sou · H0B346 · 2012-06-19 00:00:00 — I det sistnämnda fallet blir inte dammägaren ansvarig enligt bestämmelsen men kan ändå vara ersättningsskyldig på annan grund, t.ex. enligt skadeståndslagen. Är dammen t.ex. i så dåligt skick att ett fordon kör av den ned i vatt- net eller en sten faller ned på personer som uppehåller sig under dammen, får skadeståndsfrågan bedömas enligt allmänna regler. Ofta föreligger då vållande på dammägarens sida.11 1997/98:45 del 2, s. 140. 1996/97:46 s. 15. – förtydliganden avseende dammsäkerhet Lagtexten och förarbetena tyder på att lagstiftaren avsett skador nedströms dammen. Dammhaveriet kan emellertid också ha orsa- kat skador uppströms, t.ex. ras och skred, samt på tekniska före- mål. Även sådana skador brukar inbegripas i dammsäkerhetsfrå- gorna.12 Om en skada uppstår genom ett dammhaveri, blir den under- hållsskyldige ansvarig oberoende av vållande, såvida han eller hon inte kan visa att ett sådant undantag föreligger som anges i andra stycket. Ansvaret omfattar skador av alla slag – alltså även ren för- mögenhetsskada, t.ex. när någon drar på sig kostnader för att föra undan hotad egendom eller får avbryta en förvärvsverksamhet utan att någon sak- eller personskada inträffar. Skadeståndet bestäms enligt de allmänna reglerna i 5 och 6 kap. skadeståndslagen (jfr 1 kap. 1 § skadeståndslagen) och inte enligt 32 kap. MB. Talan om skadestånd för dammhaveri handläggs av mark- och miljödomstol som stämningsmål, se 7 kap. 2 § 10 LSV. Andra stycket undantar den underhållsskyldige från ansvar, om denne visar att dammhaveriet orsakats av en krigshandling eller liknande handling under väpnad konflikt, inbördeskrig eller uppror. Sabotage eller skador till följd av fordon eller andra transportmedel omfattas inte av undantaget. Trots att en skada inte omfattas av det strikta ansvaret i 11 kap. 18 § MB kan skadeståndsskyldighet ändå föreligga enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer. Ett obegränsat skadeståndsansvar är emellertid inte någon garanti för att de skadelidande får full täckning för sina skador. Oavsett om strikt ansvar föreligger eller inte begränsas möjligheten att erhålla ersättning av ägarens ekonomiska förutsättningar och för- säkringar. En ägare som omfattas av strikt ansvar kan vara ett aktiebolag ingående i en koncern med moderbolag i eller i annat land. Om dammägarföretagets ekonomiska förmåga, med eller utan för- säkring, inte räcker till för att täcka skadorna kan det bli fråga om att kräva styrelserepresentanter eller aktieägarna på ersättning, s.k. ansvarsgenombrott. 12 m.fl., (. 2011, Zeteo) kommentaren 11 kap. 18 §. – förtydliganden avseende dammsäkerhet En grundläggande princip inom aktiebolagsrätten är att aktie- ägarna i ett aktiebolag inte har något personligt betalningsansvar för bolagets förpliktelser och att det endast kan förekomma i undantagsfall, se 1 kap. 3 § aktiebolagslagen (2005:551). Det gäller oavsett om aktieägaren är en fysisk eller juridisk person. Med ansvarsgenombrott avses att en domstol tillåter, i strid med nämnda princip, att aktieägaren personligen görs ansvarig för bolagets förpliktelser trots att de inte överträtt någon regel i aktiebolagslagen eller brustit i någon fullgörelse gentemot bolaget. Hur en fråga om ansvarsgenombrott skulle bedömas i fall av ersättningskrav på grund av dammhaveri är oklart. Det ligger inte i utredningens hand att utreda omfattningen och inne- börden av skadeståndsansvaret vid dammhaveri och vad som gäller beträffande ansvarsgenombrott om ett dammbrott inträffar. Frågan är trots detta enligt utredningens mening angelägen allt eftersom förändringar sker i kraftbolagens ägarförhållanden. Ett dammhaveri kan få omfattande konsekvenser där ett enskilt bolag inte har möj- lighet att svara för den ekonomiska kompensationen. Systemet för ansvarsförsäkringar eller annan ekonomisk säkerhet bör därför ses över för dammar. I samband med det bör ägarförhållandena för dammarna kartläggas och hur dessa förhållanden kan påverka en skadelidandes möjlighet att erhålla ersättning för skadorna orsa- kade av dammhaveri. Införandet av en reglering om ansvarsgenombrott har dock belysts på miljörättens område och i fråga om kärnkraft.13 Nedan redogörs kort för dessa utredningars överväganden. hade i uppdrag att undersöka och analy- sera behovet och konsekvenserna av en bestämmelse om ansvars- genombrott på miljörättens område. Utredningens uppdrag omfat- tade bl.a. att föreslå de författningsändringar som krävdes för genomförandet i svensk rätt av och rådets direktiv /35/EG, miljöansvarsdirektivet. konstaterade att ansvarsgenombrott kommit i fråga i fall där bolag inte bedrivit någon självständig verk- samhet eller haft en självständig ställning till moderbolaget eller 13 Ett utvidgat miljöansvar, SOU 2006:39 och Kärnkraft – nya reaktorer och ökat skade- ståndsansvar, SOU 2009:88. – förtydliganden avseende dammsäkerhet Det har även varit fråga om en situation som på något sätt var exceptionell. Av tidigare behandling av frågan framgick att tidigare utred- ningar inte hade kunnat visa på ett reellt behov av en bestämmelse om ansvarsgenombrott som uppvägde de nackdelar om införandet av en sådan reglering skulle vara förknippad med.15 Miljöansvarsut- redningen förordade därför inte att en regel om ansvarsgenombrott infördes. Vidare menade att behovet av en regel om ansvarsgenombrott skulle minska genom dess förslag till en utvidgning av verksamhetsutövarbegreppet i MB innebärande att detta begrepp även skulle omfatta den som kontrollerar verksam- heten. Regeringen fann i likhet med utredningen inte skäl att införa en regel om ansvarsgenombrott. Något behov av en sådan regel förelåg inte.16 Till skillnad från utredningen ansåg regeringen inte heller att det skulle införas ett mer omfattande verksamhetsutövar- begrepp.17 konstaterade att såväl den tidigare Atom- ansvarsutredningen som funnit att någon regel om ansvarsgenombrott inte skulle införas i svensk lagstift- ning. Mot bakgrund av tidigare utredningars överväganden och med anledning av den korta utredningstiden gjorde kärnkrafts- utredningen inte heller någon annan bedömning i frågan. Däremot framhölls att det skulle vara intressant att överväga om ett svårt reaktorhaveri med oöverskådliga konsekvenser skulle kunna vara en sådan exceptionell situation som berättigar till ett ansvarsgenombrott.18 föreslog däremot bl.a. att ett obegränsat skadeståndsansvar skulle införas för kärnkraftsindustrin. Det obe- gränsade skadeståndsansvaret ska enligt utredningens förslag vara finansiellt garanterat av anläggningsägaren genom en ansvarsförsäk- ring eller annan ekonomisk säkerhet som motsvarar . En innehavare av en kärnkraftsreaktor ska dessutom säker- 14SOU 2006:39, s. 232 ff. 15SOU 2006:39, s. 239-250. 2006/07:95 s. 99 f. 2006/07:95 s. 58. 18SOU 2009:88, s. 378. – förtydliganden avseende dammsäkerhet ställa ekonomiska medel motsvarande . Samman- lagt ska en anläggningsinnehavare ha tillgäng- liga för varje olycka för att ersätta skadelidande.19 Bestämmelserna finns införda i lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radio- logiska olyckor som ännu inte trätt i kraft. Tillstånd till vattenverksamhet söks enligt 11 kap. 9 b § MB hos mark- och miljödomstol. Vad en ansökan ska innehålla anges i 22 kap. 1 § MB. Bl.a. anges att ansökan ska innehålla ritningar och tekniska beskrivningar med uppgifter om förhållandena på platsen, en miljökonsekvensbeskrivning, förslag till skyddsåtgärder eller andra försiktighetsmått samt de övriga uppgifter som behövs för att bedöma hur de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. iakttas. Ansökan ska även innehålla förslag till övervakning och kontroll av verksamheten. I mål om vattenverksamhet ska ansökan dessutom innehålla uppgift om det finns fastigheter som berörs av vatten- verksamheten eller inte. Enligt 7 kap. 4 § LSV ska en ansökan som avser utförande av ett vattenkraftverk innehålla uppgift om det område som enligt sökan- den bör utgöra strömfallsfastighet och ritningar jämte beskrivning av strömfallets läge. Utöver ovanstående krävs även rådighet över det aktuella vat- tenområdet, se 2 kap. 1 § LSV. Rådighet är en processförutsättning vid en tillståndsansökan och en sökande ska styrka sin rådighet20. Om sökanden inte har rådighet ska ansökan avvisas. För vattenre- glering är rådigheten särskilt reglerad i 2 kap. 4 § LSV. Enligt 11 kap. 6 § MB får en vattenverksamhet bedrivas endast om dess fördelar från allmän och enskild synpunkt överväger kost- naderna samt skadorna och olägenheterna av den. Syftet är att hindra vattenverksamhet eller tillkomsten av en vattenanläggning som inte är samhällsekonomiskt motiverad. Den samhällsekono- miska bedömningen ska baseras på en ekonomisk analys av rimlig omfattning. Efter det att verksamhetsutövaren lämnat in ansökan med miljökonsekvensbeskrivningen till mark- och miljödomstolen tar domstolen ställning till om inlämnat underlag är tillräckligt. 19SOU 2009:88, s. 366 f. 20Se bl.a. NJA 1993 s. 331. – förtydliganden avseende dammsäkerhet mer domstolen att underlaget inte är tillräckligt kan sökanden föreläggas att komplettera sin ansökan med erinran om att den annars kan avvisas. När ansökan väl är komplett kungörs den och skickas på remiss till de i 22 kap. 4 § angivna myndigheterna och kommunala nämnden. I 11 kap. 6 § andra stycke hänvisas till 19 och 20 §§ elbered- skapslagen (1997:228). Enligt dessa bestämmelser får inte ett mål i domstol enligt 11 kap. MB avgöras innan föreskriven prövning har skett enligt elberedskapslagen. Om dom meddelas ska den innehålla de angivna punkterna i 22 kap. 25 §. Vad gäller vattenverksamhet finns det särskilda bestäm- melser om domens innehåll i 7 kap. 6 § LSV. 3.4.1Särskilt om säkerheten vid prövningen I tillståndsdomen ska bl.a. anges verksamhetens säkerhet och tek- niska utformning i övrigt, se 22 kap. 25 § 2 MB. Bestämmelsen infördes ursprungligen i 13 kap. 47 § vattenlagen genom en lagändring som initierades av (SOU 1987:64) och som formulerades slutligt i propositionen 1988/89:116 s. 27 f. Bakgrunden till bestämmelserna berörs kort i avsnitt 2.6.6. hade det i lag endast reglerats att den tekniska utformningen skulle anges. Av nämnda förarbeten framgick att domstolen vid pröv- ningen ändå beaktade säkerhetsaspekten även om det inte fanns några särskilda föreskrifter om detta. Eftersom frågan om säker- heten var så betydelsefull fanns det skäl att ta upp den i lagtexten. Däremot anfördes det i samma proposition att det inte borde ankomma på tillståndsmyndigheten att meddela bestämmelser om att upprätta beredskapsplaner, att utse dammansvarig eller att före- skriva regelbundna övningar med personalen såsom hade föreslagits av . Enligt förarbetena skulle det inte ankomma på tillståndsmyndigheten att meddela bestämmelser som omfattas av annan lagstiftning, exempelvis den dåvarande rädd- ningstjänstlagen. skulle inte heller i strid med vattenlagens tillsynsregler meddela bestämmelser som innebar intrång i tillsynsverksamhet. Säkerhetsaspekterna i fråga skulle således endast avse den tekniska utformningen av ett vattenföretag. Med det avsågs enligt vattenlagens förarbeten anlägg- ningens konstruktion och hållfasthet, grundläggning, utskovens – förtydliganden avseende dammsäkerhet avbördningsförmåga, krönhöjd, släntlutning osv. 1981/82:130 s. 128). I 7 kap. 7 § LSV regleras en möjlighet för tillståndsmyndigheten att i tillståndet föreskriva särskilda bestämmelser om innehållande av tappning av vatten för att under osedvanliga förhållanden tillgo- dose säkerheten hos en vattenanläggning. Frågan om ersättning kan i sådana fall skjutas upp. Motsvarande bestämmelse fanns i 13 kap. 49 a § vattenlagen och infördes också genom lagändringen som motiverades i prop. 1988/89:116 s. 29 f. I förarbetena till bestäm- melsen anfördes att ett sätt att till måttliga kostnader och med för- hållandevis små skadeverkningar förbättra säkerheten vid befintliga och planerade dammbyggnader var att meddela särskilda vatten- hushållningsbestämmelser. Sådana bestämmelser skulle göra det möjligt att genom överdämning eller annan tappning än normalt dämpa eller omdisponera flöden som hotar dammbyggnadens säkerhet. De särskilda hushållningsbestämmelserna skulle endast få tillämpas i exceptionella situationer när anläggningens säkerhet all- varligt hotas. Eftersom det är ovisst när bestämmelserna blir till- lämpliga är det svårt eller omöjligt att uppskatta några skador på förhand. Om det till följd av en skada eller för att förebygga en skada fordras att ändrings- eller lagningsarbeten måste utföras genast kan prövningsplikten enligt 11 kap. 16 § iakttas i efterhand. Av para- grafens andra stycke framgår att vatten får innehållas eller tappas i strid mot tillståndet om det är nödvändigt för att avvärja fara för liv eller hälsa, rädda värdefull egendom eller av någon annan sådan orsak. Skydd för miljön bör anses omfattas av begreppet annan sådan orsak. Paragrafens andra stycke infördes liksom ovan angivna bestäm- melse om säkerhet i tillståndsdomar genom lagändringen som behandlades i prop. 1988/89:116 s. 31 f. Av förarbetena följer att initiativet till lämpliga skyddsåtgärder i första hand ska komma från dammägaren. Det är denne som är bäst skickad att under svåra för- hållanden i tidsnöd avgöra valet av åtgärder. Anläggningens ägare har dessutom kunskaper om driften vid anläggningen och dess kapacitet samt ett intresse av att anläggningen inte äventyras. – förtydliganden avseende dammsäkerhet finns också ett intresse hos ägaren att åtgärderna är välavvägda och inte orsakar onödig skada med ökade ersättningskrav som följd. Det är som sagt regleringsrättsinnehavaren som enligt bestäm- melsen kan fatta beslut om att inte följa tillståndet. Det krävs dock alltid ett godkännande av mark- och miljödomstol i efterhand. Till- ståndshavaren får stå för eventuella skador om uppstått på grund av att tillståndet frångåtts – även om andra större skador kunnat und- vikas på detta sätt. Ansökan om godkännande ska göras möjligt. Miljööver- domstolen har i rättsfallet MÖD 2008:21 ansett att som tillsynsmyndighet haft rättsligt stöd enligt 26 kap. 1 och 9 §§ MB att förelägga en verksamhetsutövare att ansöka i efterhand om godkännande av åtgärder som vidtagits med stöd av 11 kap. 16 § MB utan föregående tillstånd. 3.4.3Prövningens omfattning vid dammsäkerhetshöjande åtgärder För det fall en dammägare vill vidta åtgärder för att höja säkerheten vid en anläggning kan dessa åtgärder kräva tillstånd. Det kan vara fråga om att bygga ytterliga utskov, förstärka delar av damm- kroppen eller anlägga ytterligare erosionsskydd. Frågan om hur omfattande en sådan prövning ska vara har berörts i praxis. I avgörandet MÖD 2009:44 hade domstolen att pröva en ansö- kan om att få bygga om regleringsdammen för att underhålla och förbättra säkerheten vid dammen. Domstolen konstaterade att verksamhetsutövaren i fråga hade ett rättskraftigt tillstånd att under vissa villkor reglera vattenståndet vid och driva en kraft- station. Syftet med aktuell tillståndsansökan var endast att under- hålla och förbättra säkerheten vid dammen. En sådan ansökan kunde inte enligt domstolen föranleda en omprövning av hela verk- samheten vid kraftstationen eller av villkor som inte hade direkt samband med ombyggnaden. Av miljödomstolens bedömning, som delades av överinstansen, framgår även att principen om en samlad bedömning av hela verksamheten gäller endast miljöfarlig verksam- het och att den inte alls var tänkt för vattenverksamhet. Rådande rättsläge får anses vara att i de fall ansökan endast avser dammsäkerhetshöjande åtgärder kan prövningen endast avse dessa åtgärder. Däremot om ansökan avser åtgärder som t.ex. kan effekti- – förtydliganden avseende dammsäkerhet driften vid kraftverket för att kunna utvinna mer kraft kan omfattningen av prövningen bli en annan, se MÖD 2009:37. Utredningen om vattenverksamheter, kommittédirektiv 2012:29, har fått i uppdrag att föreslå hur tillståndsprövningen av vatten- verksamheter kan ändras i syfte att hela verksamheten ska prövas i de fall en verksamhetsutövare önskar ändra en anläggning eller driften av en verksamhet. En dom eller beslut om tillstånd gäller enligt 24 kap. 1 § MB mot alla såvitt avser frågor som har prövats i domen eller beslutet efter det att domen eller beslutet vunnit laga kraft. Det innebär att alla som har kunnat föra talan i målet blir bundna av domen, såväl enskilda sakägare som företrädare för de allmänna intressena. Det gäller även om någon inte blivit kallad i vederbörlig ordning eller fört talan i målet. Som följer av paragrafens ordalydelse omfattas inte anmälan enligt 11 kap. 9 a § MB av rättskraft. En anmäld vattenverksamhet gäller således inte mot alla såvitt avser de bedömningar som gjorts i anmälningsärendet. En anmäld vattenverksamhet kan även i alla delar angripas genom tillsynsåtgärder från tillsynsmyndigheten. Tillståndet ger därmed verksamhetsutövaren en trygghet. Den tillståndshavare som följer villkoren i sitt tillstånd behöver normalt inte befara att det allmänna ställer ytterligare krav med stöd av hän- synsreglerna, i vart fall inte beträffande sådana frågor som har prö- vats vid tillståndsgivningen.21 Rättskraften av en dom eller beslut i ett stämningsmål har inte rättskraft gentemot det allmänna eller andra än de som varit parter i målet. Inte heller beslut i tillsynsärenden har rättskraft mot utom- stående. Nya eller mer ingripande förelägganden kan meddelas om förutsättningar föreligger. Ett lagakraftvunnet tillstånd kan däremot angripas med extraor- dinära rättsmedel enligt dvs. begäran om resning, återställande av försutten tid eller domvillobesvär. Om domen upp- hävs eller ändras enligt bestämmelserna om extraordinära rätts- medel upphävs även rättskraften i berörda delar. 1997/98:45 del 2, s. 252. – förtydliganden avseende dammsäkerhet Många av de vattenkraftanläggningar och dammar som finns upp- förda i är uppförda med tillstånd meddelade enligt äldre lagstiftning. Vissa anläggningar kan även vara uppförda för så länge sedan att ägaren gör gällande en rätt att bibehålla dem grundad på urminnes hävd. vattenlag (1918:523)(ÄVL) reglerades rättskraften i 2 kap. 22 § första tycket. Liksom dagens bestämmelse om rättskraft gällde den endast ansökningsmål. Verksamhetsutövaren erhöll enligt bestämmelsen en rätt att uppföra och för framtiden bibehålla byggnaden. Sådana avvikelser från tillståndet som inte kränkte vare sig allmännas eller enskildas rätt var tillåtna. vattenlag (1983:291) (VL) omformulerades rätts- kraftbestämmelsen. Av 15 kap. 1 § VL följer att för en dom som meddelats i ett ansökningsmål gäller tillståndet mot alla såvitt avser frågor som enligt denna lag är att bedöma i sådant mål. Avsåg tillståndet utförandet av en anläggning, innefattade det rätt att bibehålla anläggningen. Rättskraftens omfattning skiljer sig enligt ordalydelsen något åt mellan de olika lagstiftningarna. Vid införandet av MB och rätts- kraftsbestämmelsen i 24 kap. 1 § MB infördes även en över- gångsbestämmelse i 5 § lagen (1998:811) om införande av miljöbal- ken (införandelagen). Av den bestämmelsen följer att tillstånd eller godkännanden oavsett om de är meddelade med stöd av ÄVL eller VL ska anses meddelade med stöd av motsvarande bestämmelse i MB. Är det således fråga om ett tillstånd i ett ansökningsmål ska rättskraften omfatta det som följer av 24 kap. 1 § MB. Det innebär att trots att rättskraften enligt äldre lagstiftning haft en annan omfattning ska äldre tillstånds rättskraft bedömas utifrån 24 kap. 1 § MB. Det innebär att man då måste ta ställning till vad som prövats. har i avgörandet MÖD 2007:23 prövat frå- gan om rättskraft för ett tillstånd meddelat av med stöd av VL. Tillståndet avsåg rätten att framdra och bibehålla en avloppstub i ett visst angivet vattenområde. Länssty- relsen hade meddelat ett föreläggande om att ta bort avloppstuben. Myndigheten menade att tuben inte omfattades av något tillstånd då den inte längre tjänade sitt ursprungliga syfte. Miljööverdom- stolen konstaterade dock, med hänvisning till 5 § införandelagen, att tillståndet meddelats med stöd av vattenlagen och skulle – förtydliganden avseende dammsäkerhet omfattas av rättskraftsbestämmelsen i 24 kap. 1 MB. Föreläggandet begränsade därmed ett sådant tillstånd som har rättskraft och stred därför mot bestämmelsen i 26 kap. 9 § tredje stycket MB. Före- läggandet upphävdes därför. Rätten att bevara en dammanläggning kan enligt praxis grunda sig på urminnes hävd. prövade i avgörandet MÖD 2007:39 ett föreläggande vid vite om att ta bort en planka som fanns monterad på en damm. Dammanläggningen hade inte tillståndsprövats enligt MB eller äldre vattenrättslig lagstiftning. ansåg att även om rätten att behålla dammanläggningen kunde grundas på urminnes hävd så kunde åtgärden att genom plankan höja dämningsnivån inte stödjas på urminnes hävd. Det var inte uppenbart att åtgärden inte kunde skada allmänna eller enskilda intressen och åtgärden omfattades därför av tillstånds- eller anmälningsplikt. Då någon sådan pröv- ning inte hade skett hade haft stöd att förelägga dammägaren att ta bort plankan. Utredningen om vattenverksamheter som nämnts i föregående avsnitt ska analysera rättskraftens räckvidd avseende sådana till- stånd och äldre rättigheter som enligt 5 § införandelagen ska jäm- ställas med tillstånd meddelade med stöd av MB. Någon närmare utredningen om detta kommer därför inte att göras i detta betänkande. Regler om omprövning av tillstånd finns i 24 kap. 5 § MB. I fråga om vattenverksamhet får tillståndsmyndigheten ompröva tillstånd när det gäller en bestämmelse om tillåten produktionsmängd eller annan liknande bestämmelse om verksamhetens omfattning. Omprövning kan även ske för att ändra eller upphäva villkor eller andra bestämmelser eller att meddela nya sådana. får emellertid inte meddela så ingripande villkor eller andra bestämmelser att verksamheten kan bedrivas eller att den avsevärt försvåras. En likande bestämmelse fanns i 15 kap. 10 § VL. Av bestämmelsen följde att de nya vill- koren inte fick medföra kostnader för tillståndshavaren som inte stod i rimlig proportion till vinsten för det allmänna. Omprövning kan ske på i bestämmelsen angivna grunder. I punkten 10 anges förbättring av en anläggnings säkerhet såsom skäl – förtydliganden avseende dammsäkerhet En motsvarande bestämmelse infördes såvitt avser en vattenanläggnings säkerhet i ovan nämnda lagändring som före- slogs i prop. 1988/89:116, se 15 kap. 3 § VL. Av förarbetena fram- går att dammsäkerhet är en fråga av så stor betydelse att det inte fick överlåtas till tillståndshavaren att självständigt avgöra den. Några tidsfrister skulle därför inte gälla i fråga om omprövning för att förbättra en anläggnings säkerhet. Omprövningsmöjligheten gäller enligt nuvarande bestämmelser även tillstånd och villkor enligt VL, se 5 § införandelagen. Ompröv- ning kan ske på ansökan från , och . För det fall tillsynen överförts till kommunen har kommunen också rätt att ansöka om omprövning. Tillståndshavaren kan med stöd av 24 kap. 8 § MB också ansöka om ändring eller upphävande av villkor i en tillståndsdom utom det som avser ersättningens storlek. Villkoret får bara upphävas eller mildras endast om det är uppenbart att villkoret inte längre behövs eller är strängare än nödvändigt eller om ändringen påkallas av omständigheter som inte förutsågs när tillståndet meddelades. Mark- och miljödomstolen får enligt 24 kap. 3 § MB helt eller delvis återkalla ett tillstånd och förbjuda fortsatt verksamhet. Om tillståndet gäller verksamhet vid en vattenanläggning kan domsto- len även återkalla rätten att bibehålla anläggningen. I fråga om vattenanläggningar kan återkallelse ske om under- hållet allvarligt försummats. Generellt kan ansökan om återkallelse också göras bl.a. om tillståndet eller villkoren som gäller för verk- samheten inte följts och avvikelsen inte är av ringa betydelse.