sou · H0B33 · 2012-01-30 00:00:00 — Reglerna i aktiebolagslagen om värdeöverföringar har tillkommit för att motverka att kapitalet i aktiebolag urholkas genom ensidiga transaktioner.25 Sådana transaktioner, där bolaget avstår från till- gångar utan att få något tillbaka, kan annars leda till en situation där det inte finns täckning för borgenärernas anspråk i bolagets till- gångar. I 17 kap. 1 § ABL anges den aktiebolagsrättsliga definitionen av begreppet värdeöverföring. Med värdeöverföring avses i aktie- bolagslagen 25 Informationen i detta avsnitt är till stor del hämtad från kommentar till Aktiebolagslagen, via sökverktyget Zeteo. 2.förvärv av egna aktier i vissa fall, 3.minskning av aktiekapitalet eller reservfonden för åter- betalning till aktieägarna, och 4.annan affärshändelse som medför att bolagets förmögenhet minskar och inte har rent affärsmässig karaktär för bolaget. Definitionen av uttrycket värdeöverföring får aktiebolagsrättsligt betydelse för i vilka fall en transaktion som bolaget vidtar träffas av de värdeöverföringsbegränsningar som finns i aktiebolagslagen, samt när rättsföljderna för otillåten värdeöverföring kan göras gällande. Av 17 kap. 2 § ABL framgår att det bara är de värde- överföringar som anges i punkterna 1–3 ovan, samt vissa gåvor till allmännyttigt ändamål, som är tillåtna värdeöverföringar. Dessa är särskilt reglerade i aktiebolagslagen och ska redovisas öppet av bolaget. Andra former av värdeöverföringar från bolaget kan således sanktioneras och bli föremål för återbetalning, se 17 kap. 6 och 7 §§ ABL. Med vinstutdelning avses en formenligt beslutad värdeöver- föring. Att även så kallad förtäckt vinstutdelning är en värdeöver- föring i lagens mening följer i stället av punkten 4. Förvärv av egna aktier syftar på sådana förvärv av egna aktier som är tillåtna enligt aktiebolagslagen. De förvärv som avses är i praktiken sådana som sker med stöd av 19 kap. 13 § ABL, vilket är ett särskilt reglerat förfarande för marknadsnoterade publika aktie- bolag. Minskning av aktiekapitalet eller reservfonden utgör värdeöver- föring om åtgärden sker för återbetalning till aktieägarna. Om minskningen av aktiekapitalet respektive reservfonden sker för förlusttäckning eller för avsättning till fri fond, utgör den däremot inte värdeöverföring. Uttrycket värdeöverföring innefattar också, som framgår av punkten 4, andra affärshändelser som medför att aktiebolagets förmögenhet, direkt eller indirekt, minskar. Med affärshändelse avses alla förändringar i storleken och sammansättningen av bo- lagets förmögenhet som beror på företagets ekonomiska relationer med omvärlden, såsom in- och utbetalningar, uppkomsten av ford- ringar eller skulder samt egna tillskott till och uttag ur verksam- heten av pengar, varor eller annat. För att en affärshändelse ska vara att anse som en värdeöverföring måste den medföra att aktie- bolagets förmögenhet minskar. Till begreppet värdeöverföring hänförs således till exempel att bolaget avyttrar egendom till under- pris, förvärvar egendom till överpris, betalar ut lön eller arvode för tjänster eller arbeten som inte alls eller endast delvis motsvaras av utbetalningen, upptar lån till en högre ränta än marknadsräntan, skriver av fordringar eller låter fordringar preskriberas. Det spelar inte någon roll hur affärshändelsen har betecknats. En annan nödvändig förutsättning för att en affärshändelse ska utgöra en värdeöverföring är att den inte är av rent affärsmässig karaktär för aktiebolaget. Särskild betydelse ska därvid tillmätas skillnaden mellan parternas prestationer. Av stor betydelse är också om transaktionen framstår som förenlig med den verksamhet som bolaget normalt bedriver. Om det är fråga om en transaktion mellan en aktieägare i ett bolag med ett fåtal aktieägare och dennes bolag, torde redan en ganska liten skillnad mellan parternas presta- tioner ge anledning att betrakta transaktionen som en värde- överföring, eftersom det i den situationen typiskt sett finns anledning att anta att syftet med transaktionen är att gynna ägaren. En transaktion som samma aktiebolag genomför med en utom- stående person kan däremot innefatta större skillnader mellan parternas prestationer men ändå inte vara att anse som en värde- överföring. Bedömningen måste grundas på förhållandena i det enskilda fallet. Fyra olika slag av värdeöverföringar finns således angivna i aktiebolagslagen. En transaktion som betraktas som en värdeöver- föring från aktiebolaget, att bolaget avhänder sig tillgångar utan ersättning, bör i de allra flesta fall också betraktas som en mot- svarande inkomst eller förmån för mottagaren. Frågan är då hur dessa olika värdeöverföringar beskattas hos mottagaren. All form av direktavkastning på aktier och andelar är skatte- mässigt att betrakta som utdelning och ska som huvudregel tas upp till beskattning i inkomstslaget kapital. Utdelning på kvalificerade andelar ska tas upp i inkomstslaget kapital till två tredjedelar upp till gränsbeloppet och därefter i inkomstslaget tjänst. Utdelning på icke marknadsnoterade andelar som inte är kvalificerade ska tas upp i inkomstslaget kapital till fem sjättedelar. När bolaget förvärvar egna aktier får den som avyttrar aktierna ersättning för att sälja dessa till bolaget. Ersättningen ska, med avdrag för omkostnadsbeloppet, tas upp som en kapitalvinst av säljaren. Vid minskning av aktiekapitalet eller reservfonden för återbetal- ning till aktieägarna beror beskattningen av om bolaget drar in aktier eller ej. Om aktiekapitalet eller reservfonden sätts ned utan indragning av aktier ska utbetalningen skatterättsligt behandlas som en utdelning. Vid minskning av aktiekapitalet med indragning av aktier anses aktierna avyttrade och en kapitalvinstberäkning ska därmed ske. Reservfonden kan inte minskas med indragning av aktier. Andra former av värdeöverföringar, det vill säga sådana värde- överföringar som inte är tillåtna enligt ABL, kan som tidigare nämnts se ut på en mängd olika sätt. I dessa fall bestäms beskatt- ningen av mottagaren av vilken ställning denna har i förhållande till bolaget. Om mottagaren är anställd av bolaget, har lön därifrån eller på annat sätt fått ersättning för en prestation utförd för bolagets räkning betraktas normalt sådana värdeöverföringar som lön och beskattas således i inkomstslaget tjänst. Om mottagaren inte är verksam i bolaget men har ett ägarintresse anses värde- överföringen utgöra utdelning. Det är svårt att se att det i andra fall än när mottagaren är anställd eller har ett direkt eller indirekt ägarintresse förekommer benefika inslag som motiverar sådana värdeöverföringar, men om det förekommer finns det normalt en koppling till en närstående till ägaren eller till en anställd eller liknande. I dessa fall ses förmånen för den närstående som erhåller värdeöverföringen som ett utflöde av den anställdas eller ägarens förhållande till bolaget. Det finns i inkomstskattelagen särskilda regler om underpris- överlåtelser som syftar till att underlätta omstruktureringar. Enligt bestämmelserna i 23 kap. IL är det möjligt att utan uttags- beskattning föra över en hel näringsverksamhet eller en verksam- hetsgren från ett företag till en fysisk person. För att beskattning ska undvikas krävs att ersättningen motsvarar det skattemässiga värdet på tillgången. Den överförda verksamheten måste också ingå i en näringsverksamhet hos den förvärvande fysiska personen. Med detta avses att ersättning eller kapitalvinst vid en avyttring måste tas upp som intäkt i inkomstslaget näringsverksamhet. Det går således inte att genom en underprisöverlåtelse ta ut obeskattade värden ur bolagssektorn och fritt förfoga över dessa. Värdet kommer att tas upp till beskattning av den fysiska personen i inkomstslaget näringsverksamhet vid en senare avyttring. Lån från aktiebolag till dess aktieägare som har lämnats i strid med låneförbudsreglerna i ABL ska tas upp som inkomst av tjänst hos låntagaren, se 11 kap. 45 § IL. Redovisningen ovan visar att det i princip inte finns några möjlig- heter för en fysisk person att utan skatteeffekter göra en värde- överföring från ett aktiebolag. Kommitténs uppfattning är att den enda risken för oavsedda effekter vid värdeöverföringar finns i samband med minskning av aktiekapitalet för återbetalning till aktieägarna vid indragning av aktier. Detta bör motverkas med sär- skilda regler inriktade mot just det förfarandet. Det är inte i övrigt motiverat att införa några särskilda regler mot skatteundan- dragande i samband med värdeöverföringar. När det gäller minskning av aktiekapitalet för återbetalning till aktieägarna i samband med indragning av aktier – i det följande benämnt inlösen av aktier – är förhållandena något annorlunda jämfört med normala avyttringar. Det rör sig om en transaktion enbart mellan bolaget och aktieägarna som ska kapitalvinstbeskat- tas. För kvalificerade andelar finns det en särskild regel i 57 kap. 2 § IL som anger att vinst vid inlösen ska behandlas som utdelning. Det innebär dock bara att den eventuella kapitalvinst som uppkom- mer ska behandlas som utdelning. Avdrag för anskaffningsutgiften får således göras vid beräkningen i samtliga fall. Det finns under dessa förhållanden risk för transaktioner motsvarande de som beskrivs under rubriken förvärv i avsnitt 6.10.3. Anta att en fysisk person A är ensam ägare till aktiebolaget . Aktiekapitalet i uppgår till . Förutsatt att det finns bolagsrättsliga förutsättningar för inlösen av aktier kan AB1 sätta ned sitt aktiekapital med och betala ut detta belopp till A. Återbetalningen motsvarar A:s anskaffningsutgift för andelarna vilket medför att det inte uppkommer någon kapitalvinst. A har fått ut från företaget utan skatteeffekt och kan genom nyemission sätta tillbaka samma belopp i företaget igen. Den sammantagna effekten av transaktionen blir att A får ett riskkapitalavdrag av emissionsbeloppet. En sådan transaktion stimulerar inte på något sätt tillväxten i och inget nytt kapital har heller tillförts bolagssektorn. Motsvarande problem kan uppstå vid utträde ur en ekonomisk förening där insatsen återbetalas. Det kan inte tillåtas att risk- kapitalavdrag utgår om en medlem i en ekonomisk förening först träder ur föreningen, och då får tillbaka sin insats, för att därefter direkt återinträda i föreningen med samma insats. Inlösen av aktier eller utträde ur ekonomisk förening kan således inte tillåtas före nyemissionen. Om för- farandet genomförs efter den avdragsgrundande nyemissionen blir problemen mindre eftersom riskkapitalavdraget då ska återföras i motsvarande mån, se avsnitt 6.9.2. Kommittén föreslår att risk- kapitalavdrag inte ska få göras om aktiekapitalet i företaget har minskats för återbetalning till den skattskyldige eller denne närstående – och aktier då har dragits in – under beskattningsåret närmast före betalningsåret eller under betalningsåret men innan nyemissionen. Detsamma ska gälla om den skattskyldige eller denne närstående har utträtt ur en ekonomisk förening och inbetald insats har återbetalats. Förslag: Vid beräkning av gränsbelopp på kvalificerade andelar får ett omkostnadsbelopp som har legat till grund för riskkapitalav- drag bara räknas med till . Det finns en risk för icke avsedda skattefördelar inom systemet med beskattning av kapitalvinst och utdelning på kvalificerade andelar när riskkapitalavdraget införs. I det följande ges en kort beskrivning av förfarandet och kommitténs förslag till att förhindra detta. Fullständiga beräkningar finns i bilaga 2. Transaktionen genomförs genom att samma belopp delas ut från företaget och emitteras in igen, eller tvärtom. Det tillförs således inget nytt kapital till bolagssektorn genom förfarandet, och förmögenhetsfördelningen mellan de olika aktörerna ändras inte. Om rätt förutsättningar är uppfyllda behöver företaget inte heller stå för kapitalet utan det kan lånas från en bank, emitteras till företaget, delas ut till ägaren igen och därefter återbetalas till banken. Alla dessa steg kan ske i princip . En sådan transaktion är mer intressant när andelarna ska avyttras och när det kan antas att kapital- vinsten vid försäljningen kommer att beskattas i inkomstslaget tjänst. Skatteeffekten uppkommer genom att utnyttja skillnaden mellan uppräkningsräntan och klyvningsräntan. Gränsbeloppet beräknas som summan av årets gräns- belopp och det gränsbelopp som finns kvar (sparat utdelningsutrymme) uppräknat med statslåneräntan ökat . Det är denna räntesats som benämns uppräk- ningsräntan. Avsikten med uppräkningsräntan är att värdet av sparat utdelningsutrymme i företaget inte ska minska över tiden. Årets gränsbelopp är antingen ett schablonbelopp om 2,75 inkomstbas- belopp eller summan av anskaffningsutgiften multiplicerat med statslåneräntan ökat (den så kallade klyv- ningsräntan) och ett lönebaserat belopp. Klyvningsräntan ska avspegla en normalavkastning på satsat kapital i företaget. Genom att minska det sparade utdelningsutrymmet och öka anskaffnings- utgiften med samma belopp kan den som inte använder schablon- beloppet få en bättre uppräkning av gränsbeloppet. Transaktionen växlar sparat utrymme som utöver statslåneräntan räknas upp mot anskaffningsutgift som utöver statslåne- räntan räknas upp . Det är ju dock så att det faktiska gränsbeloppet minskar med utdelningen, vilket innebär att den skattskyldige inte bör ha någon omedelbar nytta av den sparade delen för att det ska vara intressant att genomföra trans- aktionen. Vid en avyttring av kvalificerade andelar ska först en sedvanlig kapitalvinstberäkning göras. Ersättningen för andelen minskas då med omkostnadsbeloppet (vilket motsvarar anskaffningsutgiften när det gäller andelar). Kapitalvinsten ska därefter beskattas på följande sätt. Den del av kapitalvinsten som motsvarar gränsbeloppet ska tas upp till två tredjedelar i inkomstslaget kapital, vilket ger en effektiv beskattning . Överskjutande del ska tas upp i inkomstslaget tjänst, upp till högst 90 inkomstbasbelopp. Beräkningarna i bilaga 2 visar att transaktionen är lönsam för den skattskyldige när de givna förutsättningarna är uppfyllda. Skatteeffekten är förhållandevis stor. Om en skattskyldig delar ut och därefter emitterar tillbaka hela beloppet till företaget minskar nuvärdet av den framtida skatten med vid ett antagande om att andelarna säljs . Kommittén anser att det inte går att bortse från effekterna av det beskrivna förfarandet. Inte minst av legitimitetsskäl är det viktigt att avdraget inte kan utnyttjas på detta sätt. Transaktionen innebär ingen risk för ägarna, inget nytt kapital tillförs företaget och inget kapital byter ägare i slutändan. Det enda resultat som uppkommer av transaktionen är den beskrivna skatteeffekten. Där- till finns det risk att skattebortfallet blir mycket större än beräknat om möjligheterna att göra transaktioner som den ovan beskrivna lämnas öppna i förslaget. Det finns några olika sätt att förhindra transaktioner av denna art. Ett sätt är att ändra de tillägg till statslåneräntan som ska göras vid beräkningen av gränsbeloppet så att uppräkningsräntan och klyvningsräntan blir lika stora. Om de båda räntetilläggen är lika stora finns det inte längre någon anledning att göra en transaktion som den beskrivna. Skatteeffekterna blir då desamma före och efter transaktionen. Kommitténs bedömning är dock att det ligger utanför kommitténs uppdrag att föreslå förändringar av systemet för beskattning av delägare i fåmansföretag. En annan möjlig lösning är att införa regler som hindrar utdelningar från företag när ägarna har gjort riskkapitalavdrag. Sådana hinder är emellertid inte önskvärda. Förbud mot utdel- ningar riskerar att skapa inlåsningseffekter och kan innebära att lagstiftningen blir mer komplicerad. Om ett utdelningsförbud skulle tillämpas generellt skulle det försämra incitamenten för en fysisk person att göra riskkapitalavdrag vid förvärv av andelar som inte är kvalificerade. En tredje möjlig lösning – vilken också är den lösning som kom- mittén har valt att föreslå – är att begränsa underlaget för årets gränsbelopp på den del av anskaffningsutgiften som den skatt- skyldige har gjort riskkapitalavdrag för. För att helt neutralisera skatteeffekten krävs, givet en statslåneränta på , att högst av anskaffningsutgiften får räknas in i underlaget. Om det inte hade funnits möjlighet att genomföra den ovan beskrivna transaktionen hade den ekonomiskt korrekta andelen varit , eftersom den skattskyldige själv har bekostat av tillskottet. Resterande del har staten bidragit med genom riskkapitalavdraget. För att det inte ska kvarstå några incitament att göra sådana trans- aktioner bör underlaget för årets gränsbelopp reduceras till av anskaffningsutgiften när utgiften har legat till grund för risk- kapitalavdrag. Begränsningen av underlaget för årets gränsbelopp innebär att alla delägare i fåmansföretag kommer att få ett lägre gränsbelopp när de har gjort riskkapitalavdrag än vad som skulle varit fallet om något sådant avdrag inte hade gjorts. Detta gäller dock under förut- sättning att schablonregeln inte används vid beräkningen. Schablon- regeln innebär att årets gränsbelopp alltid får beräknas till 2,75 inkomstbasbelopp (vilket motsvarar med inkomstbasbelopp). Om det inte finns något lönebaserat utrymme i företaget är schablonregeln mer fördelaktig än den beräkning som baserar sig på omkostnadsbeloppet upp till omkostnadsbelopp om 1 345 000 kronor.26 Även med en halvering av det omkost- nadsbelopp som får beaktas kommer således schablonregeln att ge ett högre gränsbelopp upp till relativt höga nivåer på omkostnads- belopp. Det bör påpekas att årets gränsbelopp aldrig får beräknas för aktier som har förvärvats . Det gäller oavsett om förvärvet skett vid bildande av aktiebolaget eller vid nyemission. Första året innebär begränsningen av underlaget således ingen försämring jämfört med tidigare regler. Det lönebaserade utrymmet är dock det som är viktigast vid beräkning av gränsbeloppet. För växande företag som anställer fler personer får också det lönebaserade utrymmet en större betydelse för gränsbeloppets utveckling i takt med företagets expansion. Betydelsen av att halvera omkostnadsbeloppet för de andelar för vilka riskkapitalavdrag har utgått vid beräkningen av årets gräns- belopp för dessa företag är därför inte så stor. 6.10.3Andra transaktioner som kan genomföras av skatteskäl Förslag: Riskkapitalavdrag ska inte få göras när den skatt- skyldige bildar ett företag eller tillskjuter kapital genom nyemis- sion till ett företag och det företaget i sin tur har använt eller ska använda tillskottet till vissa särskilt definierade förvärv (s.k. interna förvärv). Vad som avses är förvärv av -andelar i ett annat företag som direkt eller indirekt förvärvas från den skattskyldige eller denne närstående, -en enskild näringsverksamhet från den skattskyldige eller denne närstående, om verksamheten har bedrivits i ett företag som ägs eller ägdes av dessa personer, och -verksamhet från ett företag som den skattskyldige eller denne närstående äger. Bestämmelserna ska bara gälla till den del det inte gjorts något riskkapitalavdrag för andelarna i det företaget som förvärvas eller som verksamheten förvärvas ifrån. 26 Beräkningen baserar sig på statslåneräntan som uppgår till . Det kan finnas risk för att vissa transaktioner som inte innebär värdeöverföringar kommer att öka när riskkapitalavdraget införs. I detta avsnitt beskriver kommittén några sådana förfaranden och analyserar eventuella problem som kan uppstå på grund av att antalet transaktioner ökar eller att de blir mer förmånliga. Förvärv av privata tillgångar via företag En fråga som har väckts under utredningsarbetet är om det finns risk för att avdraget stimulerar förvärv av dyra kapitaltillgångar via företag, tillgångar som kanske i huvudsak är avsedda för ägarens privata bruk. Vid en översiktlig granskning av de föreslagna reglerna om riskkapitalavdrag kan det synas som om sådana förvärv skulle kunna öka i antal. Anta att en fysisk person A avser att förvärva en motorbåt för . Om A då kan bilda ett aktiebolag med i aktiekapital som förvärvar båten skulle A:s faktiska kostnad för båten bara bli . Kravet på löneunderlag motverkar dock det beskrivna för- farandet. Tillskott till ett företag som har bildats enbart i syfte att förvärva kapitaltillgångar kommer inte att kunna ligga till grund för riskkapitalavdrag. Ett motsvarande tillskott kan emellertid göras till ett redan rörelsedrivande företag som har anställda och som därför inte har något problem att uppfylla kravet på löneunderlag. Risk- kapitalavdrag kan då utgå för sådana tillskott som bara görs i syfte att företaget ska förvärva tillgångar som ska nyttjas av den skattskyldige privat. Det finns emellertid två samverkande regel- system som innebär att dylika transaktioner motverkas. Det rör sig dels om förmånsbeskattningen, där det har bekräftats i praxis27 att det är dispositionsrätten som är avgörande för förmåns- beskattning och inte det faktiska utnyttjandet, dels om reglerna om uttagsbeskattning som hindrar att tillgångar lämnar bolagssektorn utan beskattning. Kommitténs uppfattning är att skattereglerna motverkar de beskrivna förfarandena på ett fullgott sätt. Utform- ningen av förslaget om riskkapitalavdrag bedöms inte leda till ökade risker för sådana transaktioner. Några särskilda regler behöver 27 RÅ 2002 ref. 53 samt HFD 2011 ref. 55. därför inte införas mot tillskott av kapital som används till förvärv av tillgångar för privat bruk. Anta att en fysisk person A bedriver en framgångsrik verksamhet i aktiebolaget . A äger samtliga aktier i bolaget och har totalt satsat , vilket också motsvarar A:s anskaffnings- utgift för andelarna. Marknadsvärdet på aktierna i bolaget är dock avsevärt högre. När reglerna om riskkapitalavdrag träder i kraft bildar A ett nytt aktiebolag, , genom att tillskjuta och får därmed riskkapitalavdrag motsvarande två tredjedelar av till- skottet vid bildandet. AB2 använder tillskottet till att förvärva aktierna i från A. Priset för aktierna motsvarar anskaffnings- utgiften varför det inte uppkommer någon kapitalvinst för A. Därefter kan de båda bolagen drivas vidare som en koncern, de kan fusioneras eller också kan hela verksamheten i AB1 föras över till AB2 genom en underprisöverlåtelse. Kommittén har i avsnitt 6.2 uttalat att syftet med riskkapital- avdraget är att öka inflödet av nytt kapital i bolagssektorn. Ovan beskrivna förfarande innebär att kapital som har tillförts bolags- sektorn innan riskkapitalavdraget införs omvandlas till kapital som kan utgöra underlag för riskkapitalavdrag. Detta sker utan några andra motverkande effekter för den fysiska personen. Det måste således förhindras att kapital som redan finns i bolagssektorn efter ikraftträdandet omvandlas till nytt kapital som kan utgöra underlag för riskkapitalavdrag. Gemensamt för sådana förfaranden är att den skattskyldige, för att ograverat få tillbaka det kapital som satsas i det nybildade företaget, måste avyttra andelarna till ett pris motsvarande omkostnadsbeloppet. Om andelarna säljs för ett pris som överstiger omkostnadsbeloppet kommer den över- skjutande delen att beskattas som en kapitalvinst. Om priset sätts under omkostnadsbeloppet ska avyttring enligt 53 kap. 3 § IL ändå anses ha skett till ett pris motsvarande omkostnadsbeloppet. Att tillåta riskkapitalavdrag i sådana situationer överensstämmer inte med syftet bakom åtgärden och bör därför förhindras. Vidare ska riskkapitalavdraget inte heller uppmuntra till transaktioner där själva avdraget är det enda skälet till att genomföra transaktionen. Kommitténs bedömning är därför att det bör införas regler som hindrar att gammalt kapital som tillförts bolagssektorn innan risk- kapitalavdraget infördes omvandlas till nytt kapital och utgör underlag för riskkapitalavdrag utan att verksamheten byter ägare. Sådana bestämmelser kan utformas på olika sätt.