sou · H0B317 · 2012-05-02 00:00:00 — Detta kan vara till fördel även för polisen på det viset att polisens roll kan inriktas på att upprätthålla säkerheten vid hand- räckningen. Det kan dock vara svårt planeringsmässigt att ha per- sonal som alltid, ibland med kort varsel, ska kunna följa med vid transporter. Att ställa ett sådant krav kan i vissa fall komma att leda till att säkerheten vid sjukvårdsinrättningen blir lidande i akuta situationer då personal måste avvaras för att följa med vid en hand- räckning. Vi anser därför att det inte ska ställas krav på att personal närvarar. I stället föreslår vi att personal bör närvara vid dessa till- fällen. Detta innebär att det ska vara en strävan att skicka med personal vid transporter av patienter men att det också ska kunna göras en mer flexibel bedömning i bl.a. de fall då en transport be- höver ske i akuta situationer. Även om vi inte föreslår att det ska ställas ett absolut krav på medföljande personal vid handräckningarna så är vår tanke att detta ska ske i större utsträckning än . Det bör därför följas upp att det verkligen blir så. 7.8.6.6Polisens omhändertagande av den som kan antas lida av en allvarlig psykisk störning Vårt förslag: Möjligheten för polismyndigheten att tillfälligt omhänderta den som lider av en allvarlig psykisk störning och är farlig för annans personliga säkerhet eller eget liv eller i övrigt behöver omedelbar hjälp ska behållas. Vid ett sådant omhänder- tagande ska polismyndigheten föra den omhänder- tagne till en sjukvårdsinrättning för en läkarundersökning. Den omhändertagne får inte tas i förvar. 40 SOU 2011:7, s. 393 f. Översyn av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård Enligt nu gällande bestämmelser41 kan polismyndigheten tillfälligt omhänderta en person om det finns skälig anledning att anta att han eller hon lider av en allvarlig psykisk störning och är farlig för annans personliga säkerhet eller eget liv eller i övrigt behöver omedelbar hjälp. Ett sådant omhändertagande får ske i väntan på att hälso- och sjukvårdspersonal kan ge honom eller henne den hjälp som behövs. Den omhändertagne får föras till en sjukvårds- enhet som kan ge stöd och behandling. Om det är nödvändigt med hänsyn till ordning och säkerhet får den omhändertagne tas i förvar på polisstationen. möjlighet att omhänderta en person i dessa fall är avsedd att tillämpas i akuta situationer då antingen personen själv eller någon annan behöver skyddas. Vi anser att möjligheten att tillfälligt omhänderta en person i dessa situationer bör behållas. Eftersom det i dessa fall rör sig om svårt sjuka personer är det av stor vikt att de snabbt kan ges nödvändig vård. Vi föreslår därför att dessa personer inte ska kunna placeras i förvar hos polisen i väntan på hälso- och sjukvård, utan att det ska vara en skyldighet för polisen att föra dem till en sjukvårdsinrättning för en läkarundersökning. 7.8.6.7Hemsändande av en tvångsvårdad person till hemlandet Vårt förslag: befogenhet att besluta att sända hem en patient som är utländsk medborgare och som vårdas enligt LPT och förutsättningarna för ett sådant beslut ska reg- leras i lag i stället för i förordning. Även polismyndighetens skyldighet att på begäran av lämna biträde för att verkställa hemsändandet ska regleras i lag. Det är, enligt 12 § förordningen (1991:1472) om psykiatrisk tvångs- vård och rättspsykiatrisk vård, som beslutar att skicka hem en patient som är utländsk medborgare och som vårdas enligt LPT. I bestämmelsen anges vilka förutsättningar som ska vara uppfyllda för att ett beslut om att sända hem en patient ska få fattas, av vem en sådan fråga får initieras och till viss del hur hand- läggningen ska ske. Av bestämmelsen framgår även att polismyn- 41 47 § första stycket LPT och 17 § polislagen. Översyn av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård digheten på begäran av ska lämna den hjälp som behövs för att verkställa hemsändandet. Bestämmelsen i förordningen rör alltså hanteringen av personer som är föremål för psykiatrisk tvångsvård, vilket i många fall innebär att de är frihetsberövade. När ett beslut om hemsändande har verkställts upphör tvångs- vården. Eftersom bestämmelsen tar sikte på frihetsberövade personer och hur de ska hanteras bör regleringen ske genom lag. Vi föreslår därför att en bestämmelse motsvarande den i 12 § första–tredje styckena förordningen om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård ska finnas i den av oss föreslagna lagen om psykiatrisk tvångs- vård. Av fjärde stycket av bestämmelsen framgår att chefsöver- läkaren i vissa fall ska överlämna en kopia av patientens journal till . Eftersom denna del av bestämmelsen avser administrativa rutiner vid hemsändandet, bör den finnas kvar i för- ordningen. Utredningen om transporter av frihetsberövade per- soner har också lämnat ett sådant förslag, se SOU 2011:7, s. 347 f. och s. 477 f. 7.8.6.8Handräckning i samband med en rättspsykiatrisk undersökning Vårt förslag: Om den som är på fri fot inte inställer sig till en rättspsykiatrisk undersökning i fråga om tillräknelighet, särskilda skyddsåtgärder, förutsättningarna för verkställighet av fängelse- straff i en sluten stödenhet eller en preliminär rättspsykiatrisk undersökning ska polismyndigheten på begäran av verksamhets- chefen lämna biträde för att den som ska undersökas ska komma till undersökningen. ska på begäran av en läkare som ska avge ett utlåtande efter en preliminär rättspsykiatrisk undersökning lämna biträde för att den som ska genomgå en sådan undersökning ska komma till undersökningen. Enligt nu gällande reglering ska polisen på begäran av den läkare som ska avge ett utlåtande beträffande en rättspsykiatrisk under- sökning lämna biträde för att inställa en misstänkt som är på fri fot till en undersökning, se 13 § RPU. Vid en s.k. § 7-utredning får polismyndigheten lämna handräckning för att den misstänkte ska komma till undersökning i de fall han eller hon inte inställer sig till Översyn av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård undersökningen, se 7 § lagen (1991:2041) om personutredning i brottmål, m.m. Mot bakgrund av de förslag vi lämnar i olika frågor kommer det att behövas en rättspsykiatrisk undersökning i andra situationer än med nuvarande reglering. Som framgår av avsnitt 13.1 föreslår vi där- för att domstolen ska kunna hämta in ett utlåtande över en sådan undersökning för att kunna bedöma gärningsmannens tillräknelighet, hans eller hennes behov av särskilda skyddsåtgärder samt om det finns förutsättningar för verkställighet av ett fängelsestraff i en sluten stödenhet. Vi föreslår också att det ska finnas en möjlighet att förordna en läkare att avge ett läkarintyg efter en preliminär rättspsykiatrisk undersökning, motsvarande det som sker genom en s.k. § 7-utredning. Den möjlighet som finns att begära polismyndighetens biträde för att föra den som är på fri fot till en rättspsykiatrisk undersökning bör gälla även vid de olika typer av undersökningar som ska kunna bli aktuella vid genom- förandet av våra förslag. När det gäller undersökningar i fråga om gärningsmannens tillräknelighet, hans eller hennes behov av sär- skilda skyddsåtgärder samt förutsättningarna för verkställighet av ett fängelsestraff i en sluten stödenhet bör en sådan begäran göras av verksamhetschefen vid undersökningsenheten. Vid en preliminär rättspsykiatrisk undersökning bör begäran göras av den läkare som ska avge läkarintyget. 8Barns kontakter med den psykiatriska tvångsvården Vårt förslag: Med utgångspunkt i ska följande grundläggande principer för barnets rättigheter föras in i lag- stiftningen för den psykiatriska tvångsvården: 1.När åtgärder enligt lagen rör ett barn ska barnets bästa sär- skilt beaktas. 2.När en åtgärd rör ett barn ska barnet få relevant information och ges möjlighet att framföra sina synpunkter. Barnets syn- punkter ska tillmätas betydelse i förhållande till hans eller hennes ålder och mognad. 3.Ett barn får som huvudregel inte vårdas tillsammans med vuxna patienter. Från det kravet ska det vara möjligt att göra undan- tag om det är motiverat utifrån barnets eget bästa. I direktiven för vårt arbete anges följande såvitt gäller barnperspek- tivet och vissa särskilda barnspecifika frågor i den psykiatriska tvångsvården. Utredaren ska ha ett anhörig- och barnperspektiv i sitt arbete. Detta avser i första hand att uppmärksamma exempelvis det behov av stöd i olika former som barn och andra anhöriga till personer som tvångsvårdas efterfrågar och behöver. Utöver detta ska utre- daren i sitt arbete också uppmärksamma de barn, om än ett fåtal, som vårdas inom den psykiatriska tvångsvården. Exempelvis ska utredaren se över förekomst, eventuella risker och lämplighet med att barn och vuxna tvångsvårdas på samma psykiatriska avdelningar. Utredaren ska, inför sina överväganden, ta hänsyn till barns egna Barns kontakter med den psykiatriska tvångsvården erfarenheter och synpunkter på dessa områden (dir 2008:93 resp. 2009:93). Mellan av alla barn har enligt uppgift från Barn- ombudsmannen behov av barnpsykiatrisk konsultation under sin uppväxt. Ett antal av dessa barn behöver också få psy- kiatrisk behandling. I ett fåtal av dessa senare fall behöver behand- lingen genomföras som psykiatrisk tvångsvård. Någon nedre åldersgräns för personer som kan bli föremål för psykiatrisk tvångsvård finns inte. Däremot sker i normalfallet en anpassning av vården utifrån patientens ålder såtillvida att barn i huvudsak vårdas inom den specialiserade barn- och ungdoms- psykiatriska vården (BUP). Något uttryckligt hinder mot att vårda ett barn på en vuxenpsykiatrisk vårdavdelning uppställs emellertid inte i lagstiftningen. I gällande lagstiftning för hälso- och sjukvården finns ett antal bestämmelser vars tillämpning kräver en viss anpassning av tillämp- ningen i förhållande till den som bestämmelsen berör, t.ex. ett barn. Som exempel på detta kan pekas på bestämmelsen i 2 b § i HSL som anger att patienten ska ges en individuellt anpassad informa- tion om bl.a. sitt hälsotillstånd och de metoder för undersökning, vård och behandling som finns. Kravet på en individuellt anpassad information gäller för övrigt all slags hälso- och sjukvård och följ- aktligen också för den psykiatriska tvångsvården. Ett ytterligare exempel är bestämmelsen i 2 b § LPT som anger att tvångsåtgärder i syfte att genomföra vården får användas endast om patienten inte genom en individuellt anpassad information kan förmås att frivilligt medverka till vård. Dessa bestämmelser kan inte förstås på annat sätt än att informationen ska anpassas till ålder och mognad hos ett barn. I lagstiftningen finns också bestämmelser som syftar till att vård- givaren ska lyssna på och ta hänsyn till patientens synpunkter, t.ex. när det gäller hur den egna vården ska utformas och genomföras. Ett exempel på det är bestämmelsen i 16 § LPT där det anges att vårdplanen, så långt möjligt, ska upprättas i samråd med patienten. Det innebär att när patienten är ett barn ska barnet, likväl som den vuxne patienten, ges möjlighet att framföra sina åsikter om hur vår- den bör utformas och genomföras och att dessa åsikter ska respek- Barns kontakter med den psykiatriska tvångsvården teras i största möjliga utsträckning. Det är emellertid ofrånkomligt att det ibland är nödvändigt att frångå barnets vilja och synpunkter för att åstadkomna att syftet med tvångsvården ska uppnås och att resultaten av behandlingsåtgärder och andra insatser ska bestå. I HSL finns även bestämmelser som mer direkt kan sägas ta sikte på ett barns specifika behov. Ett exempel på det är den gällande bestämmelsen som syftar till tillgodose det behov av stöd i olika former som barn till personer som vårdas inom den psykiatriska tvångsvården efterfrågar och behöver. Den nya bestämmelsen, som grundas på ett förslag från Nationell Psykiatrisamordning, har följande lydelse (SFS 2009:979): § Hälso- och sjukvården ska särskilt beakta ett barns behov av information, råd och stöd om barnets förälder eller någon annan vuxen som barnet varaktigt bor tillsammans med 1. har en psykisk störning eller en psykisk funktionsnedsättning Vid sidan av bestämmelser i speciallagstiftning finns ett antal viktiga principer om barns särskilda behov och rättigheter i FN:s konven- tion om barnets rättigheter () och dess två tilläggsprotokoll; det fakultativa protokollet om barn i väpnade konflikter och det fakultativa protokollet om försäljning av barn, barnprostitution och barnpornografi. Konventionen ger en universell definition av vilka rättigheter som borde gälla för alla barn i hela världen. har ratificerat dessa traktat och därigenom blivit bunden att respektera barnets rättigheter. tillerkänner barn medborgerliga, politiska, ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Den innehåller fyra grundläggande principer: 1.att alla barn har samma rättigheter 2.att barnets bästa ska beaktas vid alla beslut 3.att alla barn har rätt till liv och utveckling 4.att alla barn har rätt att säga sin mening och få den respekterad Enligt artikel 3 i konventionen ska barnets bästa komma i främsta rummet vid alla beslut som rör barn. Enligt artikel 12 i samma konvention har varje barn rätt att ut- trycka sin mening och höras i alla frågor som rör henne/honom. Barnets åsikt ska beaktas i förhållande till barnets ålder och mognad. Barns kontakter med den psykiatriska tvångsvården Enligt artikel 37 får inget barn utsättas för tortyr, annan grym behandling eller bestraffning eller dödsstraff. Frihetsberövande av ett barn ska ske i enlighet med lag och får endast användas som en sista utväg och för kortast lämpliga tid. Artikel 4 i konventionen förpliktigar staten att vidta alla lämp- liga lagstiftnings-, administrativa och andra åtgärder för att genom- föra de rättigheter som erkänns i konventionen. Förutom i behandlas barnets rättigheter i Lissabonfördraget som trädde i kraft . I arti- kel 3 i fördraget anges att ett av unionens mål är att främja skyddet av barnets rättigheter. Genom fördraget har europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna blivit rättsligt bindande. Av artikel 24 framgår att barn har rätt till det skydd och den om- vårdnad som behövs för deras välfärd. De ska fritt kunna uttrycka sina åsikter och dessa ska beaktas i frågor som rör barnen i förhål- lande till deras ålder och mognad. Vidare ska vid alla åtgärder som rör barn, oavsett om de vidtas av offentliga myndigheter eller privata institutioner, barnets bästa komma i främsta rummet. I propositionen 2009/10:232, Strategi för att stärka barnets rättigheter, har regeringen lämnat förslag till hur barnets rättigheter kan stärkas i . I propositionen lämnar regeringen även en redogörelse för barnrättspolitiken. Det anges att regeringens politik för barnets rättigheter syftar till att ta tillvara och stärka barnets rättigheter och intressen i samhället, med utgångspunkt i Barnkon- ventionen. Målet för barnrättspolitiken anges vara att barn och unga ska respekteras, och ges möjlighet till utveckling och trygghet samt delaktighet och inflytande. Enligt regeringen ska all lagstiftning som rör barn utformas i överensstämmelse med normerna i Barn- konventionen och andra internationella traktat som reglerar barnets rättigheter. Det är enligt regeringen viktigt att hela lagstiftnings- kedjan, från utredningsdirektiv till beslut i , präglas både av ett barnperspektiv och ett barnrättsperspektiv (a. prop. s. 8 ff.). har bifallit regeringens proposition (Rskr 2010/11:35). Det kan vidare noteras att det i både SoL och i LSS har införts regler om barnets bästa och barns rätt att komma till tals, med hänvisning till de rättigheter i dessa avseenden som slås fast i . Slutligen kan, såvitt gäller möjligheten för barn att överhuvud- taget komma i åtnjutande av nödvändig psykiatrisk utredning eller behandling, pekas på att regeringen har över- Barns kontakter med den psykiatriska tvångsvården lämnat en remiss1 till lagrådet där regeringen föreslår att social- nämnden ges möjlighet att besluta att vissa åtgärder inom hälso- och sjukvården får vidtas trots att barnets vårdnadshavare inte är överens om det. Till grund för lagrådsremissen ligger förslag som lämnas i departementspromemorian Ds 2011:5, Barns rätt till vård och sociala insatser stärks. – Den föreslagna nya bestämmelsen, som ska föras in i , utgör ett undantag från regeln att vårdnadshavare har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. När ett barn har två vårdnads- havare ska dessa som huvudregel utöva sina rättigheter och skyl- digheter i förhållande till barnet tillsammans. Vid oenighet mellan vårdnadshavarna kan emellertid denna huvudregel leda till att barn inte får den hälso- och sjukvård och de sociala insatser som krävs. Enligt det nu aktuella förslaget ska socialnämnden kunna fatta beslut om att en åtgärd till stöd för barnet i form av bl.a. psy- kiatrisk eller psykologisk utredning eller behandling ska få vidtas om det krävs med hänsyn till barnets bästa, och det även om en av vårdnadshavarna motsätter sig det. Lagändringen förslås träda i kraft . – Det bör poängteras att den nu föreslagna lagändringen tar sikte på psykiatrisk utredning eller behandling som ges med stöd av reglerna i HSL, dvs. vård som sker på frivillig grund. För psykiatrisk vård som behöver ges ett barn med stöd av reglerna i lagstiftningen om tvångsvård krävs inte samtycke från barnets vårdnadshavare. Ett genomförande av regeringens nu nämnda förslag torde ge förutsättningar för att fler barn som är i behov av psykiatrisk vård också kommer i åtnjutande av sådan vård. I för- längningen kan det, enligt vår mening, få betydelse för om samma personer senare behöver bli föremål för psykiatrisk tvångsvård eller inte. 8.3Våra överväganden och förslag Staten har det övergripande ansvaret för att prin- ciper införlivas i den nationella lagstiftningen. Enligt vad regeringen uttalar i den tidigare nämnda propositionen 2009/10:232 (s. 12), bör konventionens grundläggande principer iakttas i utformandet av all relevant lagstiftning, föreskrifter och allmänna råd, oavsett sak- område. 1 Lagrådsremiss: Barns möjligheter att få vård och sociala insatser vid gemensam vårdnad förbättras. Barns kontakter med den psykiatriska tvångsvården Till de grundläggande principerna hör bl.a. kravet på att vid alla beslut som rör barn ta särskild hänsyn till barnets bästa samt barnets rätt att uttrycka sina åsikter i alla frågor som berör honom eller henne. Enligt utredningen medför ett barns kontakt med hälso- och sjukvården ett särskilt ansvar för vårdgivaren att anpassa bemötande, information och åtgärder till att det berör en ung människa. Det kan t.ex. handla om att man, som ett extra moment, behöver kon- trollera att barnet har förstått den information som har lämnats. Det är vidare viktigt att miljön känns trygg för barnet och att metoder och arbetssätt är anpassade utifrån barnets ålder och mognad. Det särskilda ansvaret gäller vid all kontakt som barnet har med vården men är naturligtvis av särskild betydelse i de fall ett barn blir föremål för psykiatrisk tvångsvård. Som redovisats i det föregående finns redan i HSL och i lag- stiftningen för den psykiatriska tvångsvården ett antal bestämmel- ser som på olika sätt värnar om patientens rätt att bestämma själv i så stor utsträckning som möjligt och att vara delaktig i den egna vården. Dessa rättigheter gäller naturligtvis även när patienten är ett barn. I likhet med antaganden som gjorts för angränsande lagar av betydelse för personer med psykisk funktionsnedsättning, t.ex. för LSS, bedömer vi att det kan stärka barn och ungas inflytande i den psykiatriska tvångsvården om barnets rättigheter enligt Barn- konventionen arbetas in i lagstiftningen för den psykiatriska tvångs- vården. Detta arbete bör i första hand omfatta principen att barnets bästa alltid ska beaktas när åtgärder enligt LPT rör ett barn samt principen att barnet ska få relevant information och ges möjlighet att framföra sina åsikter. Barnets åsikter ska tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. I den nuvarande lagstiftningen finns inte någon bestämmelse som uttryckligen anvisar några direkta begränsningar när det gäller möjligheten att kunna vårda barn och vuxna tillsammans på en vårdenhet för psykiatrisk tvångsvård. Man kan möjligen hävda att en viss indirekt reglering om detta ändå ges genom HSL:s be- stämmelser om att hälso- och sjukvården ska bedrivas så att den uppfyller kraven på en god vård samt bestämmelsen om att det där det bedrivs hälso- och sjukvård ska finnas den utrustning, de lokaler och den personal som behövs för att god vård ska kunna ges (jfr 2 a och e §§ HSL). God vård omfattar bl.a. att den ska till- godose patientens behov av trygghet i vården. Det kan antas att Barns kontakter med den psykiatriska tvångsvården barn och unga i vissa fall kan uppleva det som otryggt att vårdas på en psykiatrisk vårdavdelning tillsammans med vuxna patienter. Vid övervägande av om det bör införas regler för att så långt som möjligt undvika att underåriga personer vårdas tillsammans med vuxna i den psykiatriska tvångsvården, är det av betydelse vad som i detta hänseende anges i . I konventionens artikel 37 c anges följande. Konventionsstaterna ska säkerställa ../.. att varje frihetsberövat barn ska behandlas humant och med respekt för människans inneboende värdighet och på ett sätt som beaktar behoven hos personer i dess ålder. Särskilt ska varje frihetsberövat barn hållas åtskilt från vuxna, om det inte anses vara till barnets bästa att inte göra det, och ska, utom i undantagsfall, ha rätt att hålla kontakt med sin familj genom brev- växling och besök. Som framgår uppställs i konventionen ett uttryckligt krav på att ett frihetsberövat som huvudregel ska hållas åtskilt från vuxna. har förbundit sig att efterleva konventionen. Kravet på åtskillnad kan därför redan sägas gälla. För att göra detta förhållande mer tyd- ligt bör emellertid kravet också tas in direkt i den särskilda lagstift- ningen på området. – Kravet på åtskild vård mellan vuxna och barn bör dock inte vara absolut. Det kan tänkas uppkomma situationer när ett strikt upprätthållande av kravet skulle kunna vara till direkt skada för barnet. Det kan t.ex. handla om att en behandlingsinsats måste ges akut och att det skulle vara till mer skada än nytta för barnet att behöva avvakta med behandlingsinsatsen till dess han eller hon har överflyttats till en barn- och ungdomspsykiatrisk vårdenhet. Så snart den akuta situationen har klingat av, ska det åvila chefs- överläkaren att utan dröjsmål ta ställning till var barnet fortsätt- ningsvis ska vårdas. I normalfallet ska det övervägandet utmynna i bedömningen att han eller hon behöver överflyttas för fortsatt vård och behandling vid BUP. Bristande resurser ska, enligt vår mening, aldrig kunna utgöra ett skäl för att vårda barn och vuxna tillsam- mans på en avdelning för psykiatrisk tvångsvård. Som tidigare redovisats ska all vård bedrivas så att den uppfyller kraven på en god vård. Förutom att den ska tillgodose patientens behov av trygghet i vården ska den också särskilt vara av god kva- litet. Begreppet god kvalitet för ett barn som genomgår psykiatrisk tvångsvård torde, enligt vår mening, innefatta att särskild barn- psykiatrisk kompetens är företrädd vid vårdens planering, utform- ning och genomförande. Barns kontakter med den psykiatriska tvångsvården I frågan om barns möjlighet att vara delaktiga och kunna ha inflytande över sin egen psykiatriska tvångsvård, bedömer vi att nu- varande regler tillgodoser denna aspekt i den utsträckning som är möjlig med hänsyn till tvångsvårdens särskilda karaktär. Vad slutligen gäller vårt uppdrag att uppmärksamma behov av stöd i olika former som barn och andra anhöriga till personer som tvångsvårdas efterfrågar och behöver, har, som tidigare nämnts, nya bestämmelser tillkommit i HSL som tar sikte på att just tillgodose det behovet. 1.Tre blir två! Två nya myndigheter inom utbildningsområdet. 2.Framtidens högkostnadsskydd i vården.