sou · GZB38 · 2012-01-01 00:00:00 — Sammantaget är möjligheterna att i nuvarande system anpassa de nationella programmen efter lokala och individuella förutsättningar betydande, under förutsättning att utbildningen hålls inom ramen för programmålen. Dessutom får en elev som går på ett nationellt eller specialutformat program i gymnasiesärskolan läsa kurser enligt gymnasieskolans kursplaner i karaktärsämnen som har en yrkesin- 14 19 kap. 3 § första och andra styckena skollagen (2010:800); t.o.m. tillämpas 5 kap. 1–2 §§ förordning (1994:741) om gymnasiesärskolan. riktad eller estetisk profil, under förutsättning att rektorn bedömer att eleven kan klara av det15. gäller detta för samtliga kurser i gymnasieskolan16. Som individuellt val ska eleverna dessutom erbjudas varje kurs som förekommer på ett nationellt program i kommunen, liksom modersmålsundervisning och svenska som andraspråk. Elevernas individuella val styrs således inte av programmålet. Betyg ska sättas på varje avslutad kurs på nationellt program. Som betyg ska användas någon av beteckningarna Godkänt (G) eller Väl godkänt (VG)17. För den elev som inte uppnår G ska intyg utfär- das om att eleven deltagit i kursen. Betygskriterier för kurserna har fastställts av (SKOLFS 2001:25). Enligt den nya skol- lagen (2010:800) ska betyg sättas på varje avslutad kurs på de nationella och specialutformade programmen. Betygen ska ha beteckningarna A,B,C,D eller E18. I gymnasieskolan kommer också finnas ett betyg F för icke godkänt resultat. Detta kommer inte att användas inom gymnasiesärskolan. För en elev i gymnasiesärskolan som inte uppnått betyget E ska ett intyg utfärdas av rektorn om att eleven deltagit i kursen. Den nya betygsskalan ska dock tillämpas i gymnasiesärskolan på utbildning som påbörjas först efter . För gymnasiesärskolan finns inte nationellt fastställda inriktningar inom programmen på det sätt som gäller för gymnasieskolan. Enligt nya skollagen ska det i gymnasieskolan därutöver finnas möjlighet till särskilda varianter som ska godkänns och prövas av Skolverket.19 Trots att det saknas en reglering om inriktningar för gymnasie- särskolan utnyttjas ofta den stora friheten att anpassa de nationella programmen till att utforma vad som närmast måste betraktas som lokala inriktningar inom gymnasiesärskolans nationella program. Det framgår av svaren på utredningens enkätundersökning som besvarats av personer i kommuner med gymnasiesärskola (se sam- manställning i bilaga 3) och av de kommun- och verksamhetsbesök som genomförts. Enkäten har besvarats av av de som fått den. Mer än hälften av de som besvarat denna fråga i enkäten uppger att de nationella programmen är uppdelade eller inriktade 155 kap. 2a–3 §§ förordning (1994:741) om gymnasiesärskolan. 1619 kap. 5 § skollagen (2010:800). 177 kap. 1–2 §§ förordning (1994:741) om gymnasiesärskolan. 1818 kap. 18–19 §§ skollagen (2010:800). 1916 kap. 7–10 §§ skollagen (2010:800); t.o.m. tillämpas 5 kap. 5 § skollagen (1985:1100). mot olika yrkes- eller verksamhetskompetenser. Exempelvis kan hotell- och restaurangprogrammet ha inriktningar som storkök, kafé eller mindre hotell medan naturbruksprogrammet kan ha inrikt- ningar som häst, smådjur, skog, trädgård, park etc. I vissa fall sker detta genom att programmets kursplaner ges ett mer preciserat och profilerat innehåll, i andra fall kan ifrågasättas om de inriktningar som erbjuds svarar mot vad som krävs för ett nationellt program ifråga om nivå i förhållande till programmålet. Detta gäller även för de lokala kursplaner som finns i ungefär en tredjedel av kommu- nerna. Gränsdragningen mellan de nationella och specialutformade programmen är dessutom långt ifrån tydlig. Utredningens enkätundersökning visar också att elevernas efter- frågan av program är den viktigaste faktorn bakom vilka nationella program kommunerna erbjuder. Drygt tre fjärdedelar av de svarande skriver under på detta i hög eller mycket hög grad20. Hur de natio- nella programmen är anpassade efter elevgruppens behov är också en viktig faktor. Med tanke på att en stor andel av kommunerna inte alls har eller bara har något nationellt program kan detta tolkas som att man anser att de nationella programmen inte är tillräckligt anpassade till elevernas behov. Minst betydelse har andra huvud- mäns erbjudanden om program. Faktorer som antalet elever, att specialutformade erbjuds i stället för nationella program samt de lokala förutsättningar, som t.ex. den lokala arbetsmarknaden, intar en mellanställning. Samma sak gäller betydelsen av vilken kompe- tensprofil personalen har respektive personalens intresse och enga- gemang. Intressant är att personalens intresse och engagemang anses ha större betydelse än inriktningen på deras kompetens. Det bör observeras att påståendena ställts till samtliga svarande, dvs. även de som inte har nationella program, i syfte också belysa varför vissa kommuner valt att avstå från nationella program. Många som inte har nationella program har dock avstått från att svara. På frågan om det finns andra orsaker till att det ser ut om det gör när det gäller de nationella programmen lyfter flera svarande fram att erbjudandet av nationella program styrs av samverkan med andra kommuner, där man gemensamt kan erbjuda flera nationella program. 20 De svarande har fått ange i vilken grad faktorerna haft betydelse på fyragradig skala: Ingen alls, I liten grad, I hög grad och I mycket hög grad. Det har också varit möjligt att svara Vet inte. 3.2.4Mer om de specialutformade programmen Ett specialutformat program ska i fråga om utbildningens nivå motsvara ett nationellt program och bestå av delar av nationella program21. Kärnämnena är desamma som för de nationella pro- grammen, likaså timplanen och reglerna om möjligheten för vissa elever att läsa kurser enligt gymnasieskolans kursplaner samt reg- lerna om betygssättning. Det som skiljer nationella program från specialutformade är att de nationella har programmål fastställda av regeringen och att har utgivit allmänna råd om vilka kurser som bör vara gemensamma respektive valbara i vart och ett av de nationella programmen. Specialutformade program innehåller kärnämnen och delar av nationella program, men svarar inte mot något av programmålen för de nationella programmen. Vilka specialutformade program som anordnas i kommunerna varierar mycket. Det går därför inte att här redovisa alla specialut- formade program, inte ens alla typer av specialutformade program. Vanligt förekommande är dock specialutformade omsorgs- eller omvårdnadsprogram med inriktning på barn och fritid eller äldre, program som inte har sin motsvarighet inom gymnasiesärskolans nationella program . Vanligt är också program med inriktning på fastighetsskötsel, ofta i kombination med park och miljö. Ytter- ligare exempel, långt ifrån lika vanliga, är bygg respektive träteknik. Det är inte ovanligt att de specialutformade programmen består av en kombination av flera av de nationella program som finns i dagens gymnasiesärskola, t.ex. av estetiska programmet och medie- programmet eller handels- och administrationsprogrammet och medieprogrammet. av de som besvarat enkä- ten uppger att en önskan att kombinera nationella program har påverkat att kommunen erbjuder specialutformade program i hög eller mycket hög grad. Det gäller även för påståendet att det saknas relevanta nationella program. Möjligheten att anpassa utbildningen till elevernas behov anges annars av dem som besvarat enkäten som den viktigaste anledningen till att kommunen erbjuder specialutfor- made program. av de som besvarat frågan in- stämmer i påståendet i hög eller i mycket hög grad. Det finns indikationer på att det finns specialutformade pro- gram som anpassats på ett sätt som inte är avsikten. Det framgår av enkätsvaren att många specialutformade program visserligen utgår 21 19 kap. 4 § skollagen (2010:800); t.o.m. tillämpas 5 kap. 1 § och 8 § samt bilaga 2 till förordning (1994:741) om gymnasiesärskolan. från ett eller flera nationella program, men har avgränsats i kursom- fång jämfört med de nationella programmen på ett sätt som kan innebära att de inte alltid motsvarar nationella program i nivå. Andra tungt vägande faktorer bakom att kommunerna erbjuder specialutformade program är, enligt de svarande, elevernas efterfrå- gan av program samt att programutformningen ökar elevernas möj- ligheter till arbete efter skolan. I båda fallen instämmer av de svarande i hög grad eller i mycket hög grad. Lokala förutsättningar som den lokala arbetsmarknaden har också betydelse, men inte i samma utsträckning. Liksom för de nationella programmen har personalens kompe- tens mindre betydelse än personalens intresse och engagemang. av de som besvarat frågan skriver under på påståendena att kompetens har haft ingen eller liten betydelse för att det anordnas specialutformade program. Omvänt skriver av de svarande under på att personalens intresse och engagemang har haft betydelse i hög grad eller i mycket hög grad. Bland de öppna svaren återkommer förklaringar som att kom- munen har få elever i gymnasiesärskolan, att man vill erbjuda eleverna möjlighet att studera i hemkommunen, att man erbjuder nationella program genom samordning med andra kommuner samt att det finns ekonomiska anledningar till varför specialutformat program erbjuds. 3.2.5Mer om de individuella programmen Ungdomar som inte kan delta i nationella program i gymnasiesär- skolan ska erbjudas utbildning på individuella program. Ett indivi- duellt program ska ge eleven yrkesträning eller verksamhetsträning eller på annat sätt möta elevens speciella behov. Programmet kan även syfta till att stimulera eleven att senare gå över på ett nationellt eller specialutformat program.22 Den individuella planeringen av elevens utbildning karaktäri- serar utbildningen på det individuella programmet i gymnasie- särskolan. Att förbereda för ett berikat vuxenliv är det yttersta målet för det individuella programmet. Om elevernas behov inte kan tillgodoses med de nationellt fastställda kursplanerna kan man fastställa egna kursplaner lokalt. Den minsta garanterade undervis- 22 19 kap. 6 § skollagen (2010:800); t.o.m. tillämpas 5 kap. 5 § förordning (1994:741) om gymnasiesärskolan. ningstiden för varje elev är 3 600 timmar23. Eleven har också rätt att fullfölja utbildningen under fyra år24. För en elev som får yrkesträning ska, om rektorn bedömer att eleven kan klara av det, utbildningen omfatta ämnena svenska, matematik, samhällsorientering, idrott och hälsa, estetisk verk- samhet samt yrkesträning och praktik25. har fastställt kursplaner26 där de första fem ämnena utgör gemensamma ämnen. Till dessa kommer de valbara kurserna estetiskt skapande, mat och boende, natur och miljö, engelska samt datorkunskap. De båda senare syftar till att ge elever med måttlig utvecklingsstörning tillträde till områden som är självklara för andra medborgare i samhället. Mål att uppnå finns inte i kursplanerna, utan bör enligt kommentarer till kursplanerna formuleras för varje elev. Det finns en anknytning mellan yrkesträningens kursplaner och de nationella programmen, så att den elev som vill gå längre inom ett område kan välja bland programkursplanerna. Betyg ska sättas på varje avslutad kurs i yrkesträningen med Godkänt (G) eller Väl godkänt (VG)27. Om eleven inte uppnår G ska ett intyg utfärdas. har fastställt generella betygskriterier för yrkes- träningens kurser (SKOLFS 2001:25). Även här ska, om yrkes- träningen finns kvar i nuvarande form, den nya betygsskalan med betygsstegen A, B, C, D och E tillämpas först . För elever som får verksamhetsträning ska, om rektorn bedömer att eleven kan klara av det, utbildningen omfatta kommunikation och socialt samspel, verklighetsuppfattning och omvärldskunskap, estetisk verksamhet, idrott och hälsa samt vardagsaktiviteter. Vidare bör praktik förekomma om rektorn bedömer att det är till nytta för eleven.28 Några mål att uppnå för den enskilde eleven finns inte i kursplanerna29. Inte heller är någon timplan fastställd. 23För yrkesträningen gäller bilaga 3 till gymnasieförordning (2010:2039); t.o.m. tillämpas 6 kap. 11 § skollagen (1985:1100). 2419 kap. 11 § skollagen (2010:800); t.o.m. tillämpas 6 kap. 7 § andra stycket skollagen 1985:800). 2519 kap. 7 § skollagen (2010:800); t.o.m. tillämpas 5 kap. 6 § förordning (1994:741) om gymnasiesärskolan. 26Skolverkets föreskrifter (SKOLFS 2001:25) om kursplaner och betygskriterier för yrkes- träning inom individuella program i gymnasiesärskolan. 2713 kap. 21 § gymnasieförordning (2010:2039); t.o.m. tillämpas 7 kap. 2 § för- ordning (1994:741) om gymnasiesärskolan. 2819 kap. 8 § skollagen (2010:800); t.o.m. tillämpas 5 kap. 7 § och 7 kap 1 § för- ordning (1994:741) om gymnasiesärskolan. 29Skolverkets föreskrifter (SKOLFS 2001:26) om kursplaner för verksamhetsträning inom individuella program i gymnasiesärskolan. kommentarer till kursplanerna viktigt att i undervis- ningen knyta an till elevernas erfarenheter och att ta hänsyn till att de är tonåringar. Betyg ska inte sättas på kurser inom verksam- hetsträningen. Att möta speciella behov hos eleven är enligt Skolverket30 en myc- ket öppen formulering. Elevernas behov och förutsättningar varierar mycket. Eleven kan exempelvis ha en ojämn begåvningsprofil som gör att den kan klara yrkeskurserna på ett nationellt program, men har behov av att läsa kärnämnena enligt yrkesträningens kursplaner. I andra fall kan yrkesträningens kursutbud ge en elev som tillhör verksamhetsträningen ytterligare möjligheter, utöver dem som ges av verksamhetsträningens kursplaner. Möjligheten finns då att möta elevens speciella behov genom att erbjuda eleven en sådan kombi- nation av yrkesträning och verksamhetsträning. Enligt nya skollagen framgår att detta är möjligt av bestämmelserna om yrkesträning och verksamhetsträning31. För att förbereda för ett nationellt program kan enligt eleven behöva komplettera kunskaper som ligger på grundsärskole- nivå. Om eleven sedan tas in på ett nationellt program har han eller hon rätt att fullfölja sin utbildning där. Det gör att utbildningen för en sådan elev kan bli i gymnasiesärskolan. Begränsningarna är få när det gäller möjligheterna att individuellt anpassa utbildningen inom gymnasiesärskolans individuella program, vilket i hög grad präglar verksamheten. Det har framgått både vid utredningens besök i kommuner och verksamheter och i svaren på den enkätundersökning som utredningen genomfört. Över 80 pro- cent av de svarande uppger att det förekommer i hög grad eller i mycket hög grad32 att eleven tillhör en grupp men att under- visningen är helt individuellt utformad. Enkätsvaren visar också att det är vanligt att eleven tillhör en grupp där undervisningen delvis följer samma planering, delvis är individuellt utformad samt att det förekommer att undervisningen genomförs individuellt och är helt individuellt utformad33. Enligt enkätsvaren kombineras yrkesträning och verksamhets- träning i hög grad eller i viss grad i av kommuner- na, medan det enligt uppgiftslämnarna sker i ringa grad eller inte 30Kursplaner och kommentarer för gymnasiesärskolans individuella program, GySär 2002:02. 3119 kap. 7–8 §§ skollagen (2010:800). 32Svarsalternativ: I mycket hög grad, I hög grad, I liten grad, Ingen alls samt Vet inte. 33Observera att samma kommun kan ha grupper av olika typ, varför flera olika lösningar kan vara vanliga. alls i övriga kommuner. Bland de svarande som i en öppen fråga uttryckt en åsikt om indelningen i yrkesträning och verksamhets- träning finns en lätt övervikt för uppfattningen att indelningen inte fyller någon funktion. Nästan lika många anser dock att den gör det. Värt att notera är att det hos företrädare för båda uppfatt- ningarna finns exempel på att elever kombinerar yrkesträning och verksamhetsträning. Det vanligaste svaret på den öppna frågan om varför det ser ut som det gör och hur man ser på indelningen är annars att det är elevernas individuella behov och förutsättningar som får styra. Några svarande påpekar också att de anser att det inte är relevant med betygsättning inom yrkesträningen. Vidare kommenteras att yrkesträning inte är en relevant benämning, en synpunkt som framkommit återkommande också vid våra kommun- och verksamhetsbesök. Vid besöken har det också blivit uppenbart att målgruppen och innehållet i verksamheten varierar mycket mellan olika gymnasie- särskolor, något som också påverkar lärarnas och rektorernas syn på yrkesträningen. I vissa skolor har yrkesträningen en karaktär som gränsar till verksamhetsträningens och samverkan är vanlig dem emellan. Huvudfokus ligger i dessa fall på att förbereda eleverna för boende och fritid. I andra skolor ligger yrkesträningen närmare de nationella programmen och svarar något bättre mot benämningen yrkesträning. Samverkan mellan gymnasiesärskolans individuella program och dess nationella eller specialutformade program förekommer, dock inte i lika hög utsträckning som samverkan mellan yrkesträningen och verksamhetsträningen inom det individuella programmet. Av svaren på de öppna frågorna i enkäten och utifrån våra besök kan vi dock konstatera att frågan om samverkan med de nationella pro- grammen är lika viktig som den om samverkan mellan yrkesträning och verksamhetsträning. Många lyfter fram vikten av att elever på yrkesträningen ges möjlighet att, utifrån sin förutsättningar, följa kurser på de nationella eller specialutformade programmen. Detta som ett sätt att möta individuella behov. Flera svarande konstaterar emellertid att det inte är möjligt, även om det vore önskvärt, efter- som kommunen endast erbjuder undervisning på individuellt program i gymnasiesärskolan. , och har på utredningens uppdrag belyst gymnasiesärskolans individu- ella program ur olika aktörers perspektiv (se bilagorna 6-9). skolan i har dessutom gjort en sammanfattande analys av rapporterna (se bilaga 5). Uppgiften har varit att studera i vilken utsträckning gymnasiesärskolans individuella program svarar mot elevernas förutsättningar och behov. Sociala, pedagogiska och eko- nomiska aspekter på det individuella programmet har belysts med utgångspunkt i elevers, vårdnadshavares, lärares och skolledares erfarenheter och bedömningar. Det empiriska underlaget är inte tillräckligt för att ge statis- tisk representativitet. Det var emellertid inte heller uppdraget. De olika perspektiv som belyses möjliggör dock, där perspektiven sam- manfaller, vissa slutsatser utifrån studiernas resultat. Av studierna framkommer att gränsdragningen mellan det indi- viduella programmets yrkesträning och verksamhetsträning är svår att göra. Elever och vårdnadshavare anser sig dessutom inte ha till- räckliga möjligheter att välja inriktning på utbildningen. Det är otydligt på vilka grunder som placeringen sker. Vårdnadshavare uppfattar att anpassning till gruppen sker på individens bekostnad. Därför efterfrågas ett större mått av individualisering och flexibi- litet för att kunna erbjuda utbildning som svarar mot elevernas behov. Viljan till och strävan efter flexibilitet kräver förändringar i regelverket, konstateras i den sammanfattande analysen. Samverkan med gymnasieskolan upplevs som bristfällig. Skol- ledarna framhåller att när det förekommer är det på gymnasiesär- skolans initiativ. Lärare ser organisatoriska hinder men uttrycker också tveksamheter inför att blanda elever med olika begåvnings- mässiga förutsättningar. Eleverna beskriver en situation som mer handlar om samverkan av tillfällig karaktär, man deltar i olika sam- arrangemang. De möten som sker spontant uppstår i matsal och caféverksamhet. Betydelsen av den fysiska miljöns utformning och lokalernas placering framhålls för att möjliggöra olika sociala kon- takter och elevers gränsöverskridande val. Bland vårdnadshavarna finns dock röster som uttrycker oro för att eleverna ska utsättas för kränkande behandling om elevgrupper förs samman i gemensamma lokaler. Man behöver ställa sig frågor om integreringens syfte och för vilkens skull den görs. I den sammanfattande rapporten beskrivs en obalans mellan å ena sidan omvårdnad och trygghet och å andra sidan kunskapsmässiga och sociala utmaningar. Vårdnadshavare vill se en tydligare pro- gression i lärandet, och har en förväntning på att eleverna ska få redskap för att leva ett så självständigt liv som möjligt. Eftergymnasial utbildning efterfrågas för att kunna utveckla kunskaper som kan förbättra möjligheterna till sysselsättning och stärka individens eget bestämmande över sitt liv. Eleverna vill enligt rapporterna se sin framtida tillvaro i ett vidare sammanhang där eget boende är en del. De uttrycker en förhoppning om en framtid där familjebildning och arbetsinriktad karriär intar en central roll. Skolledare, lärare och vårdnadshavare är överens om att resur- serna för de individuella programmen är tillfredsställande. Behovet av kompetensutveckling för pedagoger lyfts emellertid fram liksom att ökade kunskaper om verksamheten behövs inte minst på den politiska nivån. Skolledarna ger uttryck för en alltför självständig personal och insynsskyddad verksamhet som är svår att leda medan pedagogerna efterfrågar en tydligare ledning som de värnar om sin autonomi. Flera av rapporterna är tveksamma till betygens funktion på det individuella programmets yrkesträning. I stället efterfrågas en tyd- lig dokumentation med information om vad som ingått i utbild- ningen och vilka mål som eleven uppnått. För eleverna är betyg en central fråga. Eleverna på yrkesträningen ser fram emot att få ett betyg dels för att få ett bevis på att man har kunskaper som räcker till betyg, dels för att markera ett slut . Sammanfattningsvis konstateras att de personella och ekonomiska resurserna i gymnasiesärskolans individuella program motsvarar beho- ven. I andra avseenden återstår dock enligt den sammanfattande rapporten mycket arbete som kräver åtgärder på olika nivåer. Det handlar bland annat om samverkan och om att åstadkomma föränd- ringar som bidrar till elevers optimala lärande och utveckling. 3.3Allt färre elever från gymnasiesärskolan etableras på arbetsmarknaden Flertalet ungdomar önskar sig ett arbete efter avslutade studier. Det är svårt att hitta tillförlitliga uppgifter om hur det går för elever som lämnar gymnasiesärskolan. En källa är de uppgifter som har samlats in av Särskolans och specialskolans yrkesvägledares ideella förening (SYVI). Resultaten bör tolkas med försiktighet och får ses som indikatorer på utvecklingen34. 34 Mätningarna har skett efter det att eleverna lämnat gymnasiesärskolan. Data har samlats in , men finns inte konsekvent och är inte heltäckande. Data för perioden bygger på undersökningar som genomfördes i samarbete med (), data har tagits fram i samarbete med i skolan () och (). Försök att samla in uppgifter via studie- och yrkesvägledarna pågår dock. slutet av hade av de elever som slutat yrkes- särskolan i någon form av anställning. Mellan hade en anställning utan stöd, övriga var anställda med stöd, i eller i beredskapsarbete. hade den totala andelen med anställning minskat till och den med anställning utan stöd till . Uppgifterna –2006 uppvisar en avsevärt mörkare bild. Av de elever som lämnat gymnasiesärskolans nationella och special- utformade program, vilka närmast motsvarar den tidigare yrkessär- skolan, hade anställning i början av perioden. 2006 var andelen nere på . Andelen med anställning utan någon form av stöd har varierat mellan , 2006 låg den på . har en ganska stor andel av de tidigare gymnasiesärskoleeleverna deltagit i någon form av praktik efter utbildningen. Andelen har varierat mellan ca 25 och . Sammantaget har således andelen anställda bland elever som lämnat gymnasiesärskolans nationella program/motsvarande minskat från . Detta är anmärkningsvärt, sär- skilt med tanke på att andelen elever av en årskull har ökat i gym- nasiesärskolan . Utvecklingen är således ännu mer bekymmersam än vad den i förstone ser ut.