sou · GZB375d2 · 2012-01-01 00:00:00 — Konsumenternas fokus har skiftat från att endast undvika djurplågeri och djurlidande till att främja djurs välbefinnande och tillgodose deras viktigaste behov. Detta måste djurskyddslagstiftningarna inom gemenskapen ta hänsyn till. Djurskyddslagstiftningen vilar på naturvetenskap och etik De initiativ som har tagits på EU-nivå och i de enskilda EU- medlemsstater har till stor del sin bakgrund i en växande kunskap om djurs välfärd. När djurs välfärd ska bedömas baseras detta dock på en mängd antaganden som också har en etisk bas. Vad är utgångspunkten i bedömningen av vad som är moraliskt accepterad djurvälfärd? Vilka uppfödnings/produktionssyften är berättigade? Vilka kompromisser är acceptabla? (et al. Forskarna menar att om det finns olika synsätt i de etiska frågorna som innebär att allmänhetens syn på djurvälfärd skiljer sig från lantbrukarens så kan detta leda till problem. I en intervjustudie konstaterade de att allmänheten anser att en mängd olika faktorer ingår i djurvälfärd såsom t.ex. möjlighet till ett naturligt beteende och tillgodoseende av artspecifika behov. Detta kontrasteras starkt mot synen hos en del producenter att friska djur och avsaknad av lidande är det som är viktigast för djurvälfärden (et al. I har en omarbetning av djurskyddslagstiftningen gjorts och resulterat i Lov om dyrevelferd. När nya djurvälfärdslag trädde i kraft gick från att ha en djurskyddslag till att ha en djurvälfärdslag. I motiven till lagen (Odelstingsproposisjonen nr 15 (2008–2009) om loven om dyrvelferd) skriver Lantbruks- och matdepartementet att begreppet djurvälfärd handlar om hur det enskilda djuret har det medan begreppet djurskydd handlar om vad människan gör för att bevara djurvälfärden. Genom att använda djurvälfärd i stället för djurskydd så önskar departementet fokusera på att lagen ska sätta hänsynen till djuret i centrum. I tidigare lagstiftning har djurskydd traditionellt fokuserat på skydd såsom misshandel, vanskötsel och lidande. Den norska regeringen överlämnade skrivelsen Om dyrehold og dyrevelferd nr. 12 (2002–2003) till . Den innehöll en rad överväganden om åtgärder på djurvälfärdsområdet. biföll skrivelsen och den ligger till grund för den nya lagen. Där beskrivs den etiska plattform som lagen ska vila på. Plattformen består av följande punkter: Djur har ett egenvärde. Hantering av djur ska ske med omsorg och respekt för djurets egenvärde. Detta innebär att man ska ta tillräcklig hänsyn till djurs naturliga behov och aktivt förebygga sjukdom, skador och smärta. Personer som har djur i sin vård ska ha kunskap om djurets beteendebehov och dess krav på foder, social och fysisk miljö. Personer som har hand om djur har ansvar för att djuret får sina grundläggande behov tillgodosedda och att det får adekvat hjälp vid sjukdom och skada. Djur ska hållas i miljöer som ger god livskvalitet. Friska djur, fysiskt och psykiskt, ska vara en förutsättning för all avel. Det ska säkerställas att nya tekniska lösningar inte ska medföra sänkt djurvälfärd. Nya driftsformer ska belasta djuren så lite som möjligt. Det anges också i skrivelsen att det finns två långsiktiga mål som den norska regeringen vill uppnå för alla typer av djurhållning. Det ena är att utformningen av miljön ska möta djurens beteendestyrda behov. Det andra är att djuren inte ska belastas i onödan. För att nå dessa överordnade mål så har den norska regeringen utformat konkreta långsiktiga målsättningar för olika djurslag och för vissa centrala områden som berör flera djurslag. I tillägg har den definierat följande strategier att fokusera på: Kompetens hos djurägaren. Kunskapsutveckling och kunskapsförmedling. Väl avvägt regelverk och kompetent tillsyn. Insyn och konsumentkommunikation. I moderniseringen av den norska djurskyddslagstiftningen ändrades bl.a. syftet med lagen från att främst vara inriktad på att skydda djur från lidande till att främja god djurvälfärd och respekten för djur. I linje med att införa respekt för djur inkluderades även ett erkännande i lagen om att djur har ett egenvärde förutom nyttovärdet för människan. Vikt lades också på att lagen ska utgå från sakkunskap och med utgångspunkt i vad som är i djurets intresse. I proposition till lagen Om lov om dyrevelferd (Ot. 15) anges bl.a. att tradition, kultur och religion inte ensamt kan få avgöra att vissa handlingar ska vara tillåtna om de framstår som Tankarna bakom förändringarna uppges dels vara baserade på att det har skett en betydande kunskapsutveckling om djurs behov, dels vara baserade på ett ökat intresse och engagemang från allmänheten om hur djur ska behandlas. De anges i propositionen att de betraktar en god djurvälfärd som en kollektiv samhällsnytta. 4.2Vad är egentligen djurvälfärd? Enligt vissa forskare var den s.k. 1965 först med att vetenskapligt försöka definiera djurvälfärd (Keeling & 2009). Kommissionen anses ha varit framsynt eftersom den: 1. fokuserade mer på djurens beteende i stället för att nästan enbart fokusera på hälsa, 2. underströk vikten av vetenskapliga studier av djurvälfärd och 3. accepterade att djur har känslor. Kommittén införde även de fem friheterna som har modifierats och ändrats på olika sätt. I huvuddrag innebär de fem friheterna: Frihet från hunger, törst och undernärdhet. Frihet från obehag genom lämpligt skydd och bekväm viloplats. Frihet från smärta, skada och sjukdom genom förhindrande av detta eller genom snabb diagnos och behandling. Frihet att utföra normala eller naturliga beteenden. Frihet från rädsla och oro. har många forskare försökt att definiera djurvälfärd. Definitionerna kan delas in i två kategorier där en kategori lägger huvudvikten på den biologiska funktionen, dvs. hälsa, fortplantning osv. och en lägger huvudvikten vid djurets subjektiva upplevelse, dvs. lidande, lycka osv. (Keeling & 2009). Till den första kategorin hör Brooms definition där han menar att ett djurs välfärd beror på hur väl den är kapabel att hantera sin miljö (The welfare of an animal is its state as regards its attempt to cope with its environment, Broom 1996). Genom att mäta beteende, fysiologi och hälsa kan man se hur djuret klarar av sin miljö. Det finns dock svårigheter med att veta hur dessa mått förhåller sig till varandra och hur de bör värderas (Keeling & 2009). Till den andra kategorin hör definition på djurvälfärd där han menar att välfärd handlar om vad djuret känner (Welfare is all to do with what the animal feels, 1996). Många andra forskare anser också att bry sig om djurens välfärd är detsamma som att bry sig om djurs subjektiva känslor (Dawkins 1980, 1988, 1983b, van Rooijin 1984, Zayan and 1987). Med definition följer att djur har utvecklat förmåga till känslor för att detta har ökat deras överlevnad och fortplantning. Som exempel kan nämnas att det ur ett evolutionärt perspektiv är fördelaktigt för ett djur att känna smärta eftersom det hindrar dem från att göra sådant som orsakar dem skada eller död. Positiva känslor kan å andra sidan i stället fungera som en belöning och detta kan se till att ett djur upprepar något som är bra för djurets överlevnad eller reproduktion. Fördelarna med detta sätt att definiera djurvälfärd är att det innehåller faktorer som man vet är viktiga för välfärd hos människor. Nackdelen är att det inte finns metoder att mäta djurs känsloliv (Keeling & 2009). Lidande kan orsakas av fysiska och psykiska faktorer Lidande kan orsakas både av fysiska faktorer som t.ex. skador och av psykiska faktorer som t.ex. rädsla, stress eller understimulering. Den form av lidande som orsakas av t.ex. en fysisk skada brukar beskrivas som smärta. En erkänd definition på smärta är: en obehaglig sensorisk och emotionell upplevelse associerat med faktisk eller potentiell vävnadsskada, eller beskriven som en sådan skada (, ursprungligen Merskey 1964, på engelska an unpleasant sensory and emotional experience associated with actual or potential tissue damage, or described in terms of such damage"). anser många forskare och EFSA (Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet) att alla ryggradsdjur (dvs. fiskar, groddjur, reptiler, fåglar och däggdjur) har förmåga att känna smärta (1989, Bateson, 1991, 1998, EFSA 2005, Broom 2007, EFSA 2009). Även vissa ryggradslösa djur anses kunna känna smärta som t.ex. bläckfiskar. För många av de andra ryggradslösa djuren är det mer osäkert om de kan känna smärta och ett fåtal eller inte några vetenskapliga studier har gjorts för att undersöka detta hos många arter (EFSA 2005). Den djurgrupp som har diskuterats mest i dessa sammanhang är fisk. På uppdrag av den Europeiska kommissionen publicerade därför EFSA en rapport där relevant forskning på området har sammanställts. Det som EFSA konstaterade var att det finns vetenskapligt stöd för att säga att de grupper av fiskar som har studerats (dvs. ett antal olika fiskarter inom gruppen benfiskar) känner smärta och möjligen även rädsla och ångest. Det finns dock över 20 000 olika fiskarter och på de flesta av dessa har det inte gjorts några smärtstudier. Få studier finns t.ex. gjorda på broskfiskar och EFSA uttalade sig därför endast om de arter där de ansåg att det fanns vetenskapliga bevis. Några av de kriterier som används i bedömningen om ett djur kan känna smärta är: hjärnans och nervsystemets fysiologi och funktion, tecken på smärta och obehag, tecken på medvetande, komplexitet i djurets liv och beteende och inlärningsförmåga (Broom 2007). På uppdrag av yttrade sig Nationellt centrum för djurvälfärd (SCAW) vid om fiskars förmåga att känna smärta eller annat lidande. Slutsatsen i rapporten var att djurvälfärd och djurskydd är relevanta begrepp i fråga om fisk. Enligt rapporten drar majoriteten av de forskare som utför såväl fysiologiska som beteendemässiga studier på olika fiskarter den slutsatsen att fiskarna kan uppleva smärta och anpassa sitt beteende till andra individers beteende eller till situationer. Fiskar har också minne eftersom de kan reagera utifrån erfarenheter av tidigare upplevelser (Jamlöv et al. Förmågan att känna smärta är mycket viktig för ett djurs överlevnad och hos människor som är oförmögna att känna smärta (Congenital Insensitivity to Pain) är allvarliga skador och en tidig död vanligt förekommande (2008). Forskare som bl.a. har konstaterat att människors kunskap om djurs förmåga att känna smärta har växt fram i takt med att allt större likheter har hittats mellan människans och övriga ryggradsdjurs nervfysiologi. Enligt går det inte att ur ett evolutionärt perspektiv förklara att djur skulle ha utvecklat en nervfysiologi som först hos människan skulle ha någon egentlig funktion, dvs. att uppleva smärta och därför skydda sig från sådant som gör ont. Djur anses även kunna lida psykiskt. Psykiskt lidande kan t.ex. uppstå när ett djur är motiverat att göra något som det förhindras att göra, se kapitlet Naturligt beteende. Dawkins (1988) föreslår att psykiskt lidande hos djur kan indelas i följande två kategorier: -Lidanden orsakade av närvaron av vissa förhållanden eller viss behandling som ett djur vill slippa undan men inte kan (aversion). -Lidanden orsakade av avsaknaden av vissa förhållanden där ett djur vill utföra ett beteende men hindras på grund av fysiska begränsningar eller avsaknad av lämpliga faktorer eller stimuli (deprivation). I både aversion och deprivation är djuret motiverat att göra något men är förhindrad att göra det. Enligt Dawkins (1988) innebär detta ett lidande och hur starkt lidandet är beror på hur stark motivationen för djuret är för att utföra beteendet. Vissa beteenden som har en stark koppling till djurens överlevnad kan antas orsaka en stark obehagskänsla om djuret inte får utföra beteendet (Dawkins 1988). Exakt hur djur och andra människor upplever fysiskt eller psykiskt lidande är svårt att veta eftersom mentala processer är svåra att mäta och bedöma. Även om man vet mycket om hur hjärnan fungerar så vet man inte hur dessa nervceller skapar ett medvetande varken hos människor eller hos djur (Dawkins 2006). Klyftan mellan hjärnan och medvetandet har kallats för the hard problem (1995) och medför att man inte vet vad man ska leta efter hos djur när man ska undersöka om de har ett medvetande. Detta gör att det saknas både bevis för att djur har ett medvetande och för att de inte har det (Dawkins 2006). Forskare anser dock att det funnits acceptans för att andra djur än människan har ett medvetande (Preece 2005, 2006). Skrifter och konstverk från , , , , , m.fl. har tolkats som att det var allmänt accepterat att djur har någon form av medvetande (Preece, 2002). I skrifter från veterinärer talas det också med viss självklarhet om att djur har medvetande och känslor och att de visar på egenskaper som vishet, förmåga att minnas och föreställa sig samt på förmåga till mod, vänskap och lojalitet (Youatt 1839 in 2006). Även om vissa filosofer som Decartes (1596–1650) ansåg att djur fungerade som maskiner ansåg andra filosofer, som t.ex. Hume, att djur har medvetande. Hume (1711–1776) yttrade bl.a. i A Treatise of Human Nature (1739–1740, utredarens egen översättning): Ingen sanning verkar för mig mer uppenbar än att djur är utrustade med tankar och förstånd likaväl som människan. Argumenten är i detta fall så uppenbara att de inte ens undgår den mest ointelligenta eller ignoranta. För var det också utom allt tvivel att andra djur än människan var kännande och medvetna. I The Descent of Man and Selection in Relation to Sex (1871) skrev han att det är uppenbart att djur har känslor som behag och smärta, glädje och lidande. I In The Expression of the Emotions in Man and Animals (1872), katalogiserade han de olika sätt som djur uttrycker känslor som rädsla, ilska och affektion samt underströk den evolutionära kontinuiteten mellan människor och andra djur. Att djuren inte endast beter sig känslomässigt utan också upplever dessa känslor ansåg han som självklart. diskuteras frågan om djurs medvetande av forskare inom olika områden som t.ex. filosofi, etologi, evolutionsvetenskap och neurovetenskap. Argument mot att djur skulle ha ett medvetande kommer bl.a. från filosofer som menar att det finns en typ av kognitiv förmåga som indikerar medvetande som endast människor har. Detta är förmågan att ha s.k. Higher Order Thoughts, dvs. tankar om tankar eller reflektioner (, 1993, 2004, Genarro, 2004). Vissa filosofer lyfter också fram förmågan till språk som särskiljande mellan människan och de andra djuren (Carruthers , 2000). Båda dessa argument är dock ifrågasatta eftersom det saknas bevis för att det är just dessa egenskaper som bevisar ett medvetande. Dessutom anser vissa forskare att många djurgrupper har ett relativt avancerat språk (Dawkins 2006, ). Argumenten för att djur har ett medvetande kommer från t.ex. filosofer, neurobiologer och evolutionärbiologer (exempelvis Crisp 1990, Ng 1995, Panksepp 1998, Dawkins 2006, , 2008). Några av dessa är följande: 1.Om man accepterar att andra människor har ett medvetande så bör man acceptera att andra djur har ett medvetande eftersom det inte finns mer bevis för att andra människor har medvetande än djur. 2.Genom att se på hur djur beter sig och reagerar på sin omgivning kan man konstatera att de gör medvetna val och drar slutsatser utifrån tidigare händelser. Genom observation av djurs beteende är det uppenbart att de har subjektiva upplevelser. 3.Det finns stora likheter mellan människans och övriga ryggradsdjurs hjärnor i hur de t.ex. är organiserade och dess funktion. Det finns inte någon unik del i det centrala nervsystemet hos människan som skulle kunna förklara att endast människan skulle ha ett medvetande. Hela hjärnan är delaktig även om vissa delar av hjärnan är mer involverade i känsloupplevelser. Studier av hjärnaktiviteten hos djur visar också att den liknar den som finns hos människor. 4.Att ha ett medvetande har troligen varit lika avgörande för överlevnad hos djuren som hos människan. Det vi vet om evolution stödjer att medvetenhet inte uppstått först hos människan. 5.Det är funktionellt att ha emotionella eller känslomässiga system och dess existens kan förklaras av evolutionen. De emotionella centra som finns i hjärnan har spelat en viktig roll i att synkronisera neurala händelser och koordinera människans och djurens beteende i respons till överlevnadsproblem, t.ex. att fly vid rädsla, att attackera vid ilska eller söka socialt stöd vid oro. 6.Studier inom neurofarmakologin visar att beteendeförändringar hos djur och människa är mycket lika. De subjektiva reaktionerna hos människor är helt parallella till beteendereaktionerna hos andra djur. 4.3Utredarens överväganden och förslag Djur har moralisk status Utredaren anser att djur har moralisk status och ska visas hänsyn. Djur kan däremot inte anses vara moraliska aktörer med ansvar för sina handlingar. I propositionen till gällande djurskyddslag (1988:534) anges bl.a. att djurskydd är en viktig etisk fråga med bred och djup förankring i människors medvetande. Att djur ska garanteras skydd anges också vara en del av vårt kulturarv. Utredaren delar denna syn. Människor har vårdat och brukat djur i mer än 10 och används djur för en mängd olika syften. För att användningen av djur ska vara etiskt försvarbar anser utredaren att hänsyn måste tas till djurens behov och förutsättningar. Den som förfogar över ett djur är ansvarig för dess välfärd Att förfoga över djur medför skyldigheter och ansvar. Utredaren vill särskilt markera att ansvaret för att ett djur hålls på ett ansvarsfullt sätt och ges en god djurvälfärd vilar på den som äger, håller, sköter eller på annat sätt förfogar över djuret. Denna person är därför också skyldig att ha tillräcklig kunskap om djurets behov och hur dessa ska uppfyllas. Samhällets ansvar är däremot bl.a. att tillförsäkra att lagstiftningen på området är tydlig och ändamålsenlig. Det är också samhällets ansvar att ingripa om det brister i den enskildes ansvar. Synen på djur ska grundas på kunskap Utredaren kan konstatera att människor förhåller sig till olika arter av djur på olika sätt. Dessa skillnader kan t.ex. bero på faktorer som kultur, tradition, religion, förmåga till empati eller erfarenhet av djur. Hur människor ser på en djurart verkar också i hög grad påverkas av hur människor tolkar djurens signaler. Människor har exempelvis lättare att tolka en hunds gnällande och kroppsspråk vid smärta än hos en fisk som varken kan ge ifrån sig ljud eller uppvisa ansiktsmimik. Utredaren anser att synen på djur ska baseras på vetenskap och beprövad erfarenhet. För att ge alla djur en god djurvälfärd krävs kunskap om olika djurarter och deras behov. Forskning under har dock ökat kunskapen om djuren avsevärt. Förutsättningarna för att kunna ge djuren en god djurvälfärd är mycket goda. Utredaren anser att det är av stor vikt att denna kunskap tas till vara och att viktiga ställningstagande på djurområdet baseras på kunskap. I utredarens lagförslag finns därför uttalat att bestämmelser som vilar på lagen ska vara baserade på vetenskap och beprövad erfarenhet. föreslagit att ett vetenskapligt råd ska kopplas till arbete med djurskyddsföreskrifterna, se Lagstiftningens detaljeringsgrad och struktur. På områden där det saknas nödvändig kunskap för att ge djuren en god djurvälfärd bör forskning initieras och forskningsmedel bör avsättas. Detta gäller även forskning gällande etiska aspekter kring hur människan använder och hanterar djur. Utredaren anser också att i frågor där kunskapsläget är osäkert så bör försiktighets principen gälla för djur likaväl som det gäller för miljö. Vid tveksamheter bör man alltså hellre ge djuren ett för stort skydd än ett för litet. Djurskyddslagstiftningen bör inriktas mot djurvälfärd och respekt för djur Utredaren anser att moderniseringen av den norska djurskyddslagstiftningen är intressant även ur ett svenskt perspektiv. Synen på djur är likartad i och men i ligger fokus i djurskyddslagen fortfarande främst på frånvaro av lidande och sjukdom. Utredaren föreslår att detta ändras och att fokus i stället läggs på en god djurvälfärd. Att sätta djurens välfärd i fokus ligger mer i linje med den djurvälfärdsforskning som bedrivs och täcker bättre in samtliga aspekter av djurs välbefinnande. I den norska djurskyddslagstiftningen anges också att syftet med lagen är att främja respekten för djur och att djur har ett egenvärde utöver det värde som de har för människan. Utredaren föreslår att även detta införs i den svenska djurskyddslagstiftningen. Utredarens syn på djurvälfärd Utredaren anser att begreppet djurvälfärd innehåller alla olika aspekter som påverkar djurets välbefinnande, dvs. inkluderar såväl hälsa och biologisk funktion som beteendebehov och känslor. I den vetenskapliga forskningen finns ett gott stöd för att alla ryggradsdjur, dvs. fisk, groddjur, kräldjur, fåglar och däggdjur kan känna smärta. Det finns också stöd för att dessa djur kan ha ett medvetande i någon form och förmåga att uppleva känslor. Från ett etiskt perspektiv måste man ta hänsyn till detta och utredaren anser att ett djurvälfärdsbegrepp måste omfatta att djuren mår bra såväl fysiskt som psykiskt. Exempel på etiska avvägningar När djur används för mänskliga syften finns det en risk för att det uppstår en konflikt mellan människans och djurets olika intressen. Utredaren anser att när det ska avgöras vad som är etiskt acceptabelt så måste många faktorer vägas in. En sådan faktor är samhällsnyttan men även nödvändigheten och möjligheten till andra alternativ bör också finnas med i avvägningarna. Som exempel kan nämnas att hållande av djur för sällskap och hobby ger många människor en högre livskvalitet och bidrar till deras välbefinnande. Nyttan eller värdet med att hålla djuren kan därför anses vara stor. Denna nytta kan dock fås utan att djurens behov behöver åsidosättas om valet av djurart eller djurras anpassas. Utredaren anser därför inte att det är etiskt försvarbart att hålla djur vars behov är svåra eller omöjliga att tillgodose. Alla djur är därför t.ex. inte lämpliga att ha som sällskapsdjur. Utredaren anser inte heller att det etiskt går att försvara att önskan om ett visst utseende hos ett djur medför lidande för djuret. Den nytta människan får ut av att hålla ett sådant djur skulle i stället kunna erhållas från ett djur av en frisk och sund ras. När det gäller produktion av livsmedel vägs ofta samhällsnyttan och ekonomiska aspekter mot den belastning som hållandet eller användandet utsätter djuren för. Utredaren anser att avvägningar mellan ekonomi och djurens välfärd ofta är oundvikliga. Vad som ska anses vara acceptabelt måste dock, enligt utredarens syn, alltid utgå från vad man vet om djurarten och dess behov. Som utredaren ser det är inte någon djurhållningsform självklar utan måste leva upp till den standard som samhället anser vara acceptabel. Var gränsen går för vad som är acceptabel djurhållning anges i djurskyddslagstiftningens bestämmelser. Dessa är, och bör enligt utredarens mening, vara en produkt av den dialog som förs mellan myndigheter, forskare, bransch- och intresseorganisationer i dessa frågor. I arbetet med bestämmelserna görs de avvägningar som är nödvändiga och gränser dras för vad som ska anses vara acceptabelt från djurskyddssynpunkt. Bateson, P. Assessment of pain in animals. 42, 827–839. An Introduction to the Principles of Morals and Legislation. Clarendon Press, . Broom, D.M. 1996. Animal welfare defined in terms of attempts to cope with the environment. A. Anim. Suppl., 27, 22–28. Broom, D.M, 2007. Cognitive ability and sentience: Which aquatic animals should be protected? Diseases of Aquatic organisms. 75: 99–108. Carruthers, P. The Animal Issue: Moral Theory in Practice. Carruthers, P. , D.J., 1995. The puzzle of conscious experience. 273(6):80–86. The Case for the Use of Animals in . , E., Gendin, S., Kleiman, L. (eds) Ethical Issues in . : 253–266. Cserhalmi, N. Djuromsorg och djurmisshandel –1925. Crisp, R. Evolution and psycological unity. In Bekoff, M. and Jamieson, D.