningsvärdet) understiger om det inte finns andra skäl som talar för ett fängelsestraff. I doktrinen har uttalats att det bör vara möjligt att döma till skyddstillsyn med fängelse om straffmätningsvärdet motsvarar ett fängelsestraff på uppemot , men att det om det tillkommer andra särskilda skäl för skyddstillsyn bör vara möjligt att gå ännu högre.51 I paragrafen anges inte brottslighetens art som skäl för att för- ena skyddstillsyn med fängelse. Som beskrivs närmare i avsnitt 4.4.4 nedan och i kapitel 15 kan brottslighetens art utgöra skäl att döma ut ett fängelsestraff även om vare sig brottslighetens straffvärde eller den tilltalades tidigare brottslighet talar emot en frihetsberövande påföljd. I sin bok påföljd för brott anger justitierådet att brottslighetens art kan vara av betydelse för att 51Borgeke, Att bestämma påföljd för brott, 1 uppl., 2008, s. 371. påföljden bestäms till fängelse i och att kombinationen skyddstillsyn och fängelse enligt 28 kap. 3 § BrB i praktiken huvudsakligen används i detta intervall. Det innebär en- ligt Borgeke att det finns skäl för att i paragrafen läsa in brotts- lighetens art, fast det inte uttryckligen har angetts.52 Som framgår av paragrafens lydelse kan även det förhållandet att den tilltalade har gjort sig skyldig till brott utgöra skäl för att förena skyddstillsyn med fängelse. Om en skyddstillsyn förenas med fängelse, får den inte sam- tidigt förenas med böter eller med en föreskrift om samhällstjänst. Ett fängelsestraff som har dömts ut i kombination med skyddstill- syn får inte verkställas genom intensivövervakning med elektronisk kontroll och det sker inte någon villkorlig frigivning från straffet. Om förhållandena kräver det, får rätten besluta att fängelsestraffet ska gå i verkställighet, trots att domen inte har vunnit laga kraft. Möjligheten till omedelbar verkställighet av fängelsestraffet motiveras i förarbetena med att en uppskjuten verkställighet av fängelse- straffet kan ha en negativ effekt på behandlingsarbetet inom ramen för skyddstillsynen. I förarbetena understryks dock att stor för- siktighet måste iakttas i fråga om ett sådant förordnande, i synner- het om den tilltalade bestritt ansvar.53 Om en skyddstillsyn förenas med fängelse, är fängelsestraffet en självständig påföljd. Det innebär att fängelsestraffet står kvar om skyddstillsynen skulle undanröjas på grund av återfall i brott eller annan misskötsamhet. Rättspsykiatrisk vård och annan påföljd Enligt 31 kap. 3 § BrB får rätten, om det med hänsyn till den tilltalades tidigare brottslighet eller av andra särskilda skäl är på- kallat, förena ett överlämnande till rättspsykiatrisk vård med en annan påföljd, dock inte fängelse eller överlämnande till annan särskild vård. Det innebär att rätten med rättspsykiatrisk vård kan döma till böter, villkorlig dom eller skyddstillsyn. I förarbetena anges att det om det psykiatriska vårdbehovet kan antas bli kortvarigt ofta kan vara motiverat att den tilltalade även döms till skyddstillsyn eller villkorlig dom.54 I doktrinen har dock 52Borgeke, Att bestämma påföljd för brott, 1 uppl., 2008, s. 372. 1982/83:85 s. 100. 1990/91:58 s. 535 f. uttalats att det framstår som svårmotiverat att rättspsykiatrisk vård skulle förenas med någon annan påföljd.55 Gemensam påföljd för flera brott Enligt 30 kap. 3 § första stycket BrB ska rätten när någon döms för flera brott döma till gemensam påföljd, om inte något annat är före- skrivet. Undantag finns i 30 kap. 3 § andra stycket BrB, där det före- skrivs att rätten om det finns särskilda skäl får döma till böter för ett eller flera brott och döma till annan påföljd för brotts- ligheten i övrigt. Vidare får rätten döma till fängelse för ett eller flera brott som den dömer till villkorlig dom eller skydds- tillsyn för brottsligheten i övrigt. Möjligheten att döma till böter för ett eller flera brott och döma till annan påföljd för brottsligheten i övrigt innebär att det kan dömas till böter för en rättegångsförseelse även om den tilltalade döms till annan påföljd för det brott som han eller hon är åtalad för. På så sätt kan rättegångsförseelsen särskilt markeras. Möjligheten att döma till fängelse för ett eller flera brott och döma till villkorlig dom eller skyddstillsyn för brottslig- heten i övrigt kan tillämpas om den tilltalade ska dömas för dels ett sådant brott som påkallar ett kortare fängelsestraff med hänsyn till sin art, dels annan brottslighet för vilken en villkorlig dom eller skyddstillsyn anses tillräckligt ingripande. I rättsfallet NJA 1968 s. 327 dömdes den tilltalade till fängelse för vållande till annans död och vissa trafikbrott samt till skyddstillsyn för grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning. I rättsfallet NJA 1995 s. 708 gjorde däremot bedömningen att möjlig- heten att döma till ett fängelsestraff för viss brottslighet och till skyddstillsyn för annan brottslighet inte skulle användas när den brottslighet för vilken skyddstillsyn skulle bli aktuell var mindre allvarlig än den brottslighet som ansågs påkalla ett kortare fängelse- straff. Ytterligare undantag från bestämmelsen om gemensam påföljd finns i 25 kap. 5 § BrB såvitt avser böter. I paragrafens andra stycke anges att rätten om det finns särskilda skäl får döma till penning- böter för ett eller flera brott för vilka sådan påföljd är föreskriven och döma till annan form av böter för brottsligheten i 55 Borgeke, Att bestämma påföljd för brott, 1 uppl., 2008, s. 223. Enligt förarbetena bör det för att bestämmelsen ska tillämpas vara fråga om brottslighet av olika art, där ett gemensamt straff skulle ge ett orimligt resultat. Som exempel anges att dagsböter som gemensamt straff skulle kunna ge ett proportionellt sett för lågt straff i kronor om det ska omfatta ett förmögenhetsbrott som förskyller ett lågt antal dagsböter och ett antal trafikförseelser som förskyller höga penningböter.56 Av 25 kap. 5 § tredje stycket BrB framgår att gemensamt straff i böter inte får avse brott för vilket är föreskrivet normerade böter eller böter som inte får förvandlas till fängelse. För sådana brott ska alltså ett separat bötesstraff dömas ut. Huvudregeln om gemensam påföljd gäller även i högre rätt, vilket innebär att en hovrätt vid överprövning av två olika tings- rättsdomar inte kan döma ut separata påföljder för brotten i de olika domarna (om inte någon av de undantagssituationer som beskrivits ovan föreligger). I stället ska hovrätten, i enlighet med vad slagit fast i rättsfallet NJA 1975 s. 691, döma ut en gemensam påföljd för den samlade brottsligheten. 4.4.3När väljs böter som påföljd? Som anförts i avsnitt 4.3.5 uttrycks brottets straffvärde (och straff- mätningsvärde) som ett antal kr penningböter, ett antal dagsböter eller , månader eller år fängelse. Om straffmätnings- värdet motsvarar ett bötesstraff, dvs. om det understiger allmänna fängelseminimum om 14 dagars fängelse, ska böter dömas ut. Böter kan inte ersättas av en villkorlig dom eller en skyddstillsyn (27 kap. 1 § resp. 28 kap. 1 § BrB). Däremot finns det inte något hinder mot att i stället för ett bötesstraff överlämna åt socialnämnden att för- anstalta om behövlig vård enligt LVM med stöd av 31 kap. 2 § BrB. Vid återfall i brott, kan regleringen i 29 kap. 4 § BrB medföra att ett fängelsestraff döms ut trots att brottets straffvärde motsvarar ett bötesstraff. Så anses särskilt vara fallet om det är fråga om åter- fall i likartad brottslighet. Exempel på brott där upprepade återfall enligt praxis innebär att fängelse döms ut är rattfylleri av normal- graden. 1990/91:68 s. 123. 4.4.4Fängelse eller en icke frihetsberövande påföljd? Om brottets, eller brottslighetens, straffmätningsvärde motsvarar ett fängelsestraff kan fängelse eller någon av de mindre ingripande påföljderna villkorlig dom eller skyddstillsyn väljas som påföljd. Enligt 30 kap. 4 § första stycket BrB ska rätten vid val av påföljd fästa särskilt avseende vid omständigheter som talar för en lindrigare påföljd än fängelse. Därmed markeras att fängelse ska användas i sista hand. Innan fängelse väljs som påföljd ska rätten därför alltid pröva om inte villkorlig dom eller skyddstillsyn är en tillräcklig på- följd. Utgångspunkten vid denna bedömning är i första hand brotts- lighetens straffvärde.57 Enligt 30 kap. 4 § första stycket BrB ska rätten vid valet av påföljd beakta de s.k. billighetsskälen i 29 kap. 5 § BrB. Förekomsten av billighetsskäl kan alltså motivera valet av en mindre ingripande påföljd än fängelse. Genom regleringen står det klart att billighets- skälen ska beaktas både vid straffmätningen och vid påföljdsvalet. Beaktandet vid straffmätningen innebär att domstolen, om den finner att det trots billighetsskälen finns tillräckliga skäl att döma till fängelse, dömer ut ett kortare fängelsestraff än vad straffvärdet motsvarar. Hur billighetsskälen ska beaktas vid påföljdsvalet är inte lika givet. Frågan får betydelse bl.a. vid tillämpning av den s.k. ettårs- presumtionen (se nedan) och ställs på sin spets i situationer där brottslighetens straffvärde motsvarar fängelse , men där beaktandet av billighetsskäl leder till att ett eventuellt fängelse- straff bör understiga . Vi återkommer till den frågan nedan under rubriken av brottslighetens straffvärde. Billighetsskälen kan även påverka påföljdsvalet om det före- trädesvis är brottslighetens art eller de tilltalades tidigare brotts- lighet som talar för fängelse.58 Om billighetsskälen är tillräckligt starka kan påföljden då bestämmas till villkorlig dom eller skydds- tillsyn. Exempelvis sådant som att ovanlig förflutit sedan brottet, den tilltalades hälsotillstånd och en allvarlig självmordsrisk kan i vissa fall tillmätas betydelse som skäl för en icke frihets- berövande påföljd i stället för ett fängelsestraff (se rättsfallen NJA 1988 s. 248, NJA 1998 s. 283 och NJA 2010 s. 485). 1987/88:120 s. 99. 58Borgeke, Att bestämma påföljd för brott, 1 uppl., 2008, s. 234. Skälen för fängelse – straffvärde, art och återfall Utgångspunkten är alltså att rätten i stället för fängelse ska döma till antingen villkorlig dom eller skyddstillsyn. Endast om det finns skäl för fängelse ska fängelse väljas som påföljd. Enligt 30 kap. 4 § andra stycket BrB får rätten som skäl för fängelse beakta brotts- lighetens straffvärde och art samt om den tilltalade har gjort sig skyldig till brott. I det följande beskrivs innebörden av de olika rekvisiten närmare. Betydelsen av brottslighetens straffvärde Den första omständigheten som kan utgöra skäl för fängelse är att brottsligheten har ett högt straffvärde. I förarbetena till påföljdsreform angavs att det förhåll- andet att gärningen har ett högt straffvärde naturligtvis ofta är ett avgörande skäl för att döma till fängelse. Det ansågs inte vara lämp- ligt att ange någon gräns i lag för hur höga straffvärden som bör motivera ett fängelsestraff. I anslutning till vad Fängelsestraffkom- mittén, vars förslag låg till grund för reformen, hade föreslagit an- gavs dock som ett riktvärde att det om straffvärdebedömningen leder till att ett brott bör medföra fängelse bör råda en presumtion för att fängelse ska dömas ut.59 Denna s.k. ettårspresumtion har fått mycket stort genomslag i praxis. Det torde i praktiken knappast förekomma att någon annan påföljd än fängelse döms ut för brott vars straffvärde motsvarar fängelse , om det inte finns särskilda omstän- digheter som talar för en icke frihetsberövande påföljd. Å andra sidan döms knappast till fängelse för brott vars straffvärde under- stiger fängelse, om inte andra skäl än brottets straffvärde talar för fängelse. Straffvärdet eller straffmätningsvärdet? Vid tillämpning av ettårspreumtionen får det särskild betydelse hur billighetsskäl enligt 29 kap. 5 § BrB och beaktande av den tilltalades ungdom enligt 29 kap. 7 § BrB ska beaktas vid påföljdsvalet. Inom doktrinen har uttalats att huvudprincipen bör vara att det i stället 1987/88:120 s. 100. för straffvärdet är straffmätningsvärdet – dvs. det värde som blir resultatet när straffvärdet reduceras med hänsyn till förekomsten av billighetsskäl och/eller den tilltalades ungdom – som avgör om det föreligger en presumtion för fängelse.60 Denna ståndpunkt har ansetts vinna stöd i rättsfallet NJA 2000 s. 314, där Högsta dom- stolen såvitt avser påföljdsvalet för unga lagöverträdare uttalade bl.a. följande. Straffvärde och samhällstjänst. Ett syfte med möjligheten att förena en skyddstillsynsdom med föreskrift om samhällstjänst är att påföljden skall vara så ingripande att den kan användas som alternativ till fäng- else i sådana fall då tidigare annan påföljd ansetts utesluten med hänsyn till brottslighetens art eller straffvärde eller gärningsmannens tidigare brottslighet. Såvitt gäller straffvärdet angavs i motivuttalanden till den försöksverksamhet varigenom möjligheten ursprungligen öpp- nades att samhällstjänst borde kunna komma i fråga endast i undan- tagsfall, om brottets straffvärde skulle föranleda fängelse (prop. 1989/90:7 s 19 f). När systemet med samhällstjänst perma- nentades anslöt sig regeringen i princip till detta uttalande (prop. 1997/98:96 s 96). Om uttalandet tas bokstavligen skulle det innebära att samhällstjänst i princip är uteslutet även i de fall då straffvärdet visserligen är eller däröver men ett fängelsestraff med stöd av 29 kap 7 § BrB skulle bestämmas till . En sådan tillämpning stämmer dock mindre väl med det förhållandet att tiden för samhälls- tjänst inte bestäms i förhållande till straffvärdet utan till det alternativa fängelsestraff som annars skulle ha dömts ut. Den framstår också, inte minst mot bakgrund av att samhällstjänst anses vara särskilt lämpad för unga lagöverträdare, som mindre lämplig. Naturligare synes vara att i stället för till straffvärdet anknyta till längden av det fängelsestraff som annars skulle följa. En sådan tillämpning står också i överensstämmelse med uttalandet i den anförda propositionen (s 96) att samhälls- tjänst inte bör komma i fråga när det enbart på grund av straffvärdet föreligger hinder mot att välja en inte frihetsberövande påföljd enligt de allmänna principerna för påföljdsval i 30 kap BrB. Bedömningen att det är straffmätningsvärdet som är avgörande för möjligheten att avstå från ett fängelsestraff har emellertid inte stått helt oemotsagd. När det gäller beaktandet av billighetsskäl har det på andra håll inom doktrinen hävdats att en sådan ordning framstår som rimlig i fall där straffvärdet är eller strax däröver, men att man vid högre straffvärden än så bör beakta billighetsskälens styrka så att dessa ska vara särskilt framträdande för att villkorlig dom eller skyddstillsyn ska kunna väljas, t.ex. genom att en sådan påföljd 60 Borgeke/Sterzel, Studier rörande påföljdspraxis med mera, fjärde uppl., 2009, s. 100, Borgeke, Att bestämma påföljd för brott, 1 uppl., 2008, s. 213 ff. och s. 235 f. väljs först om man efter beaktande av billighetsskäl hamnar på en straffnivå på fängelse eller lägre. Det har också ut- talats att det finns anledning att låta bedömningen bero på vilken typ av billighetsskäl som är aktuellt. Som exempel har nämnts att det inte är givet att det annat än undantagsvis vid påföljdsvalet ska beaktas att den tilltalade lider men på grund av utvisning.61 Efter dessa uttalanden i doktrinen har prövat frågan om billighetsskälens betydelse för påföljdsvalet i rättsfallet NJA 2008 s. 359. Målet gällde påföljdsval för två ungdomar, 20 och , som hade begått ett stort antal stöldbrott. Varken brotts- lighetens art eller de tilltalades tidigare brottslighet ansågs utgöra något beaktansvärt skäl för fängelse. Enligt Högsta domstolens bedömning fick det anses klart att den sammantagna brottslig- hetens straffvärde i viss mån, men inte mer påtagligt, översteg . Även med beaktande av att viss del av brottsligheten hade be- gåtts före det att de tilltalade fyllt ansågs det föreligga en presumtion för att bestämma påföljden till fängelse. I denna del hänvisade till det ovan anmärkta rättsfallet NJA 2000 s. 314 och förklarade att presumtionen för fängelse vid straff- värden eller däröver inte kan anses vara tillämplig i de fall där straffet skulle bestämmas till med tillämpning av 29 kap. 7 § BrB, dvs. på grund av den tilltalades ungdom. De till- talade hade emellertid angett sig frivilligt och dessutom avhjälpt eller begränsat de skadliga verkningarna av brotten bland annat genom att aktivt medverka till utredningen och till att tillgripet gods kunde lämnas tillbaka till ägarna. Såvitt avser vilken betydelse dessa omständigheter skulle ha för valet av påföljd anförde Högsta dom- stolen bl.a. följande. Billighet som skäl för lindrigare påföljd I 29 kap. 5 § BrB anges i åtta punkter olika omständigheter som vid straffmätningen skall beaktas i skälig omfattning utöver brottets straff- värde. Det är omständigheter av högst skiftande slag och den åttonde punkten innehåller en öppen hänvisning till "annan omständighet som påkallar att den tilltalade får ett lägre straff än brottets straffvärde motiverar". Av 30 kap. 4 § framgår, som redan sagts, att omständig- heterna också skall beaktas vid påföljdsvalet som skäl för lindrigare på- följd än fängelse. Något generellt svar på frågan i vad mån omständigheterna främst är av betydelse för straffmätningen eller för påföljdsvalet torde inte kunna ges. Rent allmänt torde dock kunna sägas att förutsättningarna för att de skall få genomslag på påföljdsvalet minskar ju högre straffvärdet är 61 Jareborg/Zila, Straffrättens påföljdslära, 2 uppl., 2007, s. 140. på den brottslighet som föreligger till bedömning. Vilket genomslag som omständigheterna bör få växlar också beroende på vilken typ av omständighet som är aktuell i det enskilda fallet. Det torde exempelvis vara naturligt att olika former av s.k. sanktionskumulation primärt beaktas vid straffmätningen medan hänsyn till den tilltalades hälsotill- stånd och liknande i allmänhet torde vara av störst betydelse för på- Vid den sammanvägning som rätten enligt 30 kap. 4 § BrB skall göra vid påföljdsvalet är inte endast skälen för fängelse respektive en lindrigare påföljd än fängelse av betydelse för den slutliga bedömningen. Av betydelse är också hur pass ingripande som en till fängelse alternativ påföljd är. Som anfört i NJA 2000 s. 314 är skydds- tillsyn en för den dömde generellt sett mer ingripande påföljd än villkorlig dom, vilket innebär att det finns ett större utrymme för att använda skyddstillsyn än villkorlig dom som alternativ till fängelse.