sou · H0B334 · 2012-06-05 00:00:00 — Skäl för att anmälningsskyldighet ska fullgöras på annat sätt än hos Krimi- nalvården kan vara att den dömde bör anmäla sig under kvälls- eller helgtid, och att det frivårdskontor vid vilken han eller hon är inskriven inte är bemannat vid sådana tider, eller att han eller hon är bosatt långt från närmaste frivårdskontor. I ett enskilt fall kan den dömdes personliga förhållanden eller rådande geografiska förut- sättningar motivera att kravet på personlig inställelse ersätts med eller kompletteras av telefonkontroller. Som utgångspunkt bör dock gälla att anmälningsskyldigheten fullgörs genom att den dömde personligen inställer sig vid den plats där anmälan ska ske. Anmälningsskyldigheten bör normalt glesas ut under den senare delen av verkställigheten, särskilt om övervaknings- och kontroll- sanktionen innefattar sådana förstärkande inslag som anges i 3 och 4 §§. Skäl som kan motivera att anmälningsskyldigheten även fort- satt ska fullgöras genom anmälan en till kan vara att den dömde inledningsvis inte skött anmälningsskyldig- heten på ett tillfredsställande sätt eller att han eller hon är ålagd en mindre tät kontaktskyldighet. Paragrafen innehåller bestämmelser om det förstärkande inslaget helghemarrest. Frågan behandlas i avsnitt 11.6.7–11.6.8. Om övervaknings- och kontrollsanktionens ska pågå i sex mån- ader eller mer, ska sanktionen innefatta ytterligare förstärkande inslag i form av helghemarrest eller ett förbud eller annan in- skränkning enligt 4 §. Att övervaknings- och kontrollsanktionen ska innefatta ett sådant förstärkande inslag motiveras av att tilläggs- sanktionens ingripandegrad ska anpassas efter det villkorliga fängelse- straffets längd. Kravet på förstärkningsinslag kopplas till övervaknings- och kontrollsanktionens längd. Längden på sanktionen ska normalt motsvara det villkorliga fängelsestraffets längd (se 27 kap. 4 § BrB). Domstolen kan dock under de förutsättningar som anges i 31 kap. 9 § besluta om ett större antal månader övervaknings- och kontroll- sanktion. Den tid som sanktionen ska pågå framgår då av domen. Samma sak gäller om domstolen med stöd av 31 kap. 5 § har beslutat att övervaknings- och kontrollsanktionen ska pågå som är kortare än det villkorliga fängelsestraffets längd. Kriminalvården ska, efter en individuell bedömning i varje en- skilt fall, besluta vilket förstärkande inslag som sanktionen ska innefatta. Bedömningen ska utgå från den verkställighetsplan som enligt 1 kap. 9 § första stycket ska upprättas för den dömde. Som utgångspunkt ska gälla att tilläggssanktionen ska innefatta helg- hemarrest. Om helghemarrest med hänsyn till den dömdes person- liga förhållanden inte bedöms som lämplig, eller om det annars framstår som mer ändamålsenligt, får helghemarrest ersättas av ett förbud eller annan inskränkning av den dömdes frihet enligt 4 §. Möjligheten att förstärka en övervaknings- och kontrollsanktion med helghemarrest ska inte vara begränsad till vissa brottstyper eller brott. Enligt första stycket innebär helghemarrest ett förbud för den dömde att, annat än på särskilt angivna tider, vistas utanför bo- staden under två för honom eller henne arbetsfria dagar . Helghemarresten ska pågå under lika många veckor som det antal månader som övervaknings- och kontrollsanktionen omfattar. Det innebär att en övervaknings- och kontrollsanktion om t.ex. ska omfatta helghemarrest under sex arbetsfria tvådagars- perioder. Helghemarresten bör påbörjas i direkt anslutning till att verkställigheten inleds. Den bör fullgöras under en sammanhäng- ande period och som utgångspunkt gälla två på varandra följande arbetsfria dagar som helghemarresten om- fattar. Skiftarbete eller andra särskilda omständigheter knutna till den dömdes person kan utgöra skäl för undantag från kravet att de två arbetsfria dagarna ska omfatta två på varandra följande dagar. Helghemarrest förutsätter att den dömde har tillgång till en bostad som är godtagbar för ändamålet. För det fall att helghem- arresten ska kontrolleras elektroniskt (se 5 §) måste bostaden ha de förutsättningar som krävs för att elektronisk kontroll ska kunna användas, vilket bl.a. innebär att det, i vart fall med den elektro- niska utrustning som kan användas , måste finnas en funge- rande telefon och elektricitet i bostaden. Helghemarrest förutsätter inte att personer som den dömde sammanbor med eller vårdnadshavare till barn som sammanbor med den dömde ger sitt samtycke till att den dömde verkställer helg- hemarrest i den gemensamma bostaden. Om en sammanboende eller en vårdnadshavare aktivt motsätter sig helghemarrest, kan det dock påverka bedömningen av om helghemarrest är ett lämpligt förstärkningsinslag, se 4 § och kommentaren till den bestämmel- sen. Kontakt- och anmälningsskyldigheten enligt 1 och 2 §§ gäller även under det att den dömde fullgör helghemarresten. En hel- hetsbedömning ska dock göras av hur övervaknings- och kontroll- sanktionen ska fullgöras utifrån de olika inslag som den ska inne- fatta. Som utgångspunkt bör gälla att anmälningsskyldigheten helghemarresten pågår ska anses fullgjord genom den kontakt som den dömde har med Kriminalvården vid kontroll- besöken i den dömdes bostad. Kontaktskyldigheten bör vid behov utformas så att den dömde kan ges stöd att fullgöra helghem- arresten. Enligt andra stycket ska den dömde ges möjlighet att vistas utanför bostaden som han eller hon är under- kastad helghemarrest. Den möjlighet till vistelse utanför bostaden som bestämmelsen ger syftar till att bryta den dömdes isolering och ge honom eller henne möjlighet till motion utomhus eller andra aktiviteter. I övrigt bör den dömde medges att vistas utanför bo- staden endast för att tillgodose angelägna ändamål som inte kan skjutas upp, som t.ex. ett akut läkarbesök eller deltagande i pro- gramverksamhet. Den dömde bör anvisas att förlägga nödvändiga inköp eller andra aktiviteter utanför bostaden till tid som inte om- fattas av förbudet. Kriminalvården ska utöva noggrann kontroll över den som verk- ställer helghemarrest. Kontrollen bör ske med sådan frekvens och att den kan fylla sitt syfte. Kontrollen ska som utgångspunkt ske genom oanmälda hembesök, men även tele- fonkontroller bör dock kunna användas för regelmässig kontroll. Den dömde är vid fullgörandet av helghemarrest skyldig att med- verka till att kontroll i form av hembesök kan fortgå under verk- Enligt 5 § får efterlevnaden av helghemarrest även kontrolleras med elektroniska hjälpmedel. Paragrafen innehåller bestämmelser om de alternativa inskränk- ningar av den dömdes frihet som kan ersätta helghemarrest. Frågan behandlas i avsnitt 11.6.8. Om en övervaknings- och kontrollsanktion ska pågå eller mer, ska Kriminalvården efter en individuell be- dömning besluta vilket förstärkande inslag enligt 3 eller 4 § som sanktionen ska innefatta (se 3 § och kommentaren till den bestäm- melsen). Lämplighetsbedömningen ska utgå från den verkställig- hetsplan som enligt 1 kap. 9 § första styckes ska upprättas för den dömde. Som utgångspunkt ska gälla att tilläggssanktionen ska inne- fatta helghemarrest. Om helghemarrest med hänsyn till den dömdes personliga förhållanden inte bedöms som lämplig eller det annars framstår som mer ändamålsenligt, får helghemarresten dock er- sättas av sådana rörelseinskränkande inslag som anges i denna para- graf, dvs. förbud för den dömde att under vissa tider vistas på en särskilt angiven plats eller inom ett särskilt angivet område, förbud för den dömde att under vissa tider lämna ett särskilt angivet om- råde eller skyldighet för den dömde att under vissa tider vistas på en särskilt angiven plats. Eftersom det alltid ska göras en be- dömning av ändamålsenligheten föreligger det inte något egentlig presumtion att välja helghemarrest som förstärkningsinslag. I stället får en avvägning av det mest ändamålsenliga göras i det enskilda fallet. Personliga förhållanden som kan tala för att välja ett annat för- stärkande inslag än helghemarrest är att den dömde t.ex. saknar tillgång till en bostad som är lämplig för ändamålet. Vidare kan en annan inskränkning av den dömdes frihet än helghemarrest be- dömas vara mer ändamålsenlig om den i det enskilda fallet kan antas bidra till att minska risken för återfall i brott. Så kan t.ex. vara fallet om den dömde kan förhindras att vistas i olämpliga miljöer eller åläggas att uppehålla sig på en särskilt angiven plats som kan anses bidra till en minskad återfallsrisk. Vilket område inskränk- ningen bör omfatta och områdets storlek får beslutas efter om- ständigheterna i det enskilda fallet, varvid hänsyn ska tas till det villkorliga fängelsestraffets längd, men även vad som bedöms vara mest brottsförebyggande. Platsen eller området ska kunna av- gränsas på ett tydligt sätt (se 6 §). Det anges uttryckligen att inskränkningen ska avse vissa tider. Det motiveras av att inskränk- ningen i ingripandegrad i huvudsak ska motsvara den helghemarrest som den ska ersätta (se andra stycket). Enligt första stycket 1 får helghemarrest ersättas med ett förbud för den dömde att under vissa tider vistas på en särskilt angiven plats eller inom ett särskilt angivet område. Vid utformningen av ett sådant beslut kan hänsyn tas till målsäganden, på så sätt att förbudet utformas så att det får omfatta t.ex. vistelse i närheten av målsägandens bostad eller det område där han eller hon bor. Hän- syn kan också tas till den aktuella brottstypen eller den dömdes personliga förhållanden, genom att förbudet utformas så det om- fattar t.ex. en lokal där återfallsrisken bedöms vara särskilt stor. Det kan då gälla exempelvis restauranger, pubar eller andra nöjes- lokaler. Förbudet kan även avse lokaler som bedöms ha anknytning till organiserad brottslighet, exempelvis om den dömde har vistats i en lokal som har anknytning till ett kriminellt gäng eller nätverk. Enligt punkten 2 får helghemarrest ersättas med ett förbud för den dömde att under vissa tider lämna ett särskilt angivet område. Som utgångspunkt bör gälla att förbudet ska omfatta ett område motsvarande en mindre kommun eller en inte alltför liten del av en storstadskommun eller ett annat område av motsvarande storlek. Om det finns skäl att låta förbudet omfatta ett mindre område, får detta kompenseras genom att förbudet görs mer avgränsat , t.ex. att det endast får avse kvällar och nätter eller endast helgdagar. Enligt punkten 3 får helghemarrest ersättas med att den dömde åläggs skyldighet att under vissa tider vistas på en särskilt angiven plats. Skyldigheten bör kunna utgöra ett alternativ när ett förbud att lämna bostaden inte är lämpligt och förhållandena i övrigt inte motiverar ett förbud enligt första eller andra punkten. Det kan t.ex. avse vistelse vid viss strukturerad dag- eller terapiverksamhet som bedrivs av kommunen eller någon lämplig aktör inom det civila samhället. I andra stycket anges uttryckligen att inskränkningen i ingrip- andegrad i huvudsak ska motsvara den helghemarrest som den ska ersätta. Det innebär att Kriminalvården vid bestämmande av inskränkningen ska gälla och det angivna områdets stor- lek ska göra en jämförelse med den helghemarrest som annars skulle ha utgjort förstärkningsinslag enligt 3 §. Ett förbud enligt punkten 1 eller 2 och en skyldighet enligt punkten 3 kan, efter om- ständigheterna i det enskilda fallet, kombineras med varandra i syfte att uppnå en sådan ingripandegrad. åläggs den dömde ska vara tillräckligt ingripande för att motsvara den helghemarrest som den ska ersätta, men får inte vara mer in- gripande än så. Vid utformningen av förstärkningsinslaget bör följande utgångs- punkter beaktas. Ett förbud att vistas på en särskilt angiven plats eller inom ett särskilt angivet område bör – oavsett valet av plats eller områdets storlek – anses mindre ingripande för den dömde än ett förbud att lämna bostaden under veckosluten. För att förbudet ska anses lika ingripande som helghemarrest bör det därför omfatta hela eller i vart fall större delen av den tid under vilken övervaknings- och kontrollsanktionen pågår. Ett förbud att lämna ett särskilt angivet område bör också som regel anses mindre ingripande än helghemarrest. Ingripandegraden är emellertid även beroende av storleken på det område som den dömde är förbjuden att lämna. Om det är fråga om ett förhållande- vis stort område bör förbudet rimligen kunna omfatta hela den tid som övervaknings- och kontrollsanktionen pågår, medan ett för- bud att lämna ett mer begränsat område bör kunna avse . Oavsett områdets storlek bör dock ett förbud att lämna ett visst område anses mindre ingripande än helghemarrest. Förbudet bör därför omfatta fler dagar än den helghemarrest som annars hade fått utgöra förstärkningsinslag. En skyldighet att vistas på en särskilt angiven plats bör betraktas som ett förhållandevis ingripande förstärkningsinslag. Om inte andra omständigheter föranleder annan bedömning bör ett sådant förbud omfatta lika som den helghemarrest som annars skulle ha fått utgöra förstärkningsinslag, dvs. under lika många veckor som antalet månader övervaknings- och kontrollsanktion. En omständighet som kan utgöra skäl att utöka tiden kan dock vara att den plats som den dömde är skyldig att uppehålla sig på får uppfattas som mindre begränsad än vad en bostad skulle ha varit. Kriminalvården ska utöva noggrann kontroll över att den dömde iakttar vad som ålagts honom eller henne. Kontrollen bör utformas efter omständigheterna i det enskilda fallet (se 1 kap. 9 §). Den dömde är skyldig att medverka till att kontrollerna kan komma till stånd och fortgå under verkställigheten. I 5 § finns bestämmelser om att ett förbud eller annan inskränkning får kontrolleras med elektroniska hjälpmedel. Kontakt- och anmälningsskyldigheten enligt 1 och 2 §§ ska pågå även under det att den dömde fullgör det inslag som anges i denna paragraf. En helhetsbedömning ska göras av hur övervaknings- och kontrollsanktionen ska fullgöras utifrån de olika inslag som den ska innefatta. Paragrafen innehåller bestämmelser om kontroll med elektroniska hjälpmedel. Frågan behandlas i avsnitt 11.6.8. Regleringen innebär att den dömde vid fullgörandet av helg- hemarrest eller ett förbud eller inskränkning enligt 4 § kan förses med en s.k. elektronisk fotboja eller med annan elektronisk utrust- ning som kontrollerar var han eller hon uppehåller sig. Bestämmel- sen är avsedd att vara teknikneutral i den meningen att Kriminal- vården – allteftersom ny teknisk utrustning utvecklas – ges möjlig- het att använda andra elektroniska hjälpmedel än de som an- vänds vid verkställighet av fängelsestraff genom intensivövervak- ning med elektronisk kontroll. Efterlevnaden av helghemarrest eller en inskränkning enligt 4 § får enligt bestämmelsen kontrolleras genom användning av elek- troniska hjälpmedel. Det är dock förbudet att lämna bostaden, förbudet att vistas på viss plats eller visst område, förbudet att lämna ett visst område eller skyldigheten att vistas på en särskilt angiven plats som är innehållet i det förstärkande inslaget. Den elektroniska kontrollen är ett verktyg för att kontrollera att den dömde iakttar det förbud eller den skyldighet som åligger honom eller henne. Det är inte obligatoriskt för Kriminalvården att kontrollera ett förstärkningsinslag enligt 3 eller 4 § med elektroniska hjälpmedel. En viktig utgångspunkt för påföljdens trovärdighet är dock att en effektiv kontroll upprätthålls. Huvudregeln bör därför vara att efter- levnaden av helghemarrest eller en sådan inskränkning som anges i 4 § ska kontrolleras genom användning av elektronisk fotboja eller andra elektroniska hjälpmedel. En förutsättning för att den elektroniska kontrollen ska kunna upprätthållas är att den dömde tydligt anvisas under vilka tider han eller hon medges att lämna bostaden vid helghemarrest eller vilken avgränsad plats eller vilket avgränsat område som en inskränkning eller en skyldighet enligt 4 § avser samt eller vilka tider den ska gälla (se vidare 6 § och kommentaren till den bestäm- melsen). Den dömde är skyldig att medverka till att elektronisk kontroll kan komma till stånd och fortgå i de fall fullgörandet av sanktionen ska kontrolleras med sådana hjälpmedel. Paragrafen innehåller bestämmelser om de särskilda föreskrifter som ska meddelas i samband med helghemarrest eller en inskränk- ning i den dömdes frihet enligt 4 §. Föreskrifterna ska vara indi- viduellt utformade efter omständigheterna i det enskilda fallet. Föreskrifterna i andra och tredje stycket är obligatoriska. Enligt första stycket ska Kriminalvården meddela särskilda före- skrifter om vad den dömde har att iaktta vid en inskränkning enligt 3 eller 4 §. Föreskrifterna syftar till att precisera den inskränkning i friheten som övervaknings- och kontrollsanktionen innefattar enligt 3 eller 4 §. Det är viktigt att de är utformade på ett klart och tydligt sätt, så att den dömde vet vad han eller hon har att rätta sig efter och att efterlevnaden av föreskrifterna kan kontrolleras på ett till- förlitligt sätt. Avgränsningen av en plats eller ett område måste an- ges tydligt. I andra stycket regleras de obligatoriska föreskrifterna vid helg- hemarrest. Enligt punkten 1 ska Kriminalvården vid helghemarrest meddela en föreskrift om i vilken bostad den dömde ska fullgöra helghemarresten. Föreskriften den dömde inte fritt kan byta bostad som han eller hon fullgör hemarrest. För vad som gäller avseende bostadens standard och utrustning hän- visas till kommentaren till 3 § första stycket. Det ska också meddelas en föreskrift om vilken dag verkställigheten i bostaden ska på- börjas. Enligt punkten 2 ska den dömde vid helghemarrest även med- delas en föreskrift om under vilka tider han eller hon förbjuds att vistas utanför bostaden. Det ska alltså i föreskrift anges vilka dagar helghemarresten ska pågå och under vilka tider som den dömde ska vara förbjuden att lämna bostaden. Som utgångs- punkt gäller enligt 3 § andra stycket att den dömde under de dagar som helghemarrest fullgörs endast bör medges att vistas utanför bostaden under som han eller hon är underkastad förbudet att lämna bostaden. I tredje stycket anges att det vid en inskränkning enligt 4 § ska meddelas en obligatorisk föreskrift om vilken plats eller vilket om- råde förbudet eller skyldigheten omfattar samt under vilka tider den ska gälla. Det är viktigt att föreskriften utformas med en preci- sion som tydligt anger vad den dömde har att iaktta. I fjärde stycket kompletteras de obligatoriska föreskrifterna med en möjlighet att meddela andra föreskrifter som är nödvändiga för att verkställigheten ska kunna utformas på ett ändamålsenligt sätt eller för att Kriminalvården ska kunna utöva nödvändig kontroll. Det kan t.ex. avse en särskild föreskrift om annan vistelse utanför bostaden än som avses i första stycket. En föreskrift om elek- tronisk kontroll bör regelmässigt meddelas för den period som fullgörandet av sanktionen ska kontrolleras med elektroniska hjälp- medel. Av femte stycket framgår att Kriminalvården får ändra, upphäva eller meddela nya föreskrifter om det på grund av nya omständig- heter finns skäl för det. En ändring av en föreskrift eller en ny före- skrift kan behöva meddelas i skärpande syfte för att kontrollen ska kunna upprätthållas. Så kan vara fallet t.ex. vid bristande verkställig- het som bedöms som ringa och som inte motiverar andra åtgärder. En föreskrift kan behöva upphävas om den inte längre behövs eller om det inte längre finns förutsättningar för den. Kapitlet innehåller bestämmelser om verkställighet av villkorligt fängelse som förenats med hemarrest enligt 27 kap. 5 § BrB. Förut- sättningarna för att välja hemarrest som tilläggssanktion regleras i 31 kap. 3 § fjärde stycket BrB. Hemarrest innebär ett förbud för den dömde att vistas utanför bostaden annat än på särskilt angivna tider och för särskilt angivna ändamål. Hemarresten ska enligt 27 kap. 5 § BrB pågå som motsvarar två tredjedelar av det villkorliga fängelsestraffets längd, dock minst och högst . Vid återfall i brott kan ett villkorligt fängelsestraff dock under vissa förutsättningar för- enas med ett större antal månader hemarrest än vad som motsvaras av fängelsestraffets längd, se 31 kap. 9 § andra stycket BrB. Vidare kan ett villkorligt fängelsestraff under de förutsättningar som anges i 31 kap. 5 § förenas med ett mindre antal månader hemarrest än vad som motsvarar det villkorliga fängelsestraffets längd. I fall av de nu angivna slagen ska domstolen ange i domen hur hemarresten ska pågå. Hemarrest är inte förenad med möjlighet till villkorlig frigivning. Paragrafen innehåller bestämmelser om verkställighet av villkorligt fängelse som förenats med hemarrest enligt 27 kap. 5 § BrB. Frågan behandlas i avsnitt 11.7. Hemarrest verkställs genom att den dömde iakttar ett förbud att vistas utanför bostaden annat än på särskilt angivna tider och för särskilt angivna ändamål. Verkställigheten utgör en inskränkning av den dömdes frihet och förutsätter att ett högt krav på kontroll upprätthålls. Kontrollerna bör ske med sådan frekvens och vid så- dana tidpunkter att det kan upptäckas om den dömde överträder förbudet. Kontrollen ska som utgångspunkt ske genom oanmälda hembesök men även kontroller per telefon bör kunna ingå som regelmässiga inslag i verkställigheten. Av 2 § framgår att hemarrest även kan kontrolleras elektroniskt. En förutsättning för att förena villkorligt fängelse med hem- arrest är att sanktionen bedöms vara lämplig för den tilltalade. Lämplighetsbedömningen görs av domstolen i samband med på- följdsbestämningen. En förutsättning för att lämplighetskravet ska vara uppfyllt är att den dömde har tillgång till en bostad i vilken sanktionen kan verkställas. Det innebär bl.a. att bostaden ska kunna betraktas som permanent och att den – för det fall att förbudet att lämna bostaden ska övervakas elektroniskt – har de tekniska förut- sättningar som krävs för att elektronisk kontroll ska kunna an- vändas. Kravet på lämplighet innebär även att den dömde ska utföra arbete eller delta i annan sysselsättning utanför bostaden under det att han eller hon verkställer hemarresten, om inte särskilda skäl talar mot det (se kommentaren till 31 kap. 3 § fjärde stycket BrB). Det ankommer på Kriminalvården att se till att sysselsättnings- kravet upprätthålls under verkställigheten. Förutom förvärvsarbete och utbildning bör sysselsättning kunna utgöras av t.ex. föräldra- ledighet eller deltagande i programverksamhet. För att sysselsätt- ningskravet ska anses uppfyllt bör som utgångspunkt gälla att den dömde ska utföra arbete eller delta i annan sysselsättning utanför bostaden minst . Skäl som kan tala för att godta en lägre sysselsättningsgrad kan vara att den dömde är pen- sionär eller att han eller hon på grund av sjukdom eller en funk- tionsnedsättning har svårt att lämna hemmet eller är förhindrad att delta i sådan verksamhet utanför bostaden. En lägre sysselsätt- ningsgrad kan även godtas om den dömde saknar arbete och inte heller studerar och det är förenat med stora svårigheter att ordna en meningsfull sysselsättning för honom eller henne. Sysselsättnings- kravet bör i ett sådant fall till viss del kunna fullgöras genom del- tagande i brotts- och missbruksrelaterad programverksamhet. I 27 kap. 13 § andra stycket BrB finns bestämmelser om att Kriminalvården, om det uppkommer en fråga om verkställighet i kriminalvårdsanstalt av ett villkorligt fängelsestraff som förenats med hemarrest, får besluta att den dömde ska omhän- dertas i avvaktan på vidare förordnande. Paragrafen innehåller bestämmelser om kontroll av hemarrest med hjälp av elektroniska hjälpmedel. Frågan behandlas i avsnitt 11.7.2. Enligt bestämmelsen får efterlevnaden av förbudet att lämna bostaden vid hemarrest kontrolleras med elektroniska hjälpmedel. Regleringen innebär att den dömde vid fullgörandet av hemarrest kan förses med en s.k. elektronisk fotboja eller med annan elek- tronisk utrustning som kontrollerar var han eller hon uppehåller sig.