sou · GZB375d4 · 2012-01-01 00:00:00 — Ny djurskyddslag, del 4 Utredaren föreslår att en sekretessbrytande regel införs i offentlighet- och sekretesslagen enligt vilken personal i hälso- och sjukvård samt socialtjänst har möjlighet att lämna uppgift till kontrollmyndighet i tydliga fall av vanvård eller misshandel av djur samt i situationer där djur uppenbart uppvisar sjukdoms- symtom. I utredarens direktiv sägs bl.a. att andra myndigheter eller aktörer än kontrollmyndigheten för djurskydd ibland kan upptäcka tecken på djurskyddsproblem i samband med olika kontakter med eller kontroller hos djurägare. Det kan exempelvis handla om personal från hemtjänst, vård eller socialtjänst som vid hembesök hos vårdtagare m.fl. observerar att djur far illa. Enligt de nuvarande sekretessreglerna kan sådana djurskyddsproblem inte rapporteras och problemen kan därför fortgå utan åtgärd. Regeringen anser att det bör utredas vilka åtgärder som kan vidtas för att lösa detta problem, med beaktande av att värna den personliga integriteten. Djurskyddsproblem kan i vissa fall upptäckas av personal från andra myndigheter än kontrollmyndigheten för djurskydd. hindrar sekretessbestämmelserna i offentlighets- och sekretess- lagen (2009:400, OSL) att sådana upptäckter rapporteras till kontrollmyndigheten. En vanlig personalkategori som kan komma i kontakt med djurskyddsproblem hos enskilda är personal inom hälso- och sjukvården samt bl.a. eftersom antalet kontakter med patienter och klienter är stort och ofta innebär stor insyn i enskildas privatliv och hemmiljö. Personalen kan få kännedom om djurskyddsproblem i tjänsten t.ex. vid hembesök eller när vård- tagare och brukare besöker vårdcentraler, sjukhus eller social- kontor. Djurskyddsproblem hos enskilda kan även upptäckas av personal från andra myndigheter eller samhällsaktörer som omfattas av OSL i sin verksamhet, t.ex. skola, polis eller räddningstjänst. Utöver de myndigheter som omfattas av sekretess- bestämmelserna i så finns det även andra yrkeskategorier där andra former av sekretess förekommer för uppgifter som har anförtrotts dem i yrkesutövningen. Exempel på sådana yrken är advokater och präster. Enligt utredarens bedömning är dock situationer där yrkeskategorier som inte omfattas av OSL kan komma att upptäcka djurskyddsproblem av mycket liten betydelse och den frågan har inte närmare utretts. 14.1.3Utredarens förfrågningar och undersökningar m.m. I princip anser samtliga instanser som svarat i utredarens probleminventering att det är viktigt att frågan om lagstiftningen för personal inom hälso- och sjukvården samt ses över i fråga om möjligheten att bryta sekretessen på ett juridiskt riktigt sätt om personal upptäcker vanvård av djur. Många instanser uppger att det inte är rimligt att sekretessbestämmelserna kan få hindra ett effektivt djurskydd, medan många också understryker att frågan är komplicerad. Flera instanser framhåller att det är viktigt med ett bra samarbete mellan , och andra myndigheter. För att få ett faktaunderlag om omfattningen av situationer där sekretessbestämmelserna hindrar informationsutbyte vid djur- skyddsproblem har utredaren sammankallat en referensgrupp. I denna har Kommuner och Landsting (SKL), Social- styrelsen, länsstyrelserna, och Jordbruks- departementet varit representerade. Utredaren har också frågat myndigheter som kan komma i kontakt med detta problem i verksamheten, bl.a. vissa länsstyrelser och stadsjuristkontoren i , och . SKL uppger att det inte finns några diarieförda ärenden om att sekretessbestämmelserna skulle ha hindrat personal från kommun eller landsting att anmäla djurskyddsproblem. Det behöver dock inte tyda på att problemet inte existerar, utan kan även bero på att SKL inte uppmärksammats på frågan. Vissa länsstyrelser uppger att de relativt ofta kommer i kontakt med problemet. i har t.ex. uppgett att ett tiotal djurskyddsärenden troligen hade kunnat avstyras eller att ett ingripande hade kunnat göras i ett tidigare skede om inte sekretess hade hindrat anmälan. i uppger att man vid en grov uppskattning kommer i kontakt med ett tiotal ärenden där det finns sekretessbestämmelser som hindrar ett öppet informationsutbyte. Vidare bedömer man att mörkertalet är stort. i uppger att man har haft konkreta ärenden där djur har utsatts för lidande därför att inte fått information eller har fått den för sent beroende på att andra myndigheter inte har lämnat uppgifter. i uppger att man har kommit i kontakt med problemet vid fyra–fem tillfällen . juridiska avdelning har inte uppmärksammat detta som något problem. En förklaring kan vara att dessa frågor löses längre ner i organisationen och därför inte når verksamhets- ledningen. , stadskansliets juridiska enhet, uppger att man har kommit i kontakt med problemet vid ett flertal tillfällen. Sekretessreglerna uppfattas i sammanhanget som ett stort problem, framför allt i samband med hembesök i . uppger att man har fått förfrågningar i ungefär fyra ärenden . De anger att dessa problem oftast kan lösas på praktisk väg i samråd med den enskilde. Detta är även den rekommendation som man i första hand ger vid förfrågningar från kommunens verksamheter. Det har från flera håll även framförts att det förekommer att personal som omfattas av OSL anmäler djurskyddsproblem anonymt till kontrollmyndigheten, vilket strider mot sekretess- reglerna. 14.2Gällande rätt inom hälso- och sjukvård, socialtjänst m.m. 14.2.1Insatser enligt hälso- och sjukvårdslagen är frivilliga Hälso- och sjukvårdslagen (1982:763, HSL) reglerar landstingens och kommunernas hälso- och sjukvård. I lagens förarbeten (prop. 1981/82:97) slås fast att god hälso- och sjukvård särskilt ska bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet. Vidare sägs att vården och behandlingen så långt som det är möjligt ska utformas och genomföras i samråd med patienten. Insatser enligt HSL är helt och hållet frivilliga. Det står alltså den enskilde fritt att söka hjälp hos hälso- och sjukvården och även att när som helst avbryta en pågående insats. 14.2.2Närmare om insatser enligt socialtjänstlagen Socialtjänstlagen (2001:453, SoL) reglerar kommunernas social- tjänst. Enligt denna lag har den som har behov av hjälp för att uppnå en skälig levnadsnivå och inte kan få hjälp på något annat sätt har rätt till bistånd av kommunen. Biståndet omfattar t.ex. äldreomsorg, hemtjänstinsatser och vård av missbrukare. En av viktigaste utgångspunkter är att insatser i individuella ärenden ska präglas av frivillighet och självbestämmande. Verksamhet enligt SoL ska bygga på respekt för människors självbestämmanderätt och integritet och social- nämndens insatser för den enskilde ska utformas och genomföras tillsammans med honom eller henne. I motiven till lagen sägs också att samråd med andra myndigheter i regel inte bör ske utan att den enskilde samtycker till det (prop. 1979/80:1 del A s. 364 och 398). Lagstiftningen har utformats så att den enskilde ska känna förtroende och respekt för och så att han eller hon ska våga vända sig till denna (prop. 1981/82:186, s. 14). Insatser enligt SoL är på samma sätt som insatser enligt HSL helt och hållet frivilliga. Det står alltså den enskilde fritt att söka och ta emot hjälp hos och även att när som helst avbryta en pågående hjälpinsats. Det kan även noteras att det kan finnas rätt att få bistånd enligt SoL för hållande av husdjur om det är nödvändigt för att den enskilde ska anses vara tillförsäkrad en skälig levnadsnivå. kan vara i form av ekonomiskt bistånd eller i form av praktisk hjälp, t.ex. för att möjliggöra att den enskilde kan behålla ett husdjur som han eller hon kan betala för eller ta hand om. Det har även förekommit att socialnämnder har beviljat bistånd till anskaffning av husdjur. Det krävs dock starka sociala skäl för att bistånd ska beviljas och bistånd för hållande av sällskapsdjur beviljas endast i undantagsfall, vilket kommer till uttryck bl.a. i följande exempel på avgöranden i Regeringsrätten och kammar- rätterna. I RÅ 1992:42 prövade Regeringsrätten om bistånd enligt SoL kunde utgå för hjälp med rastning av hund. Omständigheterna i fallet bedömdes dock inte vara sådana att hållande av husdjur var nödvändigt för att den enskilde skulle anses vara tillförsäkrad en skälig levnadsnivå. Kammarrätten i har i dom i mål nr 1481-05 funnit att en person som genomgick behandling för missbruksproblem inte ansågs uppnå skälig levnadsnivå genom att erbjudas särskilt boende där hon inte kunde ha kvar sin hund. Kammarrätten i har i dom i mål nr 2212-08 uttalat att hållande av husdjur allmänt sett inte kan anses ingå i skälig levnadsnivå i SoL:s mening. En bedömning av vad som är skälig levnadsnivå måste dock göras utifrån för- hållandena i det enskilda fallet. Kammarrätten fann att den enskilde var berättigad till hjälp av hemtjänst med rastning av sin hund som hon hade haft och som var hennes huvudsakliga sällskap. 14.2.3Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade Funktionshindrade kan även ha rätt till hjälp enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). En förutsättning för detta är att den enskilde behöver sådan hjälp i sin livsföring och att behoven inte tillgodoses på annat sätt. Syftet är att försäkra att den enskilde får goda levnadsvillkor. De insatser som görs ska vara varaktiga och samordnade. Insatserna ska också vara anpassade till mottagarens individuella behov och även att de är lättillgängliga för de personer som behöver dem och stärker deras förmåga att leva ett självständigt liv. Den enskilde kan också beviljas hjälp av personlig assistent. I begreppet personlig assistans ligger att det ska vara fråga om ett personligt stöd som ger den funktionshindrade ökade möjligheter till ett självständigt liv. Man kan även beviljas hjälp med t.ex. att ta hand om husdjur. Ett krav är dock att den som har rätt till denna hjälp eller dennes ställföreträdare kan ta huvudansvaret för djur- hållningen. I verksamheten gäller sekretess enligt 26 kap. 1 § första stycket OSL. 14.2.4Vård utan samtycke av den enskilde I vissa fall kan kommuner och landsting besluta om vård av enskilda oberoende av samtycke, s.k. tvångsvård. Sådan vård kan under vissa förutsättningar och efter prövning i domstol ges med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU), lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM), lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT), och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV). Vid vård utan samtycke av den enskilde har berörda myndigheter långtgående befogenheter. Vissa beslut kan i sådana fall innebära djurskyddsproblem, t.ex. i samband med att den enskilde förs till institution och han eller hon har djur i sin bostad som inte kan tas om hand av någon annan. Samma problem kan uppstå i samband med ingripande av polis, t.ex. vid anhållan, häktning, tvångs- hämtning eller verkställighet av frihetsstraff. 14.2.5Socialnämnds ansvar för dödsbo En socialnämnd kan få ett direkt ansvar som djurhållare när ägaren har avlidit. När den avlidne inte har någon som kan ta hand om sin egendom ska detta anmälas till socialnämnden och eventuella dödsbodelägare. Detta framgår av 18 kap. 2 § andra stycket ärvda- balken. har ansvaret även om dödsfallet på annat sätt blir känt för nämnden. Personal från kan vara de första som noterar dödsfall hos vårdtagare. Om den avlidne har haft djur i sin vård så måste den akuta skötselfrågan lösas t.ex. genom placering på djurhem eller genom avbytartjänsten. (Striwing m.fl. 2002) I sådana fall är sekretessfrågor ofta inte aktuella eftersom sekretesskyddet för avliden är begränsat (jfr prop. 1979/80:2 Del A s. 84–85, RÅ82 2:66). Regeringsrätten ansåg dock i RÅ 2007 att om uppgifter lämnades ut mot den avlidnes uttryckliga vilja så skulle det innebära en kränkning mot den avlidne. 14.31980 års sekretesslag (SekrL) och lag om offentlighet och sekretess(OSL) OSL trädde i kraft och ersatte den tidigare sekretesslagen (1980:100, SekrL). Lagen innehåller i första hand undantag från offentlighetsprincipen i tryckfrihetsförordningen (TF). Enligt offentlighetsprincipen ska verksamheten inom den offentliga sektorn vara öppen för insyn och kontroll. Den ger också allmänheten rätt att ta del av allmänna handlingar. Vilka begränsningar som finns i rätten att ta del av allmänna handlingar ska enligt 2 kap. 2 § TF anges i en särskild lag, numera OSL. 14.3.1Vad innebär sekretess? Sekretess innebär ett förbud om att avslöja en uppgift. Förbudet gäller alla former av avslöjande, oavsett om det sker muntligt, genom att allmänna handlingar lämnas ut eller på något annat sätt. Detta framgår av 3 kap. 1 § OSL. Att en uppgift inte får avslöjas muntligen innebär att den inte får berättas vidare. Om uppgiften förekommer i en allmän handling får handlingen, eller del av den, inte lämnas ut. Vidare får uppgiften inte meddelas exempelvis i brev. Det saknar betydelse om uppgiften är dokumenterad eller inte. Det har inte heller någon betydelse om uppgiften lämnas ut på begäran av annan eller om den lämnas ut på initiativ av den som har hand om uppgiften. I anges att det är straffbart att bryta mot sekretess. Dessa bestämmelser finns i 20 kap. 3 § (brott mot tystnadsplikt). Om brottet har skett avsiktligt är straffet böter eller fängelse i högst . Om det har skett på grund av oaktsamhet är straffet böter och i ringa fall av oaktsamhet är brottet straffritt. 14.3.3Sekretessbestämmelsernas utformning och innehåll Varje särskild sekretessbestämmelse har utformats så att sekretessen inte ska bli mer långtgående än vad som är absolut nödvändigt för att skydda det intresse som har föranlett bestäm- melsen. Därför begränsas sekretessen i de flesta fall av ett s.k. skaderekvisit. Detta innebär att sekretessen görs beroende av en skadeprövning från myndighetens sida. Är det t.ex. fråga om en sekretessbestämmelse som är avsedd att skydda det allmännas intresse så ska alltså den eventuella skadan drabba det allmänna för att sekretess ska föreligga. På motsvarande sätt ska skadan drabba den enskilde när sekretessen ska skydda ett enskilt intresse. Det förekommer två slags skaderekvisit, ett rakt och ett omvänt. Det raka skaderekvisitet innebär att sekretess föreligger om det kan antas att en viss skada eller ett visst men uppkommer om uppgiften avslöjas. Vid det omvända skaderekvisitet gäller däremot sekretess om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan skada eller men. I det första fallet är alltså offentlighet huvudregel, medan det i det senare fallet gäller sekretess som huvudregel (se prop. 1979/80:2 del A s. 78 f. Detta innebär att det inte finns hinder för att en uppgift lämnas till en annan enskild eller till en myndighet, om den enskilde samtycker till det, vilket framgår av 10 kap. 1 § OSL. Om däremot den enskilde inte själv medger att uppgifterna lämnas ut så får detta endast ske om det står klart att detta inte kan vara till men. Enligt förarbetena till SekrL påpekas att men för den enskilde innefattar också helt rättsenliga, dvs. lagliga, åtgärder. För det fall sekretesskyddet ska vika ska detta därför särskilt anges i lagstiftningen. När det gäller sekretess som skyddar enskildas intressen så är det ofta den enskildes personliga förhållanden som sekretessen gäller. Vad som menas med begreppet måste bestämmas utifrån vanligt språkbruk. Detta betyder att uttrycket kan gälla så vitt skilda förhållanden som t.ex. en persons adress som hur ett psykiskt sjukdomstillstånd yttrar sig. Inom hälso- och sjukvården finns sekretess för uppgifter som rör enskildas hälsotillstånd och andra personliga förhållanden. Sekretessen gäller om det inte är står klart att en uppgift kan avslöjas utan att orsaka den enskilde eller hans eller hennes närstående men. Detta framgår av 25 kap. 1 § OSL. Med hälso- och sjukvård avses främst öppen och sluten sjukvård som bedrivs med stöd av HSL. All personal ska följa sekretessen, dvs. inte endast de som utför det egentliga vårdarbetet utan även personal som utför administrativt, ekonomiskt eller tekniskt arbete. Sekretess som rör den enskildes personliga förhållanden finns också inom , vilket framgår av 26 kap. 1 § OSL. Räckvidden av sekretessbestämmelsen omfattar både ärende- handläggning och faktisk verksamhet som utövas med stöd av SoL. Sekretessen omfattar alltså handlingar och uppgifter i övrigt som bl.a. gäller uppsökande verksamhet, hemtjänst och särskilt boende för äldre. Sekretessen omfattar även den verksamhet som social- tjänsten utför med stöd av lagstiftning om vård utan samtycke med stöd av LVU och LVM. Den omfattar även andra verksamheter, bl.a. sådana som socialnämnd eller har hand om enligt lag. Sekretessen på dessa områden gäller med ett omvänt skaderekvisit. 14.4.3Sekretess hos enskilda vårdgivare Enligt 6 kap. 13 § patientsäkerhetslagen (2010:659) får den som tillhör eller har tillhört hälso- och sjukvårdspersonalen inom den enskilda hälso- och sjukvården inte obehörigen röja vad han eller hon i sin verksamhet har fått veta om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. Som obehörigt röjande anses inte att någon fullgör sådan uppgiftsskyldighet som följer av lag eller förordning. För det allmännas verksamhet gäller OSL. Tystnadsplikt finns även för den som är eller har varit verksam inom yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet som avser insatser Detta framgår av 15 kap. 1 § SoL. Tystnadsplikten har ansetts vara likvärdig för personal i offentlig tjänst och i enskild tjänst (SOU 2003:99). 14.4.4Sekretess mellan myndigheter är huvudregel En uppgift som är sekretesskyddad får inte heller avslöjas för andra myndigheter om inte något annat framgår av OSL eller annan lagstiftning. Detta framgår av 8 kap. 1 § OSL. Samma sak gäller även mellan olika verksamhetsgrenar inom en och samma myndig- het om de är självständiga i förhållande till varandra. Detta anges i 8 kap. 2 § OSL. I SOU 2003:99 Ny sekretesslag uttalas följande (s. 27). Kravet på ett gott integritetsskydd för den enskilde förutsätter att sekretess råder, inte bara i förhållande till enskilda, utan även mellan olika myndigheter. Utan sekretess mellan myndigheter skulle upp- gifter kunna spridas i alltför stor utsträckning utanför det samman- hang där de ursprungligen förekommer. Även inom myndigheter bör det finnas bestämmelser som hindrar att uppgifter som lämnas för ett visst ändamål används av myndigheten i ett annat sammanhang och att uppgifter som rör känsliga personliga förhållanden blir kända i en onödigt stor personkrets. Sekretess mellan och inom myndigheter är också en relativt fast inrotad princip hos de personer som skall tillämpa sekretesslagen. Det finns dock sekretessbrytande bestämmelser och enligt 3 kap. 1 § OSL är detta bestämmelser som innebär att en sekretessbelagd uppgift får lämnas ut under vissa förutsättningar. Syftet med sekretess mellan myndigheter är att förhindra att sekretesskyddad information som har lämnats eller hämtats in i en viss verksamhet och för ett visst ändamål används i en annan verksamhet för vilken den inte är avsedd. Den som har vänt sig till en myndighet ska alltså inte behöva riskera att drabbas av en åtgärd eller ett ingripande från en annan myndighet om det inte finns direkt lagstöd för det (Clevesköld m.fl. 2004). 14.4.5Sekretess följer som huvudregel inte uppgiften vid utlämnande En grundläggande princip i sekretesslagstiftningen är att sekretess som huvudregel inte följer med en uppgift när den lämnas från en myndighet till en annan. Intresset av sekretess måste i varje sammanhang vägas mot intresset av insyn i myndigheternas verksamhet. Offentlighetsintresset kan därför kräva att de upp- gifter som är sekretessbelagda hos en myndighet är offentliga hos en annan myndighet som har hämtat in dem (prop. 1979/80:2 Del A s. 75 f). Sekretessen begränsas till den information som är knuten till verksamheten, till ett ärende eller till den information som har samlats vid en viss myndighet. Enligt 21 kap. 1 § OSL gäller sekretess bl.a. för uppgift som rör en enskilds hälsa eller sexualliv såsom uppgifter om sjukdomar, missbruk, sexuell läggning, könsbyte, sexualbrott eller annan liknande uppgift, om det måste antas att den enskilde eller någon närstående till denne kommer att lida betydande men om uppgiften röjs. Bestämmelsen syftar till att ge den enskilde ett minimiskydd för känsliga uppgifter om bl.a. hälsa. Bestämmelsen är generell och ska tillämpas hos alla myndigheter. Sekretessen gäller med ett kvalificerat rakt skaderekvisit, (jfr prop. 2005/06:161 s. 34 och 153 ). Ett rakt skaderekvisit innebär att det råder en presumtion för offentlighet. Utformningen av skaderekvisitet i paragrafen – att det måste antas att ett utlämnande av en uppgift kommer att leda till betydande men – betyder en särskilt stark presumtion för offentlig- het (jfr prop. 2005/06:161 s. 34). 14.4.6Generalklausulen i 10 kap. 27 § första stycket OSL Även om sekretess som huvudregel enligt 8 kap. 1 § OSL gäller mellan myndigheter, har det i vissa fall ansetts vara nödvändigt att myndigheter kan utbyta uppgifter. Därför har vissa sekretess- brytande bestämmelser införts, t.ex. den s.k. generalklausulen i 10 kap. 27 § första stycket OSL. Enligt denna bestämmelse får sekretessbelagd uppgift lämnas till en annan myndighet om det är uppenbart att intresset av att uppgifterna lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Viss sekretess har emellertid ansetts vara särskilt angelägen att upprätthålla i förhållande till andra myndigheter. sjukvårdssekretessen och socialtjänstsekretessen har enligt 10 kap. 27 § andra stycket OSL därför undantagits från generalklausulens tillämpningsområde. Detta innebär att utlämnande av sekretess- belagda uppgifter på hälso- och sjukvårdens samt områden till andra myndigheter får ske endast i de fall som anges i OSL eller i annan författning. 14.4.7Sekretessbrytande bestämmelser i 10 kap. OSL vid misstankar om begångna brott I vissa fall har det ansetts vara viktigt att även sekretessen i hälso- och sjukvård samt socialtjänst kan brytas. Detta har bl.a. ansetts viktigt när det är fråga om misstankar om vissa brott. Enligt bestämmelserna i 10 kap. 19–22 §§ OSL hindrar inte bestämmelserna i 25 kap 1 § och 26 kap. 1 § OSL att en uppgift lämnas till en polismyndighet eller någon annan myndighet som ska ingripa mot brott. Detta gäller om uppgiften behövs för att förhindra ett förestående eller avbryta ett pågående brott enligt vad som avses i bl.a. 4 eller 4 a § lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott, (rattfylleri och grovt rattfylleri) och även beträffande vissa brott mot unga. Det finns också sekretessbrytande bestämmelser som gör det möjligt för de myndigheter som inte omfattas av generalklausulen att lämna ut uppgifter till t.ex. eller polisen vid misstanke om vissa brott. Detta framgår av 10 kap. 23 § OSL och omfattar bl.a. sekretess som avser hälso- och sjukvård (25 kap. 1 §, 2 § andra stycket eller 3–8 §§) och socialtjänst (26 kap. 1–6 §§). (Lenberg m.fl.2010) För att den sekretessbrytande bestämmelsen ska bli tillämplig krävs dock att det är fråga om mycket allvarlig brottslighet. I paragrafens första punkt anges att uppgifter endast får lämnas om det är fråga om begångna brott där det lägsta straffet är fängelse . Uppgifter som kan lämnas i sådana fall är alltså misstankar som gäller sådana brott som bl.a. mord, dråp, våldtäkt, grov misshandel, olaga frihetsberövande, grovt rån, rån, grovt narkotikabrott, mordbrand och allmänfarlig ödeläggelse. 14.4.8Lagstadgad uppgiftsskyldighet i vissa fall I vissa fall kan det finnas lagstadgad skyldighet att lämna ut uppgifter som bryter sekretessen. En sådan skyldighet finns exempelvis i 6 kap. 15 § patientsäkerhetslagen enligt vilken hälso- och sjukvårdspersonalen är skyldig att lämna ut sådana uppgifter som gäller om någon vistas på en sjukvårdsinrättning om upp- gifterna i ett särskilt fall begärs av en domstol, åklagarmyndighet, polismyndighet, eller .