sou · GZB343 · 2012-01-01 00:00:00 — sjukhusföretag anskaffar bl.a. läkemedel och andra apoteksvaror från offentliga apoteksföretag utan upphandling. Med anledning av att begärt viss information i ärendet har det norska Fornyings-, administrasjons- og kirkedepartementet i svarsskrivelser till beskrivit bl.a. organisationen av sjukhus- och apoteksföretagen och redovisat den norska inställningen till frågan om upphandlingsskyldighet. Av dessa handlingar framgår att är indelat i fyra hälsoregioner och att det i varje region finns ett regionalt hälsoföretag (helseforetak). Dessa är i respektive region ansvariga för att genomföra den överordnade statliga hälso- politiken. Den faktiska verksamheten, dvs. vård av patienter, forsk- ning, undervisning m.m., får organiseras som hälsoföretag under de olika regionala hälsoföretagen. I en norsk lag om hälsoföretag regleras bl.a. förhållandena mellan ägare och företag, mellan olika hälsoföretag och mellan de interna organen i ett företag. Associationsformen är avsedd för att organisera och styra offentlig verksamhet. Till skillnad från vad som gäller för aktiebolag, har ägaren till ett hälsoföretag ansvar för dess skulder och ett hälsoföretag kan inte gå i konkurs. Vidare är befogenheterna för styrelsen i ett hälsoföretag begränsade av att en rad viktiga beslut ska fattas av ägaren eller av departementet. Den är ensam ägare till de regionala hälsoföre- tagen. Dessa äger i sin tur hälsoföretag som bedriver olika slags verksamhet. Viss verksamhet, bl.a. sjukhus, ska organiseras som hälsoföretag. Förutom att de regionala hälsoföretagen äger hälsoföretag som driver sjukhus, äger de vardera ett hälsoföretag som driver sjuk- husapotek. I varje region finns alltså ett offentligt apoteksföretag som organisatoriskt är syskonföretag till de offentliga sjukhus- företagen i regionen. Ändamålet med verksamheten för apoteks- företagen är generellt sett (vissa variationer finns) bl.a. att bidra till säkerställandet av en god läkemedelsförsörjning till de andra hälso- företagen i regionen. Apoteksföretagens huvuduppgifter innefattar bl.a. att leverera de läkemedel och andra apoteksvaror som beställs av hälsoföretag i regionen och att bedriva detaljhandel av läkemedel till sjukhusens besökare och anställda. De tillhandahåller också vissa tjänster avseende läkemedel. All anskaffning av läkemedel till offentliga sjukhus konkurrens- utsätts som följd av ett samarbetsavtal mellan de fyra regionala hälsoföretagen och apoteksföretaget i en av hälsoregionerna. Genom avtalet har inrättats en organisation, administrativt tillhörig apoteksföretaget, som samordnar inköp och leverans av läkemedel och andra apoteksvaror på uppdrag av de olika hälsoföretagen. genomför bl.a. upphandling av grossist- avtal om leverans av läkemedel m.m. till apoteksföretagen och sjuk- husföretagen. Dessa avtal ingås av apoteksföretagen. Mellan en- skilda sjukhusföretag och apoteksföretag finns avtal som bl.a. reglerar apoteksföretagens leverans av läkemedel m.m. En stor del av sjukhusföretagens läkemedelsinköp görs från apoteksföretagen. Omvänt avsåg av den sammantagna omsättningen 2007 försäljning till sjukhus- företagen (sjukhusens avdelningar). av omsättningen avsåg försäljning enligt recept utfärdade av sjuk- husens läkare. argument för att in house-undantaget är tillämpligt I klagomålet till har argumenterats för att de norska offentliga sjukhusföretagens anskaffning av läkemedel m.m. från de norska offentliga apoteksföretagen strider mot upphandlingsdirektiven eftersom den inte föregås av upphandling. In house-undantaget enligt praxis är, enligt klagomålet, inte tillämpligt eftersom Teckal-kriterierna inte är uppfyllda. Som angetts ovan är ESA:s ärende inte avslutat och ESA:s inställning till klagomålet har inte heller redovisats. har emellertid genom Fornyings-, administrasjons- og kirkedeparte- mentet framfört vissa argument till till stöd för att in house- undantaget är tillämpligt. Såvitt gäller kontrollkriteriet tar dessa sikte på att varje regionalt hälsoföretag tillsammans med dess sjuk- husföretag och apoteksföretag ska ses som en enda organisatorisk enhet. anger bl.a. att de underliggande hälsoföretagen ägs i sin helhet av något av de regionala hälsoföretagen och att sistnämnda företag kan ge instruktioner till såväl sjukhusföretagen som till apoteksföretagen. Enligt utövar ett regionalt hälsoföretag därmed lika stor kontroll över ett sjukhusföretag som över ett apoteksföretag. Den norska lagstiftningen innebär att ett sjukhus organiserat som ett hälsoföretag inte kan äga apotek. Att sjukhus- företagen saknar kontroll över apoteksföretagen följer därmed direkt av lagstiftningen. Enligt har sjukhusföretagen dock en indirekt kontrollmöjlighet över apoteksföretagen genom de anger att ett sjukhusföretag som önskar ändringar i driften av ett apoteksföretag kan uppnå detta genom att vända sig till det regionala hälsoföretaget, som därefter har att bedöma om apoteksföretaget bör ges instruktioner i enlig- het med begäran. I praktiken har ett regionalt hälsoföretag, enligt , full kontroll över all verksamhet som utförs av de offentliga sjukhusen och apoteken i regionen, även om verksamheten uppdelats på flera självständiga rättssubjekt. Som följd av det nära sambandet mellan de regionala hälsoföretagen och dess underliggande sjukhus- och apoteksföretag bör, enligt , leveranserna mellan dessa under- liggande företag ses som verksamhet i egen regi. Till stöd för argumenten pekar på att i domarna i mål C-340/04, Carbotermo, och C-295/05, Asemfo, har godtagit att den upphandlande myndigheten kan ses tillsammans med andra ägare i bedömningen av om kontrollkriteriet är uppfyllt. Enligt visar domarna att öppnat för att självständiga rättssubjekt kan betraktas gemensamt i denna bedöm- ning. anger vidare att som följd av att sjukhusföretagen och apoteksföretagen i en region är ägda och kontrollerade av ett regionalt hälsoföretag, kan det regionala företaget utan upphand- ling anskaffa varor och tjänster från såväl sjukhusföretagen som apoteksföretagen, förutsatt att de kontrollerade företagens verk- samhet också uppfyller verksamhetskriteriet. anser att också det omvända bör gälla, dvs. så att ett sjukhusföretag kan anskaffa varor och tjänster från det regionala hälsoföretag som äger det. konstaterar att detta inte direkt följer av kontrollkriteriet enligt formuleringen i domen i mål C-107/98, Teckal, eftersom ett sjukhusföretag inte har kontroll över det regionala hälsoföretaget. Enligt uppfattning är emellertid kontrollkriteriet ett test på hur nära anknytning det finns mellan enheterna. anger att det därför, när ett regionalt hälsoföretag har en sådan kontroll över verksamheten i ett sjukhusföretag att de två enheterna reellt sett är att se som en enda enhet, inte bör ha någon betydelse vilken av enheterna som tillhandahåller nyttigheterna och vilken av dem som utger vederlaget. En följd av resonemanget är, enligt , att ett regionalt hälsoföretag som äger och kontrollerar dels ett apoteksföretag, dels ett sjukhusföretag, kan anskaffa i egenregi från apoteksföretaget som sjukhusföretaget kan anskaffa i egenregi från det När ett sådant arrangemang är rättsenligt måste man också, anser , kunna genomföra köp och försälj- ning direkt mellan sjukhusapoteket och sjukhusföretaget. Utöver nu återgivna principiella argument, innehåller den norska motiveringen till varför kontrollkriteriet ska anses uppfyllt också ytterligare beskrivningar av att det råder ett nära samband mellan ett regionalt hälsoföretag och dess underliggande hälsoföre- tag. I fråga om verksamhetskriteriet pekar bl.a. på att den del av apoteksföretagens omsättning som avser försäljning till sjuk- husen, inklusive försäljning enligt recept utfärdade av sjukhusens läkare, är så betydande att kriteriet redan av denna anledning är uppfyllt. anger därutöver bl.a. att det är relevant att se till de uppgifter som apoteksföretagen utför vilka endast eller i huvudsak är riktade mot sjukhusföretagen. I detta avseende beskriver bl.a. att apoteksföretagen är nära integrerade i sjukhusens verksam- het och tjänsteproduktion. 17Rättsliga förutsättningar för ett in house-undantag i svensk rätt De rättsliga förutsättningarna enligt svensk rätt och unionsrätten är av grundläggande betydelse för frågan om ett in house-undantag bör införas i . Såvitt gäller svensk rätt finns frågor om bl.a. räckvidden av den bedömning som Regeringsrätten (numera ) gjorde i SYSAV-målen, RÅ 2008 ref. 26. Exempelvis kan ställas frågan om rättsfallet är av betydelse för tillämpningen av och trots att det gällde den tidigare upphandlingslagen. Såvitt gäller unionsrätten finns frågor om bl.a. vilka möjligheter eller skyldigheter denna innebär för svenskt vidkommande. En frågeställning är om upphandlingsdirektiven kan anses ha genom- förts fullt ut i svensk rätt även om in house-undantaget enligt EU- domstolens praxis inte gäller i . 17.1RÅ 2008 ref. 26 I SYSAV-målen (RÅ 2008 ref. 26) ställdes Regeringsrätten inför frågan om den äldre lagen (1992:1528) om offentlig upphandling, ÄLOU, gav utrymme för undantag från upphandlingsskyldighet när kommuner köper tjänster från kommunala bolag. Bakgrunden var att levererade avfall till Sydvästra (SYSAV) mot ersättning utan att något upphandlingsförfarande genomförts. SYSAV ägdes av ett antal kommuner i län, däribland . Mellan delägarkommunerna gällde ett konsortialavtal enligt vilket kommunerna förbundit sig att samverka inom avfallsområdet genom . Bolaget skulle bl.a. svara för den regionala återvin- Rättsliga förutsättningar för ett in house-undantag i svensk rätt ningen och avfallshanteringen för delägarkommunerna och driva regionala behandlingsanläggningar. Verksamheten skulle drivas utifrån affärsmässiga principer och till grund för debiteringen skulle ligga en viss taxa. Varje delägarkommun förband sig att till bolagets anläggningar avlämna allt avfall som kunde tas emot i an- läggningarna och som kommunen hade ansvar för enligt lagstift- ningen. Bestämmelser fanns också om hembud av aktier. SYSAV var inte part i konsortialavtalet och något skriftligt avtal mellan kommunerna och SYSAV rörande avfallshanteringen fanns inte. Innebörden av konsortialavtalet var enligt Regeringsrätten att skulle köpa tjänster av SYSAV. Regeringsrätten konstaterade att ÄLOU:s ordalydelse svårligen gav utrymme för tolkningen att kommunerna skulle vara undan- tagna från lagens regelverk när de köper tjänster från kommunala bolag. Med hänvisning till bl.a. vissa förarbeten anförde Regerings- rätten att det tvärtom allmänt torde anses att ÄLOU inte medgav att kommuner och landsting köper varor och tjänster från sina egna bolag utan formell upphandling. gjorde gällande att det enligt unions- rätten inte var fråga om en upphandling i en situation som den aktuella utan om verksamhet i egen regi. Vidare hänvisade kom- munen till praxis om Teckal-kriterierna. I detta avseende anförde Regeringsrätten följande. har i ett antal domar, se t.ex. dom i mål C-295/05 Tragsa, uttalat att direktiv /50 inte utgör hinder mot nationell lagstiftning som innebär att företag som på visst sätt är knutna till en upphandlande enhet (de s.k. Teckal-kriterierna) utför uppdrag åt enheten utan iakttagande av direktivets bestämmelser. Då den nationella lagstiftningen i inte innehåller några sådana undantag från upphandlingsskyldigheten aktualiseras enligt Regerings- rättens mening inte frågan om tillämpning av Teckal-kriterierna i de nu aktuella målen. Regeringsrättens bedömning var därmed att kommunen varit skyldig att upphandla den aktuella tjänsten. som domen i RÅ 2008 ref. 26 meddelades avgjorde Regeringsrätten ett antal mål avseende kommun där förutsättningarna var likartade och utgången blev densamma (dom i mål nr 176–179-06). Rättsliga förutsättningar för ett in house-undantag i svensk rätt Regeringsrättens avgörande i RÅ 2008 ref. 26 gällde tillämpning av den äldre upphandlingslagen (ÄLOU) men i olika sammanhang har bedömts att rättsfallet har betydelse också för tillämpningen av och (se prop. 2009/10:134, s. 10 och 31, och , Upphandlingskrönika, ERT 2008, s. 546 f.). Det är också bl.a. denna bedömning som har föranlett den temporära bestämmelsen i 2 kap. 10 a § . Utredningen har inhämtat ett rättsutlåtande från jur. doktorn angående vilka valmöjligheter har i förhål- lande till unionsrätten i frågan om ett in house-undantag bör in- föras permanent i svensk rätt (se avsnitt 17.2.1 och bilaga 4). I ut- låtandet berör han även räckvidden av Regeringsrättens avgörande. Han anför att rättsfallet formellt bara rör ÄLOU men att det är troligt att Regeringsrätten (numera ) skulle komma till samma slutsats vid en prövning med utgångs- punkt i eller LUF. Vidare kan enligt Hettne detsamma bli fallet för lagen (2008:962) om valfrihetssystem eftersom inte heller denna lag ger uttryck för Teckal-kriterierna. Hettne anser emeller- tid att någon form av svensk reglering om upphandlingsskyldighet är en förutsättning för att Regeringsrättens resonemang ska gälla. Anledningen till det är att resonemanget grundas på förekomsten av i föreskrivna krav på upphandling utan uttryckliga undantag för in house-situationer. Enligt Hettne är det däremot svårt att se att RÅ 2008 ref. 26 skulle ha betydelse i sådana situa- tioner som ligger utanför den svenska regleringen i , LUF och LOV. Hettne påtalar att rättspraxis omfattar ett vidare område än vad som är reglerat i , närmare bestämt hela EUF-fördragets tillämpningsområde för framför allt tjänster och etablering (se avsnitt 4.4). Utanför den svenska regleringen, där likväl fördragsförpliktelserna gäller, anser Hettne att Teckal- kriterierna därför rimligen bör gälla. Rättsfallets betydelse för offentlig upphandling enligt och upphandling enligt LUF konstaterar att ÄLOU var tillämplig på upphandling som gjordes av upphandlande enheter, inbegripet bl.a. statliga, kommunala och andra myndigheter samt vissa privat- Rättsliga förutsättningar för ett in house-undantag i svensk rätt rättsliga organ (1 kap. 2 och 5–6 §§, jfr 4 kap. 1 § andra stycket). Begreppet upphandling definierades som köp, leasing, hyra eller hyrköp av varor, byggentreprenader eller tjänster (1 kap. 5 §). I lagen fanns vidare en definition av upphandlingskontrakt liknande definitionerna i och (1 kap. 5 § ÄLOU). Däremot saknades en omedelbar koppling mellan lagens tillämplighet och begreppet upphandlingskontrakt på det sätt som finns i och där definitionerna av offentlig upphandling och upp- handling i sig innefattar kontraktsbegreppet (se avsnitt 2.2.2). Det kan noteras att Regeringsrätten i domskälen i RÅ 2008 ref. 26 återgav definitionen av upphandling men inte definitionen av upp- handlingskontrakt. Oavsett denna formella skillnad i regleringen av lagarnas tillämpningsområde, är lagarna lika i det avseendet att lagtexten inte innehåller några bestämmelser motsvarande in house-undan- taget. anser därför, i likhet med Hettne (se ovan), att Regeringsrättens uttalande om att praxis inte aktualiserades vid tillämpningen av ÄLOU måste bedömas vara lika relevant för tillämpningen av och . Något undantag för in house-situationer kan alltså inte anses ha gällt enligt innan införandet av den temporära bestämmelsen i 2 kap. 10 a § och kan inte heller anses gälla enligt LUF. bedömer vidare att avgörandet har relevans också för andra företagsformer än aktiebolag enligt ABL, såväl statliga som kommunala, liksom för offentligrättsliga kommunala samverkansformer som kommunalförbund och gemensamma nämnder. Denna bedömning görs även i förarbetena till grund för den temporära lagstiftningen (prop. 2009/10:134, s. 10). Särskilt om rättsfallets betydelse för tjänstekoncessioner och byggkoncessioner Genom LOV har införts en reglering om tjänstekoncessioner i form av valfrihetssystem. Andra tjänstekoncessioner är däremot endast i begränsad utsträckning reglerade i svensk lagstiftning. Som angetts i avsnitt 2.2.2 finns likalydande definitioner av begreppet tjänstekoncession i 2 kap. 17 § och 2 kap. 18 § LUF. Med begreppet avses ett kontrakt av samma slag som ett tjänstekontrakt men som innebär att ersättningen för tjänsterna helt eller delvis utgörs av rätt att utnyttja tjänsten. Rättsliga förutsättningar för ett in house-undantag i svensk rätt Av RÅ 2008 ref. 26 följer att begreppet kontrakt enligt 2 kap. 10 § respektive LUF, i avsaknad av ett undantag i svensk lagstiftning, inte kan tolkas i enlighet med praxis om Teckal-kriterierna. Därmed torde enligt mening detsamma gälla för definitionen av tjänstekoncession, som alltså baseras på kontraktsbegreppet. Frågan är då om rättsfallet, trots detta, har någon egentlig betydelse för tillämpligheten av EU- domstolens praxis i fråga om tjänstekoncessioner. anser att RÅ 2008 ref. 26 inte torde ha någon betydelse alls i sådana fall då en tjänstekoncession enligt tilldelas en upphandlande myndighet. Några svenska regler som är tillämpliga på förfarandet finns nämligen inte i ett sådant fall, vilket är en förutsättning för att rättsfallet ska kunna få betydelse. Där- emot kan EUF-fördragets bestämmelser och principer vara tillämp- liga, såvida inte Teckal-kriterierna enligt praxis är uppfyllda. Om kriterierna är uppfyllda är tilldelningen undantagen från de skyldigheter som annars skulle ha gällt enligt fördraget. Inte heller i detta avseende har RÅ 2008 ref. 26 någon betydelse. I fall då en tjänstekoncession enligt i stället tilldelas någon som inte är en upphandlande myndighet torde RÅ 2008 ref. 26 ha viss betydelse, men endast för tillämpligheten av 1 kap. 12 § . I praktiken torde betydelsen dessutom vara ytterligare begränsad i de fall då Teckal-kriterierna de facto är uppfyllda. Sådana fristående enheter för vilka kriterierna är uppfyllda torde nämligen i regel vara upphandlande myndigheter eller därmed jämställda organ (för betydelsen härav, se ovan). Vidare saknar rättsfallet, enligt mening, helt betydelse för tjänstekoncessioner enligt LUF eftersom lagen inte gäller tilldelning av tjänstekoncessioner och de därmed inte är reglerade i svensk rätt. angivna slutsatser om betydelsen av RÅ 2008 ref. 26 för tjänstekoncessioner baseras på följande förhållanden. Rättsliga förutsättningar för ett in house-undantag i svensk rätt Reglering av tjänstekoncessioner i I finns inga regler om att tilldelningen av en tjänstekonces- sion ska föregås av konkurrensutsättning eller något annat visst förfarande. I stället framgår av 1 kap. 2 § femte stycket att endast 1 kap. 12 § gäller i fråga om tjänstekoncessioner. Sist- nämnda bestämmelse tar enligt ordalydelsen sikte på situationer då en upphandlande myndighet beviljar särskilda rättigheter eller ensamrätt att bedriva verksamhet i det allmännas intresse. Om den som beviljas en sådan rätt inte är en upphandlande myndighet gäller ett visst krav på den handling varigenom rättigheten beviljas. Kravet är att handlingen ska innehålla en bestämmelse som innebär att innehavaren av rättigheten eller ensamrätten ska iaktta principen om icke-diskriminering på grund av nationalitet när den tilldelar tredje man varukontrakt. Bestämmelsen innebär dock inte att till- delningen av koncessionen ska föregås av något visst förfarande. Om den som beviljas rättigheten i stället är en upphandlande myndighet gäller däremot inga krav enligt 1 kap. 12 § . En sådan situation omfattas således inte alls av bestämmelsen. I stället är en rättighetshavare som är en upphandlande myndighet skyldig – i likhet med alla andra upphandlande myndigheter – att tillämpa regelverket i när bl.a. varor anskaffas. Men för själva till- delningen av en tjänstekoncession till en upphandlande myndighet saknar alltså helt bestämmelser. Det innebär också att RÅ 2008 ref. 26, som ger uttryck för hur svensk lagstiftning ska tolkas, saknar betydelse i dessa fall. I de fall 1 kap. 12 § är tillämplig, dvs. då en tjänstekonces- sion tilldelas någon som inte är en upphandlande myndighet, torde RÅ 2008 ref. 26 däremot ha en viss betydelse. Tillämpningsområdet för bestämmelsen kan ytterst sägas vara avgränsat av definitionen av begreppet kontrakt, eftersom detta ingår i definitionen av begreppet tjänstekoncession (se ovan). Därmed bör RÅ 2008 ref. 26 ha samma betydelse för skyldigheten enligt 1 kap. 12 § vid tilldelning av en tjänstekoncession som för upphandlingsskyldig- heten vid tilldelning av ett kontrakt avseende t.ex. varor eller tjänster (se ovan) – i båda fallen finns en svensk reglering, om än begränsad för tjänstekoncessioner. Även om tilldelning görs till en fristående enhet för vilken Teckal-kriterierna är uppfyllda, följer alltså av RÅ 2008 ref. 26 att 1 kap. 12 § gäller, såvida det inte finns ett uttryckligt undantag i svensk lagstiftning. På så sätt kan RÅ 2008 ref. 26 sägas ha betydelse för tjänstekoncessioner i den Rättsliga förutsättningar för ett in house-undantag i svensk rätt mån de regleras i . Dock innebär den temporära bestäm- melsen i 2 kap. 10 a § att ett undantag införts i svensk rätt för situationer då Teckal-kriterierna är uppfyllda. När förutsätt- ningarna enligt 2 kap. 10 a § är uppfyllda kan alltså tjänste- koncessioner tilldelas utan att 1 kap. 12 § behöver tillämpas (se prop. 2009/10:134, s. 41 och 46). Trots det nu anförda om 1 kap. 12 § i förhållande till EU- domstolens praxis och RÅ 2008 ref. 26, konstaterar OFUKI-utred- ningen att bestämmelsen regelmässigt torde sakna betydelse i sådana fall då Teckal-kriterierna de facto är uppfyllda. Som anförts ovan följer direkt av bestämmelsen i 1 kap. 12 § att den inte är tillämplig när en tjänstekoncession tilldelas en upphandlande myndighet. Denna begränsning av tillämpningsområdet har i sig betydelse i sammanhanget. Sådana fristående enheter för vilka Teckal-kriterierna är uppfyllda torde nämligen i regel vara upp- handlande myndigheter eller därmed jämställda organ. Anled- ningen är att praxis om kriterierna i viss mån sammanfaller med definitionen av offentligt styrda organ i 2 kap. 12 § (enligt 2 kap. 19 § andra stycket 2 jämställs offentligt styrda organ med upphandlande myndigheter vid tillämpningen av ). Exempelvis är ett aktiebolag ett offentligt styrt organ om dess verksamhet står under kontroll av staten, en kommun, ett landsting eller en upphandlande myndighet eller om mer än halva antalet ledamöter i dess styrelse är utsedda av en sådan offentlig aktör, om också bolaget tillgodoser behov i det allmännas intresse och behovet inte är av industriell eller kommersiell karak- tär. Att kontrollförhållanden, vem som utser styrelseledamöter och vad som är verksamhetens syfte har betydelse för kontrollkriteriet har behandlats i avsnitt 4.6. Mot denna bakgrund konstaterar att 1 kap. 12 § över huvud taget inte är tillämplig i åtminstone de flesta fall då tilldelning av en tjänstekoncession sker till en fri- stående enhet och Teckal-kriterierna är uppfyllda. Som anförts ovan finns det inte heller i övrigt några regler i som är tillämpliga på en sådan transaktion, frånsett definitionen av begreppet tjänstekoncession. Rättsliga förutsättningar för ett in house-undantag i svensk rätt EUF-fördragets bestämmelser och principer i förhållande till tjänstekoncessioner Det bör i sammanhanget framhållas att den begränsade regleringen om tjänstekoncessioner i inte innebär att det i övrigt gäller fullständig frihet för en upphandlande myndighet som tilldelar en sådan koncession. EUF-fördragets grundläggande bestämmelser och principer som följd av bestämmelserna kan nämligen ge upp- hov till vissa skyldigheter (se avsnitt 2.1.2). Så är fallet även i fråga om tilldelning av tjänstekoncessioner enligt LUF. I den lagen finns ingen motsvarighet till bestämmelserna i 1 kap. 2 § femte stycket och 1 kap. 12 § . I stället anges i 1 kap. 11 § LUF att lagen inte gäller vid tilldelning av tjänstekoncessioner. Detta innebär att endast EUF-fördragets bestämmelser och principer kan aktuali- seras i fråga om tjänstekoncessioner enligt LUF.