sou · H0B355d2 · 2012-08-24 00:00:00 — 1 § Föreskrifter om skyldighet att bevara och tillhandahålla exemplar eller inspelningar av massmedier för granskning i efterhand och att lämna dem till bibliotek eller arkiv får meddelas i lag. Bestämmelsen avser alla massmedier som omfattas av grundlagen. Den ger möjlighet att i lag införa bestämmelser om att exemplar och inspelningar ska bevaras för att möjliggöra en straffrättslig granskning. Bestämmelser av det slaget finns i 5 kap. tillämpnings- lagen. Den regleringen är straffsanktionerad. Paragrafen ger även stöd för en lagstadgad plikt att leverera exemplar eller inspelningar till bibliotek (t.ex. Kungliga biblio- teket). Bestämmelser av det slaget finns främst i lagen (1993:1392) om pliktexemplar av dokument.8 7I 6 kap. 2 § TF och 3 kap. 12 § YGL finns delegationsbestämmelser som bl.a. möjliggör att bestämmelser om otillåtet förfarande med pornografisk bild får gälla även för grundlagsskyddade medier. Dessa bestämmelser finns inte med i detta förslag till NYGL men bör införas på lämplig plats i en eventuell slutlig version. 2011/12:121 föreslås en ny lag om pliktexemplar av elektroniska dokument. Lagen föreslås träda i kraft och gälla för det som tillgängliggörs efter . och myndigheter kommer dock enligt förslaget att bli skyldiga att lämna pliktexemplar redan av det som publiceras efter . 6 kap. 2 § Distributionsplikt (6 kap. 4 § TF, 3 kap. 10 § YGL) 2 § Den som har tillstånd att bedriva postverksamhet får inte vägra eller ställa särskilda villkor för att distribuera en skrift på grund av dess innehåll. Denna distributionsplikt gäller såväl adresserade som oadres- serade försändelser. Skyldigheten att distribuera skrifter gäller inte i de fall det skulle innebära en överträdelse enligt 3 §. Den som bedriver postverksamhet och som har mottagit en skrift för befordran ska inte anses som skriftens spridare. I denna paragraf finns den s.k. distributionsplikten reglerad. Den innebär en skyldighet för vissa distributörer att sprida massmedier. Det i yttrandefrihetshänseende väsentliga med distributionsplikten är att företagen i fråga inte får vägra att distribuera massmedier, eller ställa upp särskilda villkor, med hänvisning till innehållet i de yttranden som massmedierna innehåller. I andra meningen klargörs att distributionsplikten gäller även för oadresserade försändelser. Detta tillägg föreslås av kommittén i TF och YGL, och det föreslås även här. Ett undantag från plikten gäller, liksom enligt TF och YGL, för massmedier som har tagits i beslag eller konfiskerats i enlighet med grundlagens bestämmelser. I andra stycket klargörs att en distributör med distributionsplikt inte ska ses som spridare vid tillämpning av ansvarsreglerna i 8 kap. Detsamma gäller enligt TF och YGL. 6 kap. 3 § Spridning av beslagtagna eller konfiskerade massmedier (6 kap. 3 § andra stycket TF, 3 kap. 13 § fjärde stycket YGL) 3 § Den som sprider ett massmedium trots att han eller hon vet att det enligt denna grundlag har tagits i beslag eller konfiskerats ska dömas till böter eller fängelse i högst . Spridning av massmedier som har tagits i beslag eller konfiskerats straffbeläggs enligt denna paragraf. Spridaren är inte ansvarig för innehållet utan bara för att han sprider det som har tagits i beslag eller konfiskerats. Det blir därför inte fråga om något yttrandefri- hetsmål i domstol. Frågan blir uppenbarligen aktuell endast för massmedier som kan beslagtas eller konfiskeras. 6 kap. 4 § Särskilt om kartor m.m. som återger (6 kap. 2 § TF, 3 kap. 7 § och 12 § tredje stycket YGL) 4 § I lag får meddelas föreskrifter med syfte att förebygga spridning genom massmedier av kartor, ritningar eller bilder som återger helt eller delvis och innehåller upplysningar av betydelse för rikets för- svar. Bestämmelsen är en delegationsregel som tar sikte på alla typer av massmedier. Den innebär ett undantag från spridningsrätten. Bestämmelser av det slag som avses finns bl.a. i lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anläggningar. 6 kap. 5 § Överföringar i tråd (3 kap. 1 § YGL) 5 § Var och en har rätt att överföra massmedier genom tråd. Den frihet som följer av första stycket hindrar inte att det i lag meddelas föreskrifter om 1.skyldighet för nätinnehavare att ge utrymme för vissa program i den utsträckning det behövs med hänsyn till allmänhetens intresse av tillgång till allsidig upplysning, 2.skyldighet för nätinnehavare att ge utrymme för överföringar i den utsträckning det behövs med hänsyn till intresset av konkurrens beträffande sådana överföringar i nätet eller allmänhetens intresse av tillgång till sådana överföringar, 3.skyldighet för nätinnehavare att vidta åtgärder för att tillförsäkra mottagarkretsen inflytande över programvalet, 4.skyldighet för den som sänder program i tv att utforma sänd- ningarna på ett sådant sätt att programmen genom textning, tolkning, uppläst text eller liknande teknik blir tillgängliga för personer med funktionshinder, eller 5.ingripanden mot fortsatt sändning av ett utbud som inriktas på våldsframställningar, pornografiska bilder eller hets mot folkgrupp. Den grundläggande innebörden av principen om etableringsfrihet har berörts i 1 kap. 7 §. Här regleras dess särskilda betydelse när det gäller överföringar i tråd. Paragrafen innehåller i första stycket en särskild bestämmelse om att etableringsfrihet råder för överföringar av massmedier genom I princip omfattas därmed all elektronisk kommunikation av grundlagsskyddade massmedier som sker genom tråd. Bestämmel- sen omfattar således inte enbart traditionella radio- och tv-sänd- ningar. Det vore att ge etableringsfriheten för tråd en alltför snäv innebörd (jfr prop. 2001/02:74 s. 89). bör det noteras att undantagen från etableringsfriheten i andra stycket är avpassade för sådan ljudradio- och televisionsdistribution (sändningar) som reg- leras i främst radio- och tv-lagen (RTVL). Ett viktigt undantag härifrån är dock möjligheten att meddela bestämmelser om att nätinnehavare i vissa fall är skyldiga att upplåta utrymme för överföringar (se punkten 2 i andra stycket), se vidare nedan. Med överföring genom tråd avses överföring genom en sär- skilt anordnad ledare. Som exempel på trådnät kan nämnas telefon- nätet för fast telefoni och kabel-tv-nätet. Det bör påpekas att kommunikation via internet till stor del är trådbunden men att inslaget av trådlösa överföringar nu tycks vara nästan lika stort. Etableringsfriheten för överföring i tråd utgår från att det inte får ställas krav på tillstånd för dessa överföringar. Möjligheterna att driva sådan verksamhet får inte begränsas på ett sätt som saknar stöd i NYGL. Det görs ingen skillnad mellan egen programverk- samhet och distribution av andras massmedier. Etableringsfrihet gäller för båda sändningstyperna. Av punkterna 1–5 i andra stycket framgår att etableringsfriheten för överföringar i tråd inte är oinskränkt. Reglerna innebär olika inskränkningar i nätinnehavarens förfogande över nätet. I första punkten anges den s.k. must carry-principen. I lag får meddelas föreskrifter om skyldighet för nätinnehavare att ge utrymme för vissa program i den utsträckning det behövs med hänsyn till allmänhetens intresse av tillgång till en allsidig upplys- ning. Principen har tillämpats så att nätinnehavare ska tillhandahålla utrymme i nätet, dels för vissa tv-sändningar som sker med till- stånd av regeringen (sändningar från SVT och UR), dels för sänd- ningar från lokala kabelsändarföretag, se 9 kap. 1–5 §§ RTVL (prop. 2009/10:115 s. 192 f.). Denna s.k. vidaresändningsplikt syftar till att säkerställa att de som bor i en fastighet med kabel-tv har tillgång till samma programutbud som de skulle ha haft om fastigheten inte hade varit kabelansluten. Den andra punkten ger möjlighet till bestämmelser i lag om skyldighet för nätinnehavare att ge utrymme för vissa överföringar. Förutsättningen är att det behövs med hänsyn till intresset av kon- kurrens beträffande sådana överföringar i nätet eller allmänhetens intresse av tillgång till dessa överföringar. Undantaget ger således tillåtelse till de bestämmelser om tillträde till och s.k. samtrafik mellan elektroniska kommunikationsnät (bl.a. för teletrafik) som finns i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation (se främst 4 kap.). Enligt tredje punkten får det i lag föreskrivas om skyldighet för nätinnehavare att vidta åtgärder för att tillförsäkra mottagarkretsen inflytande över programvalet. Det kan bl.a. röra en skyldighet för nätinnehavaren att höra mottagarkretsen om önskemål rörande programutbudet. Några sådana bestämmelser har inte införts. Den fjärde punkten tillåter regler i vanlig lag som ålägger den som sänder tv-program att genom textning, tolkning, uppläsning eller liknande göra programmen tillgängliga för personer med funktionsnedsättning. En bestämmelse av den innebörden finns i 5 kap. 12 § RTVL. Femte punkten möjliggör lagregler om ingripanden mot fortsatt sändning av ett utbud som inriktas på våldsframställningar, porno- grafiska bilder eller hets mot folkgrupp. Här avses andra åtgärder än straff och skadestånd. I RTVL finns bestämmelser som tar sikte på innehållet i radio och tv i det här avseendet. Regleringen innebär bl.a. att den som vid upprepade tillfällen sänder våldsskildringar eller pornografiska bilder under vissa förutsättningar kan vitesföreläggas av Justitiekanslern att inte sända sådana program på vissa tider och på sådant sätt att det finns en betydande risk för att barn kan se programmen (16 kap. 13 §). I 9 § nedan behandlas frågan om utdömande av sådant vite. 6 kap. 6 § Andra överföringar än genom tråd (3 kap. 2 § YGL) 6 § Rätten att överföra massmedier på annat sätt än genom tråd får regleras genom lag som innehåller föreskrifter om tillstånd och villkor för att sända. Det allmänna ska eftersträva att radiofrekvenserna tas i anspråk på ett sätt som leder till vidaste möjliga yttrandefrihet och informations- frihet. Det ska finnas möjlighet för sammanslutningar och enskilda att få tillstånd att sända ljudradioprogram i lokala radiosändningar i den utsträckning som tillgängliga radiofrekvenser medger det. Närmare föreskrifter härom meddelas i lag. I fråga om trådlösa överföringar (etersändningar) av massmedier är det tillåtet att i lag meddela föreskrifter om tillstånd och villkor för att sända. Det framgår av första stycket. Etableringsfrihet råder alltså inte för sådana sändningar. Av tekniska skäl är det nämligen nödvändigt att reglera hur det begränsade sändningsutrymmet i etern används (se bl.a. prop. 1990/91:64 s. 78 f.). Exempel på den teknik som avses här är marksändningar som tas emot med vanlig antenn och satellitsändningar som tas emot med parabolantenn. Sådana regler om tillstånd och villkor för etersändningar finns bl.a. i RTVL. Lagen gäller för sändningar av ljudradio och tv- program som är riktade till allmänheten och avsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel. I RTVL finns sålunda bestämmelser om tillståndsplikt och registrering och om innehållet i sändningarna. Bestämmelser om rätten att använda radiofrekvenser finns i 3 kap. lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation. Enligt andra stycket ska yttrandefriheten och informationsfri- heten (jfr 2 kap. RF) vara grundläggande mål vid normgivning som berör fördelningen av det tillgängliga utrymmet i frekvensspekt- rum. På motsvarande sätt ska dessa friheter vara vägledande vid förvaltningsbeslut av det allmänna som rör frekvensfördelningen (prop. 1990/91:64 s. 116 f.). Bestämmelsen gäller vid normgivning avseende fördelning av radiofrekvenser och vid myndigheters beslut i tillståndsärenden. Tredje stycket tar specifikt sikte på lokala radiosändningar från sammanslutningar och enskilda. Här avses att det ska finnas en möjlighet att sända närradio i den utsträckning frekvensutrymmet medger. Bestämmelser om tillstånd att sända närradio finns i 12 kap. RTVL. Att märka är här att sådana sammanslutningar och enskilda som nämns i tredje stycket inte behöver vara massmedie- företag enligt 1 kap. 4 §. Är de inte massmedieföretag behöver de ha utgivningsbevis eller ange ansvarsuppgifter för att grundlagen ska gälla. Den bestämmelsen som finns i 3 kap. 3 § YGL angående all- männa villkor för begränsningar av sändningsrätten har i NYGL ersatts med en bestämmelse (1 kap. 16 §) som gäller all lagstiftning som sker med stöd i grundlagen. 6 kap. 7 § Programföretags självständighet rörande innehållet (3 kap. 4 § YGL) 7 § Den som ger ut massmedier avgör självständigt vad som ska före- komma i dessa. Den redaktionella självständigheten i fråga om utgivning av mass- medier har grundlagsskydd enligt denna paragraf. Bestämmelsen riktas mot det allmänna och mot t.ex. annonsörer. Skyddet avser den som sänder, dvs. den som har skyldighet att utse utgivare. Detta är inte med nödvändighet samma person eller företag som har sådant sändningstillstånd som avses i 6 §. Utgivarens rätt att bestämma m.m. över massmediet regleras i 5 kap. 3 § och berörs inte direkt av den här paragrafen. 6 kap. 8 § Domstolsprövning av sändningstillstånd m.m. (3 kap. 5 § YGL) 8 § Frågor om rätt att överföra massmedier ska kunna prövas av dom- stol eller av en nämnd, vars sammansättning är bestämd i lag och vars ordförande ska vara eller ha varit ordinarie domare. Prövningen av beslut av regeringen ska göras av domstol och behöver endast avse beslutets laglighet. Gäller saken en fråga om ingripande på grund av missbruk av ytt- randefriheten, ska frågan prövas av domstol under medverkan av jury enligt de närmare bestämmelser som meddelas i lag. Detta gäller dock inte om saken rör överträdelse av sådana föreskrifter eller villkor i fråga om reklamåtgärder, annan annonsering eller sändning som avses i 1 kap. 13 § 1–5. Bestämmelsen avser såväl tråd- som etersändningar. En domstol eller domstolsliknande nämnd ska enligt första stycket pröva frågor om tillstånd (t.ex. vid överklagande av sändningstillstånd). Gäller prövningen ett beslut av regeringen ska dock en domstol pröva beslutet och då endast lagenligheten av detta (genom s.k. rätts- prövning). I andra stycket behandlas ingripanden till följd av missbruk av yttrandefriheten. De fallen ska som huvudregel behandlas under medverkan av jury, även om det inte är ett straffrättsligt ingri- pande. Det kan t.ex. avse förbud mot fortsatt sändning med stöd av 5 § andra stycket 5. Frågan behandlas på lagnivå i 19 kap. 5 § RTVL, i vilken det anges att jury ska medverka vid utdömande av vite som tar sikte på innehållet i sändningar (jfr 17 kap. 13 §). Enligt andra meningen i andra stycket ska frågor om överträ- delse av regler om reklam inte prövas genom juryrättegång. Här avses lagbestämmelser som har meddelats med stöd av 1 kap. 13 § 1–5. 7 kap. Yttrandefrihetsbrott m.m. 7 kap. 1 § Gärningar som utgör yttrandefrihetsbrott (7 kap. 4 § TF, 5 kap. 1 § YGL) 1 § Med beaktandet av yttrandefrihetens ändamål att säkra ett fritt meningsutbyte, en allsidig upplysning och ett fritt konstnärligt skap- ande ska som yttrandefrihetsbrott anses följande gärningar, om de begås i massmedier och är straffbara enligt lag: 1.högförräderi, förövat med uppsåt att riket eller någon del därav ska med våldsamma eller annars lagstridiga medel eller med utländskt bistånd läggas under främmande makt eller bringas i beroende av sådan makt eller att del av riket ska sålunda ryckas loss eller att åtgärd eller beslut av statschefen, regeringen, eller högsta domarmakten ska med utländskt bistånd framtvingas eller hindras, om gärningen innebär fara för uppsåtets förverkligande; försök, förberedelse eller stämpling till sådant högförräderi; 2.krigsanstiftan, om fara för att riket ska invecklas i krig eller andra fientligheter framkallas med utländskt bistånd; 3.spioneri, varigenom någon för att gå främmande makt till handa obehörigen befordrar, lämnar eller röjer uppgift rörande försvarsverk, vapen, förråd, import, export, tillverkningssätt, underhandlingar, beslut, eller något förhållande i övrigt vars uppenbarande för främmande makt kan medföra men för totalförsvaret eller annars för rikets säkerhet, vare sig uppgiften är riktig eller inte; försök, förberedelse eller stämpling till sådant spioneri; 4.obehörig befattning med hemlig uppgift, varigenom någon utan syfte att gå främmande makt till handa obehörigen befordrar, lämnar eller röjer uppgift rörande något förhållande av hemlig natur, vars uppen- barande för främmande makt kan medföra men för rikets försvar eller för folkförsörjningen vid krig eller av krig föranledda utomordentliga förhållanden eller annars för rikets säkerhet, vare sig uppgiften är riktig eller inte; försök eller förberedelse till sådan obehörig befattning med hemlig uppgift; stämpling till sådant brott, om detta är att anse som grovt, vid vil- ken bedömning särskilt ska beaktas om gärningen innefattade till- handagående av främmande makt eller var av synnerligen farlig beskaf- fenhet med hänsyn till pågående krig eller rörde något förhållande av stor betydelse eller om den brottslige röjde vad som på grund av allmän eller enskild tjänst hade betrotts honom; 5.vårdslöshet med hemlig uppgift, varigenom någon av grov oakt- samhet begår en gärning som avses under 4; 6.uppror, förövat med uppsåt att statsskicket ska med vapenmakt eller annars med våldsamma medel omstörtas eller att en åtgärd eller ett beslut av statschefen, regeringen, eller högsta domar- makten ska sålunda framtvingas eller hindras, om gärningen innebär fara för uppsåtets förverkligande; försök, förberedelse eller stämpling till sådant uppror; 7.landsförräderi eller landssvek, i vad därigenom, då riket är i krig eller annars i lag meddelade bestämmelser om sådant brott äger til- lämpning, någon missleder eller förråder dem som är verksamma för rikets försvar eller förleder dem till myteri, trolöshet eller modlöshet, förråder egendom som är av betydelse för totalförsvaret eller begår någon annan liknande förrädisk gärning som är ägnad att medföra men för totalförsvaret eller innefattar bistånd åt fienden; försök, förberedelse eller stämpling till sådant landsförräderi eller landssvek; 8.landsskadlig vårdslöshet, i vad därigenom någon av oaktsamhet begår en gärning som avses under 7; 9.ryktesspridning till fara för rikets säkerhet, varigenom, då riket är i krig eller annars i lag meddelade bestämmelser om sådant brott ska tillämpas, någon sprider falska rykten eller andra osanna påståenden som är ägnade att framkalla fara för rikets säkerhet, eller till främ- mande makt framför eller låter framkomma sådana rykten eller påstå- enden eller bland krigsmän sprider falska rykten eller andra osanna påståenden som är ägnade att framkalla trolöshet eller modlöshet; 10.uppvigling, varigenom någon uppmanar eller annars söker för- leda till brottslig gärning, svikande av medborgerlig skyldighet eller ohörsamhet mot myndighet eller åsidosättande av vad som åligger krigsman i tjänsten; 11.hets mot folkgrupp, varigenom någon hotar eller uttrycker miss- aktning för en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbe- kännelse eller sexuell läggning; 12.brott mot medborgerlig frihet, varigenom någon utövar olaga hot med uppsåt att påverka den allmänna åsiktsbildningen eller inkräkta på handlingsfriheten inom en politisk organisation eller en yrkes- eller näringssammanslutning och därigenom sätter yttrande-, församlings- eller föreningsfriheten i fara; försök till sådant brott mot medborgerlig frihet; 13.olaga våldsskildring, varigenom någon i bild skildrar sexuellt våld eller tvång med uppsåt att bilden sprids, eller i rörliga bilder när- gånget eller utdraget skildrar grovt våld mot människor eller djur med uppsåt att bilderna sprids, om inte gärningen med hänsyn till omstän- digheterna är försvarlig; 14.förtal, varigenom någon utpekar någon annan som brottslig eller klandervärd i sitt levnadssätt eller annars lämnar en uppgift som är ägnad att utsätta denne för andras missaktning och, om den förta- lade är avliden, gärningen är sårande för de efterlevande eller annars kan anses kränka den frid som bör tillkomma den avlidne, dock inte om det med hänsyn till omständigheterna var försvarligt att lämna uppgift i saken och han eller hon visar att uppgiften var sann eller att han eller hon hade skälig grund för den; 15.förolämpning, varigenom någon smädar någon annan genom kränkande tillmäle eller beskyllning eller genom annat skymfligt bete- ende mot honom; 16.privatlivskränkning, varigenom någon gör intrång i någon annans privatliv genom att sprida uppgifter om detta på ett sätt som, med beaktande av uppgifternas art och spridningens omfattning, är ägnat att medföra allvarligt men för den utpekade, om det inte med hänsyn till omständigheterna var försvarligt att lämna uppgift i saken och han visar att uppgiften var sann eller att han hade skälig grund för den; 17.olaga hot, varigenom någon hotar någon annan med en brottslig gärning på ett sätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig fruktan för egen eller annans säkerhet till person eller egendom; 18.hot mot tjänsteman, varigenom någon med hot om våld förgriper sig på någon annan i hans myndighetsutövning, i annan verksamhet där samma skydd åtnjuts som är förenat med myndighetsutövning eller vid biträde till åtgärd som omfattas av sådant skydd, för att tvinga honom till eller hindra honom från en åtgärd däri eller hämnas för en sådan åtgärd eller varigenom någon sålunda förgriper sig mot den som har utövat sådan verksamhet eller biträtt därvid för vad denne däri har gjort eller underlåtit; försök eller förberedelse till sådant hot mot tjänsteman, såvida inte brottet, om det hade fullbordats, skulle ha varit att anse som ringa; 19.övergrepp i rättssak, varigenom någon med hot om våld angriper någon annan för att denne har gjort en anmälan, fört talan, avlagt vitt- nesmål eller annars vid förhör avgett en utsaga hos en domstol eller annan myndighet eller för att hindra någon annan från en sådan åtgärd eller varigenom någon med hot om gärning som medför lidande, skada eller olägenhet angriper någon annan för att denne har avlagt vittnes- mål eller annars avgett en utsaga vid förhör hos en myndighet eller för att hindra honom från att avge en sådan utsaga. Bestämmelsen innehåller grundlagens s.k. brottskatalog. Den innefattar samtliga yttrandefrihetsbrott förutom de s.k. sekretess- brotten. De senare anges i 2 §. Paragrafen motsvarar 7 kap. 4 § TF. Den paragrafen har här kompletterats med brottet olaga våldsskildring, som begås genom skildring i rörliga bilder (p. Brottet finns i 5 kap. 1 § YGL. En viktig nyhet i paragrafen är det brott som anges i p. 16 och som har en motsvarighet i ett förslag till ändring i brottsbalken.9 Brottet benämns privatlivskränkning och avser en gärning varige- nom någon gör intrång i någon annans privatliv genom att sprida uppgifter om detta på ett sätt som, med beaktande av uppgifternas art och spridningens omfattning, är ägnat att medföra allvarligt men för den utpekade. Undantag görs för fall då det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt att lämna uppgift i saken och det visas att uppgiften var sann eller att uppgiftslämnaren hade skä- lig grund för den. I första ledet finns de grundläggande brottsrekvisiten. Brottet privatlivskränkning förutsätter sålunda att någon 1) gör intrång i någon annans privatliv 2) genom att sprida uppgifter om detta 3) på ett sätt som är ägnat att medföra allvarligt men för den utpekade. Vid bedömning av menet (skadan) ska uppgifternas art och sprid- ningens omfattning beaktas. Intrång i någons privatliv sker när den privata sfären kränks. Det kan vara fråga om uppgifter om exempelvis sjukdomar, familjeför- hållanden, boende eller personliga problem. Det som rör yrkeslivet, föreningsengagemang, idrottsutövning m.m. omfattas inte av begreppet privatliv. Gränserna för vad som i detta sammanhang ska anses röra privatlivet får läggas fast i rättstillämpningen. Enbart sådana kränkningar som sker genom uppgiftsspridning omfattas av straffbestämmelsen.