sou · GZB375d4 · 2012-01-01 00:00:00 — Med lösgående avses att djuren hålls så att de kan röra sig obehindrat i inhägnad, box eller liknande utrymme. Det finns dock fortfarande djur som hålls uppbundna, de flesta av dessa är mjölkkor och hästar men även nötkreatur för köttproduktion och getter hålls i viss utsträckning uppbundna. Att hålla djur uppbundna har ifrågasatts av såväl forskare som av djurskyddsorganisationer, se Nulägesbeskrivning med analys. Anledningen är att när djur binds begränsas rörelsefriheten och djuren kan t.ex. inte vända sig eller klia sig obehindrat. Djur i upp- bundna system får också ofta lite motion. Ett undantag från detta är dock kor i ekologisk produktion där det ställs krav på att korna ska få motion. Forskare har också påpekat att uppbundna system ger djuren begränsade möjligheter till sociala kontakter (1993). Mjölkkor har av tradition i hållits uppbundna. har dock en strukturförändring skett inom mjölk- branschen med allt färre mjölkföretag och fler mjölkkor per före- tag. Strukturförändringen har också inneburit att andelen kor i lös- driftssystem kontinuerligt har ökat. Utvecklingen visar att var andelen lösdriftsbesätt- ningar , var den och var den . Eftersom lösdriftsbesättningarna generellt har fler kor visar statistik från Svensk Mjölk att ungefär hälften av alla mjölk- kor hålls i lösdriftsystem, se tabell 1. Andel mjölkkor i olika stalltyper /10 50–100 kor Källa: Svensk Mjölk Den svenska mjölkbranschen har aktivt arbetat för att andelen kor som går i lösdrift ska öka. antog Svensk Mjölk (och där- med den samlade mjölkbranschen) en policy angående lösdrift som lyder: Mjölksektorn ska verka för att kor ska hållas i lösdrift vid val av skötselsystem samt vid ny-, till- eller ombyggnad. Bakgrun- den till policyn var bl.a. att man inom den vetenskapliga forsk- ningen har gjort den bedömningen att lösdriftssystem har större potential att låta korna bete sig naturligt. Andra fördelar med lös- driftssystem är bl.a. att dessa system är mer rationella för större besättningar och har lägre investeringskostnader per koplats i en medelstor till stor mjölkbesättning. Sedan policyns införande har Svensk Mjölk och husdjursorganisationen arbetat målmedvetet med kunskapsutveckling och rådgivning till djurägare som använ- der lösdriftsystem eller planerar att investera i sådana system. Även inom den förebyggande djurhälsovården har fokus framför allt lagts på större mjölkkobesättningar och därmed också på mjölkkor som hålls i lösdriftssystem. Djurvälfärden i uppbundna system bedöms dock ofta vara god och mjölkkor i uppbundna system har t.ex. i genomsnitt bättre klövhälsa än kor i frigående system. Statistik från Svensk Mjölk visar att kor i uppbundna besättningar har en mindre förekomst av klövröta och klöveksem. Kor i uppbundna system ges också ofta en längre betessäsong än kor som hålls i frigående system. Att djurhållningen i många uppbundna system ansågs vara god med undantag från en viss begränsning i djurens rörelsefrihet var ett av skälen till att dessa system inte förbjöds när Djurskydds- myndigheten reviderade djurskyddsbestämmelserna för lantbruksdjur (DFS 2007:5). Däremot förbjöds 2007 nybyggnation av stallbyggnader för uppbundna kor med avsikt att fasa ur dessa system. I samband med revisionsarbetet förde Djurskydds- myndigheten också en diskussion med berörda näringar om beho- vet av att sätta en tidsgräns för uppbundna system. Svensk Mjölk redovisade hur strukturförändringen såg ut i mjölkproduktionen samt statistik ifrån bl.a. djurhälsodata för olika system. Djur- skyddsmyndighetens bedömning var att en tidsgräns inte var moti- verad av djurskyddsskäl. Djurägarna för de uppbundna besättning- arna ansågs ha både kunskap och erfarenhet nog att kunna kom- pensera för systemets nackdelar med hjälp av god djurskötsel. Dessutom bedömde att en tidsgräns tro- ligen skulle innebära att många mjölkföretagare med uppbundna stallsystem skulle sluta . Hästen är ett av människans äldsta husdjur och har av tradition ofta hållits uppbunden i spilta. Detta har dock framför allt gällt arbe- tande hästar av olika raser medan unghästar och ädlare hästar som användes för tävlingsverksamhet ofta har hållits i box. Kallblods- hästar har av tradition också oftast hållits uppbundna i spilta. Djur- skyddsorganisationer har dock kritiserat att hästar får hållas upp- bundna eftersom det begränsar deras möjlighet att röra sig obehindrat och utöva naturliga beteenden. När hästar hålls i spilta så reduceras t.ex. möjligheten att ligga ned eller klia sig. Spiltor ger ofta också hästarna en dålig möjlighet för att överblicka sin omgiv- ning vilket av många anses vara viktigt för hästar. Synen på att hålla hästar uppbundna skiljer sig åt mellan olika hästbranscher. Trav och galopphästar hålls t.ex. nästan uteslutande lösgående. Inom ridsporten hålls dock många hästar fortfarande uppbundna och då framför allt vid ridskolor. Svenska Ridsportför- bundet (SvRF) uppger att om spiltor är rätt utformade är hållande av häst i spilta en utmärkt uppstallningsform. Anledningarna till detta uppges bl.a. vara att uppbundna hästar får en social träning genom hantering, skötsel, tillsyn, rykt och selning. De vänjer sig vid att människor rör sig bakom, vid sidorna och framför dem vilket är viktigt från säkerhetsynpunkt. Enligt (SvRF) är stallmiljön mycket viktigare än uppstallningsformen för hästarnas välbefin- nande. Det uppges också vara lugnare i stall med spiltor än i stall med boxar och enligt SvRF är hästens sociala kontakt med andra hästar minst lika bra i spiltor som i en box. SvRF konstaterar också att hästar som har uppstallats i spilta har varit friska, arbetsföra och nått en hög ålder. Beteendestörningar som vävning uppges också vara sällsynta. SvRF bedömer att ett förbud mot spiltor som uppstallnings- form skulle innebära att många ridskolor måste lägga ner sin verksamhet. Deras inventering av ridskolor/klubbar anslutna till SvRF visar att ett stort antal av ridskolehästar står uppstallade i spiltor, dessa spiltor och stallar uppfyller myndig- heternas krav och hållande av hästar i spiltor förekommer främst vid större anläggningar. 16.6.3Utredarens överväganden och förslag Utredaren inför krav på att djur ska hållas lösgående. Utredaren anser att uppbundna system ska fasas ut eftersom de i stor utsträckning begränsar djurens möjlighet att bete sig naturligt. I system där kor står uppbundna påverkas t.ex. deras läggnings- och resningsrörelser, möjlighet till rörelse för motion och möjligheter till sociala beteenden. När hästar hålls i spilta reduceras möjligheten att t.ex. röra sig eller klia sig. Spiltor ger ofta också hästarna en dålig möjlighet för att överblicka sin omgivning vilket av många anses vara viktigt för hästar. Utredaren förslår därför att alla djur ska hållas lösgående men att får ett bemyndigande att föreskriva om undantag så att uppbundna system kan fasas ut i en rimlig takt. När det gäller mjölkkor bedömer utredaren att utvecklingen är på god väg att fasa ut hållande av kor i uppbundna system. Den svenska mjölkbranschen arbetar aktivt med dessa frågor och utredaren anser att bör hjälpa och stimulera branschen i detta arbete. Det finns t.ex. vissa problem i lösdriftsystem för mjölkkor som behöver lösas när det gäller klövhälsa vilket kräver mer forskning. När det gäller hästar så är utredarens bedömning att uppbundna hästar främst finns i ridskoleverksamhet. Även om utredaren för- står att det finns många praktiska fördelar med att hålla hästar upp- bundna där så anser utredaren ändå att denna hållningsform bör fasas ut . Som utredaren ser det så innebär all uppbindning en alltför stor begräsning av djurens rörelsefrihet. Utredaren anser att ska se över system där djur hålls uppbundna och införa ett rimligt slutdatum för denna djur- hållning. Till dess får föreskriva om undantag från lagkravet på att djur ska hållas lösgående. 16.7Operativa ingrepp eller penetration av hud eller slemhinna 16.7.1Utredningen om Alternativmedicinska behandlingsmetoder för djur SOU 2001:16 I utredningen om Alternativmedicinska behandlingsmetoder för djur SOU 2001:16 föreslogs ett förtydligande när det gäller opera- tiva ingrepp i 10 och 11 § i djurskyddslagen. Utredningen föreslog att paragraferna skulle ändras så att det tydligt framgick att även injektioner, blodavtappningar och andra former av penetration av hud eller slemhinna endast fick utföras av veterinär. Utredningens grund för förslaget utgjordes bl.a. av en kartläggning av olika alter- nativmedicinska behandlingsmetoder för djur och av andra länders syn på frågan. Nedan följer en sammanfattning av utredningens slutsatser. Gällande akupunktur angavs under rubriken biverkningar: Få, men allvarliga komplikationer från akupunkturnålar, som pene- trering av inre organ, blödningar, brännskador och infektioner, har rapporterats från humanvården. Utredningen hänvisar också till en annan utredning, Utredningen av alternativmedicinkommittén på humansidan (SOU 1989:63). I ovan nämnda utredning gjordes en riskbedömning över akupunktur- behandling. Utredarna ansåg att det inom humanmedicinen fanns ett fåtal fatala komplikationer beskrivna, likväl som rapporter om komp- likationer av allvarlig typ, t.ex. infektioner. Övergående biverkningar och obehag fanns också beskrivna. Detta innebär att vissa patient- grupper inte bör behandlas med akupunktur eller behandlas med stor försiktighet. Penetrerande akupunkturbehandling ansågs sålunda vara, given under betryggande förhållanden, en relativt säker men inte helt riskfri behandlingsform. Utredningen drar sedan slutsatsen att akupunktur bör klassas som en relativt säker, men inte helt riskfri, behandlingsform i likhet med aurikuloterapi (alternativbehandlingsmetod genom nålstick i öronmusslan) Utredningen konstaterade också att injektionsterapi som omfattar förutom nålstick även tillförsel av olika substanser som medför ytterligare risker. Utredningen gjorde också en jämförelse med , Storbri- tannien, , och . Det konstaterades att: I dessa länder anses majoriteten av de behandlingar som yrkesmässigt utförs på djur, oavsett epitet dvs. om de bedöms utgöra alternativme- dicin, komplementär medicin eller traditionell veterinärmedicin, vara en veterinär angelägenhet. Den dominerande uppfattningen är att den som har den grundligaste utbildningen i hur djur fungerar, dvs. veteri- nären, också är den mest lämpade att behandla djur utifrån vetenskap, erfarenhet och omdöme. Tolkningen av hur dessa tre begrepp skall uppfattas och vad som skall innefattas skiljer sig dock åt. I fanns en bestämmelse i Dyrevernlovens 7 § en beskrivning av vilka behandlingar som endast fick utföras av veterinär, inklusive kirurgiska ingrepp. har Lov om veterinærer og annet dyrehelsepersonell (LOV-2001-06-15-75) till- kommit och i 3 kap. 18 § om djurhälsopersonalens plikter och rät- tigheter regleras medicinsk behandling av djur och bruk av bestämda metoder. Här föreskrivs bl.a. i punkten 2 att endast den som är veterinär får använda undersöknings- eller behandlingsme- toder som kräver speciell kunnighet i förbindelse med diagnostise- ring, förebyggande arbete med och behandling av sjukdomar hos djur. Till liknande metoder räknas operativa ingrepp, injektioner eller annan perforering av hud eller slemhinna. Utredningen konstaterade att i så är det i veterinärlag, sur lexercise de la médecine Vétérinaire, som dessa begrepp definieras. I artikel 1, punkten 4 finns en definition av veterinärbehandling som är att ge preventiva eller läkande medel efter undersökning på plats och efter fastställande av en diagnos. I artikel 4 anges skillnaden mellan veterinärens befogenheter och den hos forskare eller lekman. Här fastslås t.ex. att endast den som är veterinär får utöva veterinärmedicin men att djurförsök kräver sär- skilt tillstånd och inte får anses inkluderas i veterinärmedicin. Ett ordinarie omhändertagande av ett djur, inklusive en yttre under- sökning för att avslöja ett patologiskt tillstånd räknas inte som en specifik veterinär handling. Utredningen drar den slutsatsen att ett kirurgiskt ingrepp utgör veterinärmedicin och därför bör utövandet av akupunktur vara förbehållet veterinär. När det gäller så konstaterar utredningen att var- ken djurskyddslagen eller de omfattande Welfare Standards som ges ut av for Protection Against Cruelty to Animals (RSPCA), omnämner specifikt alternativmedicinska behandlingsformer. Vidare konstateras att i beskrivs veterinärens befogenheter, vad avser alternativmedicinska behand- lingsmetoder, främst i de etiska och moraliska riktlinjer som ges ut av (). Ett stort antal av de s.k. alternativmedicinska behandlingsformerna anses ingå i veterinärmedicinen och utövas i viss utsträckning endast av veterinär. har en ny djurskyddslag, Animal Welfare Act 2006, tillkommit i . I den är det som regleras i sam- band med detta område under Prevention of harm i punkten 5,mutilation det 3;e stycket. (3) References in this section to the carrying out of a prohibited pro- cedure on an animal are to the carrying out of a procedure which involves interference with the sensitive tissues or bone structure of the animal, otherwise than for the purpose of its treatment. Utredningen konstaterade att i så reglerar den tyska djur- skyddslagen Tierschutzgesetz i alla delstaterna vilka ingrepp som bara en veterinär får göra i 5 § punkten 1. I denna anges att när det gäller ingrepp på djur så är det förbjudet att göra sådana utan bedövning om de är förenade med smärta. Bedövningen får endast utföras av veterinär. När det gäller så konstaterade utredningen att amerikanska veterinärer får utöva alternativmedicinska behandlingsmetoder inom de ramar, guidelines, som har satts upp av det (The American Veterinary Medicine Associa- tion AVMA), samt i enlighet med veterinärlagen i den delstat där de verkar. AVMA förespråkar att den övervägande majoriteten av alternativmedicinska behandlingsmetoder utförs av en vidareutbil- dad veterinär. Vissa metoder kan utövas under veterinärs överinse- ende. AVMA har konstruerat en typmall för vad som ska anses vara innefattat i veterinärmedicin. Typmallen tjänstgör som riktlinjer för veterinärerna och har inte författningsstatus. De veterinärer som bryter mot riktlinjerna kan dock bli föremål för disciplinära åtgärder av AVMA, t.ex. uteslutning. AVMAs Model Veterinary Practice Act lyder: To diagnose, treat, correct, change, relieve, or prevent animal disease, deformity, defect, injury, or other physical or mental condition; including the prescripton or administration of any drug, medicine biologic apparatus, application, anesthetic, or other therapeutic or di- agnostic substance or technique, and the use of any manual or mechanical procedure for artificial insemination, for testing for preg- nancy, or for correcting sterility or infertility or to render advice or recommendation with regard to any of the above. Utredningen slog fast att basen i denna modell återfanns i den övervägande majoriteten av delstaternas veterinärlagar. Därutöver återfanns för varje delstat speciella regler. Av de delstater som utredningen undersökte regelverket hos så är den som är tydligast med hur de ser på akupunktur. Där får det får bara utövas av en licensierad veterinär. I fanns det inte några regler spe- cifikt för akupunktur. I den administrativa delstatslagen kan emel- lertid enbart icke-penetrerande alternativa terapier utföras av vete- rinary technicians and animal assistants under överinseende av veterinär efter att denne har ställt en diagnos för att utesluta användande av behandling med traditionell veterinärmedicin. Kali- fornien har inte heller någon lagstiftning som berör akupunktur men däremot en tydlig reglering av kiropraktik på grund av det ökande antalet icke-veterinära utövarna. Där ska också en veterinär övervaka behandlingen. är den delstat som tydligt skiljer ut sig från de övriga delstaterna. reviderade the acupunkture Act på så sätt att den kom att innefatta både männi- skor och djur. reglerade den endast humansidan. Detta tolkades som att det var tillåtet för personer som var licensierade och certifierade som akupunktörer vid puncture att under vissa villkor akupunktera på djur. Villkoren består bl.a. av att de samarbetar med en veterinär och att den har undersökt och bestämt vilken behandling som ska genomföras. I samtliga av de olika länderna som utredningen undersökt så finns det vissa undantag från reglerna som rör kastrering, avhor- ning och märkning av djur. 16.7.2Utredningen om Behörighet inom djurens sjukvård och hälsa SOU 2005:98 I regeringens direktiv (2003:90) till utredningen om Behörighet m.m. inom djursjukvården beskrivs bl.a. vilka åtgärder som har gjorts med anledning av Utredningen om Alternativmedicinska behandlingsmetoder för djur (SOU 2001:16). Utredaren föreslog vissa förtydliganden i djurskyddslagen. Förslaget innebar att injektioner och andra former av penetration av hud och slemhinna, i likhet med operativa ingrepp, inte skall vara tillåtna av andra än veterinärmedicinska skäl och att de inte skall få utföras av annan än veterinär. Vidare föreslogs att veterinär skall tillkallas om en behandling kan orsaka lidande som inte är obetydligt. Dessa ändringar har i allt väsentligt genomförts genom beslut i anledning av regeringens proposition 2001/02:93 Ändringar i djurskyddslagen m.m. (bet. 2001/02:MJU20, rskr. 2001/02:257). I utredningens uppdrag ingick bl.a. att analysera veterinärers möj- lighet att delegera arbetsuppgifter och bedöma om förtydliganden behövs. Utredningen kom fram till att åtgärder för att begränsa rätten att behandla djur enbart bör införas om det är motiverat av t.ex. djurskyddsskäl eller för att skydda djurs och människors hälsa. Att förbjuda yrkesutövare att göra vissa åtgärder innebär ett ingrepp i yrkesfriheten och ska därför tillämpas restriktivt. Utredningen ansåg att på de områden där det fanns regleringar, när det gäller allvarliga smittsamma sjukdomar och operativa ingrepp m.m., borde det fortsätta finnas regleringar så att detta endast fick utföras av djurhälsopersonal. Utredningen föreslog också att personer som inte är djurhälso- personal skulle kunna straffas som gärningsman om man hade utfört sådana ingrepp yrkesmässigt, detta hade inte varit möjligt tidigare. Utredningen föreslog också att till begränsningar i rätten att behandla djur skulle behandling under allmän bedövning eller under lokal bedövning genom injektion läggas till. På grund av ris- ken för djuret borde detta endast få utföras av personer med hög kompetens. Många berörda instanser välkomnade utredningens förslag. Detta framgår av sammanställningen som gjordes efter det att betänkandet hade varit på remiss. Någon instans anser att begrep- pet yrkesmässigt behöver förtydligas. Andra anser att det bör vara möjligt att ingripa mot s.k. alternativmedicinsk behandling som orsakar skada, även om verksamheten inte bedrivs yrkesmäs- sigt. 16.7.3Regeringens proposition 2008/09:94 Verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård I sin proposition lade regeringen fram ett förslag gällande begräs- ningar i rätten att behandla djur. I detta angavs bl.a. följande: Regeringens förslag: Den som yrkesmässigt arbetar inom djurens hälso- och sjukvård utan att tillhöra djurhälsopersonalen ska inte få –utföra operativa ingrepp eller ge injektioner till djur, –utföra andra behandlingar som kan orsaka ett inte obetydligt lidande, –behandla allvarliga smittsamma sjukdomar, eller – behandla djur under allmän bedövning. Bestämmelserna gäller inte för brådskande åtgärder. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska kunna meddela före- skrifter om ytterligare undantag från bestämmelserna. Som skäl för förslaget angav regeringen i propositionen bl.a. att behandling av djur är förenat med risker. Enligt djurskyddslagen ska djur som visar tecken på ohälsa ges nödvändig vård, vid behov av veterinär. För veterinärers kompetens finns en garant genom bestämmelserna i behörighetslagen (1994:844) och veterinärer är skyldiga att arbeta i enlighet med vetenskap och beprövad erfaren- het. Detta ansåg regeringen vara en garanti för en adekvat vård till djuren. Om veterinären inte uppfyller sitt ansvar kan denne också drabbas av disciplinpåföljder eller i allvarliga fall få sin legitimation indragen. Mot denna bakgrund föreslog regeringen att behandlingar på djur som kan innebära stora risker för djurs eller människors hälsa, endast borde få utföras av personer som står under samhällets till- syn. Regeringen delade alltså utredarens bedömning om att den nya lagen borde innehålla bestämmelser om begränsningar att behandla djur för den som inte tillhör djurhälsopersonal. Regeringen föreslog däremot att endast verksamhet inom dju- rens hälso- och sjukvård som skedde yrkesmässigt av den som inte är djurhälsopersonal skulle omfattas av bestämmelserna om begränsningar att behandla djur. Regeringen ansåg inte att det var önskvärt att införa bestämmelser som helt utesluter en djurägare från att t.ex. behandla egna djur. Regeringen föreslog också att det borde kunna göras undantag från behandlingsförbudet i syfte att rädda djurets liv eller att lindra dess lidanden i en brådskande situation. Undantaget borde dock inte gälla behandling av djur som misstänks ha en allvarlig smittsam sjukdom eftersom detta skulle innebära en alltför stor risk för smittskyddet. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer borde också ges bemyndigande att ge ytterligare undantag från behandlingsförbudet. Regeringen ansåg att det även i fortsättningen skulle vara möj- ligt för t.ex. husdjurstekniker att utföra de vaccinationer och avhorningar som de efter utbildning tillåts göra. När det gäller akupunktur anger regeringen att de inte kände till några problem med att andra yrkeskategorier fick utföra akupunkturbehandlingar. Nordisk Veterinär (NOVAS) föreslog dock att akupunkturbehandling av djur endast borde vara tillåtet för veterinärer att utföra. 16.7.4Utredarens överväganden och förslag Utredaren konstaterar att en väsentlig del av den regleringen som föreslogs i utredningen om Alternativmedicinska behandlingsmeto- der för djur inte har införts. Utredaren bedömer att det med nuva- rande regelverk finns en risk att djur orsakas skada och lidande vid akupunktur och annan penetration av hud och slemhinnor. Utreda- ren anser därför att sådana ingrepp bör begränsas till att få utföras av veterinär. Utifrån vad som framkom i utredningen om Alternativmedi- cinska behandlingsmetoder för djur anser utredaren att bestämmel- serna i lagen bör ändras så att det tydligt framgår att även injektio- ner, blodavtappningar och andra former av penetration av hud eller slemhinna på djur endast får ske om det finns veterinärmedicinska skäl och utförs av veterinär. Detta omfattar även vissa alternativ- medicinska behandlingsmetoder som akupunktur. Enligt utreda- rens åsikt förekommer det komplikationer av akupunktur som leder till lidande och djur bör inte utsättas för detta om det inte finns veterinärmedicinska skäl och sker under veterinär bevakning. Utredaren anser inte att det är lämpligt att personer som inte har relevant utbildning eller erfarenhet ger sprutor, tar blodprov från eller av andra anledningar sticker sina djur. Om det görs felak- tigt kan det orsaka lidande och ett nålstick in i en led eller bukhålan av misstag kan medföra penetrering av ett inre organ, en blödning, en brännskada eller en inflammation. I förlängningen kan det leda till stort lidande och allvarliga komplikationer eller t.o.m. att djuret dör. Det har också framförts till utredaren att det finns en osäkerhet angående vilka olika åtgärder som olika sorters djurhälsopersonal kan utföra utifrån den kompetens de har. Denna osäkerhet har uppkommit efter den nya regleringen om djurhälsopersonal som infördes (Lag (2009:302) om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård). Osäkerheten handlar om vem som får ställa diagnos efter en underökning på djur.