sou · GZB356 · 2012-01-01 00:00:00 — The agencies concerned should produce and process relevant information and knowledge within their respective fields of responsibility, in consultation with SwAM, in order to provide the MSP process with the appropriate knowledge base. It is the opinion of the Commission that the agencies already are required to provide relevant information and knowledge within the framework the existing legislation on the protection of land and sea areas. This is also the case for the implementation of national environmental objectives. This information and knowledge can be adapted to the needs of MSP. One of the main reasons for MSP is to identify risks and to assess vulnerability and impact. should provide risk and vulnerability assessments of the activities concerned as a basis for MSP, in collaboration with the Government County Offices and other agencies. Proposals on the Use of Data and Information – Providing Knowledge for MSP The main report of the Commission provides the principles and the overall methods for a new MSP system in . However, these need to be elaborated and developed by the agencies concerned. The Commission suggests that they should investigate and report on a number of issues: , and Planning, together with other agencies and the Authorities and Regions, should evaluate the implementation of the Planning and Act in and sea areas, and propose how the municipal spatial planning of these areas should be improved. The Government Office in the County of , in collaboration with the other Offices along the coast, should develop the way the municipal spatial planning process is supervised and handled by the offices, in the context of MSP. SwAM and , together with and other agencies concerned, should develop a research based programme to develop MSP methods and the systems to follow up the planning process. , together with SwAM, the Government County Offices and , should develop methods for risk-based planning. Handle the Consequences of Classified Hydrographical Information The Armed Forces HQ, in collaboration with SwAM and other agencies, should investigate the consequences for MSP of the fact that certain hydrographical data and information are classified for reasons of national defence, and how these consequences should be handled in the MSP process. MSP is based on transparency and participation for all parties concerned; municipalities, organisations and the public, as well as neighbouring countries. The fact that certain hydrographical data and information are classified, and the resulting restrictions on their use, may come into conflict with the need for openness in the planning process, which in certain cases is also required by EU law and international conventions and protocols. art- och habitat- Rådets direktiv /43/EEG om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter Helcoms åtgärdsplan för (Baltic Sea FN:s konvention om biologisk mångfald (Convention on Biological Diversity) Konvention om miljökonsekvensbeskrivningar i system för habitatklassificering, utvecklat för bl.a. Europeiska miljöbyrån (EEA) 2009/147/EG av om bevarande av vilda fåglar god miljöstatus enligt havsmiljödirektivet (Good Environmental Status) 2008/56/EG om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på havsmiljöpolitikens område (ramdirektiv om en marin strategi); förordning (2010:1341) om förvaltningen av Konventionen om skydd av förordning (1998:896) om hushållning med mark- och vattenområden m.m. Förkortningar och förklaringar SOU 2011:56 2007/2/EG om upprättande av en infrastruktur för rumslig information i Europeiska Mellanstatliga oceanografiska kommissionen vid Commission), även internationellt organ för Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ett område som skyddas i enlighet med art- och EU-direktiv inom miljö; vattendirektivet, Natura 2000-direktiven, havsmiljödirektivet art- och habitatdirektivet samt fågeldirektivet Konventionen om skydd av den miljön i 2001/42/EG om bedömning av vissa planers Protokoll om strategiska miljöbedömningar till beskrivningar i ett gränsöverskridande sammanhang (Esbokonventionen) 2000/60/EG om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens förordning (2004:660) om förvaltning av FN:s konvention om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor lag om ändring i lagen (1993:1742) om skydd för landskapsinformation Härigenom föreskrivs att det i lagen (1993:1742) om skydd för landskapsinformation ska införas en ny paragraf, 3 a §, av följande lydelse. Den som har fått tillstånd för sjömätning enligt 3 § ska, senast ska fogas en karta över det som har utfört mät- som har utförts, arna har varit samt 4. resultaten av mätningarna i form av rådata. kvalitet som sjömätningen ska hålla. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om redovisningens innehåll och utformning. förordning om ändring i offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) Härigenom föreskrivs att en ny punkt 132 ska läggas till i bilagan till offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) med följande lydelse. 132. utredning, planering, tillståndsgivning och tillsyn enligt lagen (1993:1742) om skydd för landskapsinformation Särskilda begränsningar i sekretessen sekretess för ingivna undersökningsresultat enligt 3 a § lagen om skydd för landskapsinformation gäller i högst fyra år förordning om ändring i förordningen (1993:1745) om skydd för landskapsinformation Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (1993:1745) om skydd för landskapsinformation att 2, 5, 6, 7 och 12 §§, ska ha följande lydelse. undersökning får utföra sjö- undersökning får utföra sjö- mätning enligt 3 § lagen om mätning enligt 3 § lagen om skydd för landskapsinformation. skydd för landskapsinformation. sjömätning i övrigt prövas av sjömätning i övrigt prövas av makten behöver för att kunna bedöma om ett tillstånd till behöver för att kunna bedöma skada för totalförsvar. om ett tillstånd till sjömätning kan antas medföra skada för Försvarsmakten innan beslut tas i närmare föreskrifter enligt 3 a § lagen (1993:1742) om skydd för visningens innehåll och ut- Försvarsmakten, Lantmäteriet, , geologiska undersökning och får inrätta databaser med landskapsinformation enligt 5 § lagen (1993:1742) om skydd för landskapsinformation. Frågor om tillstånd i övrigt till inrättande av sådana databaser prövas av Lantmäteriet. Om databasen kommer att innehålla sådana uppgifter som är av betydelse för totalförsvar, såsom information om var det militära eller civila försvarets anläggningar är belägna och närmare detaljer om dessa anläggningars funktion samt information i övrigt som kan ligga till grund för planeringen av ett fientligt angrepp mot , får tillstånd lämnas endast om databasens innehåll inte kan antas medföra skada för totalförsvaret, då innehållet ska användas endast för ett visst ändamål eller efter iakttagande av särskilda säkerhetsåtgärder. Försvarsmakten, Lantmäteriet, , geologiska undersökning, , Havs- och vattenmyndigheten samt får inrätta databaser med landskapsinformation enligt 5 § lagen (1993:1742) om skydd för landskapsinformation. Frågor om tillstånd i övrigt till inrättande av sådana databaser prövas av Lantmäteriet. Frågor om tillstånd till sådana databaser som innehåller uppgifter om sjömätning enligt 3 § lagen (1993:1742) om skydd för landskapsinformation prövas dock av . Om databasen kommer att innehålla sådana uppgifter som är av betydelse för totalförsvar, såsom information om var det militära eller civila försvarets anläggningar är belägna och närmare detaljer om dessa anläggningars funktion samt information i övrigt som kan ligga till grund för planeringen av ett fientligt angrepp mot , får tillstånd lämnas endast om databasens innehåll inte kan antas medföra skada för totalförsvaret, då innehållet ska användas endast för ett visst ändamål eller efter iakttagande av särskilda säkerhetsåtgärder. 1 Senaste lydelse 2008:698. Lantmäteriet får bevilja kommuner, myndigheter, företag eller andra enskilda undantag från kravet på tillstånd för att inrätta databaser med landskapsinformation. Lantmäteriet får också meddela föreskrifter som medger undantag från kravet på tillstånd för inrättande av databaser med landskapsinformation av ett visst slag eller beträffande ett visst geografiskt område. Undantag får beviljas endast om det inte kan antas medföra skada för totalförsvar. Lantmäteriet får bevilja kommuner, myndigheter, företag eller andra enskilda undantag från kravet på tillstånd för att inrätta databaser med landskapsinformation. Lantmäteriet får också meddela föreskrifter som medger undantag från kravet på tillstånd för inrättande av databaser med landskapsinformation av ett visst slag eller beträffande ett visst geografiskt område. får bevilja kommuner, myndigheter, företag och andra enskilda undantag från kravet på tillstånd för att inrätta databaser som avser data från sjömätning. Undantag får beviljas endast om det inte kan antas medföra skada för totalförsvar. Försvarsmakten och Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska lämna de upplysningar till Lantmäteriet som Lantmäteriet behöver för att kunna bedöma om en databas kommer att innehålla sådana uppgifter som kan antas medföra skada för totalförsvar eller om undantag kan beviljas från kravet på tillstånd enligt 6 §. Om den databas för vilken tillstånd söks ska innehålla landskaps- Försvarsmakten, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap samt ska lämna de upplysningar till Lantmäteriet och som de behöver för att kunna bedöma om en databas kommer att innehålla sådana uppgifter som kan antas medföra skada för totalförsvar eller om undantag kan beviljas från kravet på tillstånd enligt 6 §. 2Senaste lydelse 2008:698. 3Senaste lydelse 2008:1009. information om Sveriges sjöterritorium, ska även lämna sådana upplysningar till Lantmäteriet. skydd och beredskap ska lämna makten, Lantmäteriet och Sjö- lysningar som dessa behöver för fartsverket de upplysningar som att kunna bedöma om sprid- dessa behöver för att kunna tionen kan antas medföra skada antas medföra skada för om undantag enligt 11 § kan beviljas från kravet på tillstånd. enligt 11 § kan beviljas från av Försvarsmakten till Lant- 1.Denna förordning träder i kraft . 2.Ärenden hos Försvarsmakten om tillstånd till sjömätning och hos Lantmäteriet om tillstånd att inrätta en databas som avser data från sjömätning, vilka inte avgjorts när förordningen träder i kraft, ska överlämnas till och handläggas enligt de nya bestämmelserna. 4 Senaste lydelse 2008:1009. 1Krav på kunskapsunderlag om havsmiljön i EU-regler och nationellt Flera EU-direktiv har bäring på havsplanering, bl.a. de tre miljödirektiven: vattendirektivet, havsmiljödirektivet samt art- och habitatdirektivet. Omfattande kunskapsunderlag krävs för att genomföra dem och därigenom uppfylla deras övergripande mål. Miljödirektivens övergripande mål samt vilka kunskapsunderlag som krävs ser olika ut, men sammanfaller till viss del. Nedan beskrivs varje direktiv översiktligt med avseende på bakgrund, övergripande mål, organisation samt krav på kunskapsunderlag. Sist i kapitlet presenteras de tre miljödirektiven och miljökvalitetsmålen i en matris där bl.a. mål, bedömningsgrunder och uppföljningskriterier jämförs (se tabell 1.2). Även andra direktiv kräver omfattande kunskapsunderlag från havet, även om de inte har direkt bäring på havsplanering. Ett exempel är översvämningsdirektivet1 som ställer krav på data om bottenförhållanden, vågklimat, strömmar och vattenstånd. trädde EG:s ramdirektiv för vatten i kraft (2000/60/EG). Det kan ses som starten för ett nytt sätt att angripa vattenproblemen inom unionen. Grundtanken är en sammanhållen och övergripande lagstiftning som ser till helheten. Direktivet slår fast att länderna i sin vattenförvaltning ska utgå från avrinningsområden (naturens egna vattengränser) och inte från administrativa gränser, för att åtgärda brister i vattenmiljö och vattenkvalitet. 1 och rådets direktiv /60/EG om bedömning och hantering av översvämningsrisker. Krav på kunskapsunderlag i EU-regler och nationellt Tillsammans med nya arbetssätt och en ny organisation ska resurserna samordnas bättre både inom och mellan länderna, för att komma till rätta med rådande brister i vattenmiljön och säkra tillgången till vatten av god kvalitet. Ramdirektivet för vatten förändrade EU:s vattenpolitik från strikta och detaljrika regelverk och standarder till ett ramverk med miljömål som gav medlemsländerna friheten att själva besluta om vilka styrmedel som ska användas för att nå målen. Det speglar försöken att uppfylla konventionen om biologisk mångfald genom att tillämpa ekosystemansatsens olika grundprinciper; centrala begrepp är hållbart nyttjande, delaktighet, samverkan, kunskap, anpassning (adaptivitet) och helhetstänkande. Övergripande mål och innerbörd Ramdirektivets övergripande syfte är att medlemsländerna gemensamt ska bidra till att skydda och förbättra vattenstatusen inom EU, hindra ytterligare försämringar samt främja hållbar vattenanvändning. Direktivet syftar till enhetliga regler på EU-nivå för skydd av europeiska vatten, vilket omfattar grundvatten, sjöar, vattendrag och kustvatten, men inte havet där utanför. Vattendirektivets övergripande mål är att: -skapa god ekologisk och kemisk status i sjöar, vattendrag och kustvatten samt grundvatten av god kvalitet och kvantitet till 2015, -uppnå målen genom en process som genomsyras av deltagande, lokalt engagemang och samarbete från medborgare och organisationer, -främja en mer effektiv nationell och lokal vattenanvändning genom att utforma och genomföra ett system för prissättning på vattnet, samt -lindra effekter av översvämning och torka. Ansvaret för frågor om vattenkvalitet och vattenmiljö delas av många. De grova riktlinjerna dras upp av EU genom ramdirektivet för vatten. På nationell nivå är riksdag och regering ytterst Krav på kunskapsunderlag i EU-regler och nationellt ansvariga för att , i likhet med övriga EU-länder, uppfyller kraven i direktivet. Direktivet har i bl.a. genomförts genom och förordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön (vattenförvaltningsförordningen) De 21 länsstyrelserna i har ett gemensamt ansvar för att förvalta kvaliteten på vattenmiljön i hela landet. Fem länsstyrelser är vattenmyndigheter med ansvar för beslut och samordning inom respektive vattendistrikt: För varje vattenmyndighet finns det en särskild vattendelegation, med ledamöter utsedda av regeringen, som har till uppgift att fatta beslut inom dess ansvarsområde samt fastställa och besluta om miljökvalitetsnormerna. Länsstyrelserna har tilldelats arbetsuppgifter och medel för att bistå vattenmyndigheten i arbetet att uppnå god ekologisk status i våra vatten. Vattendelegationen får överlåta ansvar till för att utarbeta förslag till miljökvalitetsnormer, åtgärdsprogram, förvaltningsplaner och miljöövervakningsprogram. Denna överlåtelse gäller också för att genomföra åtgärdsprogram och miljöövervakning, att ansvara för samordningen inom respektive delområde samt fatta beslut i frågor som rör förvaltningen av kvaliteten på vatten. Utredningen som förbereder HaV har föreslagit en något förändrad organisation, som innebär att samma fem länsstyrelser kommer att få direkt ansvar för vattenförvaltningen i distriktet.2 2 Se dir. 2011:14. Krav på kunskapsunderlag i EU-regler och nationellt Kunskapsunderlag för genomförande av vattendirektivet och vattenförvaltningen Arbetet inom ramen för vattenförvaltningen följer sexårscykler; en cykel omfattar flera moment som vart och ett ställer särskilda krav på kunskapsunderlag. Det första steget i cykeln är kartläggning där det ingår att dela in vattnen i vattenförekomster, att inventera och analysera påverkan av mänsklig verksamhet samt att göra en samhällsekonomisk analys av vattenanvändningen. Påverkansanalysen används för att bedöma om enskilda vattenförekomster riskerar att inte uppnå god status. Resultatet av den ekonomiska analysen används som underlag för att utforma ekonomiska styrmedel. Analysen används också för att skapa effektiva åtgärdsprogram. I arbetet med att kartlägga och beskriva vattenförekomsterna ingår en riskbedömning som grundas på statusklassificering, påverkansanalys och den ekonomiska analysen. När kartläggningen är genomförd ska alla vatten klassificeras utifrån sin nuvarande status. Såväl halter av kemiska ämnen som påverkan på biologin och förändring i fysikalisk-kemiska förhållanden, hydrologi och morfologi bedöms. Sveriges kustvatten delas in i 25 typer, varav två är vatten i övergångszon. En fullständig förteckning och karta finns i föreskrifter om kartläggning och analys (NFS 2006:1). För att bedöma kustvatten och vatten i övergångszon används parametrarna bottenfauna, makroalger, växtplankton, siktdjup, näringsämnen, syrebalans samt förorenande ämnen. Statusklassificeringen ger underlag till vattendelegationen för att fastställa s.k. miljökvalitetsnormer för respektive vattenförekomst. Därefter ska vattenmyndigheterna utarbeta och fastställa kostnadseffektiva åtgärdsprogram inom varje vattendistrikt. Syftet med åtgärdsprogrammet är att beskriva de praktiska åtgärder och styrmedel som krävs för att uppnå eller bibehålla god eller hög ekologisk status (alternativt god eller hög ekologisk potential) samt god kemisk status i vattnen. I åtgärdsprogrammet redovisar vattenmyndigheten de miljökvalitetsnormer som ska uppfyllas, vilka åtgärder som behöver genomföras, vilken myndighet eller kommun som ansvarar för olika åtgärder och när de ska vara genomförda. Åtgärdsprogrammet innehåller också en konsekvensanalys som visar vilka samhällsekonomiska effekter åtgärdsprogrammet ger och vilka grupper i samhället som blir berörda. Krav på kunskapsunderlag i EU-regler och nationellt Så kallad kontrollerande övervakning ska bedrivas inom alla vattendistrikt, för att ge en bild av vattenförekomsternas status. Varje enskild vattenförekomst behöver dock inte övervakas, utan arbetet bygger på att man kan gruppera vattenförekomster. Nätet av mätstationer ska utformas så att det finns tillräckligt många stationer i alla relevanta typer och kategorier av vattenförekomster. Den kontrollerande övervakningen omfattar biologiska, fysikaliskkemiska och hydromorfologiska variabler. Omfattning och provtagningsintervall framgår av en bilaga till ramdirektivet för vatten (bilaga V, 1.3). Alla variabler behöver inte mätas i alla provtagningsstationer om de inte är relevanta. Utöver den kontrollerande övervakningen bedrivs operativ övervakning (i vatten där åtgärder vidtas för att nå beslutad miljökvalitetsnorm) samt undersökande övervakning (i de fall en vattenförekomst verkar vara eller är påverkad, men orsaken till påverkan eller dess omfattning är okänd). Förvaltningsplanen, det sista som upprättas i förvaltningscykeln, är ett helhetsdokument för distriktets vattenarbete. Den omfattar alla moment som ingår i vattenförvaltningen. Det innebär att förvaltningsplanen ska beskriva vattendistriktet och hur vattnet påverkas av mänsklig verksamhet, inklusive ekonomiska aspekter och förväntade förändringar. Vidare ska den redovisa beslutade övervakningsprogram, resultat från övervakningen samt vattnens tillstånd. Slutligen ska de miljökvalitetsnormer som beslutats för distriktets vattenförekomster, vidtagna åtgärder samt en sammanfattning av åtgärdsprogrammet redovisas. Europeiska kommissionen föreslog 2007 en integrerad havspolitik där frågor som t.ex. sjöövervakning, havsplanering och olika strategier för utveckling av fiske och havsmiljö ingick. Förslagen sammanfattades i meddelandet En integrerad havspolitik för Europeiska unionen, den så kallade (KOM 2007[575]). Havsmiljödirektivet (2008/56/EG) är miljö- och ekologidelen i EU:s maritima strategi. Havsmiljödirektivet liknar vattendirektivet, men gäller EU-län- dernas territorialvatten och de ekonomiska zonerna. Det betyder att vattendirektivet och havsmiljödirektivet överlappar varandra geografiskt i kustzonen. I havsmiljödirektivets artikel 12 framgår Krav på kunskapsunderlag i EU-regler och nationellt att frågor som berör kustvatten och som inte har tagits om hand av ramdirektivet för vatten ska omfattas av havsmiljödirektivet. Detta ska säkerställa att åtgärderna kompletterar varandra och att dubbleringar undviks. Genom havsmiljöförordningen (2010:1341) har införlivat EU:s ramdirektiv om en marin strategi (havsmiljödirektivet, även kallat direktivet). Havsmiljöförordningen som meddelas med stöd av 5 kap. , påminner i hög grad om vattenförvaltningsförordningen. Övergripande mål och innerbörd Havsmiljödirektivet är en stor satsning med bindande regelverk för att främja havsmiljön i EU. Huvudmålet är att uppnå god ekologisk status i haven, vilket innebär att medlemsstaterna ska uppnå eller upprätthålla god miljöstatus, skydda och bevara miljön samt förhindra vidare försämring av miljön i sina havsområden. Havsmiljödirektivet innebär att medlemsländerna måste komma överens om definitioner för vad god miljöstatus (Good Environmental Status, GES) innebär. Regelverket preciserar målet om god miljöstatus genom elva deskriptorer som handlar övergripande om ekosystemets struktur, funktion och processer samt beskriver temaområden för miljöstatusen i de ekosystemen. Dessa deskriptorer ska ge ramarna för bedömningen av god miljöstatus. Liksom för vattenförvaltningen kommer arbetet med havsmiljödirektivet att bedrivas i en sexårig förvaltningscykel, där det ingår att fastställa god miljöstatus, bedöma den rådande statusen samt att upprätta åtgärdsprogram och övervakningsprogram. Sexårsperioderna sammanfaller dock inte mellan direktiven. Havsmiljödirektivets genomförande är fortfarande i sin linda; just nu pågår arbetet med att fastställa god miljöstatus samt att genomföra den s.k. inledande bedömningen. Arbetet med att definiera god miljöstatus ska vara klart . Arbetet bedrivs i hög grad regionalt i Helcom- och Ospar- Krav på kunskapsunderlag i EU-regler och nationellt Arbetsgrupper har inrättats regionalt för olika deskriptorer och indikatorgrupper. Indikatorerna beslutades av (beslut /477/EU). Arbetet med att definiera gränsvärden, som ska visa på om GES uppnåtts samt hur dessa ska mätas, pågår således. Det ska samordnas mellan medlemsländerna per havsområde. Enligt 6 § havsmiljöförordningen delas havsområden in i två förvaltningsområden dels , dels inklusive . Den exakta gränsen mellan och är ännu inte fastställd, utan diskussioner pågår mellan och om två förslag till var gränsen ska dras: 1.i norra , från Kullen till Gilleleje 2.vid , från Lernacken till Argumenten för att dra gränsen vid norra är bl.a. att nyttja befintliga administrativa och vedertagna gränser. Att skapa nya gränser skulle medföra administrativa svårigheter och krav på befintliga konventioner som kan försvåra tillämpningen. Gränsen enligt förslag 1 sammanfaller med EU:s gemensamma fiskeripolitik (rådets förordning 23/2010) samt med vattendirektivet och indelningen av de svenska vattendistrikten. Argumenten för att dra gränsen vid bygger främst på att tröskeln mellan och går just här i . Tröskeln är den grundaste delen mellan de två havsområdena och därmed ett naturligt hinder för vattenutbytet som avgör de fysiska förutsättningarna för de två ekoregionerna och . För att följa och bidra till arbetet inom Ospar och Helcom har en nationell organisation av expertgrupper byggts upp i , som ansvarar för underlaget till beslut om gränsvärden för god miljöstatus. De svenska grupperna som speglar organisationen på Helcom- och Ospar-nivå arbetar med indikatorer för däggdjur, fågel, kustfisk, havsbotten, pelagialen3, främmande arter, marint skräp och energi. Parallellt med arbetet att fastställa GES och gränsvärdena för indikatorerna, pågår arbetet med den inledande bedömningen. Enligt direktivets artikel 8 ska den inledande bedömningen göras