sou · H0B382 · 2012-12-04 00:00:00 — I 17 § fjärde stycket tingsrättsinstruk- tionen föreskrivs att förordnanden för tingsnotarier eller notariemeri- terade beredningsjurister inte får avse ärenden som är omfattande eller svåra eller som av någon annan orsak kräver särskild erfarenhet medan förordnanden för övriga anställda bara får avse enkla ärenden. Enligt vår bedömning är det lämpligt att samma inskränkningar i möjligheten att delegera gäller även för avståendeärendena. Det blir en fråga för den enskilda domstolen att i arbetsordningen, i rutin- beskrivningar eller genom särskilda förordnanden i enskilda fall specificera vilka typfall som kan delegeras. En annan ärendekategori som notarier och notariemeriterade beredningsjurister enligt gällande rätt har behörighet att handlägga är ärenden om dispenser enligt arrendelagstiftningen. Till skillnad från ärenden om godkännande av överenskommelse om avstående från besittningsskydd ger dessa ärenden oftare upphov till mer kompli- cerade överväganden. Ärendena förekommer inte heller alls med samma frekvens, vilket gör det svårare för den anställde att få till- räcklig erfarenhet. Enligt vår bedömning bör delegation av denna ärendetyp därför även fortsättningsvis förbehållas tingsnotarier och notariemeriterade beredningsjurister. Se mer om detta nedan. Som framgått har man från nämnderna hemställt om att sekre- terare bör kunna ges behörighet att under vissa förutsättningar skriva av ett ärende efter återkallelse. En sådan rätt till generell delegation av avskrivningsbeslut skulle gå längre än vad som är möjligt vid tingsrätt. Enligt vår bedömning framstår det inte som motiverat att införa en sådan delegationsrätt för just hyres-, arrende- och bostads- rättsärenden. 6.3.3Delegation till notarier och notariemeriterade beredningsjurister regleras delegationsrätten för notarier och notariemeriterade beredningsjurister i 15 a § hyresnämndsinstruktionen. Utgångspunk- ten bör vara att den nu gällande delegationsrätten inte inskränks. Vi inleder därför med att överväga vilka ändringar i tingsrättsinstruk- tionen som krävs för att i stort bibehålla delegationsmöjligheten oförändrad. Som framgått har delegationsbestämmelserna dock fått delvis olika utformningar i tingsrättsinstruktionen respektive hyres- nämndsinstruktionen. är delegationsbestämmelserna i tingsrättsinstruktionen relativt svåröverskådliga. Det kan därför bli nödvändigt med mindre inskränkningar i gällande delegationsmöjlig- heter för att inte ytterligare komplicera bestämmelserna. Av 15 a § hyresnämndsinstruktionen följer bl.a. en rätt att dele- gera företagande av förberedande åtgärd. Även 16 § tingsrätts- instruktionen innefattar en rätt till generell delegation av beredande åtgärder. Det är rimligt att samma begränsningar i delegationsrätten gäller för ärenden om hyra, arrende och bostadsrätt som för övriga mål och ärenden vid tingsrätten. Vidare kan ett förordnande enligt 15 a § första stycket 1 hyres- nämndsinstruktionen medföra rätt att pröva en fråga om avvisning av en ansökan. Tingsrättsinstruktionen ger endast en begränsad rätt att delegera prövningen av en fråga om avvisning av en ansökan. Att i tingsrättsinstruktionen införa en generell rätt för notarier och notariemeriterade beredningsjurister att pröva frågan om avvisning beträffande ansökningar i samtliga ärenden om hyra, arrende och bostadsrätt framstår därför inte som lämpligt. I detta avseende inne- bär vårt förslag alltså en inskränkning av delegationsrätten enligt gällande rätt. Av 15 a § första stycket 1 hyresnämndsinstruktionen följer att ett förordnande också kan avse åtgärden att skriva av ett mål. Enligt 18 § första stycket 12 tingsrättsinstruktionen får en tingsnotarie eller en notariemeriterad beredningsjurist skriva av ett tvistemål. I 18 § första stycket 7 finns en föreskrift som ger rätt att delegera hand- läggningen av samtliga domstolsärenden som kan avgöras av en lag- faren domare och som inte är tvistiga. Behörighet att skriva av ett ärende efter återkallelse torde kunna grunda sig på sistnämnda be- stämmelse. Enligt 15 a § första stycket 1 hyresnämndsinstruktionen kan en notarie eller en notariemeriterad beredningsjurist förordnas att handlägga ett överklagande. I 16 § första stycket tingsrätts- instruktionen finns en bestämmelse som möjliggör delegation av åtgärder som rätten är skyldig att utföra efter målets eller ärendets avgörande. Häri ingår dock inte åtgärden att avvisa ett överklagande som har kommit in . Enligt vår bedömning saknas det behov av särregler i detta avseende för hyres-, arrende- och bostadsrätts- tvister. I 15 a § första stycket 2 hyresnämndsinstruktionen anges de ären- den som en tingsnotarie eller en notariemeriterad beredningsjurist är behörig att pröva i sak, dvs. ärenden om dispenser enligt arrende- lagstiftningen samt ärenden om godkännande av överenskommelse om avstående från besittningsskydd till bostadslägenhet och lokal. Som framgått ovan föreslår vi att ärenden om avstående från be- sittningsskydd ska kunna delegeras även till andra anställda än notarier och notariemeriterade beredningsjurister och att en delegations- bestämmelse härom ska tas in i 17 § tingsrättsinstruktionen. Ären- den om dispenser avgörs vanligen av en lagfaren domare och är inte tvistiga. Därmed skulle ärendetypen även utan ytterligare reglering falla in under 18 § första stycket 7 tingsrättsinstruktionen. Slutsatsen är alltså att det sannolikt inte är nödvändigt att göra några förändringar i 18 § tingsrättsinstruktionen för att i princip be- hålla delegationsrätten till notarier och notariemeriterade bered- ningsjurister intakt, om man bortser från behörigheten att avvisa en ansökan. Vi övergår nu till att överväga frågan om det bör ske någon ut- vidgning av delegationsrätten till notarier och notariemeriterade beredningsjurister. Som framgått har det från nämndernas sida fram- förts önskemål om en sådan utökad delegation. Inledningsvis kan vi konstatera att det redan med stöd av 18 § första stycket 7 tings- rättsinstruktionen skulle vara möjligt att delegera samtliga ärenden om hyra, arrende och bostadsrätt som kan avgöras av en lagfaren domare och som inte är tvistiga. En förutsättning för delegation är givetvis att ärendet inte är omfattande eller svårt eller av någon annan orsak kräver särskild erfarenhet. Frågan är vad som bör gälla för sådana ärenden som är tvistiga. Tingsrättsinstruktionen ger formellt sett i en del avseenden ganska vida ramar för möjligheten att delegera även tvistiga mål till notarier och notariemeriterade beredningsjurister. En begränsande faktor är dock stadgandet i 18 § tredje stycket tingsrättsinstruktio- nen som anger att förordnandet inte får avse mål eller ärenden som är omfattande eller svåra eller som av någon annan orsak kräver sär- skild erfarenhet. Vi har tidigare konstaterat att merparten av hyres- och arrende- ärendena är så särpräglade att det finns starka skäl för en specialise- ring. I en mycket stor andel av de tvistiga ärendena bör alltså någon delegation av avgöranderätten inte vara aktuell. Även på hyres-, arrende- och bostadsrättsområdet kan det dock enligt vår bedöm- ning finnas tvistiga ärenden som skulle lämpa sig väl för delegering utan att rättssäkerheten skulle riskeras. I de tidigare nämnda förslagen om utökad delegation har man nämnt okomplicerade förlängningsärenden och ärenden om åtgärds- föreläggande som exempel på ärenden som bör kunna delegeras. Ytterligare exempel går att hitta, som tvister om byte och andrahands- upplåtelse samt medlemskap i bostadsrättsförening. Enligt vår be- dömning är det dock mest lämpligt att inte i tingsrättsinstruktionen specificera vilka dessa ärendetyper är utan i stället införa en generell möjlighet att delegera avgörandet av ärenden om hyra, arrende och bostadsrätt till notarier och notariemeriterade beredningsjurister. En sådan i och för sig vid delegationsrätt kräver dock begränsande faktorer för att motverka att en olämplig delegation sker. Som har framgått får delegation enligt tingsrättsinstruktionen inte ske av ärenden som är svåra eller omfattande eller som av någon annan orsak kräver särskild erfarenhet. Enligt vår bedömning bör det för ärenden om hyra, arrende och bostadsrätt uttryckligen anges att prövningen ska vara enkel. En ytterligare förutsättning bör vara att delegation är lämplig med hänsyn till vad ärendet gäller. Frågan är om det bör vara möjligt att förordna en notarie eller beredningsjurist att döma tillsammans med särskilda ledamöter. Som vi har noterat i avsnitt 4.2.1 kan det vara till stor fördel för sam- spelet mellan en intresseledamot (enligt vårt förslag särskild ledamot) och en lagfaren ledamot att även den senare har god erfarenhet av och goda kunskaper inom det aktuella rättsområdet. På så sätt kan man också motverka risken för att den särskilda ledamotens upp- fattning i en viss fråga alltför okritiskt godtas av den lagfarne domaren. Av naturliga skäl kommer en notaries möjlighet att skaffa sig stor erfarenhet av aktuellt ämnesområde att vara begränsad. Detta talar emot att en notarie ges behörighet att döma tillsammans med särskilda ledamöter. Vidare är ärenden där det finns behov av sär- skilda ledamöter generellt sett mer komplicerade och skälighets- bedömningar är mer vanliga i dessa ärenden än i ärenden som avgörs av en lagfaren domare ensam. Kopplingen till rättens sammansätt- ning skulle alltså vara en begränsande faktor för delegationsmöjlig- heten. Vår bedömning är därför att notarier och notariemeriterade beredningsjurister inte bör kunna ges behörighet att döma till- sammans med särskilda ledamöter. Den närmare avgränsningen av lämpliga ärenden får alltså göras av den enskilda tingsrätten. En del klara typfall kan säkerligen anges generellt i arbetsordningar eller rutindokument. I övriga fall får en individuell prövning ske av ärendets karaktär. Här är det som vi tidi- gare har noterat viktigt att lagmannen säkerställer att den till vilken en uppgift delegeras också har förutsättningar att utföra den på ett kompetent och korrekt sätt. En mycket erfaren och kunnig bered- ningsjurist bör givetvis kunna anförtros mer komplicerade ärenden än en notarie som är relativt ny. 7 Ett moderniserat förfarande I vårt uppdrag ingår utöver organisationsfrågan att, oavsett vilken organisationsform som föreslås, överväga och lämna förslag till en modernisering av den förfarandereglering som gäller för prövningen av hyres- och arrendetvister. Direktiven nämner några av de för- bättringsförslag som framgår ur om utvärderingen av verksamheten vid nämnderna. I rappor- ten föreslår man att nämndlagen ska ses över i syfte att skapa en mer ändamålsenlig prövning av hyres- och arrendetvisterna, bl.a. genom införande av en möjlighet till dokumentation genom ljud- och bildupptagning samt genom krav på prövningstillstånd i hov- rätten. I detta kapitel behandlar vi inledningsvis hur förfarandet för pröv- ning av hyres- och arrendetvister rent allmänt bör regleras. Därefter tar vi upp en del frågor som rör överklagandet av hyres- och arrendedomstolarnas avgöranden. I de därpå följande avsnitten be- handlar vi specifika processrättsliga frågor som t.ex. rättens samman- sättning samt olika kostnadsfrågor. 7.2.1Allmänna utgångspunkter vid utformningen av förfaranderegleringen I kapitel 5 presenterar vi våra förslag i frågan om den framtida kompetensfördelningen mellan hyres- och arrendedomstolarna och tingsrätterna. Som framgått har vi redan i det sammanhanget över- vägt frågan om tillämplig processlag. Frågorna är nämligen nära förknippade med varandra. I detta avsnitt redovisar vi de allmänna utgångspunkter som ligger till grund för våra överväganden och förslag i frågan om hur förfarandet för prövningen av hyres- och arrendetvister bör utformas. Regler om processen i hyres- och arrendenämnderna finns huvud- sakligen i nämndlagen. Förvaltningslagen (1986:223) är subsidiärt tillämplig. Med vårt förslag ska hyres- och arrendenämndernas verksamhet föras över till nybildade särskilda hyres- och arrende- domstolar, vilka även ska ta över prövningen av de hyres-, arrende- och bostadsrättstvister som tingsrätterna handlägger . Nämnd- lagen kommer med vårt förslag att upphävas. Olika alternativ för utformningen av den framtida förfarande- regleringen för prövning av hyres- och arrendetvister är tänkbara. En variant är att ta in en fullständig förfarandereglering antingen i den särskilda lagen om hyres- och arrendedomstolar eller i jorda- balken, bostadsrättslagen och övrig materiell lag som reglerar hyres-, arrende- och bostadsrättstvister. Ett annat alternativ är att som utgångspunkt låta något av de av de allmänna domstolarna vanligen tillämpade processrättsliga regelverken – eller ärendelagen – vara tillämpligt även vid handläggningen av hyres- och arrendetvister och i den särskilda lagen om hyres- och arrende- domstolar eller i den materiella rätten endast ta in behövliga sär- bestämmelser. Denna variant behöver inte innebära att samma pro- cesslagstiftning ska tillämpas för samtliga hyres-, arrende- och bostadsrättstvister. Enligt vår uppfattning har alternativet att som utgångspunkt anknyta till befintlig processlag en stor fördel genom att tidigare och kommande lagstiftningsarbete beträffande den allmänna process- rätten på ett naturligt och enkelt sätt skulle komma prövningen av hyres- och arrendetvister tillgodo. Som framgått har vi konstaterat att förfarandet för prövning av hyres- och arrendetvister i ganska stor utsträckning påminner om det vid domstol. Vi bedömer därför att det är lämpligast att låta någon av de processlagar som tillämpas av allmän domstol som utgångspunkt vara tillämplig vid prövningen av respektive mål- eller ärendetyp. För att ge en bättre överskådlighet över systemet bör nödvändiga processuella särbestäm- melser enligt vår uppfattning i princip tas in i den särskilda lagen om hyres- och arrendedomstolar i stället för att regleras i jorda- balken, bostadsrättslagen etc. I vissa fall kan det dock vara lämp- ligare att låta sådana särregler även fortsättningsvis finnas kvar i den materiella rätten. Vid allmän domstol är det som har framgått i huvudsak rätte- gångsbalken respektive ärendelagen som reglerar förfarandet i samtliga mål och ärenden. Det är i flera avseenden stora skillnader mellan förfarandet enligt de båda processrättsliga regelverken. Ut- gångspunkten är att rättskipning i mer klassisk mening handläggs enligt medan annan rättsvård handläggs enligt ärendelagen (prop. 1995/96:115 s. 142). Det råder dock en flytande gräns mellan rättskipning och annan rättsvård. hyreslagstiftningsutredning, som föreslog att nämndernas verksamhet skulle flyttas över till tingsrätterna respektive fastig- hetsdomstolarna, övervägde frågan om tillämplig processlag i SOU 1999:15 s. 171 ff. Redogörelsen nedan bygger i stora delar på de skillnader mellan processordningarna som utredningen noterade. Enligt inleds ett tvistemål genom en stämnings- ansökan. Ett ärende vid tingsrätten inleds genom anmälan, ansökan, överklagande eller på annat sätt. Av förarbetena framgår att en an- sökan enligt ärendelagen tillåts ha större brister än en stämnings- ansökan utan att avvisning sker (prop. 1995/96:115 s. 153). Den handläggning som följer har vanligen munt- liga inslag i form av huvudsakligen muntlig förberedelse och huvud- förhandling. Handläggningen enligt ärendelagen är som regel skrift- lig men det förekommer att domstolen håller sammanträde även i ärenden. bygger på omedelbarhetsprincipen och kon- centrationsprincipen. Med omedelbarhetsprincipen avses att endast det som förekommit vid ett sammanträde är processmaterial medan koncentrationsprincipen innebär att processmaterialet normalt ska läggas fram vid ett sammanträde, nämligen huvudförhandlingen. Dessa principer tillämpas inte i ärenden utan här kan domstolen be- akta dels vad som framgår av handlingarna i ärendet, dels vad som framkommit vid ett eventuellt sammanträde. En annan skillnad mellan processlagarna är att kvittningsinvänd- ningar i princip endast prövas i ett mål som handläggs enligt rätte- gångsbalken. I både tvistemål och ärenden ska domstolen se till att målet respektive ärendet blir så utrett som dess beskaffenhet kräver och att inget onödigt dras in. Domstolen ska genom frågor och påpek- anden avhjälpa otydligheter och ofullständigheter. I 14 kap. finns regler om förening av mål. Förutsättningar för att mål ska få förenas är att målen har väckts vid samma domstol och att denna är behörig. Vidare ska samma rätte- gångsform vara tillämplig för målen (14 kap. 7 § första stycket rätte- gångsbalken). Ärendelagen innehåller inga bestämmelser om gemensam hand- läggning av ärenden. Enligt förarbetena bör dock i många fall en gemensam handläggning kunna ske, om det är lämpligt. I viss ut- sträckning kan härvid reglerna i 14 kap. tjäna som vägledning. Ett mål enligt och ett ärende enligt ärendelagen kan inte handläggas gemensamt. Detta hindrar dock inte att de handläggs (prop. 1995/96:115 s. 142). Mot denna bakgrund redovisar vi i nästa avsnitt våra övervägan- den och förslag i frågan om tillämplig processlag för prövning av hyres-, arrende- och bostadsrättstvister. Förslag: De tvister som förs över från tingsrätterna till hyres- och arrendedomstolarna ska, med några undantag, handläggas som mål. Även tvist om ersättning för minskat bruksvärde enligt 12 kap. 24 a § jordabalken ska handläggas som mål. Beträffande handläggningen av mål tillämpas, om inte annat följer av lagen om hyres- och arrendedomstolar, vad som är föreskrivet om tvistemål i allmän domstol. Övriga tvister och frågor som hyres- och arrendedomstolen ska handlägga utgör ärenden. Vid handläggningen av ärenden tillämpas lagen (1996:242) om domstolsärenden, om inte annat föreskrivs. Hänvisningar till tillämplig processlag anges i den nya lagen om hyres- och arrendedomstolar. I samma lag tas en del pro- cessuella särbestämmelser för handläggningen av hyres-, arrende- och bostadsrättstvister in. Tvister som förs över från tingsrätt till hyres- och arrendedomstol Som har framgått av kapitel 5 föreslår vi att prövningen av de tvister som tingsrätten handlägger och som rör ett hyres-, arrende- eller bostadsrättsförhållande, med några undantag, ska föras över till hyres- och arrendedomstolarna. handläggs de allra flesta av dessa tvister enligt . Som vi har närmare redovisat i kapitel 5 bedömer vi att även framöver som utgångs- punkt ska tillämpas vid handläggningen av dessa tvister. också för prövning av av förvaltarens redovisning enligt 23 § bostadsförvaltningslagen (1977:792), som hyres- och arrende- domstolen övertar från mark- och miljödomstolen. Tvisterna ska alltså handläggas som mål. Hyres- och arrendedomstolen kommer med vårt förslag att ta över överprövningen av beslut dels i ett ärende om deposition enligt 8 kap. 12 a § eller 12 kap. 21 § jordabalken, dels i ett ärende enligt 9 kap. 24 § jordabalken. Tingsrättens handlägg- ning följer ärendelagen. Enligt vår bedömning bör så vara fallet även framöver. Vi föreslår därför att dessa tvister ska handläggas som övrigt ärende. Nuvarande nämndärenden i hyres- och arrendedomstolen De nuvarande nämndärendena rör i stor utsträckning rättskipning, vilket talar för att handläggningen bör följa . Det går att åberopa argument för att införa regler som, i likhet med vad som gäller för tvistemål, begränsar möjligheten för en part att åberopa nya bevis och omständigheter i överklagade hyres-, arrende- och bostadsrättsärenden. Sådana regler skulle bl.a. leda till att hov- rättsprocessen renodlas. Det finns dock skäl som talar mot en tillämpning av rättegångs- balken eller att införa regler som i de aktuella fallen begränsar parters möjligheter att åberopa nya omständigheter och bevis i hovrätten. Enligt vår bedömning bör det för den enskilde i möj- ligaste mån vara enkelt att få en tvist om boendet prövad. Vi anser att utgångspunkten fortfarande bör vara att parter i många av dessa tvister bör kunna klara av att utföra sin talan själv. En process- ordning som ställer högre krav på kunskap om processrätt och som innehåller preklusionsregler är mot denna bakgrund mindre lämplig. Vi gör därför bedömningen att den enklare och mindre formella processordning som ärendelagen erbjuder för de allra flesta av de nuvarande nämndärendena lämpar sig bättre än vad gör. Förfarandet enligt ärendelagen påminner också i flera avseenden om förfarandet enligt nämndlagen. Efter vad vi har förstått är dagens förfarande i nämnderna ofta uppskattat av parterna. Vi föreslår därför att utgångspunkten bör vara att hyres- och arrendedom- stolarna ska handlägga de nuvarande nämndärendena enligt ärende- lagen. Ärendena kan delas in i olika kategorier: ärende om hyra, ärende om arrende, ärende om bostadsrätt och övrigt ärende. Dessa kate- gorier kan knytas till målkategorier i domstolarnas verksamhets- stöd, , och på så sätt ge bättre möjligheter att ta fram stati- stik över ärendehanteringen. Med vårt förslag ska följande av nuvarande hyresnämndstvister handläggas som ärende om hyra: -tvist om åtgärdsföreläggande enligt 12 kap. 11 § första stycket 5 och 16 § andra stycket, ändrad användning av lokal enligt 12 kap. 23 § andra stycket, överlåtelse av hyresrätt enligt 12 kap. 34– 37 §§, upplåtelse av lägenhet i andra hand enligt 12 kap. 40 §, förlängning av hyresavtal enligt 12 kap. 49 §, villkor enligt 12 kap. 54 §, återbetalning av hyra och fastställande av hyra enligt 12 kap. 55 e §, uppskov med avflyttning enligt 12 kap. 59 § eller föreläggande enligt 12 kap. 64 §, allt jordabalken, -tvist om upprustningsföreläggande enligt 12 kap. 18 a–18 c §§ jordabalken eller förbättrings- och ändringsåtgärder enligt 12 kap. 18 d–18 f §§ och 18 h § samma balk, -tvist om hyresvillkor enligt 22–24 §§ hyresförhandlingslagen (1978:304) eller om återbetalningsskyldighet enligt 23 § samma lag, -tvist om hyresvillkor enligt 3 kap. 14 § lagen (2002:93) om kooperativ hyresrätt eller tvist om upplåtelse med kooperativ hyresrätt enligt 4 kap. 6 § samma lag. Beträffande de tidigare arrendenämndsärendena föreslår vi att följande tvister ska handläggas som ärende om arrende: -tvist om förlängning av arrendeavtal vid jordbruksarrende, bostads- arrende eller fiskearrende eller om villkor för sådan förlängning samt tvist i fråga som avses i 9 kap. 14 § jordabalken, -tvist vars prövning enligt 9 kap. 12 b, 17 a, 18, 21, 21 a, 31 eller 31 b §, 10 kap. 6 a § eller 11 kap. 6 b §, allt jordabalken, ankom- mer på hyres- och arrendedomstolen. Vi föreslår beträffande de nuvarande hyresnämndsärendena att följ- ande ska handläggas som ärende om bostadsrätt: -tvist om medlemskap enligt 2 kap. 10 §, skyldighet att upplåta bostadsrätt enligt 4 kap. 6 § eller villkor för upplåtelse av bo- stadsrätt enligt samma §, hyresvillkor enligt 4 kap. 9 §, upplåt- else av lägenhet i andra hand enligt 7 kap. 11 § eller utdömande av vite enligt 11 kap. 2 §, allt bostadsrättslagen (1991:614), -tvist om godkännande av beslut som avses i 9 kap. 16 § första stycket 1, 1 a eller 2 bostadsrättslagen. Vårt förslag innebär slutligen att som övrigt ärende ska handläggas följande av de nuvarande nämndärendena: -medling i en hyres-, arrende- eller bostadsrättstvist, -tvist mellan hyresvärd och hyresgästorganisation enligt hyresför- handlingslagen (1978:304), -fråga om godkännande av överenskommelse som avses i 12 kap. 1§ sjätte stycket, 45 a eller 56 § jordabalken, -fråga om godkännande av förbehåll eller annat avtalsvillkor som avses i 9 kap. 2, 3, 7 eller 17 §, 10 kap. 2–4 eller 7 § eller 11 kap. 2§ jordabalken eller 3–6 §§ lagen (1957:390) om fiskearrenden, -frågor enligt bostadsförvaltningslagen (1977:792), dock inte av förvaltarens redovisning enligt 23 § samma lag, -frågor enligt lagen (1982:352) om rätt till fastighetsförvärv för ombildning till bostadsrätt eller kooperativ hyresrätt, -frågor enligt lagen (1985:658) om arrendatorers rätt att förvärva arrendestället.