sou · H0B355d2 · 2012-08-24 00:00:00 — Även i denna del inrymmer etableringsfriheten en begränsning i det allmännas möjligheter att lägga indirekta hinder i vägen för verk- samheten, t.ex. genom beslag av en bil som används för distribution. Någon rätt att sprida utan några i lag angivna begränsningar ger inte bestämmelsen. Det säger sig självt att det inte kan finnas en rätt att t.ex. sätta upp affischer eller klistermärken utan hänsyn till bestämmelser om skadegörelse, eller att sprida sekretessbelagda uppgifter utan hinder av bestämmelser om tystnadsplikt. Etableringsfriheten omfattar en rätt att organisera verksamheten som den enskilde finner lämpligt. Det innebär självfallet inte en frihet att bortse från bestämmelser om t.ex. redovisning, skatte- uppbörd eller anställningsskydd. Avsikten är över huvud taget att den som driver verksamhet av det aktuella slaget i allt väsentligt ska vara skyldig att följa samma regler som andra företag. Undantag från denna tolkningsprincip avses gälla endast i fråga om den sär- skilt känsliga rätten att starta en verksamhet (där som sagt närings- förbud inte gäller för rena massmedieföretag) och i fråga om sådana lagbestämmelser som tenderar att drabba särskilt massmedie- företag. Det sistnämnda kan gälla exempelvis bestämmelser om till- gång till kommunikations- och distributionssystem. Redan av det sagda står det klart att uttrycket får etablera och driva verksamhet [utan] begränsningar ibland skapar svårig- heter såvitt gäller tolkningen av vad som är begränsningar. Vid sidan av vad som har sagts ovan får dock uppkommande tolk- ningsfrågor överlämnas åt rättstillämpningen. I andra meningen föreskrivs alltså att inga andra begränsningar i denna frihet får göras än sådana som har stöd i grundlagen. Sådana inskränkningar i form av krav på tillstånd för sändningar av radio och television finns i 6 kap. Man kan fråga sig om den andra meningen över huvud taget behövs med hänsyn till att det i 2 § andra stycket finns en generell bestämmelse om att inga andra begränsningar får göras i yttrande- friheten än de som följer av grundlagen. heten får ses som en del av yttrandefriheten får det visserligen anses framgå av den nämnda bestämmelsen i 2 § att etableringsfriheten inte får begränsas på något annat sätt än enligt grundlagen. Det har ändå bedömts motiverat att i fråga om de bestämmelser som vid en inskränkt tolkning av lagtexten skulle kunna anses avse något annat än yttrandefrihet ta in en uttrycklig bestämmelse i grundlagen. Motsvarande bestämmelser finns – för övrigt liksom i YGL – i para- graferna om meddelarfrihet och anskaffarfrihet (7 §), om förbud mot förhandsgranskning och hindrande åtgärder (8 §) och om förbud mot ingripanden utan stöd i grundlagen (9 §). 1 kap. 8 § Förbud mot förhandsgranskning och hindrande åtgärder (1 kap. 2 § och 6 kap. 4 § TF, 1 kap. 3 § och 3 kap. 10 § YGL) 8 § Det får inte förekomma att något som är avsett att framföras i massmedier först måste granskas av en myndighet eller något annat allmänt organ. Dock får det genom lag meddelas föreskrifter om granskning och godkännande av rörliga bilder som ska visas offentligt för barn. Inte heller är det tillåtet för myndigheter och andra allmänna organ att utan stöd i denna grundlag, på grund av det kända eller förväntade innehållet i ett massmedium, förbjuda eller hindra dess offentlig- görande eller försvåra dess spridning och mottagande bland allmän- heten. Genom bestämmelsen i första stycket förbjuds all förhandsgransk- ning av yttranden. Detta s.k. censurförbud är en av de mest centrala bestämmelserna i skyddet av yttrandefriheten. Det har en djup historisk förankring och innebär t.ex. att ingen statlig eller kom- munal arbetsgivare kan begära att få läsa en grundlagsskyddad personaltidning i förväg, att rektor inte får granska elevrådets grundlagsskyddade webbplats före publicering och att varken polis eller någon annan myndighet får undersöka grundlagsskyddade flygblad innan de delas ut. Alla eventuella ingripanden med anled- ning av brott mot yttrandefriheten måste ske i efterhand. Censurförbudet är absolut, med undantag för rörliga bilder som är avsedda att visas offentligt för barn. Det finns alltså grundlags- stöd för förhandsgranskning av filmer som ska visas offentligt för barn. Motsvarande censur för vuxna är upphävd . När det sägs i bestämmelsen att det inte får förekomma att något först måste granskas avses att ingen granskning får före- komma innan yttrandet i fråga framförs. Därmed avses normalt den tidpunkt då det massmedium som förmedlar yttrandet ges ut, dvs. offentliggörs för allmänheten. Yttranden i tidningar, böcker och andra massmedier knutna till fysiska informationsbärare framförs då exemplar av dem sprids till allmänheten. Yttranden som sprids via radio och tv framförs då programmet sänds till allmänheten. Om yttrandet sprids via t.ex. nättidningar, bloggar och andra medier där innehållet tillhandahålls , anses fram- förandet ske då yttrandet läggs ut så att det blir tillgängligt för all- mänheten. Ett yttrande som sprids via olika massmedier framförs . Detsamma gäller om det sprids via samma massmedieform men . Om polisen t.ex. får besked om att en film som har fällts för hets mot folkgrupp ska visas på nytt, får inget förbud meddelas eller några hindrande åtgärder vidtas på grund av innehållet. Polisen måste vänta till dess att det nya yttrandet har framförts. Frågan om yttranden i olika medier anses bli framförda avhandlas även i författningskommentaren till bestämmelsen om åtalspreskription i 10 kap. 7 §. I andra stycket stadgas det s.k. förbudet mot hindrande åtgärder, dvs. att inga åtgärder utom de i grundlagen angivna får vidtas som hindrar offentliggörandet, spridningen eller mottagandet av yttran- den. Förbudet gäller endast hinder på grund av innehållet. är därmed inte förbjudet exempelvis att polisen hindrar att affischer klistras upp på stan om det sker för att hindra nedskräpning, eller att skivor med musik säljs på ett torg i strid med ett allmänt salu- förbud. Vidare får utrustning för mottagning av t.ex. radio eller för uppkoppling på internet förbjudas av säkerhets- eller ordningsskäl på kriminalvårdsanstalter, militärförläggningar eller motsvarande institutioner. Och kulturhistoriskt värdefulla miljöer får skyddas genom begränsningar t.ex. vad gäller uppsättning av utrustning för mottagning. Förbudet att hindra mottagande är nytt i förhållande till TF och YGL så till vida att olika där preciserade förbud har samlats ihop under detta begrepp. Det innebär ett förbud för myndigheter och andra allmänna organ att t.ex. hindra innehav eller användande av sådan teknisk utrustning som krävs för att ta emot eller kunna uppfatta innehållet i tekniska upptagningar. Det kan t.ex. gälla radiomottagare, parabolantenner, datorer och mobiltelefoner med Förbudet omfattar också t.ex. åtgärder för att störa ut överföringar som sker med elektromagnetiska vågor eller genom tråd. Några inskränkningar i rätten att anlägga trådnät får vidare inte göras på grund av det förväntade innehållet. Angående innebörden av myndigheter och andra allmänna organ se kom- mentaren under 1 §. Skyddet mot censur och andra hindrande åtgärder gäller, på samma sätt som enligt TF och YGL, endast massmedier som omfattas av grundlagen. Det framgår av att uttrycket massmedier enligt 4 § första stycket andra meningen ska läsas som grundlagsskyddade mass- medier. Det har övervägts att låta bestämmelserna omfatta även andra yttranden, t.ex. på teater och i politiska tal. Detta har dock visat sig förhållandevis komplicerat och det har skadat enkelheten i regleringen. Det har därför ansetts bäst att bestämmelsen liksom övriga regler i grundlagen begränsas till det grundlagsskyddade området. Det betyder naturligtvis inte att det är fritt fram för censur och hindrande åtgärder mot exempelvis teaterföreställningar och konstutställningar. Det innebär bara att grundlagen inte sätter upp några hinder för lagstiftaren att föreskriva sådana åtgärder för det fall det skulle bedömas motiverat av någon anledning. Det är svårt att se att lagstiftaren skulle finna skäl till detta, men det är naturligtvis värt att notera att även i detta hänseende yttrandefriheten är särskilt stark för just de yttranden som omfattas av yttrande- frihetsgrundlagen. 1 kap. 9 § Inga ingripanden utan stöd i grundlag (1 kap. 3 § TF, 1 kap. 4 § YGL) 9 § Myndigheter och andra allmänna organ får inte utan stöd i denna grundlag ingripa mot någon på grund av att han eller hon i ett mass- medium har missbrukat yttrandefriheten eller medverkat till ett sådant missbruk. Inte heller får de utan stöd i denna grundlag av sådan anle- ning ingripa mot det massmedium där yttrandet har förekommit. [Bestämmelserna i denna grundlag hindrar inte ingripanden enligt vanlig lag på grund av gärningar som har en sådan karaktär att de inte berör yttrandefrihetens ändamål enligt 2 §. 2 De flesta ledamöter var vid sammanträdet () emot ett inkluderande av detta stycke. Några meningsskiljaktigheter beträffande innehållet fanns i och för sig inte, men majoriteten ansåg att signaleffekten av en bestämmelse i grundlagen som ser ut som en inskränkning i yttrandefriheten är olycklig. Därtill anfördes det begränsade behovet och Enligt första stycket är yttrandefrihetsgrundlagen exklusiv straff- och processlag på yttrandefrihetens område. Det innebär att straff och andra sanktioner mot den som utnyttjat sin yttrandefrihet inom lagens tillämpningsområde kan tillgripas endast om de har stöd i yttrandefrihetsgrundlagen. I andra meningen ges samma skydd åt det massmedium där yttrandet i fråga har förekommit. Grundlagen förbjuder sådana ingripanden mot grundlagsskyddade massmedier som inte har stöd i själva grundlagen. Exklusivitetsprincipen ligger i TF och YGL till grund för vissa avgränsningar av grundlagarnas materiella tillämpningsområde. I praxis har det förklarats att vissa frågor inte har med tryck- eller yttrandefriheten att göra och att det därför är möjligt att göra ingripanden utan hänsyn till grundlagarnas bestämmelser. Någon uttrycklig regel härom, utöver exklusivitetsprincipen, bedömdes i TF och YGL inte vara nödvändig. När det gäller den nya yttrande- frihetsgrundlagen är avsikten att den ska vara tydligare vad gäller undantag från tillämpningsområdet. Därför har bestämmelsen i andra stycket införts, liksom en bestämmelse om undantag för annonser av utpräglat kommersiell natur (se 13 § 4). Strikt rättsligt kan dessa undantag anses framgå redan av det nu behandlade första stycket, genom att förbudet mot ingripanden utan stöd i grundlagen gäller bara när någon har missbrukat yttrandefriheten. Men avsikten har som sagt varit att göra regleringen tydligare. Innebörden av exklusivitetsprincipen är att inga ingripanden får göras på grundlagsområdet utan stöd i grundlagen. Det betyder bl.a. att polisen inte får gripa den som sätter upp grundlags- skyddade affischer med brottsligt innehåll, att vanlig åklagare inte får åtala den som uttrycker sig på ett brottsligt sätt på en blogg som har utgivningsbevis och att ingen över huvud taget får ingripa mot den som yttrar sig på ett sätt som skulle vara brottsligt i annat sammanhang – exempelvis använder personuppgifter på ett kränk- ande sätt utan personens samtycke – men som är tillåtet i ett grund- lagsskyddat medium. Av andra meningen framgår att förbudet mot ingripanden utan stöd i grundlagen gäller även till skydd för det ifrågavarande mass- mediet. Det betyder att polisen inte får t.ex. ta en tidning i beslag risken för att ingreppen i yttrandefriheten blir större med en uttrycklig bestämmelse. Ett förslag som framfördes var att lägga till ett uppenbarhetsrekvisit för att på så sätt begränsa riskerna för att undantaget blir större än som är avsett. Emot detta anfördes att det torde stå i strid med nuvarande praxis och kan komma att hindra ingripanden mot brott i större utsträckning än vi i själva verket vill. Det konstaterades att frågan om ett uttryckligt undan- tag i alla händelser bör analyseras ordentligt i övervägandena. eller stänga en grundlagsskyddad blogg oavsett vad den innehåller. Det betyder också att Datainspektionen inte har rätt att besluta om förelägganden avseende t.ex. borttagande av personuppgifter på en webbsida som innehåller sådana ansvarsuppgifter som fordras för grundlagsskydd (se 5 §). [I andra stycket finns en bestämmelse som uttryckligen lägger fast det som alltså kan sägas framgå indirekt av första meningen i första stycket. Bestämmelsen är ny men är inte avsedd att innebära någon förändring i sak jämfört med TF och YGL. Innebörden är att ingripanden får ske mot sådana yttranden i grundlagsskyddade medier som saknar allt samband med yttrandefrihetens ändamål enligt 2 §, dvs. med ändamålet att säkra ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och ett fritt konstnärligt skapande. Som exempel på brott som det får ingripas mot enligt vanlig lag kan nämnas de flesta fall av bedrägeri, svindleri, koppleri och utpress- ning. Det kan dock tänkas situationer där sådana gärningar har ett sådant samband med yttrandefrihetens ändamål att de ska gå fria från ingripanden enligt vanlig lag och därmed faller under första stycket. Ett exempel är att en journalist i en tidning eller ett radioprogram bedrar delar av publiken eller genomför en kopplerigärning huvud- sakligen i journalistiskt syfte. Då måste frågan om grundlagens tillämplighet prövas först enligt bestämmelsen i andra stycket, innan det prövas om förfarandet är brottsligt enligt bedrägeri- resp. koppleribestämmelsen i . På motsvarande sätt kan brott som sexuellt ofredande (6 kap. 10 § andra stycket ), olaga tvång (4 kap. 4 § ), olaga spridande av efterbildning (14 kap. 10 § ) och osann försäkran (15 kap. 10 § ) ibland vara sådana att de skyddas av grundlagen och ibland ha en sådan karaktär att de inte berör yttrandefrihetens ändamål och därför omfattas av undan- taget i andra stycket. Vad som berör yttrandefrihetens ändamål kan givetvis vara svårt att avgöra. Viss ledning kan hämtas i rättsfallet NJA 1999 s. 275, där offentliggörandet av hotfulla fotografier i en tidning ansågs ha varit ett led i reporterns journalistiska verk- samhet. Framställandet av fotografierna och överlämnandet av dem till reportern föll därför, oavsett fotografiernas hotfulla och skräm- mande karaktär, inom det område som TF var avsedd att skydda. Hade enda syftet med såväl överlämnandet av fotografierna som publiceringen varit att hota, hade utan tvivel förfarandet varit brotts- ligt. Till saken hör att olaga hot infördes i brottskatalogen som en SOU 2012:55 Bilaga 9 följd bl.a. av detta fall, medan däremot meddelarfriheten inte inskränktes. Vid tvekan om huruvida ett yttrande i ett grundlagsskyddat mass- medium har en sådan karaktär att det berör yttrandefrihetens ändamål bör den yttrandefrihetsvänliga tolkningen normalt få företräde. Det är viktigt att den nya bestämmelsen inte tas till intäkt för en tillämp- ning där yttrandefriheten inskränks jämfört med tidigare. För att gärningen ska kunna angripas enligt vanlig lag bör det stå klart att den inte har med yttrandefriheten enligt grundlagen att göra.] 1 kap. 10 § Instruktion för tillämpningen (1 kap. 4 § TF, 1 kap. 5 § YGL) 10 § Den som ska döma över missbruk av yttrandefriheten eller på annat sätt vaka över att denna grundlag efterlevs bör betänka att yttrandefriheten är en grundval för ett fritt samhällsskick, se mer till syftet än till framställningssättet och vid tveksamhet hellre fria än fälla. Paragrafen innehåller den s.k. instruktionen. Den riktar sig i första hand till JK, domare, jurymän och nämndemän som ska döma över brott inom yttrandefrihetens område. Syftet är att hos dem inskärpa vikten av att de vid bedömningar av t.ex. ett åtalat yttrandefrihetsbrott ska ha yttrandefrihetens betydelse i åtanke. När det sägs att man ska se mer till syftet än till framställ- ningssättet är avsikten att framhålla vikten av att det är helhets- intrycket och avsikten med yttrandet som är avgörande när det ska bedömas. Störst betydelse i praktiken torde det sista ledet i bestämmelsen ha. I tveksamma fall ska yttrandet och den som har fällt det frias. Detta har gällt även tidigare och presumtionen för friande synes ha tillmätts stor praktisk vikt. 1 kap. 11 § Undantag för upphovsrätten (1 kap. 8 § TF, 1 kap. 12 § YGL) 11 § Om den rätt som tillkommer upphovsmän till litterära eller konst- närliga verk, om upphovsrätten närstående rättigheter och om förbud mot att återge ett verk på ett sätt som kränker den andliga odlingens intressen, gäller vad som stadgas i lag. Paragrafen innehåller en delegationsbestämmelse som ger stöd för att i vanlig lag reglera frågor om upphovsrätt och närstående rättigheter. Det motsvarar i sak vad som gäller enligt TF och YGL men en anpassning har gjorts till lagen om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (1960:729). Gränserna för den delegation som lämnas i denna paragraf är inte i alla delar klara. Grundlagens bestämmelser om förbud mot förhandsgranskning och om skydd för meddelare m.fl. kan t.ex. inte åsidosättas av denna bestämmelse även om det inte framgår av ordalydelsen. Om det i lag t.ex. föreskrivs att böcker får förhands- granskas i syfte att skydda en upphovsrättsinnehavares rätt, kommer bestämmelsen i konflikt med grundlagens förbud mot för- handsgranskning och får därför vika. På samma sätt kan inte heller en tänkt bestämmelse i upphovsrättslagen som gör undantag från skyddet för meddelares rätt enligt yttrandefrihetsgrundlagen att lämna information för publicering tillämpas. Det gäller även om syftet är att skydda en upphovsrättsinnehavares verk mot olagligt offentliggörande. 1 kap. 12 § Undantag för vissa direktsändningar (1 kap. 8 § YGL) 12 § I fråga om direktsändningar i massmedier av dagshändelser eller offentliga tillställningar som anordnas av någon annan än den som låter direktsända tillställningen tillämpas inte bestämmelserna i 6 § om meddelar- och anskaffarfrihet, 9 § om förbud mot ingripanden, 10 § om förhållningssättet vid tillämpning av denna grundlag, 3 kap. om rätten till anonymitet, 710 kap. om regleringen av yttrandefrihetsbrotten, ansvarighet, tillsyn, åtal och särskilda tvångsmedel, 11 kap. om rättegången i yttrandefrihetsmål samt 12 kap. om meddelar- och anskaffarfrihet för vissa publiceringar med internationell anknytning. De i paragrafen nämnda bestämmelserna i yttrandefrihetsgrund- lagen är inte tillämpliga vid sådana direktsändningar som anges i paragrafens inledning. Undantaget innebär att yttranden som för- medlas genom sådana direktsändningar ska bedömas enligt all- männa straffrättsliga regler och i vanlig rättegång. Det motsvarar i allt väsentligt vad som gäller enligt 1 kap. 8 § YGL. regler gäller om skadeståndsansvaret vid yttrandefrihetsbrott som förekommer i denna typ av sändningar, se 9 kap. 2 §. 1 kap. 13 § Undantag för kommersiella annonser, kreditupplysningsverksamhet och sättet för anskaffande (1 kap. 9 § TF, 1 kap. 12 § YGL) 13 § Utan hinder av denna grundlag gäller vad som sägs i lag om 1.förbud mot kommersiella annonser i den mån annonsen används vid marknadsföring av alkoholhaltiga drycker eller tobaksvaror; 2.förbud mot kommersiella annonser som används vid marknads- föring av andra varor än tobaksvaror samt tjänster om det i annonsen förekommer ett varukännetecken som är i bruk för en tobaksvara eller enligt gällande bestämmelser om varumärken är registrerat eller inar- betat för en sådan vara; 3.förbud mot kommersiella annonser som har meddelats till skydd för hälsa eller miljö enligt förpliktelser som följer av anslutningen till Europeiska unionen; 4.förbud mot och villkor för reklamåtgärder av utpräglat kom- mersiell natur; 5.förbud mot och villkor för annan annonsering i sändningar i radio och tv samt förbud mot och villkor för sådana sändningar som helt eller delvis bekostas av annan än den som bedriver sändningsverk- samheten; 6.förbud mot offentliggörande i yrkesmässig kreditupplysnings- verksamhet av kreditupplysningar som innebär ett otillbörligt intrång i enskildas personliga integritet eller som innehåller oriktiga eller miss- visande uppgifter, om ersättningsskyldighet för sådant offentliggö- rande samt om rättelse av oriktiga eller missvisande uppgifter, skyldig- het att lämna information till den som avses med upplysningen och krav på legitimt syfte hos den som beställer uppgifter; 7.ansvar och ersättningsskyldighet som avser det sätt på vilket en uppgift eller underrättelse har anskaffats. Paragrafen innebär att det görs vissa undantag från grundlagens s.k. materiella tillämpningsområde. I stället tillämpas vad har föreskrivit i vanlig lag. Undantaget gäller i första hand förbud mot vissa kommersiella annonser och liknande (punkterna 1–5), varvid p. 4 och 5 är nya (se nedan). Undantag gäller vidare för kreditupplys- ningsverksamhet (p. 6) på så sätt att vissa begränsningar för sådan verksamhet får göras i vanlig lag. Slutligen görs undantag – på samma sätt som enligt TF och YGL – för tillvägagångssättet vid anskaf- fandet av uppgifter eller underrättelser. Bestämmelsen har sin motsvarighet i 1 kap. 9 § TF. Enligt en hän- visning i 1 kap. 12 § YGL gäller detsamma på YGL:s område. I den sistnämnda paragrafens andra stycke sägs vidare att bestämmelserna i YGL inte hindrar att det i lag meddelas föreskrifter om förbud i övrigt mot kommersiell reklam i radioprogram eller om villkor för sådan reklam och förbud mot och villkor för annan annonsering och sändning av program, som helt eller delvis bekostas av annan än den som driver programverksamheten (s.k. sponsring). I paragrafen är alltså p. 4 ny i förhållande till 1 kap. 9 § TF. Den återspeglar en viktig princip som har utvecklats i praxis vid tolk- ning av exklusivitetsprincipen i TF och YGL, nämligen att grund- lagen inte hindrar ingripanden med stöd i vanlig lag mot annonser och andra reklamåtgärder av utpräglat kommersiell natur. Här- med förstås åtgärder som har vidtagits i kommersiell verksamhet och i kommersiellt syfte samt har rent kommersiella förhållanden till föremål (se bl.a. NJA 1999 s. 749 och 2003 s. 25 samt prop. 1986/87:151 s. 54). Införandet av undantaget i grundlagen är inte avsett att ändra det rättsläge som har uppstått genom praxis. Begreppet reklamåtgärder omfattar även sponsring och produkt- placering. 5 ges stöd för att i lag reglera viss annan form av annonser- ing än kommersiell sådan. Bestämmelsen är begränsad till sådan annonsering som sker i sändningar av radio och tv och avser s.k. åsiktsannonsering, dvs. åtgärder som är inriktade på att bibringa allmänheten vissa allmänna värderingar eller påverka människors beteende i viss riktning, t.ex. meddelanden från politiska partier 1990/91:64 s. 114). I begreppet annonsering ligger också att det handlar om meddelanden som sänds på uppdrag av någon annan än den som bedriver programverksamheten. Förutom tradi- meddelanden i radio och tv omfattas även sponsring, dvs. sändning av program som helt eller delvis bekostas av någon annan än den som svarar för programverksamheten. Bestämmelsen är avsedd att, tillsammans med punkten 4, täcka in det som anges i 1 kap. 12 § andra stycket YGL. Förbud mot åsiktsannonsering i radio- och tv-sändningar för vilka villkor om opartiskhet gäller finns i 5 kap. 6 § och 14 kap. 3 § RTVL. I undantaget för kreditupplysningsverksamhet (p. 6) har ett tillägg gjorts jämfört med lydelsen i TF. Syftet är att ge ett tydligt grundlagsstöd åt de lagändringar i kreditupplysningslagen som genomfördes efter förslag i prop. 2009/10:151. Liksom har sagts i författningskommentaren till 11 § beträf- fande den bestämmelsen medför inte undantagen i 13 § någon möjlighet för lagstiftaren att tillskapa regler som skulle innebära en inskränkning i t.ex. censurförbudet eller förbudet mot hindrande åtgärder (8 §) eller i meddelarfriheten (6 §). Det har inte ansetts nödvändigt att ta in någon särskild föreskrift om detta i grund- lagen.