sou · GZB356d2 · 2012-01-01 00:00:00 — Likaså behövs undersökningar för att hitta vrak och andra kulturlämningar på havets botten. Behoven bör sammanställas till en helhetlig kravbild. Först sedan de samlade behoven beskrivits, bör frågan ställas om vem som ska uppfylla dem. Myndigheterna kan använda egna undersökningsresurser, eller upphandla dem beroende på tillgänglighet och vad som är kostnadsmässigt optimalt. Infrastruktur och resurser för undersökningar Regeringen bedömde i prop. 2008/09:170 om sammanhållen svensk havspolitik att de statliga undersökningsfartygen borde samlas inom en organisation. Fartyg som tillhör , , , universitet och högskolor samt mindre statliga aktörer skulle samlas inom rederiverksamhet. Genom att verksamheten kopplas till ett större fartygsbestånd ökar enligt regeringen möjligheterna till synergier för att tillgodose intressenternas olika behov och ändamål. Förutsättningarna förbättras även för att använda befintliga fartygsresurser på effektivaste sätt. Regeringen gav i uppdrag att genomföra förberedelser för att överta ansvaret för att försörja statliga myndigheter med forsknings- och undersökningsfartyg. skulle i samråd med de berörda myndigheterna rapportera om möjligheterna för verket att vara resurshållare för de fartyg som används för forskning och undersökning. Regeringen beslutade (dir. 2011:43) att utse en särskild utredare för att föreslå ett effektivt och flexibelt utnyttjande av samhällets samlade maritima resurser. Områden som särskilt ska belysas är fartyg, ledning och infrastruktur. Utredaren ska utifrån sin analys förslå hur samarbete mellan myndigheterna kan utformas samt överväga om viss verksamhet kan bedrivas av annan huvudman. Uppdraget ska redovisas . Vi bedömer att detta arbete är av stor betydelse för den undersökningsverksamhet som ska ge data och därmed underlag för havsplaneringen. Inte minst krävs att frågan om tillgång till oceangående undersökningsfartyg löses. Ökad samordning inom sjömätning Utredningens förslag: För att effektivisera och förenkla insamlingen av djupdata m.m. som initieras i statlig regi, ska ges uppgiften att samordna sjömätningen inom staten. Resurser ska tillföras för att finansiera samordningsuppgiften. Verket ska få i uppdrag att tillsammans med SGU, , HaV, Försvarsmakten och utreda hur sjömätningen effektivt ska samordnas. Utredningens bedömning: Myndigheterna har möjlighet att utföra mätningar för varandra. Deras planering bör kunna samordnas. Gemensam upphandling ger högre effektivitet. Sjömätningar bedrivs såväl i regi som av andra myndigheter och privata aktörer. bör inte utgå från hur statens olika fartygsplattformar ska användas, utan utgångspunkten bör i stället vara frågan om hur statens ekonomiska resurser för sjömätning kan användas på för samhället effektivaste sätt. har uppgiften att svara för att samordna arbetet med sjögeografisk information inom Sverige.4 Uppgiften bör utvecklas till att även omfatta att samordna insamlingen av sjögeografiska data. Med sjögeografiska data avser utredningen i första hand djupundersökningar (batymetri) och maringeologi. Självfallet bör även undersökningar för att samla in oceanografiska, marinbiologiska (bl.a. fiskeribiologiska) och marinarkeologiska data samordnas med sjömätningar när det är lämpligt. Verket bör för samordningen inrätta en rådgivande grupp med företrädare för berörda myndigheter, såväl dataproducerande som användare. I uppdraget bör ingå att vidareutveckla de rutiner för kvalitetssäkring som redan finns. Det handlar bland annat om att anpassa kvalitetskraven efter avsedda användningsområden för insamlade data. Eftersom mätningar även utförs av kommersiella aktörer, föreslår utredningen i avsnitt 6.3.3 att ska kunna ställa kvalitetskrav med hänsyn till undersökningens syften, när tillstånd till sjömätning ges. 4 Förordning (2007:1161) med instruktion för . För utvidgade samordningsansvar föreslås att resurser tillförs. Behovet för att samordna insamlingen av sjögeografisk information bedöms till . Samordning av sjömätningar inom staten Bland statliga aktörer har antalet myndigheter ökat som själva initierar upphandling av sjömätning, inte minst med stöd av medel för miljökartering. Att upphandla och kvalitetsbedöma sjömätning är en förhållandevis omfattande process som inte bara kräver hög teknisk kompetens hos beställaren, utan som även ställer krav på att beställaren har rätt teknisk utrustning för att bland annat kunna utvärdera leveransen och förvalta resultatet. blir ofta kontaktat i ett sent skede när upphandlingen är ett faktum och tiden är knapp, vilket försvårar möjligheterna att uppnå samordningseffekter. För att effektivisera och förenkla insamlingen av sjögeografisk information som initieras i statlig regi, bör ges i uppgift att stödja myndigheter vid behov av sjömätning genom att bland annat ansvara för att sjömätningar samordnas inom staten. Samordningen bör bland annat avse att sammanställa behov och att långsiktigt planera sjömätningen. En förutsättning för att sjömätningsverksamheten ska kunna samordnas är att även finansieringen samordnas. arbetar utifrån en långtidsplan för sjömätning. Att nyttja de planerings- och beställarinstrument samt den kompetens som redan finns hos skulle enligt verket bl.a. medföra följande mervärden: -Samordnad planering med relativt god framförhållning och samlad budget, vilket skapar förutsättningar för samordningsvinster och effektiv verksamhet. -Återkommande upphandlingar med en relativt stor budget ger möjlighet till att nya företag bildas och att marknaden därmed utvecklas, vilket bör leda till ökad konkurrens och nya aktörer med högt tekniskt kunnande. -Andra myndigheter slipper att bygga upp teknisk kompetens om sjömätning och slipper att använda resurser för upphandling. För dessa myndigheter ska det räcka med att beskriva sina behov och bidra till finansieringen. -Staten undviker att sjömätning utförs dubbelt, då har kunskap om vad som redan är sjömätt och vilka mätningar som planeras samt med vilken kvalitet. -Då har tillstånd att sjömäta enligt förordningen (1993:1745) om skydd av landskapsinformation, underlättas tillståndshanteringen för sjömätning genom att övriga myndigheter slipper att ansöka om sjömätningstillstånd; således minskar arbetsbelastningen inom myndigheterna. Samordna sjömätningarna för olika ändamål Det finns möjlighet att vid sjömätning komplettera multibeamekolod (mäter djup) med side-scan sonar (identifierar uppstickande objekt på bottnen) och med utrustning för undersökning av bottensediment och föremål på botten, som skeppsvrak och dumpat material, och därmed uppfylla ett bredare samordnat behov. Ytterligare analys av insamlade data kan även ge underlag för bedömning av dominerande växt- eller djursamhällen på botten. Merkostnaden för utökad sjömätning bedöms av som begränsad. I gengäld får samhället en mer effektiv datainsamling. Detta förutsätter dock att sjömätningen samordnas mellan de olika myndigheterna. Utredningen föreslår att får i uppdrag att tillsammans med SGU, , HaV, Försvarsmakten och () utreda hur sjömätningsverksamheten effektivt ska samordnas. Utredningen förutsätter att ämbetet i det arbetet samråder med Statens maritima museer. och gemensamma rapport i samtid och framtid5 visar att behovet av sjökartläggning ökar och att intressenterna blir fler. Analysen i och visar att det tekniskt sett finns potential i att samordna djupmätning och sjögeologisk kartering från samma plattform. Insamlingshastigheten sjunker normalt något när fler mätningar utförs parallellt, vilket under vissa förutsättningar kompenseras mer än väl av minskade kostnader för fartyg, besättning och bunker. I trängre farvatten bedöms dock förutsättningarna vara sämre för samtidig mätning, vad gäller bogserad utrustning. Den seismiska utrustning som släpas efter undersökningsfartyget vid sjögeologisk undersökning begränsar det rörelseutrymme som djupmätning kan kräva. I rapporten konstaterades att samordningsmöjligheterna i praktiken begränsades av att och hade olika prioriteringar som inte sammanföll geografiskt. En annan relaterad fråga är skillnader i krav på detaljeringsgrad. ska mäta bottentäckande, medan SGU mäter profiler som ligger på avstånd som är flerfalt större än avståndet mellan de kurslinjer som krävs vid sjömätning för navigationsändamål. Nationellt program för sjömätning Utredningens förslag: Insamlingen av sjögeografiska data ska utgå från den samlade kravbilden och utförare väljas i förhållande till den. ska få i uppdrag att tillsammans med övriga berörda myndigheter ta fram ett långsiktigt nationellt program för sjömätning som omfattar områden som ännu inte är mätta med moderna metoder. Ytterligare resurser ska vidare tillföras de maringeologiska undersökningarna, för att bättre utnyttja befintliga resurser. Utredningens bedömning: Havsplanering innebär delvis nya krav på sjögeografiska data som ska samordnas med andra krav. Vilka behov som sjömätningen ska tillfredsställa behöver utredas ytterligare. Likaså behöver prioriteringar tas fram utifrån behoven. Behov att komplettera djupdata Djupdata är en viktig utgångspunkt i många inventeringar och analyser. Det handlar till exempel om att kunna använda data om djup och geologi för att kunna arbeta med biologiska modeller. Om prov på ytsubstrat och undervattensfotografering kan utföras i särskilda fall, ökar användningen för biologiska bedömningar ytterligare. De datamängder som tas fram, måste kunna hanteras effektivt och fylla reella behov. Mot bakgrund av begränsade resurser, måste undersökningarna styras dit som behoven är störst. Det är också viktigt att hela kedjan från mätning till bearbetning och tillhandahållande optimeras. För stora ytor saknas dock djupdata av tillräcklig kvalitet och för vissa ytor saknas djupdata helt. Ett långsiktigt program för att samla in data över de havsområden som inte är mätta med moderna metoder6 bör tas fram. Kostnaden för att mäta de ytor som inte är mätta med moderna metoder är betydande, varför prioriteringar behöver göras utifrån samhällsbehoven. Enligt en översiktlig beräkning som har gjort uppgår den yta inom territorialvatten och ekonomiska zon, utanför de huvudsakliga sjöfartsstråken, som inte är mätt med moderna metoder till , varav huvuddelen ligger utanför baslinjen. Tidsåtgång och kostnad för att sjömäta varierar kraftigt med vattendjupet och utifrån andra förutsättningar, inte minst om det rör sig om utsjömätning eller mätning i skärgården. har gjort en översiktlig genomgång av kvarstående mätbehov och de mätmetoder som finns till hands. Tabell 6.3 Ytor som inte har sjömätts med moderna metoder, fördelat på djupområden Svenskt vatten inkl. EEZ Svenskt vatten beläget mellan baslinje och EEZ Fördelning över ej modernt sjömätt yta Svenskt vatten mellan strandlinje och baslinje Bottenområden på 0–lämpar sig i sin helhet för mätning med laserbatymetri. Bottenytan som inte är modernt sjömätt omfattar ca 8 000 km2. 6 Begreppet moderna metoder omfattar både moderna multibeammätningar och äldre mätningar från single-beam-lod som kördes med krattmetoden, ett antal parallella linjer, efter att digital insamling påbörjades . behöver göras med mätning från båt; uppskattningsvis av ytan kommer att behöva kompletteras (~800 km2). Områden på 6–som inte är modernt sjömätta uppgår till . Av detta bedöms kunna täckas in med laserbathymetrimätning. Resterande del behöver sjömätas med båt eller fartyg (~1 000 km2). Områden 10–under vattenytan som inte är modernt sjömätta täcker ca 20 000 km2, varav bedöms kunna fångas med laserbatymetrimätning. Resterande yta behöver mätas med fartyg. Områden djupare än som inte har sjömätts med moderna metoder omfattar ca 73 000 km2. Huvuddelen, ligger utanför baslinjen, varför fartygsmätning kan bedrivas betydligt effektivare. Mätningen kan pågå dygnet runt och med större fartyg. Den del som ligger i skärgården är betydligt mer tidskrävande. Att ta hand om insamlade data Nya djupdata som levereras in från lasermätningar måste vid leverans kontrolleras, så att viktiga rättningar kan införas i sjökorten. Kostnaden för att genomföra denna första kontroll av levererade laserdata uppskattas av till . Efter sjömätningarna behöver mätresultaten från fältmätningarna föras in i den nationella djupdatabasen, ett arbete som även omfattar rättelse gentemot tidigare kända djupdata och sjökortsinformation. Kostnaden för mottagningskontroll av inlevererade data från fartygsmätning samt införande i djupdatabasen beräknar verket uppgå till totalt . Om mätningen ska genomföras av externa entreprenörer tillkommer kostnad för upphandling och kontroll. Sjökortsdatabasen rättas främst genom redigering. arbetar dock med att utveckla programvaror för att underlätta bland annat kurvredigering. Kostnaden för att byta ut sjökortskurvorna inklusive strandlinjen i samtliga sjökort har uppskattats till . För att hantera dessa stora volymer och effektivisera arbetet krävs även utveckling och investeringar i verktyg om ca 15–. bedömer översiktligt kostnaden för att sjömäta kvarvarande ytor inom territorialhavet och den ekonomiska zonen till totalt , varav avser insamling av sjömätningsdata och resterande utgör kostnader för att hantera data samt utveckla metoder och program. Bedömningen är dock att insamlingen av andra data vid sjömätning med skrovfasta sensorer endast leder till en marginell kostnadsökning. En fullständig geologisk undersökning kräver dock ytterligare mät- och provtagningsinsatser. Någon bedömning av vilka eventuella synergier som finns vid efterbearbetning och hantering av andra data kan inte göras. Beräkningen utgår från att mätning ska uppfylla krav som gäller utanför farledsområden. Mätningen kan då bedrivas med lägre noggrannhet än vad som krävs enligt internationella normer för navigationsändamål. Förslag till nationellt program för sjömätning Utifrån ovanstående översiktliga beräkning, skulle ett nationellt program för att komplettera och höja kvaliteten på befintliga djupdata kunna genomföras enligt följande steg: 1.Heltäckande mätning med laserbatymetri över hela området innanför baslinjen med målsättning att fånga de grundaste delarna. Utförandet bör fördelas på 3–. 2.Kompletterande mätningar med fartyg så att området mellan noll och blir heltäckande mätt. Dessa mätningar påbörjas så snart som laserdata har levererats över det första området och bedrivs året runt med två till fyra mindre mätenheter under 5–. 3.Rättelseunderlag tas fortlöpande fram så snart kompletta områden (ner ) levererats. Sjökortsdatabasen rättas fortlöpande vartefter rättelseunderlag levereras. 4.Fortsatt mätning med fartyg på de djupare områdena då hela området ner är täckt, mättid med ett fartyg på heltid. Utredningen föreslår att får i uppdrag att, i samarbete med andra berörda myndigheter och med utgångspunkt i bland annat de behov som finns för havsplaneringen, ta fram ett förslag till nationellt sjömätningsprogram som även ska omfatta förslag till insamlingsmetoder och närmare kostnadsbedömningar. Utgångspunkten för sjömätningsprogrammet ska vara att sjömätningsdata ska samlas in för flera ändamål, samordnat och till för samhället lägsta kostnad. Det är viktigt att prissättningen inte blir sådan att den förhindrar en bred och effektiv användning av data. Uppdraget innefattar inledningsvis en kostnadsanalys, för att beräkna effekten av olika kombinationer av plattformar och sjömätning med flera olika sensorer . För att kunna överbrygga eventuella osäkerheter om hur olika insamlingstekniker kan samköras och klara ut vilka mervärden ny teknik ger, bör det också finnas möjlighet att inom ramen för uppdraget kunna genomföra fältstudier och utvärdera olika tekniker och arbetssätt. I uppdraget bör ingå att föreslå harmoniserade begrepp som ska användas i enlighet med den nomenklatur som finns i den europeiska standarden . Hur stora resurser som krävs och hur programmet ska finansieras, måste bedömas utifrån en samlad kravbild för alla berörda sektorer och användningsområden. Vidare bör de olika EU-program inventeras som kan vara möjliga att söka ekonomiskt stöd från. För att genomföra uppdraget bör tilldelas anslag om . styrs SGU:s maringeologiska kartering av en plan som omfattar åren 2007–2012. Planen bygger i stor utsträckning på behoven inom havsmiljöarbetet ur det geologiska perspektivet och avser sådana områden där motstående intressen bedöms vara vanliga, följaktligen områden i kustzonen. Områdenas yttre gräns är lagd en sjömil utanför baslinjen. Planen revideras fortlöpande med hänsyn till samhällsbehoven. Planens omfattning styrs av SGU:s nuvarande ekonomiska ramar. Det finns möjlighet att öka utnyttjandet av utrustnings- och fartygsresurser och på så sätt uppnå snabbare kartering (30– ). Detta kräver dock förstärkning av såväl fartygsbesättning som geologpersonal samt marinbiologisk kompetens för att överföra maringeologiska undersökningsresultat till biologiska tolkningar. Utredningen bedömer att analys av ytsubstrat även bör ingå, eftersom det ger viktig information för att utveckla utbredningskartor för bottenlevande växter och djur. Kostnaden för detta uppskattas till . Regeringens program för att kartlägga havslandskapet I havspolitiska propositionen (prop. 2008/90:170, s. 71) gjorde regeringen bedömningen att kartläggningen av det landskapet skulle fortsätta och förstärkas. Regeringen hänvisade till flera initiativ som hade tagits vad gäller att kartlägga djup (batymetri), bottenbeskaffenhet och förekomst av livsmiljöer och arter. Vidare hänvisades till pågående arbete med att sammanställa befintlig kunskap och använda den i nya sammanhang och för att göra förutsägelser. Det nya havsmiljöanslaget hade skapat förutsättningar för utvidgad kartläggning, där hade samordnarrollen. Åtgärderna hade dock inte tidigare varit samordnade, utan hade bedrivits genom olika myndigheter. Regeringen konstaterade också att det fortfarande fanns stora luckor i kunskapen om havsbottnarna runt Sveriges kuster. Den nationella kartläggningen av det landskapet skulle enligt propositionen genomföras med förstärkt kraft. Syftet var att ta fram den information om det landskapet, främst havsbottnarna, som behövs i samhället, särskilt för åtgärdsprogram och havsplanering. Underlag behövdes också för att inrätta skyddade områden, liksom för att olika samhällssektorer skulle kunna nyttja havet på ett hållbart sätt. Samarbete behövdes enligt regeringen med liknande ansatser i grannländer och i internationella projekt. I propositionen anges vilka delar som ska ingå i den fortsatta nationella kartläggningen, vad gäller grundläggande landskapsdata, dels djupförhållandena genom batymetrisk kartläggning, dels havsbottnarnas geologi som är grunden för att bedöma förutsättningarna för arters och habitats utbredning på havsbottnen. Övriga delar i regeringens program tas upp i förslagen i avsnitt 6.4.2. 6.3.3Effektivare tillståndsprocess för sjömätning Utredningen lägger två förslag för att förenkla och effektivisera tillståndsprocessen för sjömätning. Dels skapas bättre förutsättningar för att alla data från sjömätningar ska kunna samlas i den nationella djupdatabasen hos . Dels föreslås en enklare tillståndsprocess för sjömätningar och databaser för data från sjömätningar, huvudsakligen i linje med tidigare lagda och remissbehandlade förslag. Data från alla sjömätningar samlas i den nationella djupdatabasen Utredningens förslag: De som har fått tillstånd från för sjömätning ska lämna in uppgifterna från mätningen till verket. Dessa kan då lagras i den nationella djupdatabasen. Sekretessen för dessa data ska begränsas till , vad gäller skyddet för enskildas affärsförhållanden. ska också kunna ställa rimliga kvalitetskrav på undersökningarna. Utredningens bedömning: Genom geodatasamarbetet blir djupdata tillgängliga för andra myndigheter och via Geodataportalen även för andra användare. Data från privata aktörer bör omfattas av sekretess, i den mån det kan förväntas medföra ekonomisk skada om de lämnas ut. De kan också omfattas av försvarssekretess eller annan sekretess. Det är angeläget att alla relevanta data om havet samlas och görs tillgängliga. Även undersökningar som utförs av andra än statliga myndigheter kan vara högst intressanta. Därför bör de som beviljas tillstånd att genomföra sjömätningar vara skyldiga att lämna in uppgifterna till . Motsvarande regler gäller för data från undersökningar som beviljas tillstånd enligt minerallagen (1991:45). Syftet med den bestämmelsen är att ansvariga myndigheter får tillgång till resultaten från alla tillståndspliktiga undersökningar, inte bara dem som leder till att en ansökan om utvinning lämnas in. Utredningen finner att liknande behov finns vad gäller sjömätningar. lagtekniska lösning har därför valts för en ny bestämmelse i lagen (1993:1742) om skydd om landskapsinformation. Utredningen bedömer att ekonomiska intressen kan skyddas genom att regeringen beslutar att uppgifterna ska omfattas av 9 § offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641). Enligt denna bestämmelse gäller sekretess, i den utsträckning som anges i bilagan till förordningen, i statliga myndigheters verksamhet, som bland annat består i utredning, planering och tillståndsgivning med avseende på näringslivet, för uppgifter om enskildas affärs- eller driftförhållanden, uppfinningar eller forskningsresultat, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgifterna röjs. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst , om inte annat anges i bilagan till förordningen. Utredningen föreslår att sekretess ska gälla för uppgifter från sjömätning som ska lämnas in till . Samma regler gäller för data som lämnas till tillståndsmyndigheten enligt minerallagen. måste man komma ihåg att uppgifter som omfattas av bestämmelserna i lagen om skydd av landskapsinformation även kan skyddas av sekretess enligt 15 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen. För sådana uppgifter i allmänna handlingar gäller sekretessen i högst . Skulle det vara fallet, fortsätter självfallet den sekretessen att gälla oaktat bestämmelsen om fyra års sekretess för enskildas affärsförhållanden m.m. Även andra sekretessbestämmelser kan vara tillämpliga, t.ex. vid ansökan på motsvarande sätt som vid ansökan om koncession enligt minerallagen. För att säkerställa att data håller en tillräckligt god kvalitet i förhållande till syftet med undersökningen, bör också få villkora tillstånden i det avseendet. Krav bör kunna ställas på en lägsta kvalitetsnivå i undersökningarna. Ingen, vare sig en privat aktör eller myndigheterna, är betjänt av osäkra uppgifter. Förslaget avser endast tillstånd enligt lagen om skydd av landskapsinformation. Regelverket avseende tillstånd för verksamheter enligt lagen (1992:1140) om ekonomiska zon och lagen (1966:314) om kontinentalsockeln behandlas i huvudbetänkandet (SOU 2010:91, s. 211–219 och 298–291). Enklare hantering av tillstånd som rör sjömätningar Utredningens förslag: Tillståndsprocessen ska förenklas så att prövar alla frågor som rör tillstånd för sjömätning. Förslaget motsvarar i huvudsak dem som har lagts, men ännu inte genomförts. Vidare ska HaV och få rätt att inrätta databaser med landskapsinformation, utan att först söka tillstånd. Lagen om skydd för landskapsinformation innebär krav på tillstånd för sjömätning, för fotografering och liknande registrering från luftfartyg samt för upprättande av databaser med landskapsinformation. Frågan om att förenkla tillståndsprocessen för sjömätningar har diskuterats och beretts , utan att något resultat har uppnåtts. När nu havsplanering ska införas, är det angeläget även av det skälet att frågan avgörs. Enligt förordningen (1993:1745) om skydd för landskapsinformation är tillståndsprocessen uppdelad mellan , Försvarsmakten och Lantmäteriet. Regeringen konstaterade i propositionen En sammanhållen svensk havspolitik (prop. 2008/09:170, s. 77) att det inledda arbetet med att förenkla tillståndsprocessen borde fullföljas.