sou · H0B323 · 2012-04-11 00:00:00 — Man har dock konstaterat att vita kastnät bakom målen försämrar skärpan Lag (1998:150) om allmän kameraövervakning väsentligt, vilket är en stor nackdel och kommer att åtgärdas. Systemet i innefattar även kameror utanför arenan. Som tidigare omnämnts är det klubbarna som äger utrustningen och som står för tillståndet. I är det emellertid polisen som äger systemet och som sköter det. Mobila kameror är ännu inte vanligt, men har investerat i en sådan, till- sammans med Fotboll. Denna kamera är av mycket hög kvalitet. I samband med derbyna i har Svenska Hockeyligan (SHL), AIK, och Globe Arenas gemensamt investerat i två extra mobila kameror, som enbart filmat läktarna, som komplement till de fasta kamerorna. Åtgärden har bidragit till att ytterligare gärningsmän kunnat identifieras och lagföras. Av ishockeyns regelverk framgår att samtliga matcher i Elitserien ska kameraövervakas. Övervakningen ska alltid spelas in och sparas enligt gällande kameraövervakningstillstånd – max . Kameraövervakningen ska påbörjas när de publika entréerna öppnas och avslutas när arenan är helt tömd på publik. Det åligger arrangören att tillhandahålla en kompetent kameraoperatör lämpad för ändamålet. Kameraoperatören ska på anmodan följa polismans direktiv vad avser prioritering av övervakad sektion och/eller person och ska på anmodan tillgodose myndigheter med inspelat material. I samband med matcher klassificerade som högrisk- eller särskild högriskmatch ska arrangören tillgodose att området där arrangörens och gästande lags supportrar återfinns är upplysta i samband med matchens så kallade intro. Kameraövervakningen ska vara enligt fatstställd och monterad norm. Optiken ska minst ha en brännvidd – eller mer samt vara försedd med minst 36 x optisk zoom. Efter denna säsong genomför SHL en översyn av samtliga system i Elitserien för eventuell uppgradering och komplettering vid behov. Ett heltäckande övervakningssystem i Hockeyall- svenskan är inte aktuellt . Allteftersom nya arenor byggs, ökar antalet övervakningskameror även där. SHL tittar fortlöpande på nya lösningar och har precis testat ett enklare och prisvärt system med mobila kameror. Systemet kommer att utvärderas och eventuellt presenteras i samband med höstens säkerhetskonferens. Detta system kan framför allt med fördel användas i Hockeyallsvenskan. Inom polisen (exemplet är hämtat från i ) används kameror såväl före som under och efter Lag (1998:150) om allmän kameraövervakning Kamerorna ska dokumentera ordningsstörningar och brott utanför och inne på arenan. Övervakningskamerorna på arenan filmar det mesta av det som händer på läktaren. Har ett brott filmats används filmen vid förundersökningen. Polisen använder fyra olika typer av kameror: Handburna videokameror med bra objektiv Hjälmkameror på polispersonal (ryttarna testar detta) Digitala systemkameror med bra objektiv Avideonkameror (filmkameror med fast lins som filmar en hel yta. Man kan zooma i realtid utan att tappa det som man inte zoomat in på skärmen. Man kan även zooma i det färdiga materialet) De två sistnämnda kameratyperna används av speciella doku- mentationspatruller, främst i samband med högriskmatcher. God kvalitet på filmmaterialet ät viktigt för rättssäker identifiering. Ett exempel på detta är då en Djurgårdssupporter efter en match slog till en spelare från Assyriska. Han friades från detta med anledning av att bildkvaliteten var så pass dålig att man inte kunde utesluta att det kunde varit en annan person som begått brottet (vilket är en bra dom ur ett rättssäkerhetsperspektiv). En del av det som händer på och utanför arenorna är relaterat till ordningsstörande folksamlingar. Lagar om ordningsstörande beteenden finns i 16 kap. i (BrB). Det är svårt att bevisa brott enligt denna lag, eftersom de personer som begår dessa brott gör det i skydd av mängden personer och de lyckas då ofta hålla sig borta från lagföring. Beviskraven är höga, vilket de ska vara, så att inte oskyldiga blir lagförda. Det är bra att i lugn och ro kunna gå igenom filmmaterialet och verkligen se vad personerna har gjort. Personer som har varit misstänkta för brott har i flera fall blivit friade, vilket är lika viktigt som lagföring för att skapa rättssäkerhet. Vid olika brott inne på arenan t.ex. brott mot ordningslagen (pyroteknik, inkastande av föremål eller beträdande av spelplanen) kan det vara svårt att på plats identifiera gärningsmännen i och med att de befinner sig i ett publikhav. Det kan även vara taktiskt olämpligt att göra ett ingripande på plats. I dessa fall är bra film- material en förutsättning för att kunna identifiera och lagföra de personer som begått brott. Lag (1998:150) om allmän kameraövervakning Kameraövervakning har både i och internationellt varit föremål för forskningens intresse. Brå har i en rapport (2003:11) Kameraövervakning i brottsförebyggande syfte bidragit till kunskapsunderlag genom studier kring dess effekter att förebygga brott. I rapporten konstateras att effekterna kan variera men resultaten talar för att övervakningen, rätt använd och under i övrigt gynnsamma förhållanden, förebygger brott. I en senare rapport (2007:29) har Brå gjort en systematisk forsk- ningsgenomgång på samma tema. Även i denna rapport dras slutsatsen att kameraövervakning – givet vissa förutsättningar – till viss del minskar antalet brott. Nämnas bör dock att dessa rapporter inte specifikt avser kameraövervakning vid idrottsarrangemang. Tillstånd till kameraövervakning på idrottsarenor –2001 är villkorade till att gälla i samband med offentlig till- ställning eller allmän sammankomst. De senare tillstånden är villkorade före matchstart och efter avslutad match. Ingen begränsning gäller för vilka matcher det handlar om mer än att det ska vara fotbollsklubbens egna arrangemang. I tillstånden har syftet med övervakningen tydlig- gjorts genom tillägget att möjliggöra avstängning av personer med stöd av den s.k. arrangörsrätten och att ansöka om tillträdesförbud enligt lagen (2005:321) om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang. Det villkoret tillkom efter att Justitiekanslern () överklagade de tillstånd som inte angav ovanstående som syfte. Tillstånd begränsas även i typ av match, efter att JK överklagat de tillstånd som inte begränsat tillstånden till vissa matcher. Efter dom i Kammarrätten1 ska tillstånden begränsas till de högsta serierna, om inte sökanden har visat att även andra matcher är utsatta för speciella risker. Övervakningsområden är normalt läktare, plan, hörn mellan läktare, promenadgångar inom arenan samt insläpp till arenan (både innanför och i senare tillstånd, utanför entréerna). 1 Kammarrätten i mål nr 541-10, 1017-10 och 1018-10. Lag (1998:150) om allmän kameraövervakning Som tidigare nämnts har JK överklagat de domar som inte var till- räckligt tydliga avseende syfte för övervakningen och fått rätt i domstol. har JK drivit ärenden i hela landet angående vilka matcher som tillstånd till allmän kameraövervakning vid arenor bör omfatta. I har kommit två domar från Förvaltningsrätten i , där typ av match har begränsats.2 Båda domarna har vunnit laga kraft. Utredning om en ny kameraövervakningslag ( SOU 2009:87) Det finns förslag på en ny kameraövervakningslag, där utredaren föreslår att all form av kameraövervakning, utom rent privat sådan, ska regleras i samma lag. Utredningen vill därför lägga ihop de regler som finns i nuvarande lagen om allmän kameraövervakning (LAK) med de regler som rör kameraövervakning i personuppgifts- lagen (PUL) till en lag. Man föreslår också att Datainspektionen (DI) i stället för JK ska bli ansvarig för den centrala tillsynen när det gäller rättstillämpningen av kameraövervakningslagen. Det innebär att DI ska utvärdera rättstillämpningen, följa upp den operativa tillsynen, ge råd och stöd till länsstyrelserna samt ge ut allmänna råd. Grundtanken med den nya lagen är densamma. ska göra samma avvägning som tidigare mellan sökandens behov av övervakning samt integritetsintresset på platsen. Större för- ändringar som kan beröra kameraövervakning vid arenor anges nedan: Bildmaterial föreslås få sparas i ställer för en månad. Det bör dock observeras att har möjlighet att förlänga bevarandetiden i enskilda fall, vilket har skett för de arenor som har ansökt om det. Bevarandetiden har då förlängts . Bildmaterial får lämnas ut till fler än endast polis och åklagare (, , och har lagts till). En möjlighet till skadestånd för enskilda, om övervakning skett i strid med lagen eller medgivet tillstånd. 2 Förvaltningsrätten i med mål nr 42197-10, samt med mål nr 44612-10. Lag (1998:150) om allmän kameraövervakning Integritetsskyddet på plats dit allmänheten inte har tillträde stärks genom att samtycke av den som kommer att träffas av övervakningen, blir ett krav. Om någon tar tillbaka sitt sam- tycke, får övervakning av den personen inte längre ske. Dessa regler kommer från PUL. Enligt vad jag inhämtat är avsikten från kanslihuset att en ny lag ska träda i kraft . Från polisens sida har framförts att det måste ställas krav på arena- ägaren att ha bättre kameror och sådan utrustning på arenorna att det går att filma de besökare som inte sköter sig. Vidare måste det vara möjligt att följa en besökare från inträdet till sin plats och under match. Det måste ställas krav på arrangörerna att se till att utrustning/kameror finns och kan användas. Om de är manuellt skötta måste det ske på rätt sätt. Om en filmning görs manuellt måste personen bakom kunna sköta kameran, eftersom det är viktigt att filmen faktiskt kan användas som bevisning i en rätte- gång. Jag tycker mig kunna konstatera att på detta område finns hinder som måste undanröjas för att ytterligare öka effektiviteten. Exempel på detta är: Oklarhet i kravbilden mellan de två målen att möjliggöra identi- fiering och lagföring respektive att upprätthålla den allmänna ordningen. En stundtals uttalad konflikt mellan arenaägarens vilja att installera bra kamerautrustning och klubbarnas vilja att betala åtföljande kostnadsökningar. Olika praxis vad avser tillståndsgivningen för att installera kamerateknik. Vissa speciella frågor såsom villkor vid träningsmatcher, krav på operatörskompetens och hur matchstart ska kopplas till att kameratekniken fungerar. Lag (1998:150) om allmän kameraövervakning Min övergripande bedömning är att det saknas skäl att inom denna utrednings ram föreslå lagändringar. De problem som redovisats bör i huvudsak kunna lösas inom ramen för nuvarande lagstiftning. Vad gäller första punkten ovan – oklarhet i kravbilden – anser jag att polisen har anledning att nationellt likforma sina behov och vara tydliga i denna fråga mot arrangörer och klubbar. Ishockeyns och fotbollens centrala organisationer måste å sin sida likrikta sina krav. Standard finns visserligen upprättade via ett regelverk och besikt- ningsprotokoll efter inspektioner liksom specifikationer på system, kameror och andra ingående komponenter. Kraven bör generellt sett avse önskemål av typen möjliggörande av identifikation på hela arenan snarare än tekniska prestanda. Mitt förslag är att RPS och berörda specialidrottsförbund tillsammans enas om en gemensam kravbild. Den andra punkten – vem ska betala – är naturligtvis en central fråga. Min uppfattning är att huvudansvaret faller på arrangerande klubbar. Det är inte acceptabelt att samhället i någon form för- väntas bära denna kostnad. Jag menar vidare att klubbarna inte får negligera alternativkostnaden som följer av att avstå från modern kamerateknik. Dessa kostnader – i form av t.ex. publikbortfall, mindre effektivitet i huliganbekämpningen m.m. – torde vara påtagligt högre. Den tredje punkten – skiftande praxis vid beslut om kamera- tillstånd – är svår att bilda sig en definitiv uppfattning kring. Vissa menar att tillämpningen i denna fråga varierar mellan läns- styrelserna. Andra hävdar att överprövande instans, dvs. i dagens läge Justitiekanslern () som första instans, har en alltför rigid inställning. En annan vanligt förekommande uppfattning är att kvaliteten i arrangörernas ansökningar om kameraövervakning är av högst skiftande karaktär. Jag föreslår att den gruppering av chefsjurister som finns inom länsstyrelsevärlden, via särskilt utsedd landshövding, ges i uppgift att se över frågan kring likformighet i landet. Jag föreslår vidare att ishockeyn och fotbollen centralt ser över rutiner och innehåll i ansökningar till kameraövervakning till länsstyrelserna. De här två grupperingarna bör på lämpliga punkter kunna söka samråd med varandra. Jag vill här nämna att jag delar JK:s och domstolarnas uppfattning om vikten av tydlighet avseende syftet med övervakningen och att detta måste framgå av ansökan. Vad avser fjärde punkten – vissa speciella frågor – menar jag att idrottens organisationer har ett eget ansvar. Det handlar om utbild- Lag (1998:150) om allmän kameraövervakning ningsnivån för operatörer av kameror, inskaffande och sam- utnyttjande av mobil kamerautrustning inom och mellan klubbar och rutiner för när matcher får startas när kamerautrustningen inte fungerar. Jag menar avslutningsvis att berörda specialidrottsförbund – eventuellt tillsammans med RF – mer löpande bör följa teknik- utvecklingen inom området. Jag tycker mig notera att teknikut- vecklingen sker snabbt och är inte övertygad om att idrottsrörelsen i alla lägen är fullt uppdaterad. 16Ordningslagen (1993:1617) vad avser kostnader för polisbevakning Klubbarnas nuvarande säkerhetskostnader redovisas liksom blivande kostnader för polisbevakning. Läget i andra länder presenteras. Historiken i frågan gås igenom. Kostnader för polisbevakning bör under vissa förutsättningar likställas mellan IdrottsAB och ideella föreningar. Först ska konstateras att mitt uppdrag avser kostnader i samband med idrottsarrangemang. Det innebär att det inte inom mitt upp- drag faller att hantera frågor som rör andra arrangemang som pop- konserter, festivaler och liknande. Jag avser heller inte att penetrera frågan om detta avgiftsuttag ska klassificeras som skatt eller avgift eller huruvida gällande avgiftsuttag är att betrakta som rimligt vad avser nivå och motsvar- ande frågor. Jag noterar att genom bemyndigandet i 2 kap. 26 §, femte stycket ordningslagen överlämnat till regeringen att meddela föreskrifter om hur polismyndighetens kostnader för ordningshållning ska beräknas. Regeringen har meddelat bestäm- melser i förordning (1982:789) om ersättning för polisbevakning och för anslutning av larmanläggningar till polisen m.m. Vad avser idrottsarrangemang har frågan successivt aktualiserats inom polisen, där nyckelfrågan varit huruvida s.k. IdrottsAB bör jämställas med ideella föreningar i detta hänseende. Polisen har kommit fram till att gällande regelverk inte medger detta. Ordningslagen (1993:1617) vad avser kostnader för polisbevakning Min analys av vem som har ansvar för att täcka kostnaderna för polisbevakning i samband med idrottsarrangemang inskränker sig med andra ord till huvudfrågan om IdrottsAB bör jämställas med arrangemang anordnade av ideella föreningar. i har biträtt mig i arbetet med hur poliskostnader i samband med idrottsrelaterat våld bör hanteras framöver liksom i arbetet att föreslå lämplig komplettering av ord- ningslagen. 16.2Riksidrottsförbundets utredning om en alternativ associationsform I den utredning () presenterade 1998 analyserade RF en alternativ associationsform till den idrottsverk- samhet som bedrivs inom ideella föreningar. Utgångspunkten var därvid aktiebolag för idrottslig verksamhet (IdrottsAB). Enligt utredningen var det aktuellt med IdrottsAB endast inom den del av idrotten som kan betecknas som kommersiell idrott med profes- sionella idrottsutövare. Utgångspunkterna som slås fast är att det är specialidrottsförbunden (SF) som ansvarar för och har bestäm- manderätt över tävlingsverksamheten (bl.a. serieverksamheten) och att det är medlemsföreningen som ytterst äger rätt att inneha och förfoga över sin plats i seriesystemet. Utredningen föreslog en svensk modell som bygger på att det ska ankomma på respektive SF att, inom ramen för , närmare ange sina villkor för ett IdrottsAB:s deltagande i SF:s tävlingsverksamhet. Villkoren för upplåtelse av den idrottsliga rättigheten ska vara den grundbult i systemet som länkar samman IdrottsAB med den demokratiskt uppbyggda idrottsorganisa- tionen. Den avgörande faktorn för bildande av IdrottsAB är oftast möj- ligheten till att anskaffa externt kapital. Motiven för utomståendes satsning av kapital i idrottsaktier kan variera. För några investerare torde kapitalinsatsen motiveras av att man blir delaktig i något som skapar goodwill. Många köper sannolikt ett antal aktier med hjärtat, medan andra kan se köp av aktier som en spekulation i en ny bransch. RF:s primära syfte med utredningen var att göra en bodelning mellan ideell idrottslig verksamhet och dess kommersi- ella motsvarigheter. Ordningslagen (1993:1617) vad avser kostnader för polisbevakning , oberoende av vem som äger ett IdrottsAB, kan kontrollera och vidta sanktioner mot ett IdrottsAB via villkor i bolagsordning och avtal t.ex. för att kunna delta i nationellt tävlingsspel. Ett IdrottsAB ska som huvudsaklig verk- samhet bedriva idrottslig verksamhet och förbinda sig att följa idrottens regler och även acceptera de sanktionsystem som finns härför. Konsekvenser av idrott i bolagsregi kan enligt denna utredning sammanfattas med att i allt väsentligt får IdrottsAB räkna med att bli behandlade som övriga bolag i samhället och inte förvänta sig att förmånsbehandlas på sätt som de allmännyttiga idrottsföreningarna blir. Härvid pekar utredningen specifikt på kostnaderna för den polisbevakning som krävs i samband med större idrottsarrange- mang. Man menade att den lokala polismyndigheten skulle få relativt stora möjligheter att efter eget skön avgöra var gränserna för ersättningsskyldigheten skulle komma att gå. Framväxten av IdrottsAB är en relativt ny företeelse som inte existerade när ordningslagen infördes och senast reviderades på detta område. Det kan inledningsvis finnas anledning att något beröra den samlade idrottsrörelsens syn på frågan. Reglerna om att tillåta IdrottsAB för den idrottsliga tävlingsverksamheten infördes genom ett beslut av . Genom att behålla regelverket på kom gemensamma regler att gälla för hela den svenska idrottsrörelsen, även om varje SF fortfarande avgör om de vill utnyttja de möjligheter som ges. RF-stämman 2007 gav RF i uppdrag att kartlägga och analysera förekomsten av bolagsbildningar inom idrotten och utifrån resultaten härav, och vederbörlig remissbehandling, återkomma till senare RF-stämma med eventuella förslag till stadgeändringar. Fokus låg då på huruvida regeln om att ideell förening ska ha röst- rättsmajoritet i denna typ av bolag skulle ändras. De som önskade en förändring – bland annat fotboll och ishockey – menade att den så kallade begränsningsregeln hämmade investerares vilja till eko- nomiska insatser, eftersom de inte ges möjlighet att fatta avgörande beslut för verksamhetens bedrivande. RF-stämman 2009 beslöt att Riksidrottsstyrelsen (RS) till stämman 2011 tydligt skulle redovisa utredning och analys av kon- Ordningslagen (1993:1617) vad avser kostnader för polisbevakning sekvenserna av nuvarande regelverk för IdrottsAB och därutöver spegla argument för och emot kravet på röstmajoritet för den ideella föreningen. Frågan återkom vid stämman 2011. Stämman biföll RS förslag att inte göra någon ändring i 51 %-regeln. Man biföll emellertid ett tilläggsyrkande att RF-stämman skulle uppdra till RS att tillsätta en kompetent utredningsgrupp som inför RF-stämman 2013 skulle framlägga en ny svensk idrottsmodell som har möjlighet att kon- kurrera på både landslags- och klubbsidan och i både små och stora idrotter. Arbetet borde bedrivas i bred dialog med politiska före- trädare bl.a. för att säkerställa att statens, landstingens och kom- munernas stöd inte kommer de nya bolagen utan förenings- majoritet till del. Antalet IdrottsAB som står ansvariga för idrotts- arrangemang i Fotbollsallsvenskan och Elitserien i ishockey uppgår till sex stycken. I Allsvenskan är det AIK, och och i Elitserien är det AIK, och Lakers. IdrottsAB förekommer i några fall också i lägre divisioner. Majoriteten av klubbarna i de högsta divisionerna i fotboll och ishockey driver alltfort arrangemangen inom den ideella för- eningen. Av cirka 20 000 idrottsföreningar var det 25 som bildat IdrottsAB. Utöver fotboll och ishockey finns det i bandy 2 stycken, handboll 1 stycke, innebandy 1 stycke och speedway 8 stycken. Till skillnad mot en ideell förening får ett IdrottsAB dra av momsen på allt de köper. Går ett IdrottsAB i konkurs återförs tävlingsrätten till föreningen och laget flyttas ned minst en division i systemet. Om en ideell förening går i konkurs upphör den att finnas och då försvinner även ett IdrottsAB:s möjlighet att delta i tävlingsverksamheten. För ett IdrottsAB är det således viktigt att måna om att den ideella föreningen mår väl. Sammanfattningsvis torde kunna konstateras att idrottsrörelsen inte accepterar – åtminstone – att de ideella föreningarna ska vara annat än majoritetsägare i IdrottsAB. torde den slutsatsen kunna dras att statsmakterna inte anser att idrotts- arrangemang drivna av ideella föreningar ska belastas med tillkom- mande poliskostnader. Ordningslagen (1993:1617) vad avser kostnader för polisbevakning Problemet i nuvarande rättsläge är att elitklubbar konfronteras med en ojämlik behandling beroende på om driftformen är ett majoritetsägt IdrottsAB eller om den ideella föreningen själv svarar för arrange- manget. Det har vidare kommit att utvecklas till en rättslig reglering som det givet detta förhållande är svårt att få legitimitet kring. Likformigheten nationellt blir lidande. Vidare uppstår effekten att polisen såväl bedömer hotbild som rätt volym polis- insatser och i hög grad påverkar hur kostnadsmassan ska beräknas. Effekten blir att riktiga incentives inte skapas för klubbarnas eget säkerhetsarbete. Risken för s.k. undanträngningseffekter av annat säkerhetsarbete kan bli påtaglig för de få klubbar som påförs en avgift. Jag har även noterat i mitt arbete att relationen mellan polis och övriga säkerhetsansvariga har blivit betydligt frostigare när betal- ningsansvaret försköts till arrangörerna. Det är inte till gagn för ett förtroendefullt samarbete i säkerhetsfrågor. är det min uppfattning att om denna fråga kan lösas på ett för alla parter acceptabelt sätt finns skäl att öka kraven på arrangörerna i de frågor som rör den rena arenasäkerheten. Det finns en skillnad mellan karnevaler m.m. i så motto att elit- matcherna i ishockey och fotboll – de närmast berörda sporterna – ingår i ett seriespel som man har att anpassa sig till liksom kravet att bedriva ungdomsverksamhet. Som inledningsvis anfördes har mitt uppdrag varit att studera frågan ur ett idrottsperspektiv Om ingenting görs är risken uppenbar att åtgärder vidtas för att skapa arrangörsformer där ideella föreningar agerar som målvakter för att kringgå betalningsansvar. tillkom den första ordningsstadgan som skulle gälla för hela riket. hade det funnits ett antal statliga och kom- munala ordningsstadgor som inte sällan stod i strid med andra, högre författningar. Stora förändringar av samhället under inled- ningen av ledde till att den befintliga ordningsstadgan blev föråldrad och en ny utredning tillsattes, som 1944 lade fram ett nytt förslag till allmän ordningsstadga (SOU 1944:48). Förslaget innebar att man inarbetade både flertalet av de materiella Ordningslagen (1993:1617) vad avser kostnader för polisbevakning föreskrifterna ordningsstadga, samt att man tog med ett stort antal föreskrifter som då var vanliga i de lokala ordnings- stadgorna. Tanken var att den nya lagen skulle reglera både tät- bebyggda områden och landsbygden. Förslaget utsattes dock för stark kritik och en ny utredning tillsattes 1949, som 1954 lade fram betänkandet Allmän ordningsstadga m.m. (SOU 1954:37). För- slaget ledde till prop.