sou · GZB385 · 2012-01-01 00:00:00 — Vidare är det av intresse att notera att det i mycket få av domarna förekommer att tingsrätt och hovrätt gör olika bedömningar i frågan om de bevisade gärningarna bör rubriceras som fridskränkningsbrott eller som enskilda brott. Att ändringsfrekvensen är låg vad avser rubriceringsfrågan ger ytterligare stöd för slutsatsen att det inte råder oklarheter kring hur de särskilda rekvisiten ska tolkas och tillämpas. I detta sammanhang kan anmärkas att domstolarna – förutom att hänvisa till de särskilda rekvisiten och gärningarna – sällan utförligt motiverar varför de enskilda gärningarna bör rubriceras som fridskränkningsbrott eller inte. Detta är inte något som gäller enbart fridskränkningsbrotten; utredningens erfarenhet är att domstolar tenderar Genomgång av domar angående fridskränkningsbrott att redovisa sina bedömningar i rubriceringsfrågor tämligen kortfattat. Självfallet är det angeläget att domstolarna motiverar sina bedömningar så utförligt som möjligt. kan det inte bortses från att fridskränkningsbrottens konstruktion innebär att prövningen av om de särskilda rekvisiten är uppfyllda i de allra flesta fall inskränker sig till en rättslig kvalificering av antalet gärningar, gärningarnas tidsmässiga samband samt de omständigheter som domstolen har funnit utredda vid bedömningen av de enskilda gärningarna. Det hör till ovanligheterna att domstolen vid prövningen av de särskilda rekvisiten har anledning att beakta andra omständigheter än vad som befunnits utrett vid bedömningen av varje enskild gärning. Mot den bakgrunden framstår det inte som så anmärkningsvärt att domstolarnas bedömningar av rubriceringsfrågan är relativt kortfattad. Som angetts ovan (avsnitt 4.8.2) kan en tidigare lagförd gärning åberopas till stöd för att gärningsmannens handlande utgjort ett led i en upprepad kränkning av brottsoffrets integritet (prop. 1997/98:55 s. 82). I RH 2006:29, som redovisats ovan (avsnitt 4.8.3), beaktades vid bedömningen av de särskilda rekvisiten att gärningsmannen begått den första gärningen endast efter det att han villkorligt frigivits från ett fängelsestraff för grov kvinnofridskränkning mot samma målsägande. Även från genomgången av orefererad praxis finns exempel på att tidigare lagföringar mot den tilltalade vägts in i bedömningen av om gärningarna utgjort led i en upprepad kränkning. I dom i mål B 1576-09 rubricerades tre fall av misshandel som grov kvinnofridskränkning med beaktande av den tilltalades tidigare brott mot målsäganden. Den tilltalade hade tidigare dömts för misshandel och olaga hot mot målsäganden vid tre olika tillfällen. Genomgång av domar angående fridskränkningsbrott Andra brott mot samma målsägande Liksom tidigare lagföringar avseende övergrepp mot samma målsägande kan andra allvarligare gärningar enligt 3, 4 eller 6 kap. , som på grund av reglerna om konkurrens inte ska ingå i fridskränkningsbrottet utan bedömas särskilt, beaktas vid bedömningen av om gärningarna utgjort led i en upprepad kränkning och varit ägnade att allvarligt skada personens självkänsla. I Hovrättens över och dom i mål B 452-09 beaktades, förutom de gärningar som omfattades av den grova kvinnofridskränkningen (ett fall av olaga frihetsberövande, mindre grovt, och några fall av olaga hot begångna om ) att den tilltalade dömdes för systematiska grova våldtäkter mot målsäganden . isolerade hade de olaga hoten och det olaga frihetsberövandet enligt hovrätten sannolikt inte ansetts uppfylla kraven på upprepad kränkning som varit ägnad att allvarligt skada målsägandens självkänsla. Av Högsta domstolens dom NJA 2003 s. 144, redovisad ovan under avsnitt 4.8.3, framgår att det tidsmässiga sambandet mellan brotten är en av faktorerna som påverkar bedömningen av rekvisitet upprepad kränkning. Det förhållandet att det förflutit betydande tid mellan gärningarna kan leda till bedömningen att gärningarna inte anses ha utgjort led i en upprepad kränkning. I dom i mål B 4068-09 befanns den tilltalade skyldig till två fall av misshandel av normalgraden och flera fall av olaga hot. Den första misshandeln hade inträffat , ungefär före de andra gärningarna, som ägt rum april–. På grund av den långa tid som förflutit mellan den första gärningen och de senare ansågs inte den första gärningen kunna utgöra led i en upprepad kränkning. Hovrätten anförde beträffande de övriga gärningarna att de var förhållandevis få och hade begåtts under en så begränsad tid, ungefär , att inte heller de kunde anses utgöra en upprepad kränkning av målsäganden. I dom i mål B 9865-08 dömdes inte för grov kvinnofridskränkning utan för misshandel i sex fall. Vid denna bedömning beaktades inte bara bristen på tidsmässigt sam- Genomgång av domar angående fridskränkningsbrott band utan även de enskilda gärningarnas karaktär. Misshandelsbrotten var begångna , , , , och . Tingsrätten, vars bedömning hovrätten anslöt sig till beträffande rubriceringen, anförde att det var fråga om sex enskilda händelser samt att tre av gärningarna begåtts under en relativt kort sammanhängande period (och ). Vidare anförde tingsrätten att två av misshandelstillfällena låg långt tillbaka i tiden () samt att det gått mellan händelsen och nästa misshandelstillfälle som ägde rum . Det våld som utövats vid de olika tillfällena ansågs vara av jämförelsevis begränsad omfattning och de uppkomna skadorna bedömdes som mindre allvarliga. Med beaktande av gärningarnas karaktär och den långa tidsrymden mellan flera av gärningarna ansågs inte gärningarna utgöra led i en upprepad kränkning av målsägandens integritet och vara ägnade att allvarligt skada hennes självkänsla. Det ligger i sakens natur att inslaget av systematiskt kränkande påverkas av den tid under vilken gärningarna begås ställt i relation till dels antalet gärningar, dels gärningarnas allvar. Av praxisgenomgången framgår att tidsperioden för gärningarna vid grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning mot vuxen varierar kraftigt, från en månad till . Vid grov kvinnofridskränkning är tidsperioder eller mer överrepresenterade (). Underlaget avseende grov fridskränkning mot vuxen är mycket mindre (20 domar jämfört med 152 för grov kvinnofridskränkning) vilket gör det svårt att dra några generella slutsatser beträffande denna kategori. Det kan dock konstateras att ingen av domarna där ansvar för grov fridskränkning mot vuxen utdömts avsåg gärningar begångna överstigande . I hälften av domarna avseende grov fridskränkning mot vuxen var gärningarna begångna . Även vid grov kvinnofridskränkning avsåg drygt hälften av domarna (54,) tidsperioder mellan ett och . Drygt en fjärdedel av domarna avseende grov kvinnofridskränkning och närmare en tredjedel avseende grov fridskränkning mot vuxen avsåg tidsperioder . Underlaget avseende grov fridskränkning mot barn är något större än underlaget beträffande grov fridskränkning mot vuxen (56 fall jämfört med 20) men ändå litet i jämförelse med grov kvinnofridskränkning. Generella slutsatser bör därför dras med försiktighet även beträffande denna kategori. Med det förbehållet kan dock konsta- Genomgång av domar angående fridskränkningsbrott teras att även vid fridskränkning mot barn varierar tidsperioderna för gärningarna kraftigt; mellan och . Tidsperioder är vanligast också i dessa fall. I av fallen uppgick tidsperioden för gärningarna till mellan ett och . I av fallen hade gärningarna begåtts . Cirka en sjättedel av fallen avsåg tidsperioder om . Att det företrädesvis rör sig om relativt långa tidsperioder för brotten kan delvis förklaras av att det kan sägas höra till fridskränkningsbrottens karaktär att övergreppen pågår . Vidare avser praxisgenomgången enbart domar som överklagats från tingsrätt till hovrätt. En förklaring till de långa tidsperioderna skulle därför också kunna vara att domar avseende mer allvarlig brottslighet och därmed strängare straff överklagas i större utsträckning än andra domar. Grov fridskränkning mot vuxen Grov fridskränkning mot barn *Domarna är insorterade i tidsperiod efter närmaste halv- eller helår. För bedömningen av de särskilda rekvisiten i 4 kap. 4 a § är relationen mellan tidsperioden för gärningarna, antalet gärningar och gärningarnas allvar alltså av avgörande betydelse. Vid en praxisgenomgång som den föreliggande är det svårt att göra jämförelser mellan brottslighetens allvar i det enskilda fallet eftersom detta förhållande påverkas av många skilda faktorer. Genomgång av domar angående fridskränkningsbrott hållet att det är gärningarnas karaktär och allvar som torde ha störst betydelse kan det dock vara intressant att undersöka hur många gärningar de enskilda fridskränkningsbrotten i praxisgenomgången bestått av. När det gäller antalet gärningar som ingått i fridskränkningsbrotten måste beaktas att det vid dessa brott inte är ovanligt att det jämte de preciserade gärningarna förekommer till tid och antal opreciserade gärningar som avser upprepade övergrepp av olika intensitet under längre eller kortare perioder. I av de fällande domarna avseende grov kvinnofridskränkning bestod gärningarna delvis av opreciserade gärningar. Endast en dom avsåg enbart opreciserade gärningar. Vid utdömt ansvar för grov fridskränkning mot vuxen bestod en fjärdedel av domarna av delvis opreciserade gärningar och ingen av enbart opreciserade gärningar. Vid grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning mot vuxen kan noteras att det, liksom när det gäller tidsperioderna, finns stora variationer i antalet gärningar; antalet preciserade gärningar varierar från en till 19 och därtill kommer opreciserade gärningar. Även vid grov fridskränkning mot barn är det stor variation mellan hur många gärningar som ingått i fridskränkningsbrottet, från en till 13 preciserade gärningar. Opreciserade gärningar är långt vanligare vid fridskränkningsbrott mot barn; i tre fjärdedelar av domarna ingår sådana gärningar. Vid grov fridskränkning mot barn består också drygt en femtedel av domarna enbart av opreciserade gärningar. Att det förhåller sig på detta sätt när det gäller just barnfallen är knappast förvånande eftersom det ofta torde vara särskilt svårt för barn att kunna precisera när i tiden olika övergrepp ägt rum. I tabell 12 nedan anges medeltal respektive median för antalet gärningar som ingått i fridskränkningsbrottet. När det gäller preciserade gärningar är snittet i stort sett lika för grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning mot vuxen respektive barn. För fallen där även opreciserade gärningar ingått i fridskränkningsbrottet framgår att barnfallen vanligen består av färre preciserade gärningar. Genomgång av domar angående fridskränkningsbrott Som angetts ovan är varken tidsperioden för brotten eller antalet gärningar eller deras karaktär sett var för sig av avgörande betydelse utan snarare relationen mellan dessa. Mot bakgrund av att fridskränkningsbrotten inte sällan även består av opreciserade gärningar, där det inte säkert går att säga exakt hur många gärningar det varit fråga om, är det svårt att med någon säkerhet dra slutsatser från praxisgenomgången beträffande tidsperiodens relation till antalet gärningar. Av genomgången kan dock konstateras att det är ovanligt med tidsperioder understigande vid fridskränkningsbrott som avser fler än åtta preciserade gärningar. Den förväntade slutsatsen att det finns en relation mellan antalet gärningar och tidsperioden på så vis att antalet gärningar ökar i förhållande till tidsperioden bekräftas också av praxisgenomgången. 5 Överväganden och förslag I avsnitt 4.8 har redogjorts för utredningens analys av domstolarnas tillämpning av bestämmelserna om fridskränkningsbrott. Förutom att identifiera eventuella tolkningsproblem vid tillämpningen är syftet med utvärderingen också att undersöka om målsättningen med införandet av fridskränkningsbrotten har uppnåtts, dvs. att inom ramen för det straffrättsliga förfarandet kunna beakta den utsatta personens hela situation när han eller hon utsatts för en serie i och för sig straffbelagda men ofta var för sig relativt lindriga gärningar. I det följande redovisas utredningens slutsatser beträffande frågan om målsättningen med införandet av fridskränkningsbrotten har uppnåtts. Därefter behandlar vi frågan om ytterligare brottstyper bör omfattas av fridskränkningsbrotten samt våra överväganden beträffande straffskalans utformning och preskriptionsreglerna. För en närmare redogörelse för genomgången av praxis avseende fridskränkningsbrotten hänvisas till kapitel 4. 5.2Har målsättningen uppnåtts? Utredningens bedömning: Målsättningen med att införa fridskränkningsbrotten har i huvudsak uppnåtts; den utsatta personens hela situation beaktas när han eller hon utsatts för en serie i och för sig straffbelagda men ofta var för sig relativt lindriga gärningar. Genom införandet av fridskränkningsbrotten har också åstadkommits en generell höjning av straffvärdet för upprepade brott i nära relationer. Det finns inte skäl att föreslå ändringar i den lagtekniska konstruktionen av bestämmelserna om fridskränkningsbrott. Utredningen har inte identifierat tolkningsproblem vid domstolarnas tillämpning av straffbestämmelserna om fridskränkningsbrott. Av de genomgångna domarna avseende åtal för fridskränkningsbrott där ansvar för brott har utdömts, dömer domstolen i en klar majoritet för fridskränkningsbrott och inte för de enskilda gärningarna. Detta innebär att det skett en generell höjning av straffvärdet för upprepad brottslighet i nära relationer. Det särskilt straffvärda i att utsätta en närstående eller tidigare närstående person för upprepade brott som innefattar fridskränkningar fångas på så sätt upp i den straffrättsliga bedömningen. Målsättningen med införandet av fridskränkningsbrotten – att inom ramen för det straffrättsliga förfarandet kunna beakta den utsatta personens hela situation när han eller hon utsatts för en serie i och för sig straffbelagda men ofta var för sig relativt lindriga gärningar – har i detta avseende uppnåtts. En observation från praxisgenomgången är att det i åtalen för fridskränkningsbrott i huvuddelen av fallen ingår misshandel som inte bedömts utgöra ringa brott. Bland domarna där ansvar för fridskränkningsbrott dömts ut förekommer vidare i liten utsträckning domar avseende enbart gärningar som var för sig utgör brott med böter i straffskalan, såsom ringa misshandel, olaga hot eller ofredande. Det skulle mot den bakgrunden kunna ifrågasättas om straffbestämmelserna om fridskränkningsbrott i tillräcklig utsträckning träffar upprepade kränkningar som uteslutande består av enskilda gärningar som var för sig kan betecknas som relativt lindriga. kan konstateras att enskilda gärningar som är att bedöma som brott med böter i straffskalan i många fall ingår i fridskränkningsbrott tillsammans med mer allvarliga brott. Det är vidare självfallet svårt att med någon säkerhet uttala sig om i vilken utsträckning upprepat våld mot närstående eller tidigare närstående – som uteslutande består av gärningar som var för sig utgör brott där böter ingår i straffskalan – faktiskt förekommer eller kommer till myndigheternas kännedom. Sammantaget bedömer utredningen att målsättningen med införandet av bestämmelserna om fridskränkningsbrott i huvudsak har uppnåtts. Mot bakgrund av denna bedömning, och med hänsyn till att utredningen inte har identifierat tolkningsproblem vid domstolarnas tillämpning (se avsnitt 4.8), har vi inte funnit skäl att föreslå ändringar i den lagtekniska konstruktionen av bestämmelserna om fridskränkningsbrott. Inte heller när det gäller straffskalans utform- ning har vi funnit skäl att föreslå några förändringar (se avsnitt 5.4). Som redogörs för närmare nedan (avsnitt 5.3) har vi dock, i syfte att ytterligare tillgodose att den utsatta personens hela situation beaktas, funnit anledning att överväga om andra brottstyper än de nu gällande bör kunna ingå i fridskränkningsbrotten. Utredningens genomgång av orefererad praxis omfattar cirka 300 domar avseende åtal för fridskränkningsbrott. Som närmare redogjorts för i kapitel 4 (avsnitt 4.3) avser ibland en och samma dom åtal för fridskränkningsbrott mot flera brottsoffer. Sammanlagt avser praxisgenomgången 327 åtal för fridskränkningsbrott. Av dessa avser 207 grov kvinnofridskränkning, 28 grov fridskränkning mot vuxen och 92 grov fridskränkning mot barn. I av fallen (26 fall av 327) ogillades åtalet i dess helhet. Ansvar för fridskränkningsbrott utdömdes i av fallen (228 av 327). I resterande fall, (73 av 327), dömdes inte för fridskränkningsbrott utan för enskilda gärningar i åtalet. I av fallen (31 av 327) utdömdes ansvar för enskilda gärningar redan av det skälet att enbart en eller två av de åtalade gärningarna ansågs styrkta. Om man bortser från de fall där gärningarna inte rubricerats som fridskränkningsbrott redan på grund av att gärningarna varit för få, dömdes för enskilda gärningar i stället för fridskränkningsbrott i en liten del av fallen, (42 av 327). Gärningar rubricerade som fridskränkningsbrott Ansvar utdömt för enskilda gärningar i åtalet där tre eller fler gärningar befunnits styrkta Ansvar utdömt för enskilda gärningar i åtalet där endast en eller två gärningar befunnits styrkta Beträffande grov kvinnofridskränkning är skillnaden mellan den totala andelen åtal och andelen fall där domstolarna rubricerat gärningarna i enlighet med åtalet liten; i av åtalen för grov kvinnofridskränkning dömdes också för det brottet. (I 152 av totalt 207 åtal avseende grov kvinnofridskränkning bedömde domstolarna gärningarna i enlighet med åtalet. )1 Vid grov fridskränkning mot vuxen utdömdes ansvar för fridskränkningsbrott i av fallen (18 av 28 fall). Vid grov fridskränkning mot barn är andelen fall där gärningarna bedömts som fridskränkningsbrott något lägre, (56 av 92 fall). Grov fridskränkning mot barn utmärker sig även avseende andelen ogillade åtal. Bland de genomgångna fallen ogillades åtalet vid grov fridskränkning mot barn i av fallen (10 av 92 fall). För grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning mot vuxen motsvarar andelen ogillade åtal av åtalen för respektive kategori (14 av 207 åtal avseende grov kvinnofridskränkning och ett av 28 åtal avseende grov fridskränkning mot vuxen.) Ansvar för de enskilda gärningarna i stället för fridskränkningsbrott utdömdes vid grov kvinnofridskränkning i knappt en femtedel av fallen (39 av 207 fall). För grov fridskränkning mot vuxen och grov fridskränkning mot barn utgör andelen fall där ansvar utdömts för de enskilda gärningarna . 1 Två av åtalen avseende grov kvinnofridskränkning bedömdes som grov fridskränkning. angetts har frågan om gärningarna utgjort fridskränkningsbrott i några fall inte aktualiserats redan på grund av att gärningsmannen endast övertygats om en eller två gärningar och det därmed inte varit fråga om en upprepad kränkning. Av figur 12 ovan framgår att domstolarna i övrigt sällan dömer för de enskilda gärningarna i stället för fridskränkningsbrott; endast i av åtalen dömdes gärningsmannen för de enskilda gärningarna, trots att antalet styrkta gärningar var fler än två. För kategorin grov kvinnofridskränkning var motsvarande andel (25 av 207 fall). Även vid grov fridskränkning mot barn uppgick andelen fall där gärningsmannen dömdes för de enskilda gärningarna, trots att fler än två gärningar var styrkta, till (11 av 92 fall). An- delen fall där domstolen dömde för de enskilda gärningarna var något större vid fridskränkningsbrott mot vuxen, (5 av Av tabell 13 nedan framgår – uppdelat på kategorierna grov kvin- nofridskränkning, grov fridskränkning mot vuxen och grov fridskränkning mot barn – i vilken utsträckning domstolarna dömt för fridskränkningsbrott respektive enskilda gärningar och i vilken utsträckning åtalen ogillats. * I två fall (av fallen) rubricerades gärningarna som grov fridskränkning i stället för grov kvinnofridskränkning. Målsättningen med införandet av fridskränkningsbrotten var att inom ramen för det straffrättsliga förfarandet kunna beakta den utsatta personens hela situation när han eller hon utsatts för en serie i och för sig straffbelagda men ofta var för sig relativt lindriga gärningar. Genom fridskränkningsbrotten avsågs också åstadkommas en markering av allvaret i sådan brottslighet som riktar sig mot personer i nära relationer och som präglas av att gärningarna sammantaget inneburit en systematisk kränkning av den utsatta personen. Av redovisningen ovan beträffande förhållandet mellan andelen fall där ansvar för fridskränkningsbrott enligt 4 kap. 4 a § utdömts och andelen fall där gärningsmannen i stället dömts för de enskilda gärningarna framgår att gärningarna i en klar majoritet av fallen bedöms som fridskränkningsbrott. Sett ur det perspektivet är slutsatsen av genomgången av praxis att målsättningen med införandet av fridskränkningsbrotten har uppnåtts; när gärningsmannen övertygats om fler än två i och för sig straffbara gärningar enligt 3, 4 eller 6 kap. begångna mot en närstående eller tidigare närstående person bedöms dessa i de allra flesta fall sammantaget som ett fridskränkningsbrott. Om man bortser från ogillade åtal och fall där endast en eller två gärningar ansetts styrkta dömde domstolarna inte för fridskränkningsbrott utan för de enskilda gärningarna i av samtliga åtal. Det kan också tilläggas att det i mycket liten utsträckning förekommer att domstolarna, jämte fridskränkningsbrottet, dömer särskilt för gärningar som i och för sig skulle ha kunnat ingå i fridskränkningsbrottet; i den mån det förekommer beror det vanligen på att domstolen bedömt att den aktuella gärningen inte har ett tidsmässigt samband med de gärningar som ansetts kunna ingå i fridskränkningsbrottet. När gärningar sammantaget bedömts som fridskränkningsbrott i stället för enskilda brott innebär det att en strängare straffskala blir tillämplig än vad som annars skulle ha varit fallet. Det är naturligtvis svårt att i varje enskilt fall med någon säkerhet uttala sig om vad påföljden skulle ha blivit om gärningarna inte hade bedömts som fridskränkningsbrott. För att illustrera vilken påverkan rubriceringen kan ha för påföljden och straffmätningen i det enskilda fallet kan dock nämnas några exempel från praxis. I RH 2008:7 dömde tingsrätten en man för grov kvinnofridskränkning bestående i att han tilldelat målsäganden en örfil, samt att han vid ett annat tillfälle dels med ett bälte tilldelat henne ett hårt slag över låret, dels hotat henne genom att skicka tre meddelanden till hennes mobiltelefon med innebörd att han skulle slå henne. Tingsrätten bestämde påföljden till fängelse . Hovrätten ansåg inte att gärningarna sammantaget varit av sådan omfattning och karaktär att kränkningen av målsägandens integritet skulle anses som upprepad. Hovrätten dömde mannen för misshandel och olaga hot och satte ned fängelsestraffets längd . I detta fall blev alltså fängelsestraffet när gärningarna bedömdes som fridskränkningsbrott men när de bedömdes som enskilda brott. I RH 2004:48 dömde tingsrätten en man för grov kvinnofridskränkning bestående i olaga hot vid i vart fall fyra tillfällen och ofredande vid ett mycket stort antal tillfällen. Påföljden bestämdes till fängelse . Hovrätten ansåg inte att gärningarna var att bedöma som grov kvinnofridskränkning och dömde i stället mannen för olaga hot och ofredande. Hovrätten satte ned fängelsestraffets längd . Här blev således fängelsestraffet vid bedömningen att gärningarna utgjorde fridskränkningsbrott men när de ansågs vara att rubricera som enskilda brott. I RH 2003:11 dömde tingsrätten en man för grov kvinnofridskränkning till fängelse . Hovrätten ändrade rubriceringen av gärningarna och dömde i stället mannen för tre fall av misshandel av normalgraden. Fängelsestraffets längd sattes ned . I detta fall blev alltså påföljden fängelse när gärningarna rubricerades som fridskränkningsbrott men fängelse när de bedömdes utgöra enskilda brott.