sou · H0B323 · 2012-04-11 00:00:00 — -: Wisemen (WM), Youth Crew -: , Yngsta - GAIS: Gärningsmännen, GAIS Yngre Det är svårt att göra någon uppskattning av hur nära verkligheten Deogans uppräkning av firmor kommer. Om jag jämför denna lista med intervjuer jag själv har gjort med aktiva firmakillar hävdar de att det enbart fanns tre riktiga firmor i , nämligen Firman , Fina Grabbar samt När jag ber dem definiera vad de menar med en riktig firma så är deras förklaring att en riktig firma är en firma som kan samla en minst 250 man stark kärntrupp, medan man på känsliga matcher kan få ihop 600 man med svansen. Svansen ska här förstås som de supportrar som kan vara med och slåss vid särskilda tillfällen, men som inte är med i någon firma (eget intervju material). Sammanfattningsvis kan jag konstatera att de aktiva huligan- erna menar att huliganscenen är på framväxt och att den har kommit för att stanna i Jag tror att scenen, som vi kallar den, har hittat sin plats i samhället, definitivt. Vi är här för att stanna och sen, vilken form det blir, det blir upp till oss att avgöra, att förvalta (eget intervjumaterial). Andra jag har intervjuat säger precis tvärtom – firmakulturen är på väg ner. En av anledningarna till detta är att Firman har blivit så stor och mäktig att ingen vill ge sig på dem. Deogan listar många nya firmor, men dessa verkar vara av mindre omfattning än de stora som har funnits med – Firman , Fina Grabbar och Wisemen. Flera andra menar att firmakulturen är på väg bort och anledningen till att Firman numera är helt tongivande förklaras med att det inte kostar något att vara huligan i AIK 2011, att man kan bete sig hur som helst utan att det blir några konsekvenser från klubbens sida (eget intervjumaterial). Det alla verkar vara överens om är att Ultrasgrupperna inom supporterkulturen växer snabbt och att en viktig fråga för fram- tiden är hur dessa grupper kommer att hanteras av klubbar, ordningsmakt och medier. I kategoriseringen risksupportrar och icke-risksupportrar definieras Ultrasgrupperna in bland risk- supportrarna. Supporterpoliser vittnar om att supporterkulturen är mycket mera fragmenterad och diversifierad än tidigare, vilket gör arbetet svårarbetat. Det kan finnas olika falanger inom samma supporterklubb, exempelvis hittar man inom Hammarby tre Ultrasfalanger som alla kan ha olika ingångar till olika frågor. påpekar att Ultraskulturen är på stark frammarsch, vilket de inte ser så positivt på. De uttrycker det så här: Ofta kan de utgöra ett större problem än firmor och causals, framför allt på bortaplan. På något sätt känns det som att Ultras har ett större myndighetsförakt än vad den vanliga supportern har. De ska testa gränser och se hur långt de kan driva saker. Man vill ha lite kaos på läktaren känns det som. (, et al., 2010, s. 201). Myndighetsförakt och att testa gränser var två viktiga ingredi- enser när först klackkulturen och sedan huligankulturen växte fram. En fråga man kan ställa är om det numera är Ultrasgrupperna som är i färd med att ta över oros- och våldsdiskursen från huliganerna? Och finns den typiska huliganen? Låt oss gå närmare in på diskussionen kring den typiska huliganen utifrån deras egna berättelser. Både i forskningen och i diskussionen om idrottsvålds- problematiken har det varit och är en ständigt återkommande fråga vem huliganen är, hans bakgrund och om den typiska huligan- ens levnadshistoria. Det som karaktäriserar huliganen skiljer sig från land till land och man måste därför sätta huliganen in i en nationell kontext. Danska Joern menar att den typiska danska huliganen inte finns utan // de voldsorienterede grupper er et bredt udsnit af den danske befolkning. Aldersmässigt ligger de i gennemsnittet mellem 16–35 år Politisk ligger de mest till höjre. (Joern, 2010, s. 123) Det är således en komplex fråga. Fokuserar man på den svenska huliganen så vill jag börja med att problematisera frågan utifrån de femton huliganer som intervjuas i Deogans bok och deras sociala bakgrund. Trots att det finns mycket skrivet kring huligan- problematiken saknas det ofta empiri från aktiva huliganers berättelser om vilka de är, varför de slåss och var de kommer ifrån. Därför är Deogans bok intressant. Av dessa femton placerar Deogan nio i kategorin övre medelklass och tre från arbetarklass uppväxta i en förort. För tre stycken uppges ingen social eller klassmässig bakgrund. Det bör tilläggas att Män av våld inte är en forskningsbaserad bok och det är därför svårt att veta vilka kriterier Deogan har haft kring indelningen. Trots detta ger boken flera intressanta infallsvinklar till förståelsen av huliganismen. Jämför man detta med statistik från Brå och från polisen så sticker Deogans intervjupersoner ut. Brå och polisen anger att de flesta som blir tagna i samband med polisen är kända av både socialtjänst och polis på grund av trassliga hemförhållanden och tidigare brottsligt beteende (Brå 1996, Brå 2008). Supporter- poliser som jag har intervjuat har samma bild. När det varit bråk på brukar jag kolla upp dem som var inblandade. av dessa har varit inblandade i olagliga saker tidigare och tittar man på deras hemförhållanden följer dessa det klassiska mönstret: De har ofta ensamstående mammor, har haft en tråkig uppväxtmiljö och lever under besvärliga sociala förhållanden. Det är de som söker sig till de här gängen, till klackarna. Där hittar de identitet och trygghet. (, 1998, s. 127) Det är alltid svårt att generalisera utifrån enskilda levnadsöden, men eftersom bröderna båda intar en speciell plats i det svenska huliganlandskapet kan det vara av intresse att titta närmre på deras bakgrund. I inledningen av Män av våld beskriver kort sin bror. Han föddes och växte upp i med indiska föräld- rar och tillhörde han Wisemen. Vi får veta att har ett kriminellt förflutet och han kom ut från ett långt fängelsestraff kort innan han blev misshandlad till döds: Min storebror hade ett dubbelansikte och ett dubbelliv. Jag kände till dem , visste om dem medan han ännu levde. Båda var extrema – den kriminella och våldsamma gick hand i hand med den respektfulle, hjälpsamma och vänliga . /.../ Vissa betrak- tade självklart som huligan, för andra var det nästintill ofattbart. Mitt emellan dessa läger stod jag och såg hur Tonys ansikten skiftade beroende på miljö, umgänge och humör. (Deogan, 2011, s. 17) Detta citat visar att det finns grovt kriminella individer i firmorna och att man inte måste ha en geografisk koppling till sitt lag, men man får också reda på att denna person endast hade varit med i firma . Eftersom är den enda som har dött i samband med fotbollsvåld i är det av intresse att fokusera på några omständigheter kring detta Hans bror skrev boken 2009 och han beskriver sin egen och sin brors uppväxt och liv, ett liv kantat av kriminalitet och droger, en alkoholiserad pappa och en mamma som känner att hon inte räcker till för sina söner. och förenar missbruk och kriminalitet med diverse fotbolls- bråk kring sina favoritlag Gais och . Enligt Brå:s statistik och polisens uppfattning av den typiska huliganen, att det är en kille med trassliga hemförhållanden, kriminellt förflutet och våldsamt beteende skulle man kunna säga att bröderna var en idealbild av den typiska huliganen, dock är detta bara en bild av det rätt diversifierade huliganlandskapet. Trots att polisen har haft förhör med över 200 supportrar kring dödsmisshandeln har ingen fällts och ingen har velat prata med polisen om händelsen. Att inte prata med polisen är också en del av den så kallade hederskodexen bland firmamedlemmar och just denna del verkar de flesta hålla sig till. En reflektion man kan göra är att de ex-huliganer som arbetar med allmänna supporterfrågor samt de aktiva huliganer som skriver böcker, är aktiva medieproducenter på huligansajter med mera. De är de huliganer som är mest resursstarka. De har ett socialt och kulturellt kapital som gör att de kan röra sig i alla olika supporterkontexter, men att de också är tillräckligt smarta för att inte bli tagna av polisen eller hamna i Brå:s statistik. säger i intervjun att han har varit en del av firmakulturens väckelse och att han har sett sex firmagenerationer växa fram i AIK:s namn. Med tanke på att hans bok har sålt över 30 000 ex, att han har ett bra civilt arbete och att han är fotbolls- tränare i AIK framstår han inte som den typiska huliganen. Han framstår snarare som en idealhuligan med huliganens mått mätt och detta idealmått verkar för huliganerna själva vara en kille med stil och klass som inte drogar eller missköter sig. Att, som , kombinera ett mycket våldsamt huliganliv med allt vad det innebär med bibehållen hälsa, karriär och familj måste betraktas som ett undantag. En annan firmakille jag intervjuar är . Han läser en lång universitetsutbildning med mycket höga antagningspoäng och säger att han blev värvad som 12-åring till en subkultur. Han säger vidare: När man växer upp på Norra i den kulturen med den identiteten som klubben ger så står man inte bara och tittar på fotboll, man växer in i det som 12-åring och som 16-åring börjar man organisera sig. är han ledare för en av de yngre firmagrupperingarna. När det gäller själva begreppet huligan är det anmärkningsvärt att de jag intervjuar själva inte alls känner igen sig i att de skulle vara huliganer. Den självupplevda bilden och beskrivningen de ger är att det snarare handlar om en gentlemannakultur där man slåss mot likasinnade, där alla är ungefär jämnstarka och där man respekterar varandra. Vi får alltså diametralt motsatta bilder av den huligan media beskriver och när huliganen beskriver sig själv. Firmakillarna säger att man inte kan förlika sig med en kultur som drabbar oskyldiga och att man inte ger sig på någon som själv inte är firmakille. Inom firmakulturen vill man be- nämna sig som grabb eller ligist, men absolut inte som huligan: Nej, jag gillar inte begreppet huligan överhuvudtaget, jag tycker inte om innebörden. För mig är en huligan någon som tycker om att kasta flaskor och vandalisera och slå in skyltfönster, det att aktivt vandali- sera och förstöra saker, det är en huligan. Jag är en ligist, jag är en grabb, jag har stil och klass och jag gillar att slåss (eget intervju- material). Firmakillarna jag intervjuar återkommer ständigt till vikten av att sköta sig och vara en riktig man: Det är ju svårt för vuxna män som är alfahannar att rättfärdiga att springa runt och slå på oskyldiga, eller kasta en sten på en buss eller putta en polis så han ramlar. Det känns väldigt töntigt (eget intervju- material). Dessa exempel visar hur svårt det är att dra gränserna också inom firmakulturen. Flera av de jag har intervjuat säger att den enda anledningen till att de var eller är aktiva i en firma är kicken de får av att slåss med likasinnade och de kan inte alls identifiera sig vare sig med grov kriminalitet eller missbruk. Andra röster, från både polis och eventansvariga, hävdar dock att firmorna är en av huvud- aktörerna kring droghandeln i Det är ingen hemlighet att en stor del utav narkotika- och kokainförsäljning styrs av firmakulturen, det är ju självklart, det är de perfekta människorna. De rör sig i inneklubbmiljöer, de klär sig på ett bra sätt, de har enorma kontaktnät, man vet att de håller käften och är lojala (eget intervjumaterial). I de intervjuer jag har gjort med både aktiva och före detta huliganer framhävs att det är svårt att definiera specifika kriterier kring den typiska huliganen, förutom några gemensamma nämnare: Han är en man, han gillar att slåss, han gillar att festa, han gillar idrott (huvudsakligen fotboll och ishockey) och han gillar att inmundiga olika rusmedel tillsammans med andra män. I intervju- erna och i böckerna framkommer det att huliganerna själva gärna ser sig som representanter för manlighetens sista bastion, medan mediebilden och allmänhetens bild ofta är att de är slödder, djur och idioter. Om man ska sammanfatta rapporten dels utifrån forskningen, dels utifrån den erfarenhetsbaserade kunskapen som har framkommit i olika projekt och praxisnära verksamheter kan man dra följande slutsatser: 1.Definitionen av begreppen är mycket viktig. Det är först när man har definierat och avgränsat begreppen, som t.ex. huliganism, huligan, läktarvåld, idrottsvåld, som man kan åtgärda de olika problemen. Det är himmelsvid skillnad mellan att avskaffa huliganismen och göra läktarna fria från smällare. De flesta aktörer, från aktiva huliganer till supporterpoliser, verkar vara överens om att det är fullt möjligt att göra idrotts- arenorna våldsfria. 2.Idrottsvåldet måste kontextualiseras. Den engelska fotbolls- hegemonin, från huliganforskningen till , är stark i och kan medföra att lösningarna kring idrotts- våldet inspireras av den engelska modellen. bör hitta förslag till egna lösningar som tar hänsyn till den svenska samhälls- och idrottsmodellen. Det bör utarbetas en nationell handlingsplan som ger utrymme för regionala och lokala lösningar. 3.Alla röster måste höras. I rapporten framgår det att representan- ter både för det offentliga, för marknaden och för civilsamhället har erfarenhet, kunskap och kompetens kring idrottsvåldet, som är viktigt för att utveckla fotbollskulturen i i en positiv riktning. Inte minst är supportrarnas egna röster avgör- ande för att hitta konstruktiva, långsiktiga och hållbara lösningar. Nyckelpersoner kring att sammanställa och operatio- nalisera olika aktörers önskemål kan vara klubbarnas SLO – Supporter Liaison Officer. 4.Bestämma vem som ska ha tolkningsföreträde. Vilka och vems intressen som ska tillvaratas och vem som ska ha beslutsrätt kring vissa frågor måste klargöras. En tydligare ansvars- fördelning måste diskuteras och en analys av åtgärdsförslag som berör supporterkulturens utveckling bör göras i forum där aktörer från de olika organisationerna finns representerade. Utifrån detta undviker man att en organisations interna logik blir styrande utifrån den egna organisationens villkor och resurser. Medias bild av idrottsvåldet måste tas i särskilt beaktande, då både allmänhet och beslutsfattare huvudsakligen verkar ha sin förståelse av idrottsvåldet från medierna. Många aktörer lyfter fram behovet av samarbete för att lösa såväl små konkreta problem som långsiktiga struktur- problem. Idrottsvåldet är en del av svensk idrott och en del av det svenska samhället och för att säkerställa kvalitet, uppföljning och kontinuitet som bygger på vetenskaplig grund och beprövad erfarenhet föreslås att ett nätverk av forskare och representanter för marknaden, det offentliga och civilsamhället bildas. Vem som ska stå som huvudman för nätverket bör utredas av ). (2002) . Den svenska fotbollens kultur- historia till 1950. , T., & Radmann, A. (1998) Från gentleman till huligan? Svensk fotbollskultur förr och . , T., & Radmann, A. (1998) Fans in , in (ed.) ,Identity and Fandom in Football. , T., & Radmann, A. (1999) The Swedish Model, in & Giulianotti, R. (eds) Football Cultures and Identities. (2010) Svensk Fotbollshuliganism 1900-1970, i Fotboll och huliganism i , En antologi sammanställd av Havelund, J, Joern L & , K. . (1998) Football Hooligans. Knowing the Score. & , R. (1991) Football Hooliganism: Theory and Evidence, 39: 427–58. (1997). I (Ed. Våldet - och glädjen! : En debattbok om huliganer och glada supportrar (sidnummer). (1992) Texter om de intellektuella. , , rapport. (2008) Ordnings- störningar i samband med idrott, . 1985:14, 1985:16, 1986:2, 1986:3, 1986:10, 1996. Brug, H.van der (1994). Football Hooliganism in the , in R. Giulianotti, N. and M Hepworth (EDS), Football, Violence and Social Identity, Routledge. Brännberg, T. (1993). Mellan karneval och huliganism: En antologi om den moderna supporterkulturen. Brännberg, T. (2010). Att dekonstruera begreppet huliganism, i Fotboll och huliganism i , En antologi sammanställd av Havelund, J, Joern L & , K. . (2010). Fra bomberjakker til stone Fotboll och huliganism i , En antologi sammanställd av Havelund, J, Joern L & , K. . Castells, M. (1996) The of , The Information : Economy, Society and Culture Vol. I. , MA and : Blackwell. Castells, M. (1998) Identitetens makt. Ekonomi, Samhälle och Kultur. I : Daidalos. (1978) Football and Working Class Fans: Transition and Change, in Ingham, R. (ed.) Football Hooliganism: The . (1972) Folk Devils and Moral Panics, The Creation of Mods and Rockers. : Mac- Gibbon & . Colome, G. (1997) La péninsule ibérique dans la tourmente des ultras, in M. Comeron (ed)., Quels supporters pour l´an 2000, . (1996) Maskuliniteter. (2008) Sport och medier. (1994). Italian football fans. Culture and organiza- tion, in , in R. Giulianotti, N. and M Hepworth (EDS), Football, Violence and Social Identity, Routledge. Deogan, T. (2009). : Bra Böcker. Deogan, T. (2011). Män av våld: [om svenska huliganer]. : Bra böcker. Dunand, M. (1987). Violence et panique, in Revue de droit penal et de criminology no 5. Dunning, E., , P., & , J. (1988). The roots of football hooliganism: An historical and sociological study. : Routledge & Kegan . Dunning, E., , P. and Waddington, I. (1991).Anthropological versus Sociological Approaches to the Study och Soccer Hooliganism: Some Critical notes, in 39. Dunning, E. (2000). Towards a Sociological Understandingo f Football Hooliganism as a World Phenomenon in on Criminal Policy and Reserach 8. Dunning, E., , P., Waddington, I., & Astrinakis, A. Football Hooliganismas a World Phenomenon. (1991). Le culte de la performance, , . Erkiner, K. (2004.) Les problémes posés in La violence et le fanatisme dans le sport, . Faulkner, K. (2004) Football hooliganism: theories, commonalities and stereotyping, . Finn, G. (1994). Football violence – a societal psychological perspective in R. Giulianotti, N. and M Hepworth (EDS), Football, Violence and Social Identity, Routledge. Frosdick, S., Marsh, P. E., & , . (2005). Cullompton, UK: . Giulianotti, R. (1999) Football. A Sociology of the Global Game. Giulianotti, R. (2004) : and The Sociology of Sport, in Giulianotti,R. (ed.) Sport and Modern Social Theorists. Basingstoke: Palgrave . Giulianotti, R. (2008). Sport: A critical sociology. : [u.a. Goksöyr, M. Olstad, F. (2002). Govaert, S., & Comeron, M. (1995). Foot & violence: Politique, stades et hooligans : Heysel 85. (2009). Fotboll och huliganism. Utveckling, problem och åtgärdsarbete i och . , M., , P., & Jurell, C. (2010). Va för jävla pack e ni? : Berättelsen om fotbollsklackar. (1978) The Treatment of Football Hooliganism in the Press, in Ingham, R. (ed.) Football Hooliganism: The . (ed.) (1986) Sport, . Haugsbakken, H. (2011). Havelund, J., Joern, L., & , K. (2010). Fotboll och huliganism i : En antologi. Heinonen, H. (2002). Finnish Football Supporters away from home: A case study of Fans in Soccer and Society, vol. 3/2002. Heinonen, H. (2005). Alcohol and Transformation of Sport Spectating in , för alkohol- och drogforskning (NAD, publication 45. (2006) Mellom börs, katedral og karneval: Norske supporters forhandlinger om kommersialisering av fotball. Hognestad, H. (2004). between Bergen and Middlesbrough – Football Identities in Motion. (2005) En av grabbarna. En berättelse inifrån brödra- skapet Firman . Hågenvik, K. (2003). I´m till I die – Skogsvokterne; en lokalisert identitet I en global verden. Iost, R. (2000). The quest for authenticity : an analysis of fans. (1986) Teorierna och läktarvåldet. Joern, L. (2010). "Alle ": En analyse af de danske : Institut for Idræt, Det Naturvidenskabelige Fakultet, . (2010) Matchen som aldrig ägde rum. Och ytterligare åtta kapitel om idrott, etik och politik. (1994) Understanding Soccer Hooliganism. King, A. (1997) The Lads: Masculinity and the New Consumption of Football, Sociology 31. Lalander, P. (1997). Att vara supporter i Våldet - och glädjen! : En debattbok om huliganer och glada supportrar. , A., , M. (2004). The Discourse of the New World Order: Out-casting the double face of threat in 15. Le , O. (1998). Football et violences in Regards sur l´actualité no. (2007). Sports fan violence in North . Lanham: Rowman & Littlefield. Limbergen, K., Walgrave, L. (1992). The societal and Psycho- Sociologicaöl Background of Football Hooliganism, Louvain. an Ghaill, M. (1996) What about the Boys? Schooling, Class and Crisis Masculinity, SociologicalReview, vol 44, no 3: 381–397. -Enk, S. (2004) Med uppenbar känsla för stil- ett reportage om manlighet. Marsh, P. (1978) Aggro. The Illusion of Violence. Marsh, P. E., & , A. (1982). Aggression and violence. 's Press. (1992) at Play. Sports and the Problem of Masculinity. : Beacon Press. ,P, Dunning,E, ,J. (1988). Soccer Crowd Disorder and the Press: processes of Amplification and De-amplification in Historical Perspective. Theory, , 5. Nayar, P.K. (2010). An Introduction to New Media and Cyber- cultures. Nuytens, W. (2008). Footballeurs, supporters et violences, Esporte e no. Peitersen, B., & , S. (1991). Herlige tider: Historien om de danske roligans. : Komma og . (1993). De blåvita invasionerna 1969–70, i Idrotts- arvet 1993, . Poutvaara, P., Priks, M. (2009). Hooliganism and tactics, in , 11. Priks, M. (2010). Does Frustration Lead to Violence? Evidence from the Swedish Hooligan Scene, in KYKLOS, Vol 63 No. Radmann, A. (1994). En studie av kveldspressen. SVEBI:S årsbok, . Radmann, A. (1999). Fotbollslandskapet, Fotboll som socialt fenomen. Radmann, A. (2012). The New Media and Hooliganism. Con- structing Media Identities in We love to hate each other , Krövel & Roksvold (eds), Nordicom. (2010). Porträt af en hooligan, i Fotboll och huliganism i , En antologi sammanställd av Havelund, J, Joern L & , K. . (2000) No One Likes Us. We Don´t Care: The Myth and Reality of Millwall Fandom.Oxford: . Roumestan, N. (1998). Les supporters de football. : Anthropos (diff. Salvini, A. (1998). Il rito aggressive, Giunti, . Spaaij, R. (2006) Understanding Football Hooliganism: a Comparison of Six Western European Football Clubs. Spaaij, R. (2008) Men Like Us, Boys Like Them: Violence, Masculinity, and Collective Identity, , 32: 369. Stott, C., & Pearson, G. (2007). Football "hooliganism": Policing and the war on the "English disease". (2007) Från norra ståplats till cyberspace, En beskriv- ning av en diskussion på internet om ishockey utifrån ett offentlighetsperspektiv. , och masskommunikation / JMG. (Ed.). (1997). Våldet - och glädjen! : En debattbok om huliganer och glada supportrar. (1971) Soccer Consciousness and Soccer Hooliganism, in , S.: Images of Deviance, Harmondsworth: Penguin. Tsoukala, A. (2009) Football Hooliganism in Europe. Security and Civil Liberties in the Balance. Vassort, P. (1999). Football et politique: Sociologie historique d'une domination. : Editions de la Passion. Åm, L. (2003) Us versus them: A Study of Football Supporter Identity with special Reference to , . 25 intervjuer med olika aktörer , 19 juni 1988:15 911008:2 Program Supporter Verksamhetsberättelse 2007–2010 Projekt 2007–2011 Verksamhetsberättelse, , 2007: 2 Projekt 2011:6 Frågor kopplade till personuppgiftslagen lag om ändring i lagen (2005:321) om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2005:321) om tillträdes- förbud vid idrottsarrangemang att ett nytt kapitel, kapitel 2 införs och ska ha följande lydelse. 1 § Syftet med bestämmelserna i detta kapitel är att ge , aktuella idrotts- verksamheten och idrottsorganisation som anordnar idrottsarrange- mang möjlighet att behandla personuppgifter på ett ändamålsenligt sätt i sin brottsbekämpande verksamhet och att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks vid sådan behandling.