sou · H0B364 · 2012-09-28 00:00:00 — Försäkringstagarna som grupp har också på grund av vinstutdel- ningsförbudet en rättighet till sådana överskott som inte behövs för förlusttäckning i den meningen att värdeöverföringar i strid mot reglerna är olovliga. Försäkringsföretag har inte behövt göra en försäkringsteknisk avsättning för preliminärt fördelade överskott redovisade i konsoli- deringsfonden. Något sådana krav föreligger varken enligt rörelse- reglerna i 7 kap. 1 § FRL som utan förändringar intagits i 5 kap. 1 och 4–8 §§, eller enligt redovisningsreglerna i 4 kap. 9 § ÅRFL. Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund Sambandet mellan överskottshanteringen och den externa redo- visningen manifesteras i gällande FRL genom att årsvinsten och från bundet kapital till fritt eget kapital omförda belopp ska använ- das för återbäring till försäkringstagarna, om inte annat följer av bolagsordningen eller stadgarna. Bestämmelserna om detta finns i FRL, men årsvinsten och de omförda beloppen bestäms enligt redovisningsreglerna (se 11 kap. 17 §, 12 kap. 68 § och 13 kap. 21 §). 4.7.2Sambandet mellan överskotts- och solvensregler I FRL finns endast ett fåtal bestämmelser där överskottsregler är kopplad direkt till solvensreglerna. Ett exempel avser återbetalning av garantikapital som måste vara förenligt med bestämmelserna om kapitalbasens storlek och sammansättning (se 12 kap. 10 § FRL). Det finns annars ett indirekt samband främst genom att en försäm- rad solvens i praktiken begränsar försäkringsföretagets möjligheter att använda överskott för gottskrivning av återbäring. Som tidigare framgått är retrospektivmetoden ett sätt att hantera förändringar i solvensen, utan att dessa får ett och direkt genomslag på preliminärt fördelade överskott via bl.a. återbäringsräntan. Som ett exempel på samband mellan överskottsregler och solvensbehov kan också nämnas att vissa bestämmelser om flyttvärde som inne- håller undantag med hänsyn till företagets ekonomiska situation (se bl.a. 11 kap. 18 § andra stycket och avsnitt 9.8.2). 4.7.3Sambandet mellan redovisnings- och solvensregler Längre tillbaka fanns ett starkt formellt samband mellan redovis- ningsreglerna och solvensreglerna ifråga om klassificering och värdering av försäkringstekniska avsättningar. Före införlivandet av EG:s redovisningsdirektiv var reglerna om försäkrings- tekniska avsättningar närmast identiska. FRL angavs nämligen att försäkringsbolag skulle i balansräk- ningen ta upp avsättningar på i FRL angivet sätt. Detta starka samband bestod i allt väsentligt vid införlivande av EG:s redovis- ningsdirektiv då redovisningsreglerna överfördes från FRL till ÅRFL. Sambandet innebar då mer konkret att klassificeringen och beräkningen enligt rörelsereglerna i FRL även låg till grund för Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund klassificeringen och värderingen av försäkringstekniska avsätt- ningar i årsredovisningen och koncernredovisningen enligt FRL. I samband med införandet av internationella redovisnings- standarder och tjänstepensionsdirektivet började sambandet mellan redovisningen och solvens att försvagas. Förändringen innebar bl.a. att betryggande avsättningar alltjämt skulle göras vid tillämpningen av rörelsereglerna, dvs. för beräkning av krav på kapital och skuldtäckningstillgångar, för andra livförsäk- ringsavtal än tjänstepensionsförsäkring. Detta gällde även om en mindre försiktig avsättning gjordes i externredovisningen vid användning av realistiska antaganden enligt IFRS 4. För avsätt- ningar i verksamhet avseende tjänstepensionsförsäkring infördes däremot, mot bakgrund av tjänstepensionsdirektivet, ett krav på användning av aktsamma antaganden redan i solvensreglerna. Detta möjliggjorde att avsättningarna för tjänstepensionsförsäkringar kunde beräknas enligt realistiska antaganden såväl i rörelse- som redovisningssammanhang på sätt som följer av IFRS 4. En annan skillnad mellan solvensberäkningen och redovisningen uppkom genom att åtaganden från vissa försäkringsavtal som inte överförde försäkringsrisk fortfarande skulle behandlas som försäk- ringsavtal enligt FRL trots att avtalen redovisades som finansiella instrument i externredovisningen. För att hantera förändringar som uppkommit genom nya inter- nationella redovisningsregler infördes ett system med s.k. försiktighetsfilter. Den effekt som en mindre försiktig värdering av försäkringstekniska avsättningar kunde ha på kapitalbasen genom ett större eget kapital elimineras genom sådana filter i solvenssam- manhang. Även vissa andra effekter av nya internationella redovis- ningsregler neutraliseras genom tillägg eller avdrag vid bestäm- mande av kapitalbasen. Konsolideringsfonden redovisas som eget kapital enligt lag- begränsad IFRS och får ingå i kapitalbasen vid bestämmandet av det buffertkapital som ett livförsäkringsföretag ska ha. Nuvar- ande regler för beräkningen av kapitalbasen bygger nämligen i grunden på principen att vad som är eget kapital enligt redovis- ningsreglerna för juridisk person får ingå i kapitalbasen. Vi ska överväga nya överskottsregler för ömsesidigt verkande livförsäkringsföretag med hänsyn till utvecklingen på redovis- ningsområdet och införlivande av Solvens II-direktivet. Det finns därför anledning att ytterligare beskriva nuvarande regelverk på redovisnings- och solvensområdet när det gäller klassificering som Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund skuld eller eget kapital samt därefter de förändringar som dels har föreslagits av IASB dels föranleds av . En när- mare analys av våra förslag i förhållande till Solvens II-utredning- ens förslag behandlas i ett kommande avsnitt (se avsnitt 13). 4.8Behandling av överskott som avsättning/skuld eller eget kapital 4.8.1Skuld eller eget kapital enligt IAS 32 och andra noterade företag ska på grund av en EG-förordning (1606/2002) tillämpa de av EG-kom- missionen godkända internationella redovisningsstandarderna, International Financial Reporting Standards (IFRS) samt till- hörande tolkningsmeddelanden (IFRIC). Detta gäller numera fr.o.m. även för svenska onoterade finansiella företags koncernredovisningar på grund av redovisningsföreskrifter, FFFS 2008:26. Alla svenska försäkrings- företag ska numera alltså tillämpa IFRS i koncernredovisningen och lagbegränsad IFRS i årsredovisningen (Se FFFS 2008:36). I den av godkända redovisningsstandarden IFRS 4 Försäkringsavtal finns vissa särbestämmelser om redovis- ning som skuld eller eget kapital för mer diskretionärt fördelade överskott. IFRS 4 preciserar tillämpningen mot bakgrund av grunddefinitionerna av förpliktelser (skulder) och aktie- eller annat riskkapital som inte är en skuld (eget kapitalinstrument) i den god- kända internationella redovisningsstandarden IAS 32, Finansiella instrument. Reglerna i den senare standarden blir aktuell att til- lämpa om inte IFRS 4 ska tillämpas. Enligt grunddefinitionen i IAS 32, punkt 11 definieras en finan- siell skuld som a)avtalsenlig förpliktelse att i)erlägga kontanter eller annan finansiell tillgång till ett annat företag, eller ii)byta en finansiell tillgång eller finansiell skuld med annat företag under villkor som kan vara oförmånliga för företa- get, eller b)avtal som kommer att eller kan komma att regleras i företagets egna egetkapitalinstrument och är Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund i)ett instrument som inte är ett derivat och som medför att företaget är eller kan bli förpliktigat att erlägga ett variabelt antal av företagets egna egetkapitalinstrument, eller ii)ett derivat som kommer att eller kan komma att regleras på annat sätt än genom att byta ett fastställt kontantbelopp eller annan finansiell tillgång mot ett fastställt antal av företagets egna egetkapitalinstrument. I detta syfte ingår inte i företagets egna egetkapitalinstrument inlösbara finansiella instrument som är klassificerade som eget- kapitalinstrument enligt punkterna 16 A–16 D eller instrument som i sig själva är avtal om framtida erhållande eller erläggande av företagets egna egetkapitalinstrument. Om vissa förutsättningar som anges i punkterna 16 A–D är uppfyllda ska instrumentet klassificeras som egetkapitalinstrument trots att detta uppfyller grunddefinitionen av finansiell skuld i IAS 32 punkt 11. Vidare framgår av IAS 32 punkt 19 att om ett företag inte har en ovillkorad rättighet att undgå att erlägga kontanter eller annan finansiell tillgång för att reglera en avtalsenlig förpliktelse, uppfyller förpliktelsen definitionen av en finansiell skuld med undantag av de instrument som klassificeras som egetkapital- instrument enligt punkterna 16 A och 16 B eller punkterna 16 C och 16 D. Punkt 16 A innebär att inlösbara instrument som annars är skuld klassas som eget kapitalinstrument, om a)det ger ägaren en proportionell andel vid likvidationen. b)tillhör en instrumentklass som är underordnad alla andra instru- mentklasser och har därför ingen prioritet framför andra anspråk i likvidationen. c)alla instrument inom klassen har identiska egenskaper, d)inte innehåller någon annan avtalsenlig förpliktelse som är skuld utöver återköps- eller inlösenförpliktelsen. e)det totala förväntade kassaflöde som kan hänföras till instru- mentet under dess livslängd baserar sig huvudsakligen på resultatet, förändringen av redovisade nettotillgångar eller för- ändringen av det verkliga värdet av företagets redovisade och oredovisade nettotillgångar under instrumentets livslängd (exklusive instrumentets eventuella effekter). Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund Enligt 16 B krävs därutöver att emittenten inte har några andra finansiella instrument eller avtal som huvudsakligen baseras på resultatet, förändringar av redovisade nettotillgångar eller dess verkliga värde och till effekt att i betydande omfattning begränsa eller fastställa residualavkastningen till innehavarna av inlösenbara instrument. Vid tillämpningen beaktas inte vissa i punkten nämnda icke-finansiella avtal mellan emittenten och annan som inte innehar instrumenten. Punkterna 16 A och B får betydelse för vissa andelar i koopera- tiva företag. I punkt 16 C behandlar finansiella instrument som medför en avtalsenlig förpliktelse för emittenten att vid likvidation överlämna en proportionell andel av sina nettotillgångar till ett annat företag. Denna förpliktelse uppstår eftersom det antingen är säkert att lik- vidationen kommer att inträffa eller att detta ligger utanför företa- gets kontroll (till exempel ett företag med begränsad livslängd) eller det är osäkert om likvidation kommer att inträffa men detta beror på ägaren av instrumentet. Med avvikelse från definitionen av finansiell skuld klassificeras ett instrument som medför en sådan förpliktelse som ett egetkapitalinstrument under vissa förutsätt- ningar. Enligt 16 D krävs på samma sätt som enligt 16 B att emittenten inte har några andra finansiella instrument eller avtal som huvud- sakligen baseras på resultatet, förändringar av redovisade nettotill- gångar eller dess verkliga värde och till effekt att i betydande omfattning begränsa eller fastställa residualavkastningen till inne- havarna av inlösenbara instrument. Vid tillämpningen beaktas inte heller här vissa i punkten nämnda icke-finansiella avtal mellan emittenten och annan som inte innehar instrumenten. Punkterna 16 C och D har ansetts får betydelse t.ex. för aktie- bolag som bildats med syfte att ha en begränsad livslängd. Sådana företagsformer är inte ovanliga utomlands för kapitalförvaltning åt andelsägarna enligt motsvarande ordning som för svenska investe- ringsfonder. Alla villkor i respektive punkter måste uppfyllas. Om inte så är fallet ska instrumentet klassificeras till skuld. Till en avtalsenlig skyldighet bör även räknas skyldigheter som följer av företags bolagsordning eller motsvarande stadgar. Bero- ende på de närmare villkoren i det enskilda fallet torde garanti- Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund kapital eller verksamhetskapital samt förlagsinsatser i princip kunna utgöra såväl eget kapital som skuld enligt IAS 32.4 4.8.2Medlemsandelar i ekonomiska föreningar och liknande instrument enligt IFRIC 2 I bakgrunden till uttalandet framhålls att ekonomiska föreningar och andra liknande företag bildas av personer i syfte att tillgodose gemensamma ekonomisk intressen och sociala behov Enligt natio- nella regler definieras en ekonomisk förening vanligen som en organisation som verkar för att främja medlemmarnas intressen genom samverkan (principen om självhjälp). Medlemmarnas ande- lar i en ekonomisk förening beskrivs, enligt uttalandet, ofta som medlemsandelar. Mot bakgrund av principerna i IAS 32 om klassi- ficering av finansiella instrument som finansiella skulder instru- ment eller eget kapital behandlar IFRIC 2 tillämpningen på inlö- senbara instrument. Tillämpningsområdet för tolkningen är finan- siella instrument som omfattas av IAS 32, inklusive finansiella instrument som utgivits till medlemmar i ekonomiska föreningar som bevis på medlemmarnas ägarintressen i företaget. I frågeställningen framhålls att många finansiella instrument, inklusive medlemsandelar, liknar eget kapital, exempelvis genom att innefatta rösträtt och rätt att erhålla utdelning. Vissa finansiella instrument ger innehavaren rätt att begära inlösen mot kontanter eller annan finansiell tillgång, men kan innefattas eller omfattas av begränsningar för inlösen. I uttalandet behandlas hur sådana inlö- senvillkor ska bedömas vid fastställande av om de finansiella instru- menten ska klassificeras som skulder eller eget kapital. I bedömningen konstateras att den avtalsenliga rätten för inne- havaren av det finansiella instrumentet (inklusive medlemsandelar i ekonomiska föreningar) att begära inlösen inte i sig innebär att instrumentet ska behandlas som en skuld. Företaget ska istället beakta instrumentets alla villkor och bestämmelser när det prövar om instrumentet är en finansiell skuld eller eget kapital. Dessa vill- kor och bestämmelser innefattar gällande lagstiftning och andra föreskrifter samt företagets stadgar. 4 Se vidare KPMG:s Utredning av några konsekvenser vid övergång från redovisning enligt lagbegränsad IFRS till redovisning enligt IAS-förordningen, . Utredningen finns tillgänglig på . Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund Medlemsandelar som skulle klassificeras som eget kapital om medlemmarna inte har en rätt till inlösen är, enligt punkten 6, eget kapital om någon av de förutsättningar som anges i punkterna 7 eller 8. Avistainlåning, inlåningskonton och liknande avtal som upp- kommer när medlemmarna agerar som kunder är finansiella skulder i företaget. Medlemsandelar är eget kapital om företaget har en ovillkorlig rätt att vägra inlösen av medlemsandelar (punkten 7). Om inlösen förbjuds ovillkorat enligt nationell lag eller andra föreskrifter eller i företagets stadgar är medlemsandelarna eget kapital. Bestämmelser i nämnda regler som förbjuder inlösen endast om vissa villkor – såsom likviditetskrav – uppfylls (eller inte uppfylls) leder emellertid inte till att medlemsandelarna utgör eget kapital (se punkt 8). Ett ovillkorat förbud kan vara absolut genom att all inlösen är förbjuden. Ett ovillkorat förbud kan också vara partiellt genom att det förbjuder inlösen om denna skulle medföra att antalet andelar eller beloppet avseende inbetalt kapital för medlemsandelar sjunker under en angiven nivå. Medlemsandelar utöver förbudet mot inlö- sen är skulder, såvida inte företaget har en ovillkorad rätt att vägra inlösen enligt reglerna i punkt 7 (se punkt 9). I vissa fall kan antalet andelar eller beloppet avseende inbetalt kapital som omfattas av inlösenförbudet ändras över tiden. En sådan förändring leder, enligt punkt 9, till en överföring mellan finansiella skulder och eget kapital. I punkt 10 behandlas värderingen av sådant som ska klassificeras som skulder vid första redovisningstillfället. Enligt punkt 10 klargörs att utdelning till innehavare av eget kapitalinstrument redovisas direkt i eget kapital efter avdrag för skatteförmåner. Ränta, utdelning och annan avkastning som är hän- förligt till finansiella instrument som är klassificerade som finansi- ella skulder är kostnader, oavsett om de erlagda beloppen juridiskt beskrivs som utdelning, ränta eller annat. I uttalandet, som kompletteras av en bilaga med exempel, behandlas även vilka upplysningar som ska lämnas när en ändring av inlösenförbudet leder till en överföring mellan finansiella skulder och eget kapital. Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund 4.8.3Skuld eller eget kapital enligt lagbegränsad IFRS För ett försäkringsföretags årsredovisning, dvs. den offentliga redovisningen för en juridisk person enligt ÅRFL, gäller vissa avvikelser från godkända internationella redovisningsstandarder enligt rekommendationer från rådet för finansiell rapportering och föreskrifter och allmänna råd (FFFS 2008:26) om redovisning i försäkringsföretag (förkortade redovisningsföre- skrifterna). Bortsett från vissa undantag med hänsyn till sambandet mellan redovisning och beskattning är undantagen regelmässigt motiverade av tvingande bestämmelser i lag. Enligt allmänna råd finns ett sådant undantag för redovisningen av kapital (se 2 kap. 3 b redovisnings- föreskrifterna). Undantaget innebär att redovisningen av ett instrument eller dess delar som en skuld eller eget kapital i enlighet med den ekonomiska innebörden av villkoren, inte tillämpas hos utgivaren till den del instrumentet avser vad som ska klassificeras som ett eget kapital enligt lag eller annan författning, se 5 kap. 1 och 4 §§ ÅRFL och 5 kap. 14 och 15 §§ årsredovisningslagen (1995:1554). Utgivaren bör i en not lämna upplysningar om klassi- ficeringen i enlighet med den ekonomiska innebörden. I det lagrum som det hänvisas till anges att eget kapital enligt 5 kap. 4 § 4 ÅRFL i ömsesidigt verkande livförsäkringsbolag ska delas upp på viss sätt samt att konsolideringsfonden och garanti- kapital tas upp som eget kapital. Enligt lagbegränsad IFRS utgör således medel i konsolideringsfonden eget kapital. Enligt ändringar i ÅFRL pga. FRL ska även föreningarnas verk- samhetskapital och de ömsesidiga försäkringsbolagens och försäk- ringsföreningarnas förlagsinsatser redovisas som eget kapital. Detta gäller alltså enligt lagbegränsad IFRS i juridisk person. I koncern- redovisningen klassificeras däremot sådana åtaganden, som tidigare framgått, såsom skuld eller eget kapital i enlighet med reglerna i IAS 32. 4.8.4Skuld eller eget kapital enligt IFRS 4 Den av EU antagna internationella redovisningsstandarden IFRS 4 Försäkringsavtal ska företag tillämpa på försäkringsavtal och åter- försäkringsavtal som det utfärdar och finansiella instrument som det emitterar med en diskretionär del. Enligt IFRS 4 kan försäk- Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund ringsföretag fortsätta att redovisa försäkrings- och investerings- kontrakt med en diskretionär del enligt sina tidigare redovisnings- principer. Med diskretionär del avses en avtalsenlig rätt att, som ett komplement till garanterad ersättning, erhålla tillkommande ersättningar a)Som sannolikt är en betydande del av de sammanlagda avtals- enliga avsättningarna, b)Vars belopp eller tidpunkt enligt avtalet bestäms enbart av utfärdaren, och c)som enligt avtal grundar sig på i)Resultatet från en viss grupp avtal eller viss typ av avtal, ii)Realiserad/och eller orealiserad avkastning på placeringar i en viss grupp tillgångar som utfärdaren innehar, eller iii)Resultat från det företag, den fond eller annan organisation som ställer ut avtalet. Den fasta garanterade komponenten ska dock skuldföras. Reste- rande diskretionära del av åtagandet enligt DPF-kontraktet kan dock företaget välja att klassificera som en skuld eller som eget kapital eller, alternativt dela upp mellan eget kapital och skulder. IFRS 4 förbjuder dock införandet av en redovisningsprincip där den icke garanterade delen redovisas som en post mellan skulder och eget kapital. Det har enligt uppgifter till utredningen i praktiken blivit så att skillnaden mellan värdet på tillgångar och skulder vid tillämpningen av full IFRS är detsamma som vi tillämpningen av lagbegränsad IFRS. Detta har lett till att konsolideringsfonden redovisas som eget kapital även vid tillämpningen av IFRS 4. IASB har lämnat ett förslag till en ny mera genomgripande redovisningsstandard för försäkringskontrakt som beräknas kunna träda ikraft först . Det är ännu ovisst hur en ny standard kan komma att påverka den nuvarande redovis- ningen av konsolideringsfonden. 4.8.5Skuld eller kapital enligt solvensreglerna Solvens brukar användas som beteckning på ett försäkringsbolags ekonomiska ställning och kapitalstyrka De nu gällande reglerna innebär att ett försäkringsbolag alltid ska ha en tillräcklig kapital- Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund Den ska uppgå till en nivå som beräknas utifrån verksamhetens art och omfattning (solvensmarginalen). Dessutom finns ett krav på att kapitalbasen aldrig får vara lägre än det så kallade garanti- beloppet (7 kap. 1 § FRL). Grundläggande bestämmelser om godkända poster i kapital- basen finns för livförsäkringsrörelse i 7 kap. 2 § FRL. I kapitalbasen får enligt lagrummet ingå inbetalat aktiekapital, garantikapital eller verksamhetskapital, övrigt eget kapital med avdrag för utdelning samt obeskattade reserver. Därutöver kan genom att utfärda före- skrifter eller fatta beslut i enskilda fall, medge att andra poster, exempelvis förlagslån, får räknas in i denna. kan även reglera eller besluta om att vissa poster ska räknas av från kapitalbasen helt eller delvis. Sådana försiktighetsavdrag ska enligt reglerna göras i fråga om vissa poster inom eget kapital som upp- kommit genom en övergång från tidigare svenska redovisnings- regler till internationella redovisningsstandarder. Det kan också nämnas att försäkringsföretag som ingår i en grupp ska ha en kapitalbas som är tillfredsställande med hänsyn till andra företag i gruppen. I den gruppbaserade kapitalbasen får mot- svarande poster som för företaget ingå, men underlaget beräknas enligt en konsolideringsmetod med utgångspunkt i koncernredo- visningen eller en sammanläggnings- och avdragsmetod med utgångspunkt i gruppföretagens årsredovisningar för de juridiska personerna. Som tidigare framgått ska Solvens II-direktivet, vara genomfört . Detta kommer att förändra solvensreglerna väsentligt. 4.9Ändrade överskotts-, redovisnings- och solvensregler 4.9.1Nyligen ändrade överskottsregler i FRL bestämmelser för överskottshanteringen för ömsesidiga försäkringsbolag och hybridbolag har i stora delar överförts oför- ändrade till FRL. I regeringens proposition, prop. 2009/10:246, En ny försäkringsrörelselag, s. 214, sägs dock att det inte har tagits någon slutlig ställning till frågan om hybridbolagen bör tvångs- ombildas och att det därför är viktigt att fortsätta arbetet med pro- Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund blemställningarna som rör dessa bolag. Efter en hänvisning till konstateras att det i proposi- tionen inte föreslås någon mer genomgripande förändring av de materiella regler som styr hybridbolagen. För ömsesidiga livför- säkringsbolag måste enligt propositionen en bestämmelse om kon- solideringsfonden och dess användning finnas, motsvarande den som gäller, i avvaktan på den översyn som ska ske enligt nämnda utredningsdirektiv. Översynen kommer enligt proposi- tionen att ske gemensamt för alla företagsformer som får driva försäkringsrörelse enligt ömsesidiga principer, dvs. försäkrings- aktiebolag, ömsesidiga försäkringsbolag och försäkringsföreningar. Arbetet behöver också, som tidigare framgått, samordnas med införlivandet av det s.k. Solvens II-direktivet i svensk rätt (s. 328 och 369 f.). Vissa förändringar av betydelse för användning av överskott har dock genomförts för ömsesidiga försäkringsbolag och försäkrings- föreningar genom att nya former av externt riskkapital blivit möj- liga i sådana bolag. Dessa bestämmelser behandlas närmare i avsnitt 4.10.