sou · H0B317d2 · 2012-05-02 00:00:00 — I den mån rättens handläggning ger anledning till det, t.ex. med hänsyn till vad som har kommit fram vid en muntlig förhandling, bör åklagaren ges tillfälle att komma in med ett kompletterande yttrande. Vilken åklagare som ska ges tillfälle att yttra sig bör avgöras inom åklagar- väsendet. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.5. 14 kap. 5 § Enligt 9 § FPL är förfarandet inför allmän förvaltningsdomstol som huvudregel skriftligt. En gärningsman som undergår särskilda skydds- åtgärder kommer i många fall att vara frihetsberövad och pröv- ningen i fråga om särskilda skyddsåtgärder bör därför som regel ske efter en muntlig förhandling. Av första stycket framgår att allmän förvaltningsdomstol ska hålla muntlig förhandling, om det inte är uppenbart obehövligt. Presum- tionen är alltså stark för muntlig förhandling. Det kan vara uppen- bart obehövligt att hålla en muntlig förhandling om det har hållits en förhandling i ett föregående mål rörande samma person och några nya omständigheter inte har kommit till efter förhand- lingen. Det föreslås inga särskilda regler om när kammarrätt eller rege- ringsrätt ska hålla muntlig förhandling. Det innebär att bestäm- melsen i 9 § FPL blir tillämplig i dessa fall. Enligt den bestäm- melsen får det ingå muntlig förhandling beträffande viss fråga, när det kan antas vara till fördel för utredningen eller främja ett snabbt avgörande av målet. Vidare ska kammarrätt (och förvaltningsrätt) hålla muntlig förhandling, om enskild som för talan i målet begär det samt förhandlingen inte är obehövlig och inte heller särskilda skäl talar mot det. Enligt 27 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar gäller att allmän förvaltningsdomstol ska sammanträda på den ort där den har sitt säte eller där avdelning av domstolen är förlagd och att domstolen får sammanträda på annan ort när det föreligger sär- skilda skäl. Det är viktigt att med hänsyn till den som undergår särskilda skyddsåtgärder i en särskild skyddsenhet att en muntlig förhandling regelmässigt hålls på den skyddsenhet där han eller hon vistas. Det har därför gjorts ett avsteg från lagen om allmänna för- valtningsdomstolar i första stycket om att muntlig förhandling i dessa fall ska hållas på den särskilda skyddsenheten, om inte särskilda skäl talar för något annat. Det kan finnas särskilda skäl att hålla för- handling i t.ex. domstolens egna lokaler när patienten begär det och om hans eller hennes tillstånd medger att förhandlingen hålls där. Rätten bör som regel kalla den som är föremål för de särskilda skyddsåtgärderna att inställa sig personligen. Hans eller hennes psykiska tillstånd kan emellertid enligt andra stycket leda till att det görs ett undantag från detta krav. Det föreskrivs därför att den som åtgärderna avser ska vara närvarande vid förhandlingen, om det är möjligt med hänsyn till hans eller hennes psykiska tillstånd. Det kan vara lämpligt att den myndighet som ansvarar för genomförandet av särskilda skyddsåtgärder meddelar rätten om han eller hon anser att den som åtgärderna avser inte kan närvara personligen. Den myn- dighet som ansvarar för de särskilda skyddsåtgärderna ska höras vid förhandlingen, om det inte är uppenbart obehövligt. Att den som de särskilda skyddsåtgärderna avser som huvudregel har rätt till offentligt biträde framgår av 7 §. I tredje stycket föreskrivs att rätten under vissa förutsättningar får förordna att den som de särskilda skyddsåtgärderna avser ska häm- tas till rätten. Detta kan ske antingen eller till en senare dag. 14 kap. 6 § I paragrafen anges att nämndemän ska ingå i rätten när kammar- rätten avgör mål enligt lagen. Av 12 § första stycket lagen om all- männa förvaltningsdomstolar framgår att kammarrätt är domför med tre lagfarna ledamöter. När det är särskilt föreskrivet att nämnde- män ska ingå i rätten, är en kammarrätt domför med tre lagfarna ledamöter och två nämndemän (andra stycket). För förvaltningsrättens del följer det av 17 § lagen om allmänna förvaltningsdomstolar att nämndemän som huvudregel ska delta i avgörandet. Om det finns särskilda skäl med hänsyn till målets om- fattning eller svårighetsgrad, får antalet nämndemän utökas. 14 kap. 7 § Paragrafen reglerar rätten till offentligt biträde i mål hos allmän förvaltningsdomstol. Ett sådant biträde ska förordnas för den som de särskilda skyddsåtgärderna avser om det inte är uppenbart att det saknas behov av ett biträde. Det är endast i mycket speciella undan- tagsfall som det kan bli aktuellt att inte förordna ett offentligt biträde för den som de särskilda skyddsåtgärderna avser. Ett sådant fall kan vara då behovet av biträde är tillgodosett på annat sätt, t.ex. genom att den som åtgärderna avser själv har anlitat ett juridiskt ombud. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.5. 14 kap. 8 § Beslut i fråga om särskilda skyddsåtgärder måste i regel kunna verk- ställas . I paragrafens första stycke föreskrivs därför att beslut som meddelas enligt lagen gäller , om inte något annat beslutas. Av andra stycket framgår att förvaltningsrättens eller kammar- rättens beslut inte får verkställas förrän det har vunnit laga kraft eller rätten har underrättats om att beslutet inte kom- mer att överklagas, om åklagaren före förvaltningsrättens beslut har anmält att beslutet kan komma att överklagas. Detta innebär att be- slutet kan verkställas innan tiden för överklagande av åklagaren har gått ut om det står klart att han eller hon inte kommer att över- klaga. Detsamma gäller när åklagaren – efter det att tiden för över- klagande gått ut – har återkallat ett överklagande. Har åklagaren underrättat förvaltningsrätten eller kammarrätten om att beslutet inte kommer att överklagas, ska rätten enligt tredje stycket genast meddela den myndighet som ansvarar för genomförandet av sär- skilda skyddsåtgärder att beslutet kan verkställas. 15 kap. 1 § Av paragrafen framgår i första stycket att den som tillhör eller har tillhört personal inom enskild verksamhet i vilken särskilda skydds- åtgärder i öppen form genomförs eller har genomförts inte obehö- rigen får röja vad han eller hon i sin verksamhet har fått veta om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. Som obe- hörigt röjande anses inte att någon fullgör sådan uppgiftsskyldighet som följer av lag eller förordning. Av andra stycket framgår tystnadsplikten som gäller för en upp- gift om en enskilds hälsotillstånd gäller även i förhållande till den enskilde själv, om det med hänsyn till ändamålet med de särskilda skyddsåtgärderna är av synnerlig vikt att uppgifterna inte lämnas till den enskilde. I tredje stycket upplyses om att offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) gäller för det allmännas verksamhet. Vårt förslag till sekretess i fråga om verksamhet enligt lagen om särskilda skydds- åtgärder finns i 35 kap. 17 a–17 c §§ offentlighets- och sekretess- lagen. 15 kap. 2 § Av paragrafen framgår i första stycket att den som tillhör eller har tillhört personal inom enskild verksamhet i vilken särskilda skydds- åtgärder i öppen form genomförs eller har genomförts inte obehö- rigen får röja en uppgift från en enskild om någon annan persons hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det kan antas att det finns en risk för att den som har lämnat uppgiften eller någon närstående till uppgiftslämnaren utsätts för våld eller annat allvar- ligt men om uppgiften röjs. Som obehörigt röjande anses inte att någon fullgör sådan uppgiftsskyldighet som följer av lag eller för- ordning. I andra stycket upplyses om att offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) gäller för det allmännas verksamhet. Vårt förslag till sekretess i fråga om verksamhet enligt lagen om särskilda skydds- åtgärder finns i 35 kap. 17 a–17 c §§ offentlighets- och sekretess- lagen. 15 kap. 3 § Av paragrafen framgår att den som, utan att höra till personal inom enskild verksamhet i vilken särskilda skyddsåtgärder i öppen form genomförs eller har genomförts, till följd av anställning eller upp- drag eller på annan liknande grund deltar eller har deltagit i enskilt bedriven verksamhet inte får röja vad han eller hon har fått veta om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. Som obehörigt röjande anses inte att någon fullgör sådan uppgiftsskyl- dighet som följer av lag eller förordning. I andra stycket upplyses om att offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) gäller för det allmännas verksamhet. Vårt förslag till sekretess i fråga om verksamhet enligt lagen om särskilda skydds- åtgärder finns i 35 kap. 17 a–17 c §§ offentlighets- och sekretess- lagen. 15 kap. 4 § Av paragrafen framgår att det i vissa fall finns en skyldighet att från en verksamhet där sekretess gäller enligt offentlighets- eller sekre- tesslagen (2009:400) eller där personalen omfattas av tystnadsplikt enligt 1-3 §§ lämna ut uppgifter. De uppgifter som ska lämnas ut är enligt punkten 1 uppgifter om den enskilde som behövs för en rätts- psykiatrisk undersökning. Det ska enligt punkten 2 också lämnas ut sådana uppgifter om den enskilde som behövs för att kunna ge honom eller henne psykiatrisk tvångsvård. 16 kap. 1 § Av paragrafen framgår att den myndighet som ansvarar för de sär- skilda skyddsåtgärderna ska ge den mot vilken den otillåtna gärningen eller brottet som har föranlett de särskilda skyddsåtgärderna har riktat sig, möjlighet att bli underrättad. Detta innebär att myndig- heten ska kontakta målsäganden för att ta reda på om han eller hon vill ha uppgifter om när den som undergår de särskilda skydds- åtgärderna (med eller utan tillstånd) vistas utanför den särskilda skyddsenheten, när slutna skyddsåtgärder övergår i öppen form eller när sådana åtgärder slutligt upphör. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.6, 10.4.8 och 10.4.10. 26.5Förslaget till lag om rättspsykiatrisk undersökning 1 kap. 1 § I paragrafen finns en uppräkning av lagens olika kapitel. Uppräk- ningen är inte uttömmande. Den är avsedd att ge läsaren en över- siktlig bild över var olika bestämmelser finns. 1 kap. 2 § I paragrafen definieras vad som i lagen avses med begreppet fri- hetsberövad. Det rör sig om olika former av frihetsberövande som den som ska genomgå en rättspsykiatrisk undersökning redan kan vara föremål för. Den som är frihetsberövad och som tas in i en undersökningsenhet för att genomgå rättspsykiatrisk undersökning betraktas som intagen enligt 3 §, vilket bl.a. innebär att verksam- hetschefen kan besluta om särskilda kontroll- och tvångsåtgärder, se 5 kap. 1 §. 1 kap. 3 § Av paragrafen framgår vad som avses med begreppet intagen. Som framgår av kommentaren till 2 § anses den som är frihetsberövad och förs över till en undersökningsenhet för att genomgå en rätts- psykiatrisk undersökning enligt 3 kap. vara intagen. Som intagen anses även den vara som är intagen på undersökningsenheten efter ett beslut av domstol, se 3 kap. 15 §. 2 kap. 1 § Av paragrafen framgår att allmän domstol i ett brottmål ska kunna hämta in ett läkarintyg efter en rättspsykiatrisk undersökning som är mindre omfattande. En sådan undersökning ska kunna avse frågan om den misstänktes tillräknelighet eller frågan om han eller hon uppfyller förutsättningarna för särskilda skyddsåtgärder. Denna typ av undersökning kallas preliminär rättspsykiatrisk undersökning. Av 6 kap. 9 § framgår att det i förordning eller myndighetsföre- skrifter kommer att anges vilka kompetenskrav som ska gälla för de som får avge läkarintyg. En preliminär rättspsykiatrisk undersökning kan användas av rätten för att bedöma om en stor rättspsykiatrisk undersökning enligt 3 kap. behöver hämtas in. En sådan preliminär undersökning kan också användas som underlag för domstolens beslut om påföljd. En preliminär rättspsykiatrisk undersökning i fråga om tillräk- nelighet kan t.ex. hämtas in om den misstänkte vid ett misstänkt brott mot liv eller hälsa, vid gärningstillfället har uppträtt på ett sätt som framstår som avvikande eller när det finns omständigheter som tyder på att han eller hon har saknat förmåga att på ett rationellt sätt förstå gärningens innebörd. En situation då en preliminär rättspsykiatrisk undersökning i fråga om förutsättningarna för särskilda skyddsåtgärder kan behöva hämtas in är då misstanke rör ett allvarligt brott mot liv eller hälsa som kan antas ha begåtts under påverkan av en allvarlig psykisk störning, en tillfällig sinnesförvirring, en svår utvecklingsstörning eller ett allvarligt demenstillstånd. Förslaget har behandlats i avsnitt 13.5. 2 kap. 2 § Av paragrafens första stycke framgår vad som ska framgå av ett läkar- intyg efter en preliminär rättspsykiatrisk undersökning i fråga om den misstänktes tillräknelighet. Av läkarintyget ska det framgå om det kan misstänkas att den misstänkte gärningsmannen inte upp- fyller kravet på tillräknelighet enligt 1 kap. 2 a § BrB. Det innebär att det ska framgå om det kan misstänkas att han eller hon till följd av en allvarlig psykisk störning, en tillfällig sinnesförvirring, en svår utvecklingsstörning eller ett allvarligt demenstillstånd har saknat förmåga att förstå gärningens innebörd i den situation i vilken han eller hon befann sig eller om han eller hon har saknat förmåga att anpassa sitt handlande efter en sådan förståelse. Det ska också fram- gå om det kan misstänkas om den misstänkte gärningsmannen i anslutning till gärningen själv har vållat sin bristande förmåga genom rus eller på något annat sätt. Enligt paragrafens andra stycke ska det, om det av undersök- ningen framgår att omständigheterna är sådana att gärningsmannen bedöms uppfylla kravet på tillräknelighet, av ett utlåtande framgå om den misstänkte till följd av en icke självförvållad psykisk störning, en sinnesrörelse eller av någon annan orsak har haft nedsatt för- måga att förstå gärningens innebörd i den situation i vilken han eller hon befann sig eller att anpassa sitt handlande efter en sådan förståelse eller att kontrollera sitt handlande. Anledning är att det i ett sådant fall kan bli aktuellt att tillämpa strafflindringsregeln be- träffande psykiskt störda gärningsmän i 29 kap. 3 § första stycket andra punkten BrB och att domstolen behöver ett medicinskt under- lag också i den frågan. Förslaget har behandlats i avsnitt 13.5. 2 kap. 3 § I paragrafen anges att det av ett läkarintyg efter en preliminär rätts- psykiatrisk undersökning i fråga om förutsättningarna för särskilda skyddsåtgärder ska framgå om det kan misstänkas att det finns en påtaglig risk för att den misstänkte gärningsmannen på nytt begår gärningar av allvarligt slag som riktar sig mot eller medför fara för någon annans liv eller hälsa. Förslaget har behandlats i avsnitt 13.5. 2 kap. 4 § I paragrafen anges förutsättningarna för att allmän domstol i ett brott- mål ska få besluta om en preliminär rättspsykiatrisk undersökning. Dessa motsvarar gällande krav för att få besluta om en § 7-under- sökning enligt lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. Förslaget har behandlats i avsnitt 13.5. 2 kap. 5 § I paragrafens första stycke första mening anges att den som ska bli föremål för en preliminär rättspsykiatrisk undersökning är skyldig att inställa sig för undersökningen och plats som läkaren bestämmer. Meningen motsvarar nuvarande 7 § tredje stycket första meningen lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brott- mål, m.m. Andra meningen har inte någon motsvarighet i lagen om särskild personutredning i brottmål, m.m., men motsvarar i huvud- sak vad som gäller vid en rättspsykiatrisk undersökning i fråga om hänsyn till den som ska undersökas för att han eller hon inte ska hindras i sin förvärvsverksamhet eller utsättas för någon annan olägenhet, se 9 § första stycket andra meningen LRU. Av andra stycket framgår att polismyndigheten på begäran av läkaren ska lämna handräckning för att den som ska undersökas ska komma till undersökningen om han eller hon inte inställer sig till undersökningen. Stycket motsvarar i huvudsak 7 § tredje stycket andra meningen lagen om särskild personutredning i brottmål, m.m. En skillnad är dock att det numera är obligatoriskt för polismyn- digheten att lämna handräckning (ska lämna handräckning) i stället för, som anges i lagen om särskild personutredning i brottmål, m.m. att myndigheten får lämna handräckning. Paragrafens tredje stycke tar sikte på att det rättspsykiatriska för- farandet ske genomföras så snabbt som möjligt. Stycket har inte någon motsvarighet i lagen om särskild personutredning i brottmål, m.m. Förslaget har behandlats i avsnitt 13.5 och 13.9. 3 kap. 1 § Av paragrafen framgår att det inom ramen för en rättspsykiatrisk undersökning får göras undersökningar och avges utlåtanden i fråga om gärningsmannens tillräknelighet, förutsättningarna för verk- ställighet av fängelse i en sluten stödenhet och i fråga om förut- sättningarna för särskilda skyddsåtgärder. Dessa frågor har ett så- dant samband att ett beslut om rättspsykiatrisk undersökning som huvudregel bör omfatta samtliga dessa frågor. Det bör dock av ett beslut om rättspsykiatrisk undersökning framgå i vilka delar dom- stolen begär utlåtanden. Förslaget har behandlats i avsnitt 13.1. 3 kap. 2 § I paragrafen regleras förutsättningarna för att allmän domstol i ett brottmål ska få fatta beslut om en rättspsykiatrisk undersökning. Domstolen får besluta om en sådan undersökning endast om den misstänkte har erkänt gärningen eller övertygande bevisning har lagts fram om att han eller hon har begått den. svarar det som gäller för att ett beslut om rättspsykiatrisk undersökning ska få fattas, se 2 § första stycket första meningen LRU. Förslaget har behandlats i avsnitt 13.6. 3 kap. 3 § I paragrafen regleras förutsättningarna för att allmän förvaltnings- domstol i ett mål i fråga om särskilda skyddsåtgärder ska få besluta om en rättspsykiatrisk undersökning i fråga om förutsättningarna för sådana åtgärder. Enligt första punkten i paragrafen krävs det att allmän domstol genom en dom, som har vunnit laga kraft, har fastställt att gärnings- mannen har begått en otillåten gärning som inte utgör brott efter- som kravet på tillräknelighet inte var uppfyllt. Detta gäller i de fall domstolens prövning avser särskilda skyddsåtgärder enligt 2 kap. 1 § lagen om särskilda skyddsåtgärder, dvs. i de s.k. otillräknelig- hetsfallen. Av paragrafens andra punkt framgår att allmän förvaltningsdom- stol får hämta in en rättspsykiatrisk undersökning i fråga om sär- skilda skyddsåtgärder om allmän domstol i en dom genom vilken gärningsmannen har dömts till fängelse eller till sluten ungdomsvård har beslutat att allmän förvaltningsdomstol ska pröva om han eller hon vid frigivning från fängelsestraffet eller den slutna ungdomsvården uppfyller förutsättningarna för särskilda skydds- åtgärder. Detta gäller i de fall domstolens prövning avser särskilda skyddsåtgärder enligt 2 kap. 2 § lagen om särskilda skyddsåtgärder. Förslaget har behandlats i avsnitt 13.6. 3 kap. 4 § Av paragrafen framgår att Kriminalvården får besluta att hämta in en undersökning med utlåtande i syfte att kunna bedöma förut- sättningarna för verkställighet av ett fängelsestraff i en sluten stöd- enhet. Kriminalvården har möjlighet att hämta in en sådan under- sökning beträffande den som redan är intagen i kriminalvårdsanstalt. Annars görs en sådan undersökning på begäran av domstolen, se 3 kap. 1 och 2 §§. Förslaget har behandlats i avsnitt 13.4. 3 kap. 5 § Av paragrafen framgår att en undersökning i fråga om gärnings- mannens tillräknelighet får ske i syfte att kunna bedöma om gärnings- mannen uppfyller kravet på tillräknelighet eller inte. Om gärnings- mannen inte uppfyller kravet på tillräknelighet utgör den gärning han eller hon har begått inte brott, se 1 kap. 2 a § BrB. I paragrafens första stycke anges i tre punkter vilka uppgifter en rättspsykiatrisk undersökning om tillräknelighet ska innehålla. Den första frågan som ska besvaras är om den misstänkte led av något av de i bestämmelsen uppräknade grundtillstånden. Dessa tillstånd är en allvarlig psykisk störning, en tillfällig sinnesförvirring, en svår utvecklingsstörning eller ett allvarligt demenstillstånd. Det ska också besvaras om den misstänkte till följd av sitt tillstånd har saknat förmåga att förstå gärningens innebörd i den situation i vilken han eller hon befann sig eller om han eller hon har saknat förmåga att anpassa sitt handlande efter en sådan förståelse (punkten 1). Nästa fråga som ska besvaras är om den misstänkte i anslutning till gärningen själv har vållat sin bristande förmåga genom rus eller på något annat sätt (punkten 2). Dessa delar av den rättspsykiatriska undersökningen motsvarar rekvisiten i 1 kap. 2 a § första stycket BrB. Angående den närmare innebörden av dessa rekvisit, se för- fattningskommentaren till 1 kap. 2 a § BrB. Det ska enligt punkten 3 av ett utlåtande över en rättspsykiatrisk undersökning i fråga om tillräknelighet också framgå om det finns förutsättningar att ge den misstänkte sluten psykiatrisk tvångsvård. Om gärningsmannen uppfyller förutsättningarna för sådan vård ska han eller hon kunna bli föremål för psykiatrisk tvångsvård när den för undersökningen ansvarige läkaren har avgett utlåtandet. Läkaren ska se till att utlåtandet kommer till den vårdinrättning där frågan om intagning för psykiatrisk tvångsvård ska prövas. Utlåtandet över den rättspsykiatriska undersökningen ska då fungera som ett vård- intyg och det ska alltså inte behöva utfärdas ett vårdintyg i den situa- tionen. Enligt paragrafens andra stycke ska det, om det av undersök- ningen framgår att omständigheterna är sådana att gärningsmannen bedöms uppfylla kravet på tillräknelighet, av ett utlåtande framgå om den misstänkte till följd av en psykisk störning, en sinnes- rörelse eller av någon annan orsak har haft nedsatt förmåga att förstå gärningens innebörd i den situation i vilken han eller hon befann sig eller att anpassa sitt handlande efter en sådan förståelse eller att kontrollera sitt handlande. Anledning är att det i ett sådant fall kan bli aktuellt att tillämpa strafflindringsregeln beträffande psykiskt störda gärningsmän i 29 kap. 3 § första stycket andra punkten BrB och att domstolen behöver ett medicinskt underlag också i den frågan. Förslaget har behandlats i avsnitt 13.2. 3 kap. 6 § Enligt paragrafen är huvudregeln att en rättspsykiatrisk undersök- ning om tillräknelighet ska ha gjorts i målet innan domstolen be- slutar om ansvarsfrihet till följd av att kravet på tillräknelighet inte är uppfyllt. En sådan undersökning med utlåtande behöver dock inte hämtas in om det underlag som behövs ändå finns tillgängligt för domstolen. En sådan situation kan vara om den misstänkte är föremål för psykiatrisk tvångsvård och den för vården ansvarige läkaren intygar otillräknelighet. En annan sådan situation är då det i en rättspsykiatrisk undersökning i fråga otillräknelighet beträffande ett annat brott har konstaterats att gärningsmannen inte uppfyllde kravet på tillräknelighet. Det utlåtandet kan då tillsam- mans med läkarintyg efter en preliminär rättspsykiatrisk undersök- ning som tar sikte på den aktuella gärningen utgöra ett tillräckligt beslutsunderlag för domstolen. I undantagsfall, t.ex. vid tillfällig sinnesförvirring, kan det vara tillräckligt att den misstänkte själv ger in ett läkarintyg om sitt sinnestillstånd vid gärningstillfället. Förslaget har behandlats i avsnitt 13.6. 3 kap. 7 § Av bestämmelsen framgår att en undersökning i fråga om förut- sättningarna för verkställighet av fängelse i en sluten stödenhet får ske i syfte att kunna bedöma om den misstänkte gärningsmannen uppfyller förutsättningarna för sådan verkställighet. De förutsätt- ningar som ska vara uppfyllda för att sådan verkställighet ska bli aktuell anges i 26 kap. 4 § BrB och i 1 a kap. 1 § FäL. Angående den närmare innebörden av dessa förutsättningar, se författningskom- mentaren till dessa bestämmelser. Förslaget har behandlats i avsnitt 13.4. 3 kap. 8 §