sou · GZB369 · 2012-01-01 00:00:00 — färdats för genomförandet av stöd. De slutsatser som ska dras före- faller alltså vara de som följer av att rättsakter som innebär olagligt statligt stöd är ogiltiga enligt . Detta blir sedan tydligare när domstolen kommer till svaret på den ställda frågan. Då för- klarar domstolen att bestämmelsen i nuvarande artikel 108.3 sista meningen i EUF-fördraget ska tolkas så, att den ålägger medlems- staterna en skyldighet som, om den åsidosätts, påverkar giltigheten av rättsakter om genomförande av stödåtgärder och att ett senare slutligt beslut av kommissionen som innebär att dessa åtgärder är förenliga med den gemensamma marknaden inte har till följd att de ogiltiga rättsakterna blir giltiga i efterhand. har också i CELF I67 förklarat att kommissionens slutliga beslut om att ett stöd är förenligt med den gemensamma marknaden inte innebär att sådana rättsakter om genomförande av stödåtgärder – som när de antogs var ogiltiga på grund av att [genomförandeförbudet] åsidosatts – blir giltiga i efterhand. Mot bakgrund domstolens ovan redovisade uttalanden i FNCE och CELF I anser vi att det finns en unionsrättslig regel om att rättsakter som innebär olagligt statligt stöd är ogiltiga direkt enligt unionsrätten. Följderna av att en rättsakt är ogiltig ska dock be- stämmas i nationell rätt. En fråga som uppkommer är vad som avses med rättsakt. Av EUF-fördraget framgår att unionens rättsakter är förordningar, direk- tiv, beslut, rekommendationer och yttranden.68 Nationella rättsakter bör därför utgöras av i vart fall författningar och myndighetsbeslut. Statligt stöd kan emellertid även vara följden av avtal och andra rättshandlingar av civilrättslig karaktär. förefaller inte ha gjort det aktuella uttalandet om ogiltighet i mål som gällt olag- ligt stöd till följd av en rättshandling av civilrättslig karaktär. Det är emellertid möjligt att kommer att klargöra om så- dana rättshandlingar är ogiltiga när den meddelar dom i ett mål som är anhängigt vid domstolen, nämligen mål C-275/10, Residex Capital IV CV mot Gemeente . I det målet har en nederländsk domstol begärt ett förhandsavgörande från EU- domstolen avseende frågan om en garanti som lämnas i strid med genomförandeförbudet är ogiltig i förhållande till kreditgivaren. har inte meddelat dom i målet , men general- advokaten har lämnat ett förslag till avgörande. I förslaget har hon 67EU-domstolens dom i mål C-199/06, CELF och Ministre de la Cul- ture et de la Communication, 2008, s. I-469, (fortsättningsvis kallad CELF I), punkt 40. 68Se artikel 288 första stycket och artikel 265 tredje stycket. med hänvisning till ovan redovisade uttalande i FNCE förklarat att regeln att rättsakter som ingåtts i samband med att olagligt stöd lämnats är ogiltiga gäller inte minst civilrättsliga avtal.69 I statsstödsrättslig litteratur hänvisas regelmässigt till det ovan- redovisade av upprepade uttalandet. Innebörden brukar dock inte diskuteras, och frågan om statsstödsåtgärders ogiltighet behandlas i regel inte heller. har dock anfört att avtal som innebär stöd är ogiltiga enligt artikel 108.3 och därvid hänvisat till tysk rättspraxis och tysk EU-rättslig litteratur.70 I svensk statsstödsrättslig litteratur71 har pekats på att det vid stödåtgärder med civilrättsliga inslag kan finnas hinder för återkrav, exempelvis på grund av att ett avtal som innebär olagligt statligt stöd och som ingåtts mellan en kommun och en enskild part kan vara civilrätts- ligt bindande. Sådana resonemang bygger på att det inte finns någon unionsrättslig regel om ogiltighet för avtal. Enligt vår uppfattning är det svårt att se någon anledning till att den unionsrättsliga regeln om ogiltighet skulle vara tillämplig på författningar och myndighetsbeslut men inte på stödåtgärder av civilrättslig karaktär. Detta talar för att den regel om ogiltighet som följer direkt av unionsrätten gäller även rättshandlingar av civilrätts- lig karaktär som innebär stöd. Eftersom begreppet rättsakt inte förefaller omfatta även sådana rättshandlingar bör dock någon så- dan slutsats inte dras. Som anförts är det emel- lertid möjligt att snart i målet Residex Capital IV CV mot Gemeente kommer att förklara om ogiltighets- regeln gäller även rättshandlingar av civilrättslig karaktär. Statligt stöd kan vara ett inslag i exempelvis en författning, ett myndighetsbeslut eller ett avtal som även har följder som inte innebär statligt stöd. I sådana fall omfattar ogiltighetsregeln endast stödinslaget. Om det exempelvis genom den kommande domen i målet Residex Capital IV CV mot Gemeente kommer att stå klart att ogiltighetsregeln omfattat även avtal och andra rätts- handlingar av civilrättslig karaktär, så gäller alltså vid exempelvis en fastighetsöverlåtelse från det allmänna som innefattar statligt stöd till följd av underprissättning att avtalet är ogiltigt endast i fråga om köpeskillingen. 69Förslag till avgörande i mål C-275/10, Residex Capital IV CV mot Gemeente , punkt 30. 70Christoph Arhold: Recovery of Unlawful State Aid by Member States – the New German Approach, i European State Aid 2006 nr 1, s. 13. 71Se bland annat : EU:s statsstödsrätt – en introduktion, 2010. I det ovannämnda återkommande uttalandet från nämns att enskilda som kan göra gällande ett åsidosättande av genomförandeförbudet ska kunna utverka samtliga de konsekvenser som är en följd av detta åsidosättande enligt den nationella rätten i fråga om inte endast giltigheten av rättsakter genom vilka olagligt statsstöd genomförs utan även i fråga om återkrav av stöd som läm- nats i strid med förbudet. En fråga som uppkommer är då om även en återbetalningsskyldighet följer direkt av unionsrätten. När det gäller frågan om det finns en direkt på unionsrätten grundad skyldighet för den som tagit emot statligt stöd i strid med genomförandeförbudet att betala tillbaka stödet, så förefaller EU- domstolen och tribunalen inte ha behandlat några fall som gäller förhållandet mellan en stödmottagare och en stödgivare. Den har däremot uttalat sig i vissa avseenden om vad som gäller när en tredje part begär att olagligt stöd ska betalas tillbaka. Den första gången som gjorde det nämnda, åter- kommande uttalandet var i FNCE72. Där förklarade att de nationella domstolarna ska för de enskilda som kan åberopa att genomförandeförbudet åsidosatts säkerställa att alla slutsatser här- av kommer att dras i enlighet med nationell rätt både vad gäller gil- tigheten av de rättsakter som utfärdats för genomförandet av stöd- åtgärderna och vad gäller återkrävande av stöd som beviljats i strid med förbudet. Detta uttalande förtydligas i SFEI73. I det målet skulle EU-dom- stolen bland annat besvara en tolkningsfråga huruvida en nationell domstol som ska ta ställning till ett yrkande om återbetalning av stöd ska bifalla yrkandet om den konstaterar att kommissionen inte har underättats om stödet. hänvisade till det redo- visade uttalandet och förklarade att av detta följde att om ett stöd har beviljats i strid med genomförandeförbudet så ska stödet i prin- cip återbetalas i enlighet med interna processrättsliga regler. Dom- stolens svar på den ställda frågan blev därefter att en nationell dom- stol, som ska ta ställning till ett yrkande om återbetalning av stöd, ska bifalla detta om den konstaterar att kommissionen inte har underrättats om detta stöd, såvida inte en återbetalning med hän- syn till exceptionella omständigheter vore olämplig. 73SFEI m.fl., punkterna 68 och 71. Det förhållandet att i på en uttrycklig fråga från en nationell domstol förklarat att ett yrkande om återbetalning i princip ska bifallas talar för att återbetalningsskyldigheten är direkt grundad på unionsrätten. Vidare kan konstateras att – när den förklarar att enskilda som kan åberopa ett åsidosättande av genomförandeför- budet ska kunna utverka samtliga de konsekvenser som är en följd av detta åsidosättande enligt den nationella rätten i fråga om såväl giltigheten av de rättsakter genom vilka stödet genomförs som åter- krav av de ekonomiska stöd som beviljats i strid med denna be- stämmelse – behandlar återbetalningsskyldigheten på samma sätt som giltighetsfrågan. Eftersom ogiltigheten, såsom vi har konsta- terat ovan, följer direkt av unionsrätten, borde också återbetal- ningsskyldigheten vara direkt grundad på denna rätt. För en slutsats att återbetalningsskyldigheten följer direkt av unionsrätten talar också uttalanden om skyldighet att betala ränta på olagligt stöd. har slagit fast att den som har fått olagligt stöd ska betala ränta på stödbeloppet. Även i detta fall uppkommer frågan om skyldigheten att betala ränta är direkt grundad på eller om det är fråga om en skyldighet för medlemsstaterna att i sina nationella rättsordningar föreskriva sådan betalningsskyldighet. CELF I gällde en nationell domstols skyldigheter när ett stöd lämnats i strid med genomförandeförbudet men kommissionen senare fattat ett slutligt beslut där den slagit fast att stödet är förenligt med den inre marknaden. förklarade att när en nationell domstol prövar ett mål avseende stöd som lämnats i strid med genomförandeförbudet så ska den förordna om effek- tiva åtgärder för att komma till rätta med verkan av att stödet är rättsstridigt. Domstolen påpekade att mottagaren av ett olagligt stöd har fått en otillbörlig fördel genom att han inte behöver betala den ränta som han skulle ha fått betala på det erhållna beloppet om han hade tvingats låna det på marknaden. Domstolen slog därefter fast att den nationella domstolen inte var skyldig att förordna om åter- krav av stödet men att den nationella domstolen skulle med tillämp- ning av unionsrätten ålägga stödmottagaren att betala ränta för den period som stödet varit rättsstridigt.74 Enligt vår uppfattning står det med hänsyn till domstolens uttal- ande i CELF I klart att det finns en direkt på unionsrätten grundad 74 Punkt 55 samt punkt 1 i domslutet. skyldighet för den som har tagit emot olagligt stöd att betala ränta för den tid som stödet varit rättsstridigt. Eftersom skyldigheten att betala ränta på belopp som ska betalas tillbaka följer direkt av uni- onsrätten, bör även återbetalningsskyldigheten följa av en direkt tillämplig unionsrättslig regel. Mot bakgrund av det ovan anförda anser vi att det finns en direkt på unionsrätten grundad skyldighet för stödmottagare att återbetala stöd som lämnats i strid med EUF-fördragets genom- förandeförbud. Denna unionsrättliga regel om återbetalningsskyl- dighet är direkt tillämplig i medlemsstaterna. Det finns alltså en direkt på unionsrätten grundad skyldighet för den som har tagit emot olagligt stöd att betala tillbaka stödet. Av SFEI framgår emellertid att återbetalning inte behöver ske om det vore olämpligt med hänsyn till exceptionella omständigheter. Kom- missionen har i ett meddelande – kommissionens tillkänna- givande om de nationella domstolarnas tillämpning av reglerna om statligt stöd75 (meddelande) – uttalat att den rättsstandard som ska tillämpas i det sammanhanget bör motsvara den som gäller enligt artiklarna 14 och 15 i procedurförordningen. I dessa artiklar föreskrivs att kommissionen inte ska återkräva stöd om detta skulle stå i strid med en allmän princip i gemenskapsrätten. har förklarat att företag som tar emot stöd i princip inte kan ha berättigade förväntningar på att stödet är rätts- enligt, såvida det inte har beviljats i enlighet med förfarandet i nämnda artikel, och att en omdömesgill ekonomisk aktör normalt sett ska kunna avgöra om detta förfarande har följts.76 Detta gäller även om den berörda medlemsstaten bär ett sådant ansvar för att beslutet att bevilja stöd är olagligt att en återkallelse av beslutet synes strida mot god tro.77 har emellertid i CELF I slagit fast att unionsrätten inte kräver att stöd som lämnats i strid med genomförandeförbudet betalas tillbaka när kommissionen har fattat ett slutligt beslut där den slagit fast att stödet är förenligt med den inre marknaden. I CELF II78 har förklarat att när en enskild som kan göra gällande ett åsidosättande av genomförandeförbudet genom en talan vid en nationell domstol försöker få till stånd återbetalning 75EUT C 85, , s. 1. 76Se exempelvis , punkt 25. 77Tribunalens dom i de förenade målen T-239/04 och T-323/04, och mot kommissionen, 2007, s. II-3265, punkt 154. 78EU-domstolens dom i mål C-1/09, CELF och Ministre de la Culture et de la Communication, REU 2010, s. I-0000, (fortsättningsvis kallad CELF II), punkt 36. av olagligt stöd, så ska den nationella domstolen avslå ansökan om det föreligger exceptionella omständigheter som medför att det är olämpligt att återkräva stödet. Stödmottagaren förefaller alltså ha en rätt att behålla stödet i en sådan situation. När det gäller möjligheten att undgå återbetalning av olagligt stöd kan sammanfattningsvis sägas att utrymmet för detta är mycket litet om inte kommissionen i ett granskningsärende har konstaterat att stödet är förenligt med den inre marknaden. Återbetalning kan undvikas endast högst undantagsvis i exceptionella fall. Möjlighet att göra gällande rätt till stöd i strid med genomförandeförbudet? En annan fråga som uppkommer är om en rätt till stöd kan göras gällande i strid med genomförandeförbudet. före- faller inte ha uttalat sig i den frågan. Ovan har vi dragit slutsatsen att förbudet för en medlemsstat att lämna stöd i strid med arti- kel 108.3 sista meningen i EUF-fördraget är direkt tillämpligt i medlemsstaterna. Om ett stöd väl genomförs är stödåtgärden ogiltig direkt enligt unionsrätten, och en återbetalningsskyldighet följer direkt av unionsrätten. Dessa förhållanden talar för att bestämmel- sen i artikel 108.3 i EUF-fördraget innebär inte endast ett förbud för medlemsstaten att lämna stöd utan även ett förbud för en stöd- mottagare att göra gällande en rätt till stöd i strid med förbudet. Under alla förhållanden är medlemsstaterna fria att i sina nationella rättsordningar föreskriva att en rätt till stöd inte kan göras gällande i strid med genomförandeförbudet. Vi har ovan dragit slutsatsen att det finns en direkt på unionsrätten grundad skyldighet för den som har tagit emot olagligt stöd att betala ränta för den tid som stödet varit rättsstridigt. När det inte finns någon harmonisering på unionsnivå av den närmare regle- ringen av en skyldighet, t.ex. att betala ränta, ankommer denna reg- lering på medlemsstaterna. När det gäller ränta vid återbetalning kan det emellertid konstateras att när kommissionen i ett förfarande beträffande olagligt stöd beslutar att en medlemsstat ska återkräva stöd, så gäller enligt artikel 14.2 i procedurförordningen att det stöd som ska återkrävas ska innefatta ränta med lämplig räntesats som bestäms av kommissionen. Räntan ska betalas från det datum då det olagliga stödet stod till stödmottagarens förfogande till det datum då det har återbetalats. Kommissionen har meddelande förklarat vilka prin- ciper som den anser ska gälla i tvister vid nationella domstolar be- träffande den ränta som ska erläggas.79 Kommissionen har där pekat på vad som gäller när kommissionen beslutar om återkrav av olag- ligt stöd. Enligt artikel 14.2 i procedurförordningen ska alltså ränta betalas med en lämplig räntesats som fastställs av kommissionen. Den ränta som kommissionen därvid tillämpar är fastställd i artiklarna 9–11 i kommissionens förordning (EG) nr 794/2004 av om genomförande av rådets förordning (EG) nr 659/1999 om tillämp- ningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget80 (tillämpningsförord- ningen). I dessa artiklar föreskrivs följande. Metod för att fastställa räntesatsen 1.Om inte annat anges i ett särskilt beslut, ska den räntesats som ska användas för återkrav av statligt stöd som beviljats i strid med artikel 88.3 i fördraget vara en årlig procentsats som fastställs av kommissionen in- för varje kalenderår. 2.Räntesatsen ska beräknas genom att 100 räntepunkter läggs till den ettåriga penningmarknadsräntan. Om sådana räntesatser inte finns till- gängliga ska penningmarknadsräntan användas, och om den saknas, ska avkastningen på obligationer användas. 3.I avsaknad av tillförlitliga uppgifter om penningmarknaden eller av- kastningen på obligationer eller jämförbara uppgifter eller under excep- omständigheter får kommissionen, i nära samarbete med de berörda medlemsstaterna, fastställa en räntesats för återkrav på grund- val av en annan metod och med stöd av de upplysningar den förfogar över. 4.Räntesatsen för återkrav kommer att revideras en gång . Bas- räntan kommer att beräknas på grundval av den ettåriga penningmark- nadsränta som tillämpades , under ifrågavarande år. Den sålunda beräknade räntesatsen kommer att gälla under hela det påföljande året. 5.För att ta hänsyn till stora och plötsliga variationer kommer en upp- datering dessutom att göras varje gång som genomsnittsräntan, beräk- 80I dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 271/2008 av om ändring av förordning (EG) nr 794/2004 om genomförande av rådets förordning (EG) nr 659/1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget. nad på grundval av de tre föregående månaderna, avviker med från den gällande räntesatsen. Denna nya räntesats träder i kraft av som använ- des för beräkningen. Kommissionen skall offentliggöra aktuella och relevanta tidigare ränte- satser för återkrav av statligt stöd [i] Europeiska unionens officiella tidning och för information på Internet. Metod för tillämpning av ränta 1.Den räntesats som skall tillämpas skall vara den räntesats som var tillämplig den dag då olagligt stöd först ställdes till mottagarens för- fogande. 2.Räntan skall kapitaliseras fram till den dag då stödet har återbetalats. På den upplupna räntan från föregående år skall ränta löpa varje efter- följande år. 3.Den räntesats som avses i punkt 1 ska tillämpas fram till den dag då stödet har återbetalats. Om emellertid har gått mellan den dag då det olagliga stödet först ställdes till mot- tagarens förfogande och den dag då stödet återbetalades, ska räntesatsen beräknas på nytt , med utgångspunkt från den gällande ränte- satsen för den nya beräkningen. meddelande har kommissionen uttalat att enligt dess uppfattning får den nationella ränteberäkningsmetoden inte vara mindre sträng än vad som anges i tillämpningsförordningen för att garantera förenlighet med artikel 14 i procedurförordningen och för att uppfylla kravet på effektivitet. Enligt kommissionen ska den ränta som nationella domstolar ska tillämpa därför beräknas som sammansatt ränta. Kommissionen anger också – med hänvisning till sitt meddelande om översyn av metoden för att fastställa referens- och diskonteringsräntor82 – att den tillämpliga räntan inte får vara lägre än referensräntan. Enligt kommissionens uppfattning medför vidare principen om likvärdighet att om den nationella ränteberäk- ningsmetoden är strängare än den metod som anges i tillämpnings- förordningen, så måste de strängare nationella bestämmelserna tillämpas även på krav som grundas på artikel 108.3 i EUF-för- draget. Enligt kommissionens uppfattning ska räntan alltid beräk- nas från och med den dag då det olagliga stödet ställdes till stöd- mottagarens förfogande. Kommissionen har också hänvisat till att enligt CELF I måste ränta tas ut för den period som löper från det 81På finns information om räntesatserna. 82EUT C 14, , s. 6. att kommissionen antar ett positivt beslut och tills det att unions- domstolarna upphäver kommissionens beslut. Genomförandeförbudet har alltså direkt effekt. Den direkta effekten innebär att vissa enskilda får vissa rättigheter. Som vi har framhållit i avsnitt 3.2.3 kan det vara svårt att definiera vilka rättigheter som följer av en bestämmelse med direkt effekt. Det kan också vara svårt att avgöra var gränsen mellan en sådan rättighet och de rätts- medel som ska knytas till rättigheten går. I EU-rättslig litteratur har beträffande rättigheter som följer av genomförandeförbudets direkta effekt anförts att det inte är fråga om någon konkret rättig- het utan snarare fråga om att understödja den enskilde i dennes ansträngningar att förmå medlemsstaterna att uppfylla sina unions- rättsliga förpliktelser.83 Vilka enskilda har rättigheter till följd av genomförandeförbudets direkta effekt? förefaller inte ha närmare förklarat vilka enskilda som har rättigheter till följd av genomförandeförbudets direkta effekt. Det förhållandet att statsstödsbestämmelserna är en del av fördragets konkurrensregler talar för att i vart fall stödmottagarens konkur- renter under vissa förutsättningar omfattas av den direkta effekten. I bland annat CELF I84 och Transalpine Ölleitung85 har EU-dom- stolen förklarat att rättsmedel ska kunna användas vid nationella domstolar i syfte att skydda enskildas intressen, och särskilt skydda de parter som påverkas av den snedvridning av konkurrensen som följer av att det olagliga stödet beviljades. I vart fall enskilda som påverkas av en snedvridning som följer av olagligt stöd ska alltså ha vissa rättsmedel till sitt förfogande vid nationella domstolar. När det gäller villkoren för att en enskild ska anses som en så- dan konkurrent till en mottagare av olagligt stöd som kan göra 83Maria , och Hans Rundegren: När tar EG-rätten över? EG-rätten och dess inverkan på den svenska rättsordningen, 2001, s. 188–189. gällande att genomförandeförbudet åsidosatts och därmed ha till- gång till vissa rättsmedel vid nationella domstolar, är det möjligt att vägledning kan hämtas från och tribunalens rätts- praxis om tolkningen av bestämmelsen i artikel 263 fjärde stycket i EUF-fördraget. I denna bestämmelse regleras vem som har rätt att väcka talan avseende unionens akter, till exempel ett kommissions- beslut om att ett visst stöd är förenligt med den inre marknaden. Det är möjligt att en enskild som uppfyller de kriterier som EU- domstolen och tribunalen har ställt upp för bedömningen av om en konkurrent till en påstådd stödmottagare ska ha möjlighet att väcka talan mot ett sådant beslut vid tribunalen och därvid ifrågasätta kom- missionens bedömning av en stödåtgärd också ska ha rätt att göra gällande ett åsidosättande av genomförandeförbudet vid nationella domstolar.86 Vilka rättsmedel ska enskilda med rättigheter till följd av genomförandeförbudets direkta effekt ha till sitt förfogande? Möjlighet att hindra att olagligt stöd lämnas och att få till stånd återbetalning I avsnitt 3.2.3 har vi konstaterat att det som utgångspunkt ankommer på medlemsstaterna att bestämma vilka rättsmedel som ska kopplas till rättigheter som följer av unionsrättsliga bestämmelser med direkt effekt. Vi har emellertid också konstaterat att det kan finnas vissa rättsmedel som är grundade direkt på unionsrätten. Som vi redan nämnt i flera sammanhang har när den besvarat tolkningsfrågor i mål om olagligt stöd upprepat att nationella domstolar ska säkerställa att enskilda som kan åberopa ett åsidosättande av genomförandeförbudet ska kunna utverka samt- liga konsekvenser som är en följd av detta åsidosättande enligt den nationella rätten, i fråga om såväl giltigheten av de rättsakter genom vilka stödet genomförts som återkrav av lämnat stöd. Målen har i regel rört redan lämnat stöd och har därför i regel bara berört återbetalningsfrågan närmare. I SFEI87 förklarade EU- domstolen emellertid att om nationella domstolar endast skulle 86För en redogörelse om talerätt enligt artikel 263 fjärde stycket i EUF-fördraget avseende beslut om statligt stöd, se : The Standing of the Competitors of the Aid Recipient in State Aid Cases, i law in context: essays in honour of , 2009, s. 321–334. 87Punkterna 69 och 70. kunna besluta att nya utbetalningar ska upphöra skulle de stöd som redan beviljats fortsätta att utgå, varför nationella domstolar ska kunna besluta om återbetalning. Av detta uttalande framgår alltså den ganska självklara utgångspunkten att enskilda som kan åberopa genomförandeförbudet ska genom att vända sig till nationella dom- stolar kunna hindra att stöd lämnas i strid med förbudet.