sou · H0B311 · 2012-04-04 00:00:00 — Vi har därför inte funnit skäl att inom ramen för denna utredning genomföra någon ytterligare kartläggning av betalningstiderna i . Vi gör våra överväganden mot denna bakgrund. 2Långa betalningstider och sena betalningar När företag säljer varor och tjänster till andra företag eller till myndigheter sker betalningen ofta i efterhand. Köparen erbjuds på så sätt en viss tidsfrist att betala. Har parterna inte kommit överens om när en fordran senast ska vara betald, brukar säljaren ange detta i fakturan. Om säljaren har uppfyllt sina skyldigheter mot köparen och trots detta inte fått betalt inom den bestämda betalningstiden, är det fråga om en sen betalning. Längden på den betalningstid som parterna kommer överens om kan variera beroende på parternas behov och önskemål. Om betalningstiden blir alltför lång kan detta emellertid få negativa följdverkningar. I det följande ges en kort redovisning beträffande förekomsten av samt orsakerna till långa avtalade betalningstider och sena betalningar. Dessutom redogörs översiktligt för de konsekvenser som långa betalningstider kan få för såväl det enskilda företaget som för samhällsekonomin i stort. Om annat inte har avtalats, ska en vara eller tjänst som huvudregel betalas när varan eller tjänsten levereras. Denna princip, zug um zug, innebär att säljarens och köparens prestationer ska utväxlas i stort sett . Säljaren är alltså berättigad att innehålla en såld vara till dess att köpeskillingen betalas. Köparen har på motsvarande sätt rätt att innehålla köpeskillingen till dess varan levereras. För varutransaktioner framgår denna ordning av 10 och 49 §§ köplagen (1990:931). Om en vara eller tjänst inte behöver betalas omgående, innebär det att säljaren erbjuder köparen en kredit. Långa betalningstider och sena betalningar betydelsefulla vid handelstransaktioner eftersom de medför att köparens behov av likvida medel i verksamheten minskar. Detta leder i sin tur till att handeln blir mer effektiv. Det kan finnas flera anledningar till att krediten erbjuds av leverantören i stället för av exempelvis en bank. Köparen kan ha svårigheter att få låna medel från annat håll. Krediten utgör i sådana fall ofta en förutsättning för att affärstransaktionen över huvud taget ska komma till stånd. Detta är i sig ett incitament för säljaren att erbjuda kredit. Vidare kan en handelskredit vara mer förmånlig för gäldenären än ett banklån skulle vara. En leverantör kan ofta acceptera sämre villkor än ett kreditinstitut. Ett skäl till detta är att säljaren till följd av tidigare affärsrelationer kan ha närmare kunskap om köparens betalningsförmåga. Dessutom kan leverantören ha möjlighet att återta en vara som inte betalas. Transaktionskostnaderna för en handelskredit blir ofta lägre än för ett banklån. Krediten kan även utgöra en viktig del av säljarens marknadsföring och prissättning. Att en vara eller tjänst inte betalas vid leverans kan med andra ord vara till nytta för både säljare och köpare. Undersökningar visar att de genomsnittliga avtalade betalningstiderna varierar mycket mellan de europeiska länderna. Företaget genomför en mätning av betalningstider i över 20 europeiska länder och bland omkring 6 000 företag (European Payment Index). Av tabell 2.1 framgår att , och utmärker sig med påfallande långa avtalade betalningstider. De nordiska länderna, särskilt , uppvisar betydligt kortare avtalade betalningsperioder. Detta gäller för betalningar från såväl företag som offentlig sektor.1 (2008–2011) som redovisas i tabell 2.1 har de avtalade betalningstiderna förändrats endast marginellt. Utvecklingen i tyder på att de avtalade betalningstidernas längd snarare minskar än ökar. 1 Intrum , European Payment Index 2011. SOU 2012:11 Långa betalningstider och sena betalningar Genomsnittlig avtalad betalningstid på fakturor ställda till näringsliv och offentlig sektor åren 2008–2011, dagar Källa: Intrum , European Payment Index 2011. Utredningen om långa betalningstiders kartläggning visade att den genomsnittliga betalningstiden som små och medelstora företag angav i sina fakturor till andra företag eller offentlig sektor var . Den vanligaste avtalade betalningstiden i var 30dagar alternativt en kalendermånad.2 Kartläggningen visade emellertid att det inom vissa branscher förekommer längre avtalade betalningstider. Särskilt utmärkande i detta avseende var underleverantörer till transportmedelsindustrin samt elektronik- och teleproduktindustrin. I dessa branscher uppgick den överenskomna betalningstiden i av fallen till minst 60 dagar.3 Även för exportintensiva företag var det vanligt med långa avtalade betalningstider Enligt undersökningen var en orsak till att de avtalade betalningstiderna blev längre än att gäldenärerna utövade påtryckningar 2Kartläggningen redovisas i SOU 2007:55, främst s. 69 ff. och 121 ff. 3Det finns indikationer på att det förekommer riktigt långa avtalade betalningstider inom fordonsindustrin. genomförde Fordonskomponentgruppen (branschorganisation för underleverantörer till fordonsindustrin) en enkel webbenkät bland ett par hundra medlemsföretag. Enligt enkätsvaren angav av företagen att den vanligaste avtalade betalningstiden för svenska kunder var eller längre. Långa betalningstider och sena betalningar En tredjedel av de företag som hade godtagit längre betalningstider än uppgav att de hade blivit utsatta för sådana påtryckningar. Denna typ av påverkan var vanligare inom vissa branscher, bl.a. för underleverantörer till förlags- och grafisk industri, kemi- och läkemedelsindustri, transportmedelsindustri samt parti- och detaljhandel. Kartläggningen visade inte att längre avtalade betalningstider var vanligare för små leverantörer än för stora. Något stöd fanns inte heller för påståendet att mindre företag skulle vara mer utsatta för påtryckningar än stora företag. Ett flertal undersökningar har genomförts angående hur det tar innan en faktura blir betald i olika europeiska länder. Det som påverkar den faktiska betalningstidens längd är dels den betalningstid som parterna avtalat om, dels om betalning sker efter förfallodagen. Undersökningarna visar genomgående att betalningstiderna är påtagligt långa i södra och betydligt kortare i bl.a. Norden.4 Intrum Index för visar att och utmärker sig med genomsnittliga betalningsförseningar för företag på och för myndigheter på . I uppgår den genomsnittliga betalningsförseningen för företag och för offentlig sektor , se tabell 2.2.5 4Se förutom Intrum Index även Business Owner Survey (senaste kartläggning ). 5Intrum , European Payment Index 2011. SOU 2012:11 Långa betalningstider och sena betalningar Genomsnittliga betalningsförseningar för näringsliv och offentlig sektor åren 2008–2011, dagar Källa: Intrum , European Payment Index 2011. Om de genomsnittliga avtalade betalningstiderna (tabell 2.1) läggs samman med de genomsnittliga betalningsförseningarna (tabell 2.2), framträder följande bild av de totala betalningstiderna (se tabell 2.3). Det kan i det sammanhanget noteras att länder med långa avtalade betalningstider tenderar att även ha långa betalningsförseningar. Långa betalningstider och sena betalningar SOU 2012:11 Totala betalningstider för näringsliv och offentlig sektor åren 2008–2011, dagar Källa: Intrum , European Payment Index 2011. Den kartläggning som Utredningen om långa betalningstider genomförde visade att omkring hälften av alla fakturor i betalas . Det var i allmänhet inte fråga om några längre förseningar, men av fakturorna betalades mer än . Undersökningen gav inte stöd för påståendet att stora företag betalade senare till små företag i större omfattning än till övriga företag. drabbades i högre utsträckning av betalningsförseningar. Det gick inte att belägga att vissa branscher skulle vara särskilt drabbade av sena betalningar. Det framkom även att den statliga sektorn mer sällan betalade sina fakturor , medan betalningsförseningar förekom i ungefär lika stor utsträckning bland kommuner och landsting i gäldenärsrollen som bland företag.6 En annan svensk undersökning av sena betalningar publicerades av företaget , utifrån en sammanställning av genomsnittliga faktiska betalningstider för ett stort antal fakturor i . Enligt undersökningen hade andelen sena betalare i 6 Se SOU 2007:55 s. 83 f. och 122 ff. Långa betalningstider och sena betalningar minskat med och uppgick till . Av kartläggningen framgick att av myndigheterna betalade sina fakturor efter förfallodagen.7 Skälen till att skulder betalas för sent är flera. En anledning kan givetvis vara bristande betalningsförmåga hos gäldenären. Utredningen om långa betalningstiders undersökning visade dock att det förekommer att företag betalar för sent av rent företagsekonomiska skäl, trots att betalningsförmåga finns. Bristfälliga rutiner och slarv hos gäldenären, tvister om levererade varor och tjänster samt bristande respekt för gällande avtal, angavs också som möjliga orsaker till betalningsförseningar. En viktig förklaring till sena betalningar är att relativt få borgenärer debiterar dröjsmålsränta och vidtar inkassoåtgärder. Orsakerna till att borgenärerna inte utnyttjar sina rättigheter fullt ut kan t.ex. vara att de utsatts för påtryckningar, att de inte vill riskera att mista en kund eller att indrivningsåtgärder blir för kostsamma i förhållande till fordringens storlek. Svårigheter att beräkna ränta och kostnader har också nämnts som en anledning till att borgenärer inte begär den ersättning de har rätt till vid sena betalningar.8 2.4Konsekvenser av långa betalningstider och sena betalningar Utredningen om långa betalningstider kartlade i sitt betänkande även konsekvenserna av långa betalningstider och sena betalningar.9 Utredningen konstaterade att långa avtalade betalningstider, och även betalningar som sker efter förfallodagen, kan ha en gynnsam inverkan på gäldenärens verksamhet. Ett positivt kassaflöde innebär större handlingsutrymme för företaget. För en borgenär innebär långa betalningstider att mindre pengar flyter in i företaget och att likviditeten påverkas negativt. Detta gäller för både små och stora företag, även om mindre företag givetvis kan vara mer känsliga för att fakturor betalas sent. Likviditeten har betydelse för dels företagets förmåga att betala sina egna löpande utgifter, dels möjligheten till investeringar och utveckling av verksamheten. 7AAA Soliditets Betalningsindex , som anges omfatta av kreditaktiva näringsliv (exkl. enskilda firmor). 8Se SOU 2007:55 s. 118 ff. och kommissionens konsekvensanalys , Impact Assessment, , COM [2009] 126 final, s. 9 f. 9SOU 2007:55 s. 125 ff. Långa betalningstider och sena betalningar kan därför i förlängningen inverka negativt på företagets lönsamhet och konkurrenskraft. Betalningar som sker efter förfallodagen medför dessutom administrativa kostnader för borgenären, kostnader som inte alltid blir ersatta. Om företagets resurser används till indrivningsåtgärder i stället för kärnverksamheten, minskar företagets lönsamhet och konkurrenskraft. Utredningen om långa betalningstider kartlade företagens kostnader för att hantera sena betalningar. En grov uppskattning angav kostnaderna för betalningspåminnelser till , fakturering av dröjsmålsränta till , inkassokostnader till mellan en och samt betalningsförelägganden till 62 miljoner kronor.10 Det är med andra ord fråga om betydande resurser, sammanlagt motsvarande , som läggs på indrivningsåtgärder i stället för på tillväxtskapande verksamhet, vilket givetvis får betydelse för samhällsekonomin. Sena betalningar leder även till ökad finansiell osäkerhet för leverantörerna. Företagen kan därför tvingas att tillförsäkra sig en större andel rörelsekapital, i stället för att använda medlen för tillväxtskapande investeringar. Osäkerheten kan också göra att företagen i mindre utsträckning vågar ingå affärsuppgörelser. Denna typ av osäkerhet innebär möjligen ett särskilt hinder för utlandshandel.11 Eftersom långa betalningstider medför en försämrad likviditet, minskar borgenärens möjligheter att betala sina egna leverantörer ; en stor del av kapitalet binds i kundfordringar. När ett företag eller en myndighet betalar en faktura , drabbar det alltså inte bara underleverantören utan även andra företag längre ned i leverantörskedjan. Detsamma gäller om ett företag har längre avtalade betalningstider med sina kunder än med sina egna underleverantörer. En sådan kedjereaktion kan få påtagliga samhällsekonomiska konsekvenser, särskilt vid ekonomisk nedgång. Inbetalningen av mervärdesskatt utgör en särskild problematik när det gäller företagens likviditet. Mervärdesskatten ska nämligen betalas in till staten trots att den faktura som skatten avser inte har betalats. Efter vissa regelförändringar har problemen med mervärdesskatteinbetalningar sannolikt minskat. Många företag kan numera välja att redovisa mervärdesskatten i stället som förut varje 10SOU 2007:55 s. 135 ff. 11Se SOU 2007:55 s. 134 med hänvisningar. Långa betalningstider och sena betalningar månad (detta gäller dock inte för större företag). För leverantörer som drabbas av ett flertal längre betalningsförseningar, kan emellertid reglerna för inbetalning av mervärdesskatt fortfarande utgöra en belastning i verksamheten. En ytterligare aspekt att beakta är att företag i många fall prioriterar att betala skatter och avgifter framför leverantörsskulder. Skälet till detta är de i många fall kraftfulla sanktioner som följer av underlåtenhet att betala statliga fordringar. Av samma skäl gynnas även betalningar till banker och andra finansinstitut. Detta kan medföra att just leverantörer av varor och tjänster drabbas särskilt hårt. I ett längre perspektiv kan de negativa effekterna av långa betalningstider innebära att ett företag förlorar marknadsandelar eller t.o.m. går i konkurs. Detta får givetvis följdverkningar för det enskilda företaget och dess närmaste omgivning (ägare, anställda, leverantörer etc.). Långa betalningstider kan dock på detta sätt även medföra samhällsekonomiska problem. Detta om långa betalningstider leder till att i och för sig konkurrenskraftiga företag tvingas minska sin produktion eller helt slås ut från marknaden; då minskar produktionen av varor och tjänster i samhället. , som är beroende av god likviditet för att utvecklas, kan förstås drabbas hårt av långa betalningstider. Särskilt allvarligt är det om myndigheter gör sig skyldiga till sena betalningar. Myndigheter har generellt inte samma finansieringsproblem som företag och bör därför alltid betala . I den mån detta sker i större omfattning, kan betalningsförseningar från myndigheters sida få till följd att vissa företag – på grund av svag likviditet – väljer att inte delta vid offentliga upphandlingar. På så sätt snedvrids konkurrensen, vilket hindrar en väl fungerande marknad och en effektiv användning av offentliga medel. Sammanfattningsvis kan konstateras att det vid handelstransaktioner är betydelsefullt att säljare av varor och tjänster har möjlighet att erbjuda sina köpare handelskrediter. Marknadsaktörerna måste därför ha ett utrymme att anpassa betalningstiden efter behoven i det enskilda fallet. I delar av är betalningstiderna emellertid mycket långa. Även inom vissa branscher i förekommer långa betalningstider. Detta beror på dels långa avtalade Långa betalningstider och sena betalningar betalningstider, dels sena betalningar som sker efter förfallodagen. Långa betalningstider medför en påfrestning för leverantörernas likviditet och lönsamhet, vilket i förlängningen kan leda att samhällsekonomin i stort påverkas negativt. Det är därför på ett allmänt plan angeläget att verka för snabbare betalningar vid handelstransaktioner. Det bör dock noteras att det inte finns några tydliga indikationer på att det i finns stora problem med långa betalningstider eller att det har skett en försämring . direktiv kan sägas vara ett åtgärdsprogram med syfte att förkorta betalningstidernas längd i EU-länderna. Vår huvuduppgift är att utreda hur direktivet bör genomföras i svensk rätt. Våra förslag ska således i första rummet säkerställa att uppfyller sitt unionsrättsliga åtagande enligt direktivet. Direktivet behandlar centrala frågor i den förmögenhetsrättsliga lagstiftningen. Förändringar i sådan lagstiftning kan få betydande samhällsekonomiska konsekvenser. Övervägandena om hur lagändringarna kan genomföras på ett ansvarsfullt och lämpligt sätt blir med nödvändighet något juridiskt-tekniska. Detta ska dock inte skymma att vår ambition givetvis är att i valet mellan olika möjliga sätt att genomföra direktivet, välja lösningar som verkligen kan förväntas leda till snabbare betalningar och en bättre betalningskultur. 3Direktiven om bekämpande av sena betalningar Inom EU har det gemenskapsrättsliga arbetet för att förkorta betalningstiderna och bekämpa sena betalningar bedrivits . Exempel på åtgärder som har vidtagits är inrättandet av ett europeiskt småmålsförfarande1, ett europeiskt betalningsföreläggande2, en europeisk exekutionstitel för obestridda fordringar3 samt antagandet av förordningen om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område4. Direktiven om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner (och direktiv) utgör EU:s centrala reglering när det gäller att motverka sena betalningar. Direktiven ingår i Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning och som en del av kommissionens småföretagsakt Tänk småskaligt först – en Small Business Act för Europa.5 I det följande beskrivs det lagstiftningsarbete som har lett fram till de båda direktiven (avsnitt 3.2). Därefter följer en redogörelse för innehållet direktiv och de förändringar som direktiv medför (avsnitt 3.3). 1EUT L 199, 31.7.2007, s. 1. 2EUT L 399, 30.12.2006, s. 1. 3EUT L 143, 30.4.2004, s. 15. 4EGT L 12, , s. 1. 525.6.2008, KOM [2008] 394 slutlig. Direktiven om bekämpande av sena betalningar 3.2Lagstiftningsarbetet bakom de två direktiven Genom en rekommendation uppmanade kommissionen medlemsstaterna att arbeta med frågan om sena betalningar.6 Även och Ekonomiska och verkade för gemenskapsrättsliga åtgärder på området.7 Vid en efterföljande utvärdering konstaterade kommissionen att få medlemsstater hade vidtagit några egentliga åtgärder till följd av rekommendationen och att den genomsnittliga betalningstiden i stället hade ökat.8 Med anledning av detta presenterade kommissionen ett förslag9, som slutligen utmynnade direktiv. Direktivet innehöll åtgärder med syfte att motverka sena betalningar. Som exempel kan nämnas bestämmelser om dröjsmålsränta, ersättning för indrivningskostnader, ogiltighet av och förbud mot oskäliga betalningsvillkor samt regler om återtagandeförbehåll och tidsfrister för indrivning av obestridda fordringar. direktiv angavs att kommissionen skulle genomföra en översyn av direktivets inverkan vid handelstransaktioner och hur lagstiftningen fungerade i praktiken.10 Med anledning av detta tog kommissionen fram en uppföljningsrapport – Review of the effectiveness of European Community legislation in combating late payments (Contract 30-CE0039936/00-92).11 I rapporten konstaterades att de flesta medlemsstaterna hade vidtagit åtgärder för att förkorta betalningstiderna och bekämpa sena betalningar. Utifrån detta diskuterades behovet och utformningen av ytterligare åtgärder. Bland de åtgärder som föreslogs i rapporten kan nämnas en höjning av dröjsmålsräntan och en rätt för borgenären att få en förseningsersättning vid betalningsdröjsmål. Förseningsersättningen skulle vara tillräckligt stor för att avskräcka och dessutom vara proportionell mot skulden. Vidare framhölls behovet av en mer har- 6EGT L 127, 10.6.1995, s. 19. 7EGT C 323, 21.11.1994, s. 19, EGT C 211, 22.7.1996, s. 43, EGT C 287, 22.9.1997, s. 92. 8EGT C 216, , s. 10. 9EGT C 168, , s. 13. 11Rapporten finns tillgänglig på (). Direktiven om bekämpande av sena betalningar moniserad avtalsrätt inom EU, med gemensamma regler om dröjsmålsränta och längsta avtalade betalningstider. Depositionstjänster och en europeisk fond för att erbjuda finansiering till små och medelstora företag diskuterades även. Vidare resonerades kring möjligheterna att vid betalningsförseningar utkräva personligt ansvar av företags- och myndighetsledningar. Andra förslag som diskuterades var regler om kortare handläggningstider för att få en fordran fastställd i en exekutionstitel och inskränkningar av möjligheten att bestrida ett betalningskrav. Vidare pekades på problemet med att tiden det tar att verkställa en exekutionstitel varierar mellan medlemsstaterna och att det finns skäl att försöka minska dessa skillnader. Slutligen diskuterades ett ökat användande av ny teknik samt behovet av förbättrad information om direktivet, kredithanteringens betydelse, inhemsk lagstiftning och statistik angående faktiska betalningstider. presenterade kommissionen en slutlig konsekvensanalys beträffande direktiv.12 I rapporten konstaterades att trots direktivet var sena betalningar vid handelstransaktioner fortfarande allmänt förekommande inom EU. Den offentliga sektorns betalningstider var ofta längre än för den privata sektorn. Situationen ansågs fortfarande vara allvarlig och angelägen att åtgärda. Detta skulle ske genom regler som dels avhåller gäldenärerna från att betala , dels ger borgenärerna möjlighet att på ett effektivt sätt utöva sina rättigheter vid sen betalning. Ett antal åtgärdsalternativ diskuterades utifrån kriterierna effekt, kostnadseffektivitet och enhetlighet. Konsekvensanalysen ledde fram till att kommissionen föreslog en omarbetning av direktiv.13 Förslaget resulterade direktiv. Syftet det nya direktivet är alltjämt att bekämpa sena betalningar vid handelstransaktioner. Avsikten är att stärka företagens konkurrenskraft, särskilt de små och medelstora företagen.14 Dispositionen direktiv har förändrats i förhållande till det tidigare direktivet. Bland annat har en uppdelning skett av regler för handelstransaktioner mellan företag (artikel 3) och för transaktioner när företag säljer varor eller tjänster till offentliga myndigheter (artikel 4). Som framgår i följande avsnitt är 2011 års 12Impact Assessment, , COM [2009] 126 final. 138.4.2009, KOM [2009] 126 slutlig. Direktiven om bekämpande av sena betalningar direktiv i flera avseenden mer långtgående än direktiv (se avsnitt 3.3). Båda direktiven om sena betalningar är s.k. minimidirektiv (artikel 6.2 direktiv och artikel 12.3 direktiv). Detta innebär att medlemsstaterna tillåts ha ett bättre, men inte sämre, skydd för borgenärerna än vad som följer av direktivet. Direktiven gäller för betalningar vid handelstransaktioner, dvs. transaktioner mellan företag eller mellan ett företag och en offentlig myndighet som leder till leverans av varor eller tillhandahållande av tjänster mot ersättning (artikel 1 och 2.1 första stycket direktiv och artikel 1.2 och 2.1 direktiv). Regleringen omfattar således inte betalningar i konsumentförhållanden eller mellan myndigheter. Vid transaktioner mellan företag och offentliga myndigheter, gäller direktivet enbart om gäldenären är en offentlig myndighet. Slutligen omfattas inte betalningar för annat än varor eller tjänster. Med offentlig myndighet avsågs direktiv (artikel 2.1 andra stycket) varje upphandlande myndighet eller enhet enligt definitionen i direktiven om offentlig upphandling 92/50/EEG15, 93/36/EEG16, 93/37/EEG17 och 93/38/EEG18. Upphandlande myndighet definieras i dessa direktiv som statliga, regionala eller lokala myndigheter och organ som lyder under offentlig rätt. Det kan också vara fråga om sammanslutningar av en eller flera av dessa myndigheter eller organ som lyder under offentlig rätt. Med organ som lyder under offentlig rätt avses varje organ som inrättats för att tillgodose allmännyttiga behov som inte är av industriell eller kommersiell karaktär. Det krävs vidare att det ska vara fråga om en juridisk person.