sou · H0B352 · 2012-08-24 00:00:00 — Ägare av näringsfastig- heter är alltså inte skyldiga att vara registrerade till mervärdesskatt enbart på grund av innehavet av fastighet. I 4 kap. 3 § ML finns bestämmelser där vissa specifika omsätt- ningar med anknytning till fastigheter anses som yrkesmässiga trots att det i övrigt inte är fråga om en yrkesmässig verksamhet. Dessa omsättningar avser avyttring av skog till den del ersättningen ska kapitalvinstbeskattas, försäljning av en vara, upplåtelse av en avverkningsrätt eller rätt att ta jord, sten eller annan naturprodukt från en privatbostadsfastighet och frivillig skattskyldighet för uthyr- ning av privatbostadsfastighet. I de två sistnämnda fallen krävs att ersättningen under beskattningsåret överstiger . Utredningens förslag: Den s.k. tvåhektarsregeln ändras till en femhektarsregel. Definitionen av ekonomibyggnad ändras till att vara en byggnad som används i yrkesmässig näringsverksamhet och som är inrättad för en användning i jord- eller skogsbruk och som inte är inrättad för bostadsändamål. Även växthus och djurstall som används i yrkesmässig näringsverksamhet utan att det finns någon anknytning till jord- eller skogsbruk definieras som ekonomibyggnad. Överloppsbyggnad som varit eko- nomibyggnad ska räknas som sådant komplementhus som hör till småhus. Utredningen föreslår att den s.k. tvåhektarsregeln i 2 kap. 4 § FTL ändras till att bli en femhektarsregel. Det innebär att bebyggda registerfastigheter, eller sådan fastighet som får bebyggas, som ligger i ett ägoskifte och som är fem hektar eller mindre inte ska delas upp i mindre ägoslag. All mark ska i stället utgöra tomtmark, såvida den inte ska sammanföras med annan egendom enligt 4 kap. FTL. Förslaget innebär en tillämpning motsvarande vad som gäller avseende tvåhektarsregeln men med en utvidgning av arealen. Vad bestämmelsen i praktiken gör är att den styr den minsta storleken för att marken ska indelas i lantbruksenhet. , som omfattas av förslaget och som klassificeras som åker, bete eller skog på en lantbruksenhet och därmed är närings- fastighet, blir om förslaget genomförs klassificerad som tomtmark. Denna tomtmark kommer att ses som privatbostadsfastighet, om småhuset är en privatbostad enligt 2 kap. 8 och 13 §§ IL. Det är dock bara fysiska personer och i vissa fall dödsbon som kan inneha privatbostadsfastigheter (2 kap. 8 och 12 §§ IL). Uppställningen enligt nedan beskriver översiktligt skillnaden i beskattning av en näringsfastighet och en privatbostadsfastighet. Detta för att beskriva de konsekvenser som förslaget i huvudsak medför för de fastighets- ägare som får sin mark omklassificerad till privatbostadsfastighet. Fastighetsägare som innehar näringsfastighet måste lämna in en näringsbilaga till inkomstdeklarationen och är bokföringsskyldig på grund av innehav av näringsfastighet enligt 2 kap. 6 § bok- föringslagen (1999:1078). En innehavare av privatbostadsfastig- het ska däremot inte lämna näringsbilaga och är inte bokförings- skyldig med anledning av sitt fastighetsinnehav. Ägare till en näringsfastighet ska ta upp eller minska avdragen med erhållet stöd, t.ex. EU-stöd, som är hänförligt till fastig- heten i inkomstslaget näringsverksamhet i enlighet med bestäm- melserna i 29 kap. 4–8 §§ IL. En ägare som innehar privatbostads- fastighet tar upp erhållet stöd i inkomstslaget kapital, enligt 42 kap. Den ersättning som ägare av en näringsfastighet får tas upp i in- komstslaget näringsverksamhet. Kostnaderna för inkomsternas förvärvande dras av i inkomstslaget näringsverksamhet, 16 kap. Utgifter för att bygga skogsvägar och andra markanlägg- ningar dras av som värdeminskningsavdrag enligt 20 kap. IL. Ägare till lantbruksenhet har i vissa fall möjlighet att få skogs- avdrag, avdrag för insättning på skogskonto, ersättningsfond m.m., 21 kap., 30–31 kap. och 34 kap. IL. Om jord- och skogs- bruket utgör eller ingår i en aktivt bedriven näringsverksamhet finns det möjlighet till avdrag för underskott för nystartad verk- samhet som allmänt avdrag, 62 kap. 2–3 §§ IL. I annat fall rullas underskotten vidare enligt 40 kap. 2 § IL till dess att näringsfastigheten säljs eller näringsverksamheten avslutas, se 45 kap. 32 § och 42 kap. 34 § IL. Det finns även möjlighet till av- drag för s.k. tillsynsresor till den del utgiften överstiger , 16 kap. 28 § IL. Ersättning som ägare av en privatbostadsfastig- het får i form av försäljning av produkter eller hyresintäkter från marken ska i sin helhet tas upp i inkomstslaget kapital enligt 42 kap. 30 § första stycket IL. Från dessa inkomster får ett schablonavdrag om och bostad (2012) göras. I de fall det är fråga om tomtmark som har hyrts eller arrenderats ut får av intäkterna från upplåtelsen dras av oavsett om fastighetsägaren haft några utgifter eller inte. Några andra avdrag får dock inte göras, avdragen får inte heller överstiga den ersättning som ska tas upp med anledning av upplåtelse av tomt- marken, 42 kap. 30–31 §§ IL. Om uthyrning sker till arbets- givare m.fl. gäller andra regler, se 42 kap. 32 § IL. Ränta hänförlig till åker, bete och skog på lantbruksenhet dras av i inkomstslaget näringsverksamhet, 16 kap. 1 § IL. Ränta hän- förlig till småhusenhet som utgör privatbostadsfastighet dras i sin helhet av i inkomstslaget kapital enligt 42 kap. 1 § andra stycket IL. Vid försäljning av lantbruksenhet ska den del av kapitalvinsten som avser åker, bete och skog redovisas i inkomstslaget kapital. Vid beräkningen av kapitalvinsten dras eventuellt underskott av näringsverksamhet av och skatt tas ut av vinsten (0,3 x 0,9). ska eventuella värdeminskningsavdrag, skogsavdrag och substansminskningsavdrag hänförliga till närings- fastigheten tas upp (återläggas) i inkomstslaget näringsverksam- het. Vid försäljning av privatbostadsfastighet tas skatten ut av vinsten (0,3 x 22/30). som klassificeras som åker, bete och skog omfattas inte av uppskovsreglerna i 47 kap. IL vilket en tomtmark som tillhör en privatbostad gör. En småhusenhet bestående av ett uppfört småhus med tillhöran- de tomtmark omfattas i sin helhet av den kommunala fastighets- avgiften, det gör bara småhuset och tillhörande tomtmark på en lantbruksenhet. Om tomtmarken är obebyggd eller småhuset under uppförande omfattas de dock i stället av den statliga fastig- hetsskatten vare sig de ingår i en småhusenhet eller i en lantbruks- enhet. Utredningen föreslår att den nya tomtmarksarealen bestäms till fem hektar. Det kan tyckas stort när man pratar om tomtstorlek för småhus, men vid taxeringen av tomtmark för småhus beräknas rikt- värdet som högst efter den dubbla storleken av normaltomten för värdeområdet enligt 1 kap. 35 c § fastighetstaxeringsförordningen (1993:1199), FTF. Det innebär att marken som går utöver normal- tomtens dubbla storlek inte åsätts något värde. Det får till följd att en mycket stor del av marken för de enskilda fastigheterna i dessa fall inte kommer att beaktas då taxeringsenhetens markvärde bestäms. När det gäller EU:s direktstöd för jordbrukare har regeringen i 1 kap. 10 § förordningen (2004:760) om EU:s direktstöd för jord- brukare beslutat om en minsta gräns om fyra hektar jordbruksareal för att bevilja stöd, gårdsstöd. Vad som avses med jordbruksareal i det här sammanhanget framgår av 2 § samma kapitel. Det är den totala areal som upptas av , permanent betesmark eller per- manenta grödor. Även i förordningen (2007:481) om stöd för lands- bygdsutvecklingsåtgärder finns i 2 kap. 1 § en gräns i fråga om kompensationsbidrag i mindre gynnade områden som avser slåtter- eller betesvall på , betesmarker, odling av spannmål och potatis i vissa områden. Den gränsen uppgår till för sådant jordbruk. EU:s gemensamma jordbrukspolitik ska refor- meras och dessa nationellt bestämda arealer kan därmed komma att ändras. , LBR, är ett underlag för statistik på jordbruksområdet. Statistiken har utnyttjats bl.a. av myndigheter och näringsliv vid planering och beslut om åtgärder inom jordbruksområdet, som underlag för utvärdering av vidtagna åtgärder m.m. Registret handhas av . Definitionen av vilka företag som ingår i LBR har ändrats . Detta har gjorts bl.a. med hänsyn till och rådets förordning (EG) nr 1166/2008 om undersökningar om jordbrukets struktur och en undersökning om produktionsmetoder inom jord- bruket. LBR:s omfattning är därför numera en sammanslagning av de gamla svenska avgränsningarna samt EU:s avgränsningar. Således registreras numera i LBR bl.a. samtliga jordbruksföretag som brukar två hektar samt de som brukar sammanlagt jordbruksmark. Den sistnämnda uppgiften infördes vid för- ändringen . till LBR i huvudsak från administrativa register och då i första hand registret för jordbrukarnas ansökningar om arealbaserade stöd och det centrala nötkreatursregistret. Härutöver förekommer insamling av information till LBR genom komplet- terande enkäter, Jordbruksstatistisk årsbok 2011, s. 335 f. Antalet bebyggda lantbruksenheter som är mindre än fem hektar uppgår till ca 32 000 stycken. All näringsverksamhet som en fysisk person eller ett dödsbo bedriver i hänförs till en och samma näringsverksamhet enligt 14 kap. 12 § IL. Detta medför, tillsammans med att numera inhämtar mycket färre uppgifter i näringsblanketterna, att det i normalfallet inte går att utläsa utifrån i system sökbara uppgifter, hur stor del av överskottet eller underskottet, i näringsverksamheten som avser den aktuella lantbruksenheten. En stor del kan avse annan rörelse, som t.ex. uthyrning av jordbrukstjänster. Det går därför inte heller att få fram hur stor del av intäkterna respektive kostnaderna som avser skogs- och jordbruk hänförlig till de här lantbruksenheterna. Det får till följd att det är svårt att uppskatta hur många det är av dessa fastighetsägare som har en näringsverksamhet som definieras enbart genom innehavsregeln i 13 kap. 1 § tredje stycket IL och hur många det är som oberoende av innehavsregeln ändå ska anses be- driva näringsverksamhet yrkesmässigt och självständigt med stöd av 13 kap. 1 § första stycket IL. Dessutom gäller att om det på fastigheten, förutom småhus, finns ekonomibyggnad kommer den inte att påverkas av de ändrade tomt- marksreglerna. Ekonomibyggnad taxeras nämligen som lantbruks- enhet. Antalet lantbruksenheter som har såväl bostadsbyggnad som ekonomibyggnad och vars areal är mindre än fem hektar uppgår till ca 20 700 stycken. Ekonomibyggnad definieras i 2 kap. 2 § FTL som byggnad som är inrättad för jordbruk eller skogsbruk och som inte är inrättad för bostadsändamål, såsom djurstall, loge, lada, maskin- hall, lagerhus, magasin och växthus. Därtill anges i ett särskilt stycke växthus och djurstall som inte har anknytning till jordbruk eller skogsbruk. Den befintliga definitionen av ekonomibyggnad i 2 kap. 2 § FTL kan medföra att överloppsbyggnader, dvs. ekonomibyggnader som inte längre behövs för driften av ett lant- eller skogsbruk, medför att fastigheten ändå inte blir en ren småhusenhet utan alltjämt kom- mer att innehålla en del som på grund av innehavsregeln i 13 kap. 1 § tredje stycket IL anses utgöra näringsverksamhet. För att und- vika detta anser utredningen att det är lämpligt att göra vissa för- tydliganden i definitionen av ekonomibyggnaderna. Ekonomibygg- nad bör definieras som byggnad som används i yrkesmässig närings- verksamhet och som är inrättad för en användning i jord- eller skogsbruk och som inte är inrättad för bostadsändamål samt även växthus och djurstall som används i yrkesmässig näringsverksamhet utan att det finns någon anknytning till jord- eller skogsbruk. Exempel på det sistnämnda kan t.ex. vara en handelsträdgård, hönseri/kycklinguppfödning eller en minkfarm. Ett sådant förtydligande innebär att om det på en småhusenhet finns överloppsbyggnad, mindre stallbyggnad eller växthus som inte används i yrkesmässig näringsverksamhet utan för fastighetsägarens sport- eller hobbyintresse ska dessa räknas som sådant komple- menthus som hör till småhus, på sätt som anges i allmänna råd om riktvärdeangivelser och grunder för taxeringen och värdesättningen av lantbruksenheter vid och senare års fastighetstaxeringar, SKV A 2010:7 avsnitt 1.4. En värdefull komplementbyggnad på en småhusenhet kan medföra att taxeringsvärdet i stället behöver justeras på grund av säregna för- hållanden, enligt 7 kap. 5 § FTL. Det är också viktigt att Skatte- verket gör nödvändiga justeringar så att underlaget i form av pris- statistik vid förberedelsearbetet blir så rättvisande som möjligt. Det är möjligt att utredningens förslag får till följd att några av de mangårdsbyggnader o.d. som avses i 2 kap. 9 § tredje stycket IL där ägaren kan välja att låta privatbostaden räknas som närings- fastighet, inte längre kommer att ligga på en lantbruksenhet. I dessa fall blir det inte längre möjligt att behandla privatbostaden som näringsfastighet. Det finns 58 stycken fastigheter med sådana mangårdsbyggnader som avses i 2 kap. 9 § tredje stycket IL som taxeras som lantbruksenheter och som har en areal som är mindre än fem hektar. Hur många av dessa som låter privat- bostad räknas som näringsfastighet känner utredningen inte till. I 26 kap. 8 § IL finns bestämmelser, genom hänvisningar, avse- ende de konsekvenser som följer när en näringsfastighet hos samma ägare blir privatbostadsfastighet. Där framgår bl.a. att följande av- drag ska återföras till näringsverksamheten; värdeminskningsavdrag på byggnader och markanläggningar, skogsavdrag, avskrivningar som gjorts i samband med att ersättningsfond eller liknande fond tagits i anspråk och avdrag för förbättrande reparationer och under- håll av byggnader och markanläggningar som gjorts för beskatt- ningsåret och de fem föregående åren. De återförda avdragen kom- mer därmed således att tas upp som intäkt i näringsverksamheten på samma sätt som när fastigheten säljs. När privatbostadsfastig- heten säljs ska omkostnadsbeloppet beräknas som om fastigheten varit en privatbostadsfastighet under hela innehavet med följande undantag. Belopp som återförts i näringsverksamheten och som avsåg förbättrande reparationer ska dras av vid kapitalvinst- beräkningen utan att vare sig beloppsgränsen (/år) eller den femårsgräns som annars gäller för privatbostäder beaktas, 45 kap. 13 § andra stycket IL. Till den del vissa värdeminskningsavdrag inte återförs i näringsverksamheten vid omklassificeringen på grund av värdenedgång ska anskaffningsutgiften för privatbostadsfastigheten i stället minskas, 45 kap. 16 § IL. Om en näringsfastighet omklassificeras till en privatbostads- fastighet kan det innebära att näringsverksamheten upphör. Det behöver dock inte vara så. Så länge som en person (näringsidkare) bedriver en näringsverksamhet kan ett underskott rullas vidare och kvittas mot inkomster från t.ex. fastighetsägarens byggfirma. Om innehavet av näringsfastigheten är den enda näringsverksamhet som fastighetsägaren bedriver, och hela näringsverksamheten upphör i och med att näringsfastigheten omklassificeras till privatbostads- fastighet, gäller följande. Avdrag för kvarstående underskott i närings- verksamheten sker enligt reglerna i 42 kap. 34 § IL. Avdraget utgör av underskottet och sker i inkomstslaget kapital. En utökning av tvåhektarsregeln för bebyggd tomtmark eller tomtmark som får bebyggas och som inte ska taxeras tillsammans med annan fastighet eller fastighetsdel får också till följd att fler fastigheter som taxeras som lantbruk inte kommer att omfattas av jordförvärvslagen (1979:230). Jordförvärvslagen utgår i fråga om vilka fastigheter som omfattas ifrån vad som taxerats som lantbruks- enhet. Detta avlastar länsstyrelsernas arbete och får ses som en lättnad för fastighetsägarna till berörda fastigheter. Initialt kan den föreslagna förändringen av tomtarealen förväntas kunna medföra betydande konsekvenser för en del av berörda fastighetsägare beroende på om t.ex. återföring behöver göras av vissa avdrag enligt reglerna i 26 kap. IL. De största vinsterna, som utredningen ser det, med att ändra arealen för tomtmark är att ett stort antal fastighetsägare inte ska behöva lämna näringsbilaga till deklarationen och vid försäljning endast behöva göra en kapital- vinstberäkning. Det är således mycket merarbete som undviks för såväl fastighetsägare som för . Det ligger också i tiden att öka schabloniseringen och undanta mindre inkomster från be- skattning. 4.4.2Byggnad med bostad för tre–tio familjer på lantbruk Utredningens förslag: Byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre och högst tio familjer och som ligger på lantbruksenhet ska inte längre indelas som småhus. Till följd av det justeras även 4 § lagen (2008:826) om skattereduktion för fastig- hetsavgift så att den omfattar alla småhus på lantbruksenheter. Begreppet familj byts ut mot hushåll. Byggnader och mark indelas vid fastighetstaxeringen i olika bygg- nadstyper och ägoslag och utgör värderingsenheter, dvs. de utgör enheter som ska värderas för sig. De byggnader och den mark som ska taxeras och redovisas tillsammans förs samman till taxerings- enheter. För fastigheter som inte är skatte- eller avgiftspliktiga ska något taxeringsvärde inte bestämmas, 5 kap. 1 § FTL. Bestämmelserna om vad som utgör en taxeringsenhet, dvs. vad som ska taxeras för sig, i fastighetstaxeringen finns i 4 kap. FTL. Huvudregeln är att registerfastighet ska utgöra taxeringsenhet om inte annat föreskrivs, 4 kap. 1 § FTL. Har skilda delar av en fastig- het olika ägare som är fallet vid t.ex. byggnad på ofri grund ska fastigheten delas upp i taxeringsenheter enligt ägarförhållandena, 4 kap. 2 § FTL. Registerfastigheter och delar av registerfastigheter får också sammanföras till en taxeringsenhet om de har samma ägare och ligger inom samma kommun, 4 kap. 3 § FTL. I en taxerings- enhet får dock inte ingå både skatte- och avgiftspliktig och skatte- och avgiftsfri egendom. De kombinationer av byggnadstyper och ägoslag som ska utgöra taxeringsenhet anges i 4 kap. 5 § FTL. Där framgår bl.a. att småhus och tomtmark för sådan byggnad utgör taxeringsenhetstypen småhusenhet, att hyreshus och tomtmark för sådan byggnad utgör typen hyreshusenhet samt att ekonomibygg- nad, , betesmark, produktiv skogsmark och skogligt impe- diment utgör typen lantbruksenhet. Av paragrafen framgår vidare att småhus och tomtmark för sådan byggnad som ligger på lant- bruksenhet ska ingå i lantbruksenheten. Det gäller även om små- huset inte fyller någon funktion i lantbruket, såsom t.ex. ett fritidshus. Därtill ska lantbruksenhet som ingår i en brukningsenhet utgöra taxeringsenhet. Enligt 2 kap. 2 § FTL är huvudregeln att småhus är byggnad som är inrättad till bostad åt en eller två familjer samt komplement- hus till sådan byggnad. Till byggnadstypen småhus hör det som i SOU 2012:52 Förenkling av fastighetstaxeringen dagligt tal kallas villor, radhus och kedjehus, prop. 1979/80:40, s. 193. Även byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre och högst tio familjer som ligger på fastighet med , betesmark, produktiv skogsmark eller skogligt impediment, dvs. på lantbruks- enhet, är småhus. Detta trots att de motsvarar en del av definitionen av hyreshus. I paragrafens redogörelse för hyreshus fastställs dock att sådan byggnad inte ska vara hyreshus om den ingår i lantbruks- enhet. Bostadsbyggnad för minst tre och högst tio familjer indelas alltså som småhus om byggnaden är belägen på registerfastighet som till någon del upptas av mark för lantbruksändamål. En sådan byggnad hade utan de undantag som återgetts ovan inte ansetts utgöra småhus utan den hade varit ett hyreshus enligt systematiken i FTL. Vad det i praktiken är fråga om är gamla arbetarbostäder i lantbruket s.k. statarlängor, prop. 1999/2000:2 del 2, s. 27 f. I och med skattereform infördes vid inkomsttaxeringen bestämmelser om privatbostadsfastighet och näringsfastighet. Som privatbostad räknas bl.a. småhus som är inrättat till bostad åt en eller två familjer och som till övervägande del respektive väsentlig del används eller är avsett att användas av ägaren eller någon närstående till honom eller henne för permanent boende eller som fritidsbostad, 2 kap. 8 § första stycket IL. Småhus på lantbruksenhet som är in- rättat till bostad åt fler än två familjer ska inte räknas som privat- bostad, 2 kap. 9 § andra stycket IL. Privatbostadsfastighet är små- husenheter, småhus på ofri grund, småhus på lantbruksenhet och ägarlägenhetsenhet om det är fråga om en privatbostad samt även tomtmark på vilken avsikten är att bygga en privatbostad, 2 kap. 13 § IL. Näringsfastighet är fastighet som inte är privatbostads- fastighet, 2 kap. 14 § IL. Privatbostadsfastighet kan inte ingå i närings- verksamhet, 13 kap. 1 § IL, med undantag för småhus på lantbruks- enhet som har en storlek om och nybygg- nadsår som på ägarens begäran kan räknas som närings- fastighet, 2 kap. 9 § tredje stycket IL. Ordningen med att byggnad inrättad till bostad åt minst tre och högst tio familjer ska vara småhus om den ligger på lantbruks- fastighet infördes genom prop. 1990/91:47 och har tillämpats sedan 1992 års allmänna fastighetstaxering av lantbruk. ingick småhus och hyreshus i lantbruksenhet endast om byggnaden be- hövdes som bostad för ägare, arrendator eller deras arbetskraft samt den produktiva marken, dvs. , betesmark och skogsmark omfattade . I annat fall ingick dessa byggnader och tomtmarken till dem inte i lantbruksenheten utan värderades som Av förarbetena framgår att antalet hyreshus som ingick i lantbruksenheter vid den allmänna fastighetstaxe- ringen uppgick endast till omkring 150 stycken. En förutsätt- ning för bestämmelsen var dock att det inte var fråga om alltför stora hus och därför sattes gränsen vid tio lägenheter. Hyreshus inrätta- de till bostad åt fler än tio familjer skulle i fortsättningen inte ingå i lantbruksenhet utan utgöra egna hyreshusenheter. Anledningen till särregleringen för dessa byggnader angavs vara förenklingsskäl, prop. 1990/91:47, s. 46. Utredningens förslag att ta bort undantagen för de gamla s.k. statarlängorna medför en förenkling och renodling av lagstiftningen på så sätt att vad som utgör särreglering i såväl FTL som IL och som rör ett förhållandevis fåtal fastigheter tas bort. Det är utred- ningens uppfattning att antalet sådana byggnader som är i fråga inte kan antas ha ökat . Dessa byggnader är rätteligen hyres- hus och bör behandlas som sådana. Fastighetstaxeringen av dessa byggnader kommer, om särregleringen tas bort, att överensstämma med hur byggnaderna behandlas vid inkomstbeskattningen, vilket är en fördel ur tillämpningssynpunkt för såväl fastighetsägare som för . Förändringen kommer att öka den administrativa bördan för berörda fastighetsägare då de vid separata tillfällen kom- mer att taxeras för lantbruksenheten med eventuella tillhörande småhus och för aktuell hyreshusenhet med tillhörande tomtmark. Det kommer initialt även att öka administrativa börda på så sätt att de fastigheter som har dessa byggnader inte enkelt kan identifieras i fastighetstaxeringsregister. Den kommunala fastighetsavgiften kommer för dessa byggnader, med föreslagen ändring, att tas ut såsom för hyreshus i stället för som för småhus. Detta kan beroende på byggnadens utformning och läge komma att innebära såväl högre som lägre avgift. Utred- ningen föreslår också i avsnitt 4.4.5 en ändring av det minsta värdet för att bl.a. hyreshus ska utgöra värderingsenhet till . En möjlig konsekvens av en sådan ändring är att dessa byggnader, be- roende på var de är belägna, i enlighet med 7 kap. 16 § FTL inte åsätts något taxeringsvärde. Eftersom dessa byggnader utgör näringsfastigheter kommer någon förändring i fråga om inkomst- taxeringen inte att ske. För den kommunala fastighetsavgiften finns en begränsning av avgiftsuttaget för pensionärer, personer som får sjuk- eller aktivitets- ersättning samt personer som får ersättning enligt lagstiftning om social trygghet i en annan stat inom Europeiska ekonomiska sam- arbetsområdet, om ersättningen betalas ut enligt grunder som är jämförbara med vad som gäller för sjuk- eller aktivitetsersättning.