sou · H0B384 · 2012-12-18 00:00:00 — Om emellertid yrkandet om närings- förbud i första hand tar sikte på den tidigare brottsligheten – och konkursen och i anslutning till denna inträffade förhållanden så- lunda utgör endast en begränsad del i grunden för yrkandet – kan bedömningen bli att yrkandet omfattar väsentligen samma grund som det tidigare åtalet. Avgörande för om så är fallet bör vara om näringsförbudet i första hand ska uppfattas som en reaktion på den tidigare brottsligheten eller om det kan sägas utgöra en reaktion på den samlade misskötsamheten. – Det bör framhållas att ett kon- kursmål inte är att jämställa med en brottmålsprocess. Således aktualiseras 18 § inte i de rena konkursfallen, där sökanden som grund för att en person ska meddelas ett näringsförbud åberopar endast förekomsten av upprepade konkurser. 6.Näringsförbud enligt 6 eller 7 §. En grundläggande förutsättning för att 18 § ska aktualiseras i samband med ett yrkande om närings- förbud enligt 6 eller 7 § är att näringsverksamheten har bedrivits i enskild firma. Om näringsidkaren i så fall i en första process har fått ett skattetillägg (vilket utgör ett straff i mening), kan sökanden inte i en andra process yrka att personen ska meddelas näringsförbud på grund av skatteundandragandet. Be- stämmelsen utgör däremot inte något hinder mot att de båda frågorna hanteras i två parallella processer, förutsatt att närings- förbudet meddelas innan avgörandet i fråga om skattetillägg har vunnit laga kraft. 7.Näringsförbud och företagsbot. I vart fall i teorin torde det kunna inträffa att det brott som ett yrkande om näringsförbud grundar sig på tidigare endast har prövats i en process angående företagsbot. Företagsbot kan nämligen enligt 36 kap. 10 a § med- delas som enda påföljd om ett brott är relativt begränsat. Även i det fallet kan yrkandet om näringsförbud stå i strid med 18 §. Situa- tionen torde emellertid bli synnerligen ovanlig, eftersom frågan om näringsförbud normalt inte lär aktualiseras vid så begränsad brotts- lighet som avses i 36 kap. 10 a § . Domstols handläggning av ärenden om näringsförbud Om inte annat föreskrivs i denna lag, handläggs ett sådant ärende om när- ingsförbud som avses i 16 § och 17 § tredje stycket enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Tingsrätten ska hålla sammanträde, om detta inte är uppenbart obehövligt. Vid sammanträdet ska tingsrätten bestå av en lagfaren domare och tre Ärendet ska avgöras av samma domare. I fall som avses i 17 § tredje stycket ska tingsrätten dock vara sammansatt på det sätt som anges i 8 kap. 10 § första stycket konkurrenslagen (2008:579). Vid omröstning gäller reglerna i 29 kap. . Utöver vad som följer av lagen om domstolsärenden får rätten förelägga nytt vite eller besluta om hämtning till rätten antingen eller till en senare dag, om den som ansökan riktas mot trots föreläggande om personlig inställelse inte inställer sig till sammanträdet eller inställer sig genom ombud. Paragrafen motsvarar delar av 8 a och 8 d §§ i den nuvarande lagen men har fått en något annorlunda språklig och redaktionell ut- formning. Avsikten med de nya formuleringarna har inte varit att ge bestämmelserna något nytt sakligt innehåll. Därmed kan hän- visas till äldre förarbeten.24 Om det finns särskilda skäl, får rätten i ett mål eller ärende om närings- förbud utse en offentlig försvarare för den som avses med förbudsyrkandet. I fråga om offentlig försvarare gäller bestämmelserna i . Paragrafen motsvarar 8 e § första stycket i den nuvarande lagen. Någon ändring i sak har inte skett. Det kan därför hänvisas till tidigare förarbeten.25 1998/99:44 s. 29 f. och prop. 2007/08 :135 s. 295 f. 1998/99 :44 s. 30. I fråga om rättegångskostnader ska i mål eller ärenden om näringsförbud be- stämmelserna i 31 kap. tillämpas. Paragrafen motsvarar 8 e § andra stycket i den nuvarande lagen. Be- träffande innehållet i sak kan hänvisas till äldre förarbeten.26 Förutsättningarna för tillfälligt näringsförbud Om det är uppenbart att det finns grund för näringsförbud, får rätten efter yrkande besluta om tillfälligt förbud för tiden till dess att frågan om närings- förbud slutligen har avgjorts. Rätten får i samband med slutlig prövning av frågan om näringsförbud självmant ta upp frågan om tillfälligt näringsförbud. I paragrafens första stycke, som motsvarar 10 § första stycket i den nuvarande lagen, regleras förutsättningarna för att meddela till- fälligt näringsförbud. Bestämmelserna har genomgått vissa språk- liga och redaktionella förändringar. Avsikten har inte varit att ändra deras sakliga innehåll. Möjligheten att meddela ett tillfälligt näringsförbud har införts för att rätten så fort som möjligt ska kunna avbryta en verksamhet som orsakar stora skador. Om det kan antas att näringsidkaren även fortsättningsvis kommer att begå brott eller ignorera exempel- vis regler om inbetalning av skatter och avgifter, är det angeläget att rörelsen kan stoppas utan något större dröjsmål. Även i en situa- tion där det kan framstå som stötande om en person får fortsätta med sin verksamhet , trots att han eller hon har gjort sig skyldig till kanske omfattande oegentligheter, kan ett interim- istiskt beslut vara motiverat. Är frågan om näringsförbud svår- bedömd, bör rätten dock avstå från att meddela ett tillfälligt för- bud.27 I andra stycket, som bygger på bestämmelsen i 10 § fjärde stycket i nuvarande lagen om näringsförbud, anges under vilka för- 1998/99:44 s. 30. 1985/86:126 s. 109 f. hållanden som frågan om tillfälligt näringsförbud kan tas upp av rätten. kan rätten besluta om tillfälligt näringsförbud, utan yrkande, i samband med att den bifaller ett yrkande om näringsför- bud i ett slutligt beslut eller en dom. Utformningen av den hittills- varande bestämmelsen innebär emellertid, i vart fall i teorin, att en person kan meddelas tillfälligt förbud utan att han eller hon hade getts möjlighet att argumentera i frågan. En sådan ordning framstår som olämplig. finns det ett värde i att rätten har möjlighet att väcka frågan om tillfälligt näringsförbud. Även den nya lagtexten ger där- för utrymme för detta. I syfte att näringsförbud inte ska kunna be- slutas utan att parterna har getts möjlighet att argumentera i saken har dock den nya bestämmelsen utformats så att den ger rätten en självständig möjlighet att ta upp frågan om tillfälligt näringsförbud. Därmed markeras att rätten inte kan besluta om tillfälligt närings- förbud förrän parterna har uppmärksammats på frågan. Be- stämmelsen har utformats med 24 kap. 17 § första stycket rätte- gångsbalken som förebild. Frågan om tillfälligt näringsförbud tas lämpligen upp i samband med att rätten håller förhandling i målet eller ärendet. Det är emellertid inget som hindrar att domstolen i stället låter parterna yttra sig i frågan skriftligen. Vem som får yrka tillfälligt näringsförbud En fråga om tillfälligt näringsförbud enligt 22 § första stycket tas upp på yrkande av åklagaren eller, i fall som avses i 7 §, av . Om åklagaren i fall som avses i 5 och 6 §§ har förklarat sig avstå från att yrka näringsförbud, får ett yrkande om tillfälligt näringsförbud i stället fram- ställas av . Paragrafen motsvarar 10 § andra stycket första och andra mening- arna i den nuvarande lagen. Handläggningen av frågor om tillfälligt näringsförbud Innan rätten meddelar ett tillfälligt näringsförbud enligt 22 § första stycket, ska den som yrkandet avser få tillfälle att yttra sig, om det inte finns anled- ning att anta att han eller hon har avvikit eller på något annat sätt håller sig undan. Paragrafen motsvarar i sak 10 § andra stycket tredje meningen i den nuvarande lagen. Beträffande innebörden kan hänvisas till äldre för- arbeten.28 Frågor om tillfälligt näringsförbud enligt 22 § första stycket som grundas på påstående om brott ska handläggas enligt 15 §. I övriga fall ska 16–21 §§ tillämpas. Paragrafen motsvarar 10 § tredje stycket i den nuvarande lagen men har fått en något annorlunda språklig utformning. Någon ändring i sak är inte avsedd och därmed kan hänvisas till äldre förarbetsut- talanden.29 När ett beslut om tillfälligt näringsförbud får verkan Ett beslut om tillfälligt näringsförbud gäller , om inte annat be- slutas. Ett beslut enligt 22 § första stycket ska delges den som avses med förbudet. Paragrafen motsvarar 11 § första stycket i den nuvarande lagen. Av- sikten har inte varit att förändra bestämmelsernas sakliga innehåll och därmed kan hänvisas till äldre förarbeten.30 1979/80:83 s. 62. 1979/80:83 s. 62 1985/86:126 s. 171. Ett beslut om tillfälligt näringsförbud, som har meddelats under rättegången, får överklagas särskilt. Överklagas ett beslut om tillfälligt näringsförbud, får högre rätt omedel- bart besluta att förbudet tills vidare inte ska gälla. Paragrafen motsvarar 12 § i den nuvarande lagen.31 Tid för väckande av talan Om rätten beslutar om tillfälligt näringsförbud innan talan om näringsför- bud har väckts eller ansökan har kommit in till rätten, ska den bestämma inom vilken sådan talan ska väckas eller ansökan lämnas in till rätten. Tiden enligt första stycket får inte bestämmas längre än vad som bedöms nöd- vändigt. Om den utsatta tiden inte är tillräcklig och den som har yrkat närings- förbud före tidens utgång begär att tiden ska förlängas, får rätten besluta om sådan förlängning. Paragrafen motsvarar 13 § i den nuvarande lagen. Beträffande para- grafens innebörd kan hänvisas till tidigare förarbeten.32 Upphävande av näringsförbud som har meddelats på grund av brott Om den som genom en lagakraftvunnen dom har meddelats näringsförbud enligt 4 § frikänns från ansvar för brottsligheten, ska näringsförbudet sam- tidigt upphävas. Avser frikännandet endast en viss del av brottsligheten eller om det på brottsligheten tillämpas en mildare straffbestämmelse, ska rätten pröva om och förbudet fortfarande ska gälla. Rätten får även upphäva eller ändra ett beslut om skyldighet att svara för rättegångskostnader, om ett sådant har meddelats i samband med domen om förbud. 1985/86:126 s. 171. 1979/80:83 s. 62 f. och prop. 1998/99 :44 s. 30. Paragrafen motsvarar, med mindre språkliga jämkningar, 16 § första stycket i den nuvarande lagen. Ifråga om innebörden kan hänvisas till äldre förarbeten.33 Upphävande av näringsförbud som grundas på konkurs Om rätten, sedan ett näringsförbud har meddelats enligt 5 §, upphäver det eller de konkursbeslut som har utgjort förutsättning för förbudet, ska närings- förbudet upphävas. Paragrafen motsvarar 16 § andra stycket i den nuvarande lagen. Lagtexten har getts en ny språklig utformning men någon ändring i sakligt hänseende är inte avsedd. Beträffande paragrafens innebörd kan därför hänvisas till äldre förarbeten.34 Ett lagakraftvunnet beslut om näringsförbud får upphävas på ansökan av den som förbudet avser, om det senare kommer fram att han eller hon inte hade grovt åsidosatt sina skyldigheter i näringsverksamhet. Paragrafen motsvarar 17 § första stycket i den nuvarande lagen. Be- träffande innebörden kan hänvisas till äldre förarbeten.35 Handläggningen av ärenden om upphävande av näringsförbud I ärenden om upphävande av näringsförbud gäller 16 § första och andra styckena, 17 § tredje stycket och 19 § tredje och fjärde styckena om ansökan om förbud. Ett ärende om upphävande av näringsförbud ska tas upp av den tingsrätt som har handlagt målet eller ärendet om näringsförbud. Rör ärendet inte upphävande av ett förbud enligt 7 §, får det även tas upp av rätten i den ort 1985/86:126 s. 173 f. 1985/86:126 s. 174. 1985/86:126 s. 175. där sökanden har sitt hemvist, om rätten med hänsyn till utredningen, kost- naderna och andra omständigheter finner det lämpligt. I ärendet är den myndighet som har yrkat näringsförbud eller myndig- heten i den ort där sökanden har sitt hemvist motpart till sökanden. Ett ärende om upphävande av förbud får avgöras utan sammanträde, om saken ändå kan utredas tillfredsställande. Paragrafen motsvarar, med vissa språkliga och redaktionella jämk- ningar, 17 § andra och tredje styckena i den nuvarande lagen. Någon ändring i sak är inte avsedd. Beträffande bestämmelsernas innebörd kan därför hänvisas till de tidigare författningskomment- arerna.36 Upphävande i samband med nytt näringsförbud Om den som har näringsförbud meddelas ett nytt förbud, ska rätten upphäva det tidigare förbudet. Paragrafen motsvarar 27 § i den nuvarande lagen. Lagtexten har genomgått viss mindre språklig förändring. Avsikten har inte varit att förändra bestämmelsens sakliga innehåll och således kan hän- visas till äldre förarbeten.37 Upphävande av tillfälligt näringsförbud m.m. Ett beslut om tillfälligt näringsförbud ska upphävas, om 1.talan om näringsförbud inte har väckts eller ansökan inte har kommit in till rätten inom den tid som har bestämts enligt 28 § och det inte heller har kommit in någon framställning om förlängning av tiden, 2.talan eller ansökan om näringsförbud återkallas eller lämnas utan bi- fall, eller 3.det inte längre finns skäl för det tillfälliga näringsförbudet. Om talan eller ansökan om näringsförbud bifalls, ska rätten pröva om det tillfälliga näringsförbudet fortfarande ska gälla. 1979/80:83 s. 61, prop. 1985/86:126 s. 176 och prop. 2007/08:135 s. 297. 1985/86:126 s. 186 Paragrafen motsvarar 15 § i den nuvarande lagen. Lagtexten har ändrats i språkligt och redaktionellt avseende men några ändringar i sak är inte avsedda. Beträffande bestämmelsernas innebörd kan där- för hänvisas till äldre förarbeten.38 Verkan av ett beslut om upphävande eller ändring av näringsförbud Rättens beslut om att upphäva eller ändra ett näringsförbud gäller . Paragrafen motsvarar 16 § tredje stycket och 17 § fjärde stycket i den nuvarande lagen. Ett beslut om att ändra ett näringsförbud kan exempelvis avse näringsförbudets längd eller, såvitt gäller tillfälliga näringsförbud, den tidpunkt då näringsförbudet ska börja gälla. Vad ett undantag får avse Den som har näringsförbud eller tillfälligt näringsförbud får medges visst undantag från bestämmelserna i 11 §, om det finns skäl till det och ett sådant undantag inte skulle strida mot syftet med näringsförbudet. Undantag får också meddelas , om tiden behövs för avveckling av näringsverksamhet, anställning, uppdrag, innehav av fullmakt, delägarskap i handelsbolag eller aktieinnehav som anges i 11 §. Ett undantag enligt första eller andra stycket får förenas med villkor om vad den som har näringsförbud har att iaktta då undantaget utnyttjas. Paragrafen reglerar förutsättningarna för undantag från näringsför- bud eller tillfälligt näringsförbud. Bestämmelserna motsvarar när- mast bestämmelserna i den nuvarande lagen om dispens från nä- ringsförbud och om avvecklingstid (se den nuvarande lagens 19 § respektive 18 § första stycke). De nuvarande bestämmelserna har emellertid ansetts otydliga i flera avseenden, både vad gäller kriteri- erna för undantag från näringsförbud och innebörden av att en per- 1979/80:83 s. 62 f. 1985/86:126 s. 174. son medges viss avvecklingstid. Förevarande paragraf innebär där- för på flera punkter en nyordning i förhållande till gällande rätt. Vad som har betecknats som beslut om dispens respek- tive beslut om avvecklingstid benämns i förslaget beslut om undan- tag. Undantag kan medges i två situationer. Enligt första stycket får undantag medges från förbudet i 11 §, om det finns skäl till det och ett sådant undantag inte skulle strida mot syftet med näringsför- budet. Enligt andra stycket får undantag meddelas för en begränsad tid, om tiden behövs för att den som har näringsförbud ska kunna avveckla näringsverksamheten m.m. Syftet med undantaget enligt första stycket är att det ska vara möjligt att i vissa speciella situationer mildra konsekvenserna av ett näringsförbud. Ett sådant undantag motsvarar därmed en sådan di- spens som kan ges enligt 19 § i den nuvarande lagen. I lagtexten anges att undantag får med ges om det finns skäl för det. Innebörden i detta är att det i det enskilda fallet måste föreligga omständigheter av viss substans som medför att det inte är vare sig rimligt eller nödvändigt att näringsförbudet omfattar allt det som anges i 11 §. I lagrådsremissen till den nuvarande lagen an- gavs att sådant undantag fick meddelas enbart om det fanns sär- skilda skäl. Det kvalificerande rekvisitet togs emellertid, på in- rådan av Lagrådet, bort i propositionens förslag. Anledningen till det var att vissa situationer där dispens borde kunna ges enligt Lag- rådet kunde framstå som alltför bagatellartade för att det skulle vara möjligt att tala om särskilda skäl. Som exempel på en sådan situation angavs uppdraget som styrelseledamot i en bostadsrätts- förening.40 Den angivna situationen kan även med lagens nya lydelse vara ett skäl för undantag från näringsförbudet och utgör därmed ett exempel på när ett uppdrag, som formellt faller in under 11 §, är av så speciellt slag att det inte är rimligt att förbjuda en per- son med näringsförbud att inneha det. Ett annat exempel är styrelseuppdrag i en mindre ideell förening, t.ex. en mindre idrotts- förening vars verksamhet innefattar viss näringsverksamhet. Varje fall måste emellertid bedömas för sig; i ett enskilt fall kan även styrelseuppdrag i en bostadsrättsförening eller en mindre idrotts- förening vara av sådant slag att en person med näringsförbud inte bör få inneha det. Skäl för undantag kan även föreligga i andra fall där undantaget avser någon helt annan verksamhet än den där de tidigare oegentligheterna förekom. I ett enskilt fall kan det sålunda 40 Se prop. 1985/86:126 s. 198 f. vara rimligt att den har fått näringsförbud på grund av oegentlig- heter i viss konsultverksamhet trots förbudet får fortsätta att inne- ha en skogsfastighet av mindre omfattning. Vidare kan undantag vara motiverat om ett näringsförbud annars i praktiken skulle komma att innebära ett yrkesförbud. Så kan vara fallet om den som har näringsförbud inte har möjlighet att fortsätta utöva sitt yrke som anställd. Så kan ibland vara fallet beträffande vissa s.k. fria yrkesutövare. Den närmare avgränsningen av vad som utgör i detta sammanhang giltiga skäl för undantag måste dock överlämnas åt rättstillämpningen.41 I paragrafen anges uttryckligen att undantag får meddelas endast om det inte står i strid med näringsförbudets syfte. Det innebär att domstolen vid sin prövning ska göra en bedömning av huruvida ett undantag kan innebära någon risk för att personen gör sig skyldig till nya oegentligheter. I förarbetena till de nuvarande dispensbe- stämmelserna har angetts att det för att undantag ska kunna med- delas normalt bör krävas att det är fråga om en rörelse där riskerna för nya åsidosättande är mycket små. Det bör exempelvis inte komma i fråga att undantag meddelas för en verksamhet där per- sonen har gjort sig skyldig till betydande oegentligheter. Vid undantag från förbudet att vara verksam i en närståendes verksam- het bör rätten vid prövningen göra en bedömning av huruvida det finns en risk för att undantaget kommer att innebära att den som har näringsförbud faktiskt kommer att leda verksamheten där han eller hon vill bli anställd.42 Dessa uttalanden har fortfarande giltig- het. Andra stycket innehåller bestämmelser som ger möjlighet att meddela sådana undantag från näringsförbud som krävs för att av- veckla näringsverksamhet m.m. Bestämmelserna har sin närmaste motsvarighet i 18 § i den nuvarande lagen. De kan tillämpas även om förutsättningarna för undantag enligt första stycket inte är för- handen; undantag kan alltså medges även om det medför en viss risk för fortsatta oegentligheter. Till skillnad från sådana undantag som meddelas enligt första stycket ska emellertid undantag enligt andra stycket alltid vara tidsbegränsade. Vid prövningen av om undantag av detta slag ska beviljas samt vid bestämmande av av- vecklingstidens längd ska rätten ta hänsyn till arten och omfatt- ningen av näringsidkarens engagemang. Att lämna en anställning bör normalt vara enklare – och kunna ske – än att 41Jfr även prop. 1985/86:126 s. 180. 1985/86:126 s. 180. t.ex. överlåta en rörelse. Av betydelse vid prövningen bör också vara vilka avvecklingsalternativ som finns och vilka intressen som tredje man kan tänkas ha. Även bakgrunden till näringsförbudet och förbudets syfte måste beaktas. Några längre avvecklingstider ska inte medges. I nuvarande praxis torde inte förekomma avveck- lingstider . Denna praxis bör kunna tjäna till vägledning även i fortsättningen. Det ankommer på den som har fått näringsförbud att själv redo- visa sin verksamhet, sina befattningar m.m. som underlag för dom- stolens prövning av om det ska fastställas någon tid för avveckling och av hur lång avvecklingsfristen ska vara. I paragrafens tredje stycke anges att rätten får förena ett undan- tag enligt första och andra styckena med villkor om vad den som har meddelats undantag har att iaktta då undantaget utnyttjas. Ett sådant villkor kan innebära t.ex. att personen, om han eller hon har fått tillstånd att inneha en viss befattning i ett angivet företag, i den befattningen inte får ägna sig åt verksamhet av visst slag. Ett villkor kan också bestå i att personen i fråga ska hålla tillsynsmyndigheten underrättad om sin verksamhet.44 I beslut om undantag enligt 36 § ska rätten ange vilka åtgärder som får vid- tas. I fråga om undantag enligt 36 § andra stycket ska rätten vidare ange hur länge undantaget ska gälla. Om undantaget ska vara förenat med villkor enligt 36 § tredje stycket, ska även dessa anges i beslutet. I paragrafen, som saknar tidigare motsvarighet, anges bl.a. att rätten i samband med beslut om undantag enligt 36 § uttryckligen ska ange vilka åtgärder som får vidtas inom ramen för ett undantag. I den nuvarande lagen om näringsförbud sägs i 18 § första stycket att rätten får föreskriva vilka åtgärder som får vidtas eller som ska vara förbjudna i samband med ett undantag från närings- förbud. Avsikten med ett undantag enligt 36 § är emellertid att det bara ska ge den som har fått näringsförbud rätt att vidta de åtgärder som särskilt anges i beslutet om undantaget och att näringsför- budet ska gälla i övrigt. Av den anledningen anges i 37 § första stycket att rätten ska ange vilka åtgärder som får vidtas i samband med att undantaget utnyttjas. Rätten har alltså normalt inte an- 43Se även prop. 1985/86:126 s. 177. 1985/86:126 s. 181. ledning att i beslutet ange vad den person som har fått näringsför- bud inte får göra, låt vara att detta kan vara ett praktiskt sätt att klargöra hur långt ett undantag sträcker sig. I beslutet om undantag ska således anges exempelvis att per- sonen får fortsätta att inneha en viss anställning, en viss fullmakt eller vissa aktier. I enstaka fall kan det även komma i fråga att be- slutet ges en mera allmän utformning, exempelvis så att det ger per- sonen rätt att vidta nödvändiga åtgärder för att av- veckla en viss näringsverksamhet. Rättens beslut om undantag får emellertid inte bli så generella att de i praktiken helt inskränker näringsförbudet. I fråga om undantag enligt 36 § första stycket kan ett sådant beslut formuleras som att personen har rätt att inneha anställning i ett visst bolag. I övrigt gäller näringsförbudet. Det innebär också att tillsyn omfattar allt det som inte uttryckligen omnämns i beslutet om undantag. Motsvarande är fallet om rätten meddelar ett tidsbegränsat undantag enligt 36 § andra stycket. Det ankommer på den som begär undantag att ange vilka åt- gärder som han eller hon bedömer vara nödvändiga för undantaget ska bli verksamt. Om det sedan undantaget har beviljats skulle visa sig att personen behöver vidta även andra åtgärd än de som anges i rättens beslut, ges en möjlighet att med stöd av 38 § första stycket göra en särskild ansökan om detta. I fråga om undantag enligt 36 § andra stycket ska rätten i sitt be- slut om undantag uttryckligen ange även den tid under vilken per- sonen får vidta de i beslutet utpekade åtgärderna. Möjlighet att be- gära förlängning av tiden finns i 38 § andra stycket.