sou · H0B364 · 2012-09-28 00:00:00 — Bolagen har också fått svara på om det kan utgå ersättning till kunder som flyttar från deras bolag. Det förekommer endast i form av att kunder som flyttar internt inom ett bolag eller bolagsgrupp inte belastas med de flyttavgifter man normalt tar ut. Det kan även förekomma att bolag avstår från att marknadsvärdesjustera eller göra avdrag för oamorterade anskaffningskostnader vid intern flytt. Sammanfattningsvis kan sägas att fasta avgifter är dyra om man vill flytta mindre pensionskapital – kostnaden relaterad till flyttat kapital blir väldigt högt. är det rimligt för företaget att kunna täcka de administrativa hanteringskostnaderna även i de fall man flyttar ett litet pensionskapital. En rörlig avgift kan i stället bli väldigt dyr vid flytt av större kapital. I båda fallen kan avgifts- modellen alltså verka som ett hinder för en eventuell flytt. 8.12Flytträtt i ett internationellt perspektiv Utredningen har undersökt flytträtten i , och och bedömer att det finns relativt stora och grundläggande skillnader mellan svensk förhållande och de som finns i övriga nordiska länderna. Några grundläggande skillnader är att ofördelade överskott inte förekommer samma utsträckning som i , vilket komplicerar förhållandet i . En annan viktig skillnad är tjänstepension är en lagstadgad förmån i , vilket medför att kollektivavtalsrätten inte omfattar detta område i samma grad som i . I finns en annan modell. Där har staten ett övergripande ansvar för utformandet av tjänstepensionsmarknaden. Sammantaget gör dessa stora skillnader att utredningen väljer att endast kortfattat kommentera flytträtten i de nordiska länderna i följande avsnitt. Flytträtt – en bakgrund har en lagfäst rätt för en livförsäkringstagare att säga upp ett försäkringsavtal för överföring av avtalet med alla tillhörande medel till ett annat livförsäkringsföretag. Den norska flytträtten avser alltså en flytt av försäkringsavtalet, inte pensions- kapitalet som i . Det gör att man som kund är beroende av att det finns likvärdiga alternativ att flytta till, vilket bland annat ställer krav på vilka garantier som ställs. En annan konsekvens är att det inte förekommer flytt utanför . Det är även möjligt för en försäkringstagare att, utan uppsägning av det ursprungliga avtalet, begära överföring av en del av pensionskapitalet till en annan försäkringsgivare, dock under förutsättning att tillsyns- myndigheten i varje enskilt fall godkänner det. Flytträtten gäller för såväl individuell försäkring som grupplivförsäkring och annan kollektiv livförsäkring. En grundläggande skillnad i i jäm- förelse med är att man har lagstiftat om tjänstepension, utformningen styrs alltså inte i samma omfattning av kollektiv- avtalsparterna. Flytträtten omfattar även försäkringar som tecknats innan regel- verket trädde ikraft. För de äldre avtalen blev försäkringsföretagen vid ikraftträdande av reformen skyldiga att ändra försäkrings- villkoren så att det framgick att försäkringen kunde sägas upp för flyttning och vilka regler som gällde för detta. Den norska flytträtten är kopplad till försäkringens garanterade värde, som för varje försäkring framgår av ett enskilt konto. Det garanterade värdet består dels av vad som ursprungligen garanterats i avtalet, dels av en årlig tilldelning av överskott i företaget. I tillämpas därmed en annan återbäringsteknik än i och rörelsen regleras i större utsträckning i lag. Den norska modellen med årlig fördelning av återbäring innebär att beräkningen av det flyttbara värdet är mindre komplicerad än i . Det norska flytträttsregelverket är relativt detaljerat och i före- skrifter finns bl.a. följande krav uppställda: Försäkringsmedlen ska överföras till en försäkring i motsvar- ande skattekategori som den ursprungliga försäkringen. Finns oåterkalleligt förmånstagarförordnande krävs förmåns- tagarens godkännande. Det avgivande företaget kan kräva att den försäkrade genomgår hälsoprövning vid uppsägningen. Flytträtt – en bakgrund I det mottagande företaget ska de överförda medlen användas till att säkra förmåner av samma art och med samma fördelning av medel svarande mot garanterade förmåner och övriga för- måner. Pensionsåldern ska vara densamma i det nya avtalet. gavs det avgivande företaget rätt att ta ut en avgift såväl för flytt av individuell livförsäkring som kollektiv pensions- försäkring. Avgiften fick högst uppgå till avseende individuell livförsäkring och högst 5 för kollektiv pensionsförsäkring. har avgiften för flytt av individuell livförsäkring tagits bort helt. För belopp under- stigande 10 miljoner NOK ska en överföring ske inom en månad, medan tidsfristen uppgår för belopp över 10 miljoner NOK och för belopp över 200 miljoner NOK. Flytträtten i sig är oomstridd, men diskussioner förs avseende behovet av att dels höja avgiftstaket, dels förlänga tidsfristen för kollektiva försäkringar. har norska livförsäkringsföretag infört flytt- stopp för traditionella pensionsförsäkringar. Företagen har problem med att flytta försäkringsavtal då det finns krav på nyteckning med likande garantier. Den modellen i kombination med det låga ränte- läget leder till att försäkringsföretagen får problem att hantera flyttar. En genomgång av den norska flytträtten visar att det finns skill- nader mellan pensionssystemen och försäkringsmarknaderna i respektive . Exempelvis skiljer sig överskotts- hanteringen i och åt på ett sätt som innebär att frågan om hur ofördelade överskott ska hanteras vid en flytt blir avsevärt mindre i . De skillnader som finns innebär att det i vissa avseenden kan vara svårt att göra jämförelser mellan länderna och överföra de norska förhållandena till . Vi har tidigare i betänkandet beskrivit den danska modellen för överskottshantering, se avsnitt 4.11. som den infördes underlättades även flytt av pensionskapital från äldre former av tjänstepension till nyare former av tjänstepension som inte är lika Flytträtt – en bakgrund kapitalkrävande för försäkringsföretagen. Syftet var bland annat att de försäkrade genom en sådan flyttmöjlighet skulle kunna få en bättre tillväxt på sitt pensionskapital. Arbetspensioner i är lagstadgade till skillnad från de kollektiv- avtalade pensionerna i . Arbetsmarknadens parter är repre- senterade inom arbetspensionens förvaltning. Arbetspension är ett förmånsbestämt system där staten är garant för pensionerna, inklusive viss indexering. Ungefär en fjärdedel av pensionsåtagandet är fonderat. Pensionerna hanteras av särskilda pensionsanstalter och aktörerna har ett lagstadgat pensionsorgan, Pensionsvalscentralen till stöd i hanteringen. Delar av pensionen kan vara fonderade i flera pensionsanstalter. I samordnas pensionsutbetalningen, så att en pensionsanstalt är ensam utbetalare av pension. Ett organ benämnt Pensionsskyddscentralen sköter sedan kostnadsfördel- ningen mellan berörda pensionsanstalter. Det finns alltså stora skillnader mellan svenska och finska tjänstepensioner. Den finska modellen med förmånsbestämda pensioner där staten är en garant och där pensionsutbetalningar samordnas har inte samma behov av konsumentskydd som den svenska modellen. 9Flytträtt – överväganden och förslag Utredningens bedömning: I förslaget till lagstiftning om flytt- rätt för försäkringssparande avseende avtal som tecknats före ska utredningen utgå från nu gällande civilrättslig reglering om flytträtt och analysera om definitionen av denna rätt behöver revideras. Då även den skatterättsliga regleringen och de begränsningar som framgår av denna påverkar flytträttens utformning ska utredningen även se över och analysera om det finns ett behov av revidering av dessa regler. Skälen för bedömningen: Det finns ingen generell och allmänt vedertagen definition av begreppet flytträtt. Begreppet obliga- torisk, eller lagstadgad flytträtt, för försäkringssparande bygger på den civilrättsliga och ovillkorliga rätten i FAL för en försäkringstagare att när som helst säga upp sin försäkring och få pensionsförsäkringens hela värde överfört till en annan försäkring. Vidare ställer skattelagstiftningen ett antal krav som måste vara uppfyllda för att en flytt ska medges. Den civilrättsliga lagstadgade flytträtten gäller således endast om den flytt som ska göras upp- fyller de skatterättsliga villkoren för en sådan. För att kunna lämna förslag på en lagstiftning om flytträtt för försäkringssparande i enlighet med direktivet behöver utredningen i ett första steg analysera flytträttsbegreppet utifrån gällande lag- stiftning och analysera om det finns skäl att revidera nu gällande bestämmelser och begränsningar. Det är i sammanhanget viktigt att återigen påpeka att nu gällande civilrättsliga reglering av flytträtten endast omfattar individuella för- Flytträtt – överväganden och förslag säkringar och inte kollektivavtalsgrundade tjänstepensions- försäkringar. Analysen av FAL begränsas således av naturliga skäl till vissa försäkringsformer. Kraven i skattelagstiftningen på en flytt gäller däremot generellt för sådana försäkringar som definieras som pensionsförsäkring i skatterättsliga termer, oavsett om de är indi- viduella eller kollektivavtalsgrundade. i betänkandet analys- eras motiven till begränsningarna i flytträttens omfattning och om dessa behöver ses över och revideras. Uppsägning respektive återköp av en försäkring Det är viktigt att först och främst klargöra en skillnad som finns i den civilrättsliga lagstiftningen mellan å ena sidan uppsägning och å andra sidan återköp av en försäkring. Enligt en veder- tagen uppfattning har försäkringstagaren1 vid personförsäkring i princip en obegränsad rätt att när som helst säga upp försäkringen för upphörande . Detta är också reglerat i 11 kap. 5 § första stycket FAL. Att träffa avtal om en premiebetalningstid medför därmed inte att försäkringstagaren för- binder sig att betala premie under hela den avtalade tiden. Ofta medger försäkringsföretaget uppsägning med omedelbar verkan även för vilken premie redan har betalats. Annars kan försäkringen upphöra först vid nästa premiebetalningstillfälle. Detta anses gälla för all personförsäkring, såväl för livförsäkring som för sjuk- och olycksfallsförsäkring (se prop. 2003/04:150 s. 255). I samband med uppsägningen av försäkringsavtalet kan för- säkringstagaren i enlighet med 11 kap. 5 § andra stycket FAL begära att antingen få försäkringen ändrad till premiefri försäkring, så kallat fribrev, eller få försäkringen återköpt av försäkrings- företaget. Det senare gäller i den mån rätt till återköp medges enligt IL. Bestämmelsen innehåller också en begränsning i att återköp av vissa försäkringar tidigast får ske . Även denna begräns- ning är kopplad till skatterättsliga krav och syftar till att hindra kringgående av lagen (1990:661) om avkastningsskatt på pensions- medel. Begränsningen innebär att ett återköp eller en överföring tidigast får ske efter att avtalet tecknats. 1 Det bör återigen betonas att för annan pensionsförsäkring än tjänstepensionsförsäkring ska enligt skattelagstiftningen den försäkrade vara försäkringstagare (se 58 kap. 9 § första stycket IL – med vissa undantag i andra och tredje stycket). För tjänstepensionsförsäkring ställs däremot inga sådana krav. Flytträtt – överväganden och förslag En ändring till fribrev innebär att premieinbetalningen upphör men att tidigare inbetalda fortsätter att förvaltas av för- säkringsföretaget till dess att utbetalning ska ske enligt försäkrings- avtalet. Ett återköp innebär däremot att försäkringsföretaget betalar ut försäkringens återköpsvärde till försäkringstagaren. Vad som sägs ovan innebär att försäkringstagarens uppsägning av ett försäkringsavtal är en förutsättning för dennes möjlighet att få sin försäkring återköpt av försäkringsföretaget. Vad närmare gäller försäkringens avveckling innebär försäkringstagarens uppsäg- ning vid försäkring utan sparmoment helt enkelt att försäkringen ska upphöra , t.ex. från nästa premieförfallodag. Detsamma gäller vid försäkring med sparande, som inte har något positivt återköpsvärde. För en försäkring utan sparmoment eller med sparmoment som inte har något positivt återköpsvärde inne- bär detta således att något återköp eller en ändring till fribrev inte är aktuellt då det varken finns något sparande att betala ut eller att förvalta vidare.2 När det gäller försäkringar med sparmoment som har ett posi- tivt återköpsvärde, där återköp är möjligt av försäkringstekniska skäl och sparandet betalas ut – begränsningar som följer av begrep- pet försäkringens art i lagtexten – måste uppsägningen följas av en begäran från försäkringstagaren att försäkringsföretaget antingen ska återköpa försäkringen eller ändra den till en premiefri för- säkring. Som redan sagts innebär en ändring till fribrev att redan inbetalda fortsätter att förvaltas av försäkringsföretaget. Ett fribrev innebär därmed att förhållandet mellan försäkrings- givare och försäkringstagare inte upphör utan åtagandet för redan inbetalda kvarstår. För att förhållandet mellan försäkrings- företaget och försäkringstagaren för den typen av försäkringar ska avslutas krävs således att en uppsägning följs av en begäran från försäkringstagaren om ett återköp av försäkringen. Skatterättsliga hinder för återköp Det finns vissa skatterättsliga hinder för rena återköp, i betydelsen att försäkringsgivaren betalar ut försäkringssparandet till försäk- 2 Om fribrevsvärdet är alltför lågt i förhållande till kostnaderna för fortsatt administration behöver försäkringsföretaget inte utfärda fribrev, men då kan återköp i vissa fall vara möjligt (se prop. 2003/04:150 s. 507). Flytträtt – överväganden och förslag ringstagaren som sedan fritt kan förfoga över det. Begränsningarna gäller för sådana försäkringar som klassas som pensionsför- säkringar enligt IL. I 58 kap. IL uppställs en rad villkor för att en försäkring skatte- rättsligt ska klassas som en pensionsförsäkring (se 58 kap. 4, 6 och 8–16 b §§ IL). De livförsäkringar som inte uppfyller dessa villkor är att anse som kapitalförsäkringar enligt den lagen. För kapitalför- säkringar finns inte något hinder mot återköp i IL. Denna kategori försäkringar omfattas således fullt ut av den civilrättsliga återköps- rätten och det ställs varken upp några skatterättsliga krav på eller begränsningar för försäkringstagarens förfoganderätt över försäk- ringens värde vid ett återköp. Av 58 kap. IL framgår att en pensionsförsäkring däremot inte får återköpas annat än i de fall som avses i 18 § i samma kapitel. Denna bestämmelse anger att återköp av pensionsförsäkringar, trots övriga bestämmelser i kapitlet, i vissa fall kan ske om följande förutsättningar är uppfyllda: Det tekniska återköpsvärdet är högst ett prisbasbelopp3 och det inte har betalats någon premie . Försäkringen får inte vara förenad med ett oåterkalleligt för- månstagarförordnande. Det tekniska återköpsvärdet av försäkringen är högst av prisbasbeloppet. De första två förutsättningarna är kumulativa medan det tredje inte förutsätter att övriga förutsättningar är uppfyllda. I andra fall får återköp medges om försäkringstagaren är på obestånd och genom ett återköp kan få en varaktig lösning på sina ekonomiska problem eller om det i övrigt finns synnerliga skäl. Det är som gör en prövning av om det föreligger obestånd eller om det finns andra synnerliga skäl till återköp. Som nämnts tidigare krävs också att återköp får ske enligt försäkringsavtalet och de försäkringstekniska riktlinjerna (se 58 kap. 18 § IL). De pensionsförsäkringar som uppfyller ovanstående villkor omfattas därför otvetydigt av den civilrättsliga återköpsrätten och därmed av begränsningarna vilket innebär att endast en mycket begränsad del av pensionsförsäkringar kan återköpas. 3 Prisbasbeloppet uppgår till . Flytträtt – överväganden och förslag Möjligheten till överföring av värdet av en försäkring utgör dagens lagstadgade flytträtt I 11 kap. 5 § andra stycket FAL ges försäkringstagaren en ovillkor- lig rätt att i samband med uppsägningen, och utöver att få försäk- ringen ändrad till fribrev eller återköpt, få hela försäkringens värde överfört till en annan försäkring. Även denna rätt gäller i den mån inte rätt till överföring saknas enligt IL. Som framgått är det försäkringstagaren som har den ovillkorliga rätten att enligt civilrätten överföra värdet av en pensionsför- säkring. Att det är försäkringstagaren som getts denna rätt innebär att det för individuella tjänstepensionsförsäkringar, för vilka det i de allra flesta fallen är arbetsgivaren som är försäkringstagare, också är denne som har rätt att flytta. Det finns således en viktig skillnad mellan flytträtten för privat livförsäkring och individuell tjänste- pensionsförsäkring i detta avseende. Försäkringstagarens rätt att förfoga över en försäkring med ett oåterkalleligt förmånstagar- förordnande, vilket regelmässigt är fallet vid tjänstepensionsför- säkringar tecknade av en arbetsgivare, inskränks dock genom att försäkringstagaren inte får förfoga över försäkringen på ett sätt som inskränker förmånstagarens rätt utan dennes samtycke (se 14 kap. 9 § andra stycket FAL). Denna bestämmelse har i branschen tolkats som att en arbetsgivare som vill flytta en arbetstagares tjänstepensions- försäkring har behövt dennes medgivande för att vidta en sådan disposition. Av förarbetena framgår att återköp som regel inte ska kunna ske utan förmånstagarens samtycke (se prop. 2003/04:150 s. 551). I det sammanhanget bör även nämnas den dispositiva regeln i 1 kap. 5 § FAL som föreskriver att när en arbetsgivare tecknar en individuell personförsäkring till förmån för en anställd på dennes liv eller hälsa, anses den anställde som försäkringstagare vid tillämp- ning bl.a. av 14 kap. FAL (jfr även motsvarande tvingande regel för kollektivavtalsgrundad personförsäkring i 20 kap. 2 § FAL). Enligt 14 kap. 9 § har försäkringstagaren (arbetsgivaren) rätt att förfoga över försäkringen genom överlåtelse, pantsättning eller annars på annat sätt än genom förmånstagarförordnande. Om inte annat avtalats kan den försäkrade (den anställde) således förfoga över för- säkringen på detta sätt. Kollektivavtalsgrundade tjänstepensions- försäkringar omfattas inte av den lagstadgade flytträtten. I sammanhanget är det viktigt att betona att det finns ytterligare begränsningar i den lagstadgade flytträtten. Flytträtt – överväganden och förslag kopplade till försäkringens art och framgår av den civilrättsliga regleringen. Vid dödsfallsförsäkringar där utbetalning ska ske oav- sett när dödsfallet inträffar, dvs. dödsfallsförsäkringar med spar- moment, är återköp och överföring normalt möjlig eftersom det i dessa fall är säkert att en utbetalning förr eller senare ska ske, även om tidpunkten är osäker. Vid livsfallsförsäkringar föreligger normalt inte någon rätt till återköp eller överföring eftersom den försäkrades död kan medföra att utbetalningarna aldrig påbörjas eller att de upphör innan den försäkrades tillgodohavande har för- brukats. Kombinerade produkter av typen sammansatt pensions- försäkring, där försäkringsbeloppet betalas ut när den försäkrade uppnår en viss ålder eller avlider , är ett typiskt fall då det finns en rätt till återköp eller överföring eftersom det i dessa fall framstår som säkert att en utbetalning ska göras förr eller . Som nämnts bygger vidare flytträtten bl.a. på att försäkrings- tagaren i samband med momenten uppsägning och återköp inte fritt får förfoga över försäkringens värde, utan värdet måste i enlig- het med skatterätten direkt flyttas över till en annan pensions- försäkring som tecknats i samband med överföringen (se 58 kap. 18 § tredje stycket IL). Det innebär med nuvarande regler att försäk- ringens värde inte kan flyttas till en redan befintlig pensions- försäkring utan att ett nytt avtal måste tecknas till vilket tillgodo- havandet kan flyttas. I nämnd paragraf i IL finns en rad ytterligare krav uppställda för att en överföring ska medges. Även den nya försäkringen ska vara en pensionsförsäkring och försäkringens hela behållning ska över- föras direkt från den gamla försäkringsgivaren till ett nytt avtal hos den nya försäkringsgivaren eller från ett avtal till ett annat nytt avtal hos samma försäkringsgivare. Det är enligt gällande lagstift- ning därmed inte heller möjligt att flytta delar av försäkringens värde till ett nytt försäkringsavtal och behålla en del av värdet i det befintliga försäkringsavtalet. Inte heller är det möjligt att flytta försäkringens värde till mer än ett annat försäkringsavtal utan reglerna innebär att hela försäkringens värde ska flyttas till ett och samma nytecknade försäkringsavtal. Av förarbetena till den skatterättsliga flytträttsregeln framgår vidare att en förutsättning för att en överföring ska medges är att det nya avtalet kan ses som en direkt fortsättning av det gamla försäkringsavtalet och att det gamla och nya avtalet därmed ur skattesynpunkt kan betraktas som samma avtal (se prop. 1998/99:87 s. 326 f.). Flytträtt – överväganden och förslag Vidare anges i 58 kap. 18 § tredje stycket IL att försäkrings- tagaren i samband med överföringen ska teckna den nya för- säkringen hos samma eller annan försäkringsgivare och med samma person som försäkrad. Det ska således vara samma försäkrings- tagare som tecknar den gamla och den nya försäkringen. Över- föring kan ske till en försäkring som meddelats i en svensk för- säkringsrörelse eller försäkringsgivare som bedriver verksamhet från ett fast driftställe i en utländsk stat inom Europeiska eko- nomiska samarbetsområdet (EES). I förarbetena anges att det är den försäkringsgivare med vilken avtal ursprungligen har träffats som har skyldigheten att innan försäkringens värde överförs kontrollera att det avtal dit värdet ska överföras uppfyller de krav som gäller för att försäkringen ska anses som en pensionsförsäkring (se prop. 1998/99:87 s. 327, 328 och 450 samt prop. 1999/2000:9 s. 71 och 80). I en sådan överföring som beskrivs ovan ingår ett moment av återköp, då det är försäkringens återköpsvärde och inte tillgångarna som hör till försäkringen eller försäkringsavtalet i sig som överförs. Inför en sådan överföring måste försäkringsföretaget således avsluta försäkringen, vid behov avyttra tillgångar och därefter över- föra värdet av den avslutade försäkringen till det nya försäkrings- avtalet. Försäkringstagarens civilrättsliga och ovillkorliga rätt till överföring av hela återköpsvärdet av en individuell försäkring som följer av FAL är således vad som utgör den lagstadgade flytt- rätten. Till denna rätt tillkommer en rätt till återbäring enligt FRL. Denna rätt innebär att försäkringstagaren vid en flytt ska ha rätt till återbäring enligt samma fördelning och principer som skulle ha gällt vid försäkringsfall (se 11 kap. 18 §, 12 kap. 69 § och 13 kap. 23 § FRL). Till skillnad från rätten till återköpsvärdet är denna rätt inte ovillkorlig utan försäkringsgivaren ges en möjlighet att avvika från den om det är försvarligt med hänsyn till det kvarvarande för- säkringstagarkollektivets rätt till återbäring eller försäkringsgivarens ekonomiska situation. Värt att notera är att det i lagstiftningen inte finns inskrivet något krav på mottagande försäkringsgivare att erbjuda vissa typer av försäkringar. En försäkringstagare som vill få sin försäkring återköpt och värdet av den överförd till en annan försäkring kan därmed endast göra detta om försäkringsföretaget till vilket det vill flytta erbjuder den typen av försäkring som uppfyller de krav i IL som måste vara uppfyllda för att överföring ska medges. Flytträtt – överväganden och förslag Den frivilliga flytträtten – en skatterättslig möjlighet till överföring av pensionskapital Den lagstadgade flytträtten som gäller för avtal tecknade eller senare och som beskrivs ovan ska jämföras med den s.k. frivilliga flytträtten som infördes . Denna skatte- rättsliga möjlighet till överföring ger till skillnad från den civil- rättsliga inte försäkringstagaren en ovillkorlig rätt utan denna med- ger endast att överföring kan ske, i det fall att kraven som ställs upp är uppfyllda.