sou · H0B323 · 2012-04-11 00:00:00 — Det gäller också de som inte är idrottsintresserade men som reagerar mot de samhälls- resurser som sätts in på detta område. Men det är också en fråga som kommer högt upp på dagordningen hos dem som vill njuta av idrottsarrangemang, men som får denna upplevelse störd av icke acceptabla bråk och allmän oordning. Det så kallade läktarvåldet strider också mot idrottens värdegrund som bygger på fyra gemen- samma värderingar: glädje och gemenskap, allas rätt att vara med, demokrati och delaktighet samt Rent Spel (Riksidrottsför- bundets/RF visionsprogram Idrotten Vill). Läktarvåld och brottslighet är i sig inget nytt problem men det är en fråga som successivt kommit alltmer i fokus. Från att ha klassificerats som ett idrottsproblem har det alltmer kommit att betecknas också som ett samhällsproblem. Brottslighet i samband med idrottsarrangemang har blivit ett problemområde där alltfler insett att många aktörer har en roll att spela. Idrottsrörelsen kan inte lösa frågan själv utan också andra måste sätta skuldran till. Ur ett snävt idrottspolitiskt perspektiv blir våld kring idrotts- arrangemang ett hot mot den publiktillströmning man önskar sig, vilket både sportsligt och ekonomiskt får allvarliga konsekvenser. Ur ett samhällsperspektiv kan brottslighet i samband med idrotts- arrangemang aldrig tolereras. Här, liksom på andra områden i sam- hället, gäller en principiell nolltolerans. I ideologisk skepnad kan frågan ställas vad som händer med idrottens särställning i samhället om vi inte får bukt med problemet idrottsrelaterat våld. Det statliga stödet till idrotten har i eko- nomiska termer ökat kraftigt såväl under socialdemokratiska som borgerliga regeringar och uppgår f.n. till . Regeringen har vidare tagit bort de flesta av de specialregleringar som funnits för att styra till vilka ändamål medlen ska gå. Detta är ett uttryck för förtroende för idrotten från statens sida. Även om det aldrig uttalats som maxim finns det ett inofficiellt kontrakt mellan idrott och samhälle som kortfattat kan uttryckas som att samhället gett idrotten en gynnad ställning mot att idrotten levererar en ideellt uppbyggd verksamhet till gagn för medborgarna. Detta gäller oberoende av om man tävlar på elitnivå eller nöjer sig med att vara motionär eller åskådare på spännande tävlingar. Det rimmar t.ex. illa med detta kontrakt att själv- utnämnda grupperingar, så kallade supporterfirmor, anser sig ha rätten att på egen hand avgöra om det ska vara lugnt kring ett idrottsarrangemang eller om detta gatans parlament tillåts välja våldsanvändning som ett legitimt instrument. Utöver detta inofficiella kontrakt har svensk idrott ett varu- märke som av andra skäl måste vårdas. Det gäller relationerna med sponsorer, som knappast vill associeras med illegalt våld, liksom de aktiva idrottare som vill utöva sin sport med de värden som kopplas till Rent Spel (RF:s policydokument). Hit hör också de förtroende- valda i idrottsrörelsen som utsätts för otillbörlig påverkan från risksupportrar att agera i demokratiskt tveksam riktning. Här har RF en tydlig roll att spela. Det så kallade läktarvåldet med tillhörande områden är i huvud- sak ett problem inom fotboll och ishockey. Tendenser i samma riktning finns inom några andra sporter, till exempel bandy, men det är långt ifrån av samma magnitud. Mitt utredningsarbete i detta del- betänkande har av detta skäl inriktats mot de förstnämnda sporterna. Jag kommer emellertid att behandla andra sporter, t.ex. bandy och innebandy, i mitt slutbetänkande. Följer man den allmänna debatten fås lätt intrycket att situa- tionen förvärrats . Som kommer att framgå av ett kommande kapitel är detta en felaktig bild och kan sannolikt till- skrivas medias allt intensivare bevakning av avarter inom dessa två sporter. Likväl inträffar – ofta i samband med s.k. högriskmatcher – händelser som är helt oacceptabla i ett rättssamhälle. Säsongen 2011 anses vara en relativt lugn säsong, med undantag av ett par riktigt negativa incidenter, som beskrivs i kapitel 6. Som nationell samordnare vill jag inledningsvis konstatera att intresset för att konstruktivt medverka från berörda parter har varit stort. Det övergripande målet att skapa en nationell strategi – låt vara med vissa regionala variationer – har delats av alla aktörer. En delförklaring till att situationen förbättrats torde vara att berörda parter de facto arbetat gemensamt med att förbättra situationen. En redogörelse för vissa av de åtgärder som vidtagits redovisas i kapitel 7. Jag finner det viktigt att påpeka detta, eftersom de direktiv jag har att arbeta efter tydligt betonar att samordnaren inte ska ta över ansvar och befogenheter från någon eller några av de inblandade parterna. Berörda myndigheter och idrottens organisationer är fria och självständiga och har att ta egna beslut. Samordnarens roll är att efter bästa förmåga initiera processer till samverkan av den typ som finns i . Det här sagda innebär att detta uppdrag skiljer sig från ett tradi- tionellt utredningsuppdrag. Visserligen ska ett eller flera utrednings- betänkanden tas fram men av minst lika stor vikt är att se uppdraget som ett verkstadsarbete med många skruvar och muttrar. Som påpekas i bland annat ett examensarbete av vid (Lagen, Målen, Domarna) är risken att säker- hetsarbetet styrs av en vilja att visa handlingskraft, där det utseende- mässiga arbetet ges en förtur framför det långsiktiga arbetet för publikens säkerhet. Det är de många små stegen som ger resultat, inte alltid de stora utspelen. Det finns anledning att längre fram åter- komma till de många stegen. Mycket av utredningstiden har näm- ligen avsatts till att skapa plattformar för dialog och att stödja de många – men kanske inte alltid så publika – förbättringsförslag som inte minst torde bära frukt. När vi skärper politiken mot huliganismen finns en risk att våldet förflyttas till lägre divisioner. Det är bl.a. ett fenomen som kan iakttas i . Samma iakttagelser kan göras när man i det normala polisarbetet fokuserar insatser mot ett visst geografiskt område. Brottsligheten får då en tendens att söka sig till andra platser. Även detta är en fråga som idrotten har anledning att upp- märksamma. Sammanfattningsvis innebär detta att det ideala slut- betänkandet skulle kunna fångas av den klassiska formulering som tillskrivs kung efter kallelsen till en riksdagssammankomst i : Vad göras skall är redan gjort. I herredagsmän resen icke så fort. Eller uttryckt på mer modern svenska: På många punkter är själva betänkandet inte det avgörande utan det praktiska för- ändringsarbete som initierats. Härtill kommer att det enligt min mening finns ett behov av att i detta delbetänkande relativt utförligt beskriva det arbete som görs och planeras att göras av de olika aktörer som är inblandade i arbetet mot det idrottsrelaterade våldet. Mitt allmänna intryck är att detta arbete är relativt okänt för en bredare krets. Avslutningsvis vill jag betona att uppdraget är att skapa en nationell strategi. Många exempel kan hämtas från stökiga matcher med de s.k. Stockholmslagen. Det är dock så att består av mer än – alldeles bortsett från att lagen i också spelar bortamatcher. Därför har jag ägnat stort intresse åt de aktiviteter som vidtas eller skulle kunna vidtas utanför storstäd- erna. Frågan om idrottsrelaterat våld spänner över ett brett område. Det kan därför vara klokt att söka identifiera vissa principiella grund- bultar för utredningsarbetet utöver de som följer av direktiven. Mina utgångspunkter har, utan inbördes rangordning, varit följande: Beskriva och analysera det arbete som pågår Skapa klart definierade ansvars- och befogenhetsområden Om möjligt undvika särlösningar för idrotten Ett nationellt ramverk måste tillåta regional och lokal anpass- ning Det är de små och gemensamma samverkansinsatserna som ger resultat, inte enskilda åtgärder Utan att stödja den positiva supporterkulturen kan repressiva åtgärder inte fungera Strategier respektive strategiernas genomförande är två skilda frågeställningar Repressiva instrument ska riktas mot individ och inte mot kollektiv Brott ska förebyggas och brottslingar lagföras. 4Supporter- och läktarkultur – några begrepp Vissa grundstenar inom supporterkulturen redovisas. Arbetet med invandrarungdom från segregerade bostads- områden måste ägnas större intresse. I en rapport från kriminologiska institutionen vid (rapport 2009:2) har formulerat problemet att finna en avvägning mellan engagemang respektive ordning och säkerhet på följande sätt (i detta fall avses fotboll): Publikens deltagande i matchen är betydelsefullt och har ofrån- komligen en inkluderande effekt, där en viktig aspekt är att det är supportrarna själva som formulerar och skapar sin upplevelse och genom- gående ses supporterkulturen alltmer som en konstruktiv kraft, full av nyanser. bygger fotbollsupplevelsen på en till stor del otämjd upplevelse som tappar sin näring om det hela blir för korrekt, struk- turerat och rumsrent. Frågan kvarstår hur man på bästa sätt balanserar å ena sidan ordning och säkerhet och å andra lidelsefullhet och engage- mang. Publikens upplevelse bör helst inte kuvas av en alltför nitisk och brysk kontroll, som likväl som huliganism kan avskräcka en bredare publik. Det är knappast en enkel balansakt som ständigt kantas av intressekonflikter. konstaterar vidare att utvecklingen av till exempel fotboll löper parallellt med en ökande privatisering och kommersialisering, där sponsorer också alltmer blivit betydande aktörer som krav- ställare på klubbarnas säkerhetsarbete. För klubbarnas del har utvecklingen lett till ett mer professionellt säkerhetsarbete med tilltagande kontroll som huliganismen, eller bilden av den, bidragit till. Av stor betydelse för utvecklingen är att arenaansvaret läggs över på klubbarna som i ökande grad även äger sina arenor, vilket förändrar och avgränsar polisens uppdrag. Supporter- och läktarkultur – några begrepp Ordet supporter har för många medborgare en positiv klang. De flesta av oss har troligen varit supporter för någon form av verk- samhet. För egen del upplever jag ordet supporter på detta sätt och för den bedövande majoriteten är supporter något som hör idrotten till. Ett idrottsevenemang utan jubel på läktaren, påhej- ande av favoritlaget och glädjen när det egna laget gör mål är en självklar del i att uppleva ett idrottsarrangemang. Tyvärr har ordet supporter delvis kommit att erövras av en minoritet som gett begreppet en delvis annan innebörd. Arbetet med den positiva supporterkulturen handlar i mångt och mycket om att återerövra själva begreppet till det som det tidigare var. I det följande redogörs kortfattat för några av de grupperingar som i många samlings- begrepp fått epitetet supporter. I ett historiskt perspektiv har fotbollsvåld en lång livslängd. förbjöds fotboll av kung i . utfärdades det första kungliga förbudet mot fotbollen. Då handlade det om matcher mellan byar som präglades av mycket våld. Det första mera kända moderna huliganslags- målet inträffade i och i på i vid en match mellan och . Den moderna supporterkulturens födelse brukar dock dateras till 1966, då vann på hemmaplan. Tipsextra lanserades i och i samband härmed kan man säga att supporter- kulturen – i den form vi känner den – nådde vårt land. Supporterföreningar tillkom i . brukar räknas som födelseår för , och Bajen Fans (AIK, ). Andra supporter- föreningar som kan nämnas är Kärnan Fans (), Änglarna (), Kubanerna (), Guliganerna (), Fanz (), Goa gubbar () samt (). Supporter- och läktar- kulturen har härefter växt i olika former och riktningar, med inslag av läktararrangemang och föreningsengagemang. Antalet medlemmar varierar från några hundra och uppåt. Vissa supporter- klubbar har tusentals medlemmar (Bajen Fans har närmare 8 000 medlemmar). Internet är ett viktigt forum att marknadsföra sig på med videoklipp, bilder, rapporter m.m. Supporter- och läktarkultur – några begrepp idrottsrelaterat våld är inte enbart ett Stockholmsproblem och influenser från andra länder som , , och är påtagliga. Ur supporterkulturens undervegetation, och ibland helt fristående därifrån, har växt fram olika former av huliganism. På den positiva sidan står att supportrarna skapar stämning och tryck på matcherna, vilket gagnar svensk fotboll och ishockey i allmänhet och berörda klubbar i synnerhet. På motsvarande sätt drabbas berörda klubbar av de negativa inslag som finns i delar av supporterkulturen. Generellt, oavsett positiv eller negativ inrikt- ning, har det alltid funnits ett myndighetsförakt inom supporter- leden och ett inslag av undergroundmentalitet. () för att vara en samtals- part och ibland motpart till myndigheter och fotbollsklubbar. SFSU är en paraplyorganisation för många av landets supporter- föreningar till elitklubbarna. Här bör nämnas att jag från SFSU muntligen och skriftligen fått ett antal goda förslag och idéer till åtgärder som jag värdesatt och i viss utsträckning kommer att åter- komma till. Det kan även nämnas att flera supporterföreningar kan finnas till samma lag under namn som Smokinglirarna och Sol Invictus (AIK) och Bara Bajare (Hammarby), om vi tar ett par exempel från . Medlemmarna är och uppåt och någon övre åldersgräns finns inte uttalad. Här handlar det om sammanslutningar av personer med samma destruktiva intressen. Formellt vald styrelse eller ordförande saknas, men däremot finns informella ledare. Slagsmål arrangeras med likasinnade från andra lag. Olika regler om antal, vapenfritt och ålderskategorier kan bestämmas i förväg och det behöver inte handla om uppgjorda fighter på matchdagar. Firmorna arbetar – mer eller mindre uttalat – med oskrivna regler av typen att inte skvallra på varandra, inte skada oskyldiga och inte sparka på den som ligger etc. Exempel på firmor är AIK:s Firman (), Fina Grabbar (DFG), Kamratgänget Bajen (KGB) och Wisemen (WM) i . Firmorna har kommit att få ett orimligt stort inflytande på om bråk i olika former ska tillåtas uppstå. Supporter- och läktarkultur – några begrepp Medlemmarna är i normalfallet , ofta indelade i äldre och yngre. Dessa firmor tenderar att, om inget görs, växa snabbt och många hang arounds finns runt grupperna. Formella och informella ledare finns liksom en tydlig koppling mellan Firman och Babyfirman. Den senare utgör en naturlig rekryterings- bas för Firman. När medlemmen uppnått tillräckligt hög status blir man upplyft till Firman även om personen i fråga inte alltid har åldern inne. Inte sällan springer man Firmans ärenden. Medlemmarna är oftast 12 till . Ultrasgrupper är opolitiska och fristående och anser sig föra supportrarnas talan gentemot klubbar, polis, förbund m.m. De leds ibland av en Capo. Ultras finns oftast där firmorna finns och i vissa fall ingår medlemmarna i firmorna eller babyfirmorna. I flera länder är Ultras synonymt med huliganer, men i har grupperingen tidigare kopplats till positiv läktarverksamhet, men det finns även destruktiva inslag. De är ofta väl pålästa avseende juridik och rättigheter. Som exempel på Ultras- föreningar kan nämnas Ultras Nord (AIK), Ultras Caos () och Hammarby Ultras. En grupp ungdomar som ännu inte integrerats i de mera aggressiva supporterklubbarnas strukturer är invandrarungdom från seg- regerade bostadsområden. Enligt de rapporter jag fått finns vissa i den yngre kategorin i utkanten av dessa strukturer. Jag hyser oro för att om inte detta potentiella problem observeras och åtgärdas nu kan det utvecklas till att bli ett reellt pro- blem. Den frustration som dessa ungdomar av andra skäl känner i segregerade bostadsområden kan söka sig utlopp i idrottsrelaterat våld, om inte insatser för den goda supporterkulturen intensifieras också gentemot dessa grupper. Uppdelningen på delbetänkande, särskild skrivelse och slut- betänkande beskrivs. Delbetänkandets delvis repressiva inriktning motiveras. Jag är skyldig min framlidne f.d. kollega ett stort tack. hann under den alltför korta tid han var nationell sam- ordnare initiera en rad processer som jag kunnat skörda frukterna av. Utöver hans insats som regional samordnare på detta område i startades också en faktainsamling och ett nätverks- byggande som jag kunnat bygga vidare på. Från ett helikopterperspektiv tycker jag mig kunna konstatera att vissa insatsområden träder fram som speciellt lovande. Dit hör det ökande användandet av kamerateknik för lagföring av gärnings- män samt det arbete som sker via de s.k. supporterpoliserna. Den samverkan som redan nu äger rum mellan bland annat berörda klubbar, polis och åklagare, arenaägare, kommuner m.fl. är vidare en bra plattform att bygga vidare på. Även på dessa områden vill jag dock föra fram vissa förbättringsförslag. Vad gäller framtagna strategi- förslag på så vitt skilda områden som alkohol- och drogpolitik, användande av laserpekare, pyroteknik och användande av kamera- teknik bör här ges en särskild eloge till ishockeyn som hunnit extra långt. Detta delbetänkande tar upp det gångna årets utfall vad gäller idrottsrelaterat våld, förslag till förändringar av vissa lagkomplex samt redovisar vissa fakta från forskningen på området. En omfat- tande beskrivning lämnas av de åtgärder som vidtagits samt de önskemål som uttryckts från olika aktörer på framtida för- ändringar. Som framgått av mina principiella utgångspunkter ser jag det som viktigt att för en bredare krets redovisa det ganska omfat- tande arbete som sker i det tysta. Grundbultarna i klubbarnas, polisens och åklagarnas strategier redovisas samt mina reflexioner kring dess styrkor och svagheter och behov av förbättringar. En särskild uppmärksamhet ägnas supporterpolisens arbete. Delfrågorna har valts, eftersom de i någon mening är möjliga att bryta ut ur komplexet idrottsrelaterat våld. Genom att göra denna utbrytning av inte minst de legala frågorna kan processen till eventuella riksdagsbeslut förkortas. Baksidan av detta är att delbetänkandet kan uppfattas ha en slagsida mot det depressiva området. Metoden innebär att åtminstone en avgörande del inte penetreras tillräckligt på djupet i delbetänkandet, nämligen arbetet kring den goda supporterkulturen i vid mening. Utan att arbeta förebyggande och nyttja kraften i det ideella arbetet står sig alla repressiva inslag verkningslösa. I slutbetänkandet avser jag återkomma till dessa områden mera i detalj. Hit hör frågor om att stärka den positiva supporterkulturen, redovisningar av de många goda exempel som kan tjäna som före- bild, utformningen av en god politik vad gäller alkohol, narkotika och andra droger, klubbarnas ungdomsverksamhet, andra organisa- tioners barn- och ungdomsverksamhet och kommunernas sociala verksamhet. En annan viktig fråga är hur man kan arbeta för att minska rekryteringen till riskgrupper och hur man kan hjälpa personer som vill ta sig ur dessa grupperingar. Arbetet att stärka arenasäkerheten är ett annat område som måste utvecklas vidare, liksom den idrottsrelaterade brottslighetens omfattning, orsaker och struktur både i och i ett europeiskt perspektiv. Mer kan också göras vad avser att finslipa ansvarsför- delningen och likforma modeller för informationsutbyte. Pyro- teknikfrågorna kräver en fördjupad analys liksom frågan om att införa personliga biljetter och mer enhetliga villkor från polisen vad gäller t.ex. högriskmatchers genomförande. Ett område jag avser behandla i en särskild skrivelse är, som tidigare nämnts, den anmälningsplikt hemställt att regeringen utreder och fattar beslut om (betänkande 2010/11 JuU28, rskr. 2010/11:324). En självklar ytterligare ingrediens är att fortsätta arbetet med skruv och mutter, dvs. följa upp de insatser som görs på nationell, regional och lokal nivå och efter bästa förmåga försöka agera som katalysator. Jag kommer under det fortsatta utrednings- arbetet ägna stort utrymme åt dessa frågekomplex. 6Ordningsläget under fotbolls- och ishockeysäsongen 2011 och rapportering i media Bortsett från enstaka plumpar går kampen mot idrottsrelaterat våld framåt. Nuvarande massiva insatser vid högriskmatcher måste ersättas av mer kostnadseffektiva åtgärder. Strategins utformning är en sak, dess genomförande en annan. Bättre och mer löpande redovisning och information av ordnings- störningar bör införas. Informationen från ansvariga till media bör på vissa punkter förbättras. Jag finner ingen anledning att ifrågasätta den strategi ishockeyn har valt vid Stockholmsderbyn. Efter en stor minskning av publiken 2010 var utvecklingen god 2011 med en ökning om . AIK vann den allsvenska publikligan med ett snitt på om knappt 14 000 åskådare per match. vann allt som kan vinnas sportsligt på den inhemska marknaden, dvs. Allsvenskan, och . och ersätter och i Allsvenskan . Generellt sett var ordningsläget 2011 bra inne på arenorna i för- hållande till antal spelade matcher. av matcherna bedöms ha haft ett bra eller mycket bra ordningsläge. Ordningsläget under fotbolls- och ishockeysäsongen 2011 arenorna i storstadsområdena som liksom tidigare oftare är drabbade av problemen och särskilt vid derbyn. Relativt sett är det ett fåtal lag och ett fåtal matcher som är berörda i förhållande till antal spelade matcher. Tre allsvenska matcher fick avbrytas till följd av att knallskott kastades in, men i övrigt användes inte mycket pyroteknik inne på arenorna. Pyroteknik förekom främst vid derbymatcher mellan storstadslagen eller när dessa spelade på bortaplan mot vissa lag. Matchen mellan fick spelas om . har ordningen utanför arenorna totalt sett för- bättrats, men det är fortfarande stökigt vid vissa matcher, särskilt när lag från storstadsområdena är inblandade. Generellt gäller att 2011 var då det var lugnare och tryggare på arenorna än närmast föregående säsonger. fattades beslut om att en avbruten match ska spelas färdigt så fort som möjligt för att minimera den sportsliga påverkan detta innebär. Omspel av matcher ska tillgripas endast i undantagsfall. Vidare slogs en ny ansvarsfördelning fast mellan (SvFF) och Svensk Elitfotboll () samt antogs en 3revidering av gällande bötessystem vid ordnings- störningar i avsikt att stimulera ett genomarbetat säkerhets- tänkande (se kapitel 10). Det s.k. utlåningssystemet har avskaffats till förmån för ett rakt seriesystem. Detta innebär att en förenings andralag spelar i en lägre serie i seriepyramiden som spelare inte får utlånas till andra föreningar i lägre serier. Avslutningen av ishockeysäsongen 2010–2011 avlöpte mycket lugnt, såväl i Elitserien som i Hockeyallsvenskan, vilket bidrog till att man kunde klassificera ner ett antal högriskmatcher. SM-slut- spelet och kvalserien till Elitserien, som slutfördes , genomfördes också utan några större incidenter. blev Svenska Mästare och Lakers ersatte i Elitserien. De genomförda matcherna säsongen 2011–2012 förtjänar att något kommenteras. Trots ökade publiksiffror har säsongen varit lugn säkerhetsmässigt med ett par undantag i (se Ordningsläget under fotbolls- och ishockeysäsongen 2011 Ett par störningar med knallskott ute i landet har ägt rum. I samtliga fall har berörda personer identifierats, lagförts och med- delats tillträdesförbud. I har klubbens uteblivna sports- liga resultat medfört att ett antal frustrerade supportrar dels tagit sig in till presskonferensen efter en match, dels försökt ta sig in i LHC:s omklädningsrum efter en annan match. Firmagrupperingarna har hållit en relativt låg profil i samband med matcherna i Elitserien. I stället har Ultrasgrupperingarna ökat i såväl synlighet som antal. De står för ett helt annat beteende och därmed annat hot. Utöver en förkärlek till pyroteknik är ett antal individer duktiga på att föra sig i tal och skrift, bilda opinion och nå ut i olika forum och media. Här finns en utmaning att frondera dessa budskap och, i förekommande fall, förhindra att direkta osanningar sprids i syfte att sätta press på enskilda klubbar och/eller tjänstemän.