sou · H0B38 · 2012-03-06 00:00:00 — (19) Eftersom målet för denna förordning, nämligen att skapa enhetliga bestämmel- ser för transportörers och passagerares rättigheter i samband med olyckor vid sjöbefordran, inte i tillräck- lig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför, på grund av dess omfattning och verkningar, bättre kan uppnås på ge- menskapsnivå, kan gemen- skapen vidta åtgärder i en- lighet med subsidiaritets- principen i artikel 5 i för- draget. I enlighet med pro- portionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 1.I denna förordning fastställs gemenskapsbestämmelserna om skadeståndsansvar och försäkring för passagerarbe- fordran till sjöss såsom anges i relevanta bestäm- melser i 1)Atenkonvent- ion om befordran till sjöss av passagerare och deras resgods i dess ändrade lydelse enligt protokollet (nedan kallad Atenkon- ventionen), som återges i bilaga I, och 2)IMO:s förbehåll och riktlinjer för genomfö- randet av Atenkon- ventionen, som antogs av IMO:s juridiska kommitté den 19 okto- ber 2006 (nedan kallade IMO:s riktlinjer), som återges i bilaga II. 2.Genom denna förordning utsträcks vidare dessa be- stämmelsers tillämpnings- område till att omfatta även inrikes befordran av passa- gerare till sjöss i en enda medlemsstat ombord på far- tyg som är av klass A- och B-typ i enlighet med artikel 4 i direktiv /18/EG och fastställs vissa ytterligare krav. 3.Kommissionen ska , vid behov, lägga fram ett lagstiftnings- förslag som bland annat ut- ökar denna förordnings till- lämpningsområde till att omfatta fartyg av klass C- och D-typ i enlighet med artikel 4 i direktiv /18/EG. Denna förordning ska tillämpas på varje internationell befordran i den mening som avses i artikel 1.9 i Atenkonventionen och på befordran till sjöss i en enda medlemsstat ombord på fartyg som är av klass A- och B-typ i enlighet med artikel 4 i direktiv /18/EG, om a)fartyget för en medlems- stats flagg eller är registrerat i en medlemsstat, eller b)befordringsavtalet har träf- fats i en medlemsstat, eller c)avgångs- eller bestämmelse- orten enligt befordringsav- talet är belägen i en med- lemsstat. Medlemsstaterna får tillämpa denna förordning på befordran till sjöss i en enda medlemsstat. Skadeståndsansvar och försäk- ring 1.Skadeståndsansvaret gentemot passagerare, deras resgods och fordon samt reglerna om försäkring eller annan ekonomisk säkerhet ska regleras av denna för- ordning och av artiklarna 1 och 1a, artikel 2.2, artiklarna 3–16 och artiklarna 18, 20 och 21 i Atenkonventionen enligt bilaga I och bestäm- melserna i IMO:s riktlinjer enligt bilaga II. 2.IMO:s riktlinjer som åter- ges i bilaga II ska vara bin- dande. Ersättning för rörelsehjälpme- del eller annan specifik ut- rustning Vid förlust av eller skada på rörelsehjälpmedel eller annan specifik utrustning som an- vänds av en passagerare med nedsatt rörlighet ska transpor- törens ansvar regleras av artikel 3.3 i Atenkonventionen. Er- sättningen ska motsvara återan- skaffningsvärdet av utrustning- en i fråga, eller, i förekom- mande fall, reparationskostna- den. 1.Denna förordning ska inte inskränka transportörens el- ler den utförande transpor- törens rättigheter och skyl- digheter enligt den nation- ella lagstiftning som ge- nomför internat- ionella konvention om be- gränsning av sjörättsligt skadeståndsansvar, ändrad genom protokoll, inbegripet eventuella kom- mande ändringar av kon- ventionen. Vid avsaknad av sådan till- lämplig nationell lagstift- ning ska transportörens el- ler den utförande transpor- törens ansvar fastställas endast med stöd av artikel 3 i denna förordning. 2.När det gäller ersättnings- krav vid dödsfall eller pas- sagerares kroppsskada som vållats genom någon av ris- kerna enligt punkt 2.2 i IMO:s riktlinjer får trans- portören och den utförande transportören begränsa sitt ansvar enligt bestämmelser- na i punkt 1 i denna artikel. 1.Om en passagerare avlider eller får kroppsskador till följd av en sjöfartsolycka, ska den transportör som faktiskt utförde den be- fordran eller en del av den befordran då sjöfartsolyck- an inträffade, da- gar efter det att den skade- ståndsberättigade har iden- tifierats, göra en förskotts- utbetalning som täcker omedelbara ekonomiska behov i proportion till den uppkomna skadan. Vid dödsfall ska förskottsutbe- talningen vara . Denna bestämmelse ska tillämpas även i fråga om en transportör som är etable- rad inom gemenskapen. 2.En förskottsutbetalning ska inte innebära ett erkän- nande av skadeståndsansvar och kan kvittas mot even- tuella senare utbetalningar enligt denna förordning. Den ska inte kunna åter- krävas annat än i de fall som anges i artikel 3.1 eller i artikel 6 i Atenkonvent- ionen, eller i tillägg A till IMO:s riktlinjer eller när en annan person än den skadeståndsberättigade personen har mottagit för- skottsutbetalningen. Utan att det påverkar resear- rangörers skyldigheter som fastställs i rådets direktiv /314/EEG av om paketresor, semester- paket och andra paketarrange- mang (1), ska transportören och/eller den utförande trans- portören se till att passagerarna får tillräcklig och tydlig inform- ation om sina rättigheter enligt denna förordning. När transportavtalet har ingåtts i en medlemsstat ska denna information tillhandahållas vid samtliga försäljningsställen, inbegripet vid telefon- och In- ternetförsäljning. Om avgångs- hamnen ligger i en medlemsstat ska denna information tillhan- dahållas före avgången. I alla andra fall ska denna informat- ion tillhandahållas åtminstone vid avgången. I den utsträck- ning som informationskravet enligt denna artikel har full- gjorts antingen av transportö- 1 EGT L 158, 23.6.1990, s. 59. ren eller den utförande trans- portören, ska den andre inte vara skyldig att informera. In- formationen ska tillhandahållas på det lämpligaste sättet. För att uppfylla informations- kravet i denna artikel ska trans- portören och den utförande transportören använda en över- sikt av bestämmelserna i denna förordning som utarbetats av kommissionen och offentlig- gjorts. Senast från och med den dag då denna förordning börjar tillämpas ska kommissionen utarbeta en rapport om förord- ningens tillämpning, i vilken bland annat den ekonomiska utvecklingen och arbetet inom ramen för internationella forum ska tas upp. Rapporten kan åtföljas av ett förslag om ändring av förord- ningen eller ett förslag som gemenskapen kan lägga fram inom ramen för relevant inter- nationellt forum. 1.De åtgärder som avser att ändra icke väsentliga delar i denna förordning avseende införlivande av ett beslut om ändrade begränsnings- belopp i artiklarna 3.1, 4a.1, 7.1 och 8 i Atenkonvent- ionen som fattats enligt ar- tikel 23 i den konventionen och motsvarande uppdate- ringar i bilaga I till denna förordning ska antas i en- lighet med det föreskri- vande förfarande med kon- troll som avses i artikel 10.2 i denna förordning. Med beaktande av följderna för befordringsavgifterna och marknadens möjlighet att erhålla ett försäkrings- skydd till överkomligt pris på den nivå som krävs och mot bakgrund av det poli- tiska målet att stärka passa- gerarnas rättigheter och den säsongsbetonade naturen hos viss trafik ska kommiss- ionen enligt en lämplig kon- sekvensanalys anta be- stämmelser om de gränser som anges i bilaga I för far- tyg som är av klass B-typ i enlighet med artikel 4 i di- rektiv 98/18/EG. Den åt- gärden, som avser att ändra icke väsentliga delar i denna förordning, ska antas i en- lighet med det föreskri- vande förfarande med kon- troll som avses i artikel 10.2 i denna förordning. 2.De bestämmelser som avser att ändra icke väsentliga de- lar av denna förordning och avseende införlivande av ändringar av bestämmelser- na i IMO:s riktlinjer enligt bilaga II ska antas i enlighet med det föreskrivande för- farande med kontroll som avses i artikel 10.2. 1.Kommissionen ska biträdas av den kommitté för sjösä- kerhet och förhindrande av förorening från fartyg (Coss) som inrättats enligt och rådets förordning (EG) nr 2099/2002 (1). 2.När det hänvisas till denna punkt ska artikel 5a.1–5a.4 och artikel 7 i beslut /468/EG tillämpas, med beaktande av bestäm- melserna i artikel 8 i det beslutet. I fråga om befordran till sjöss inom en enda med- lemsstat ombord på fartyg som är av klass A-typ i en- lighet med artikel 4 i direk- 1 EGT L 324, 29.11.2002, s. 1. tiv 98/18/EG får medlems- staterna välja att uppskjuta till- lämpningen av denna förordning fram till efter den dag den börjar tillämpas. 2.I fråga om befordran till sjöss inom en enda med- lemsstat ombord på fartyg som är av klass B-typ i en- lighet med artikel 4 i direk- tiv 98/18/EG får medlems- staterna välja att uppskjuta till- lämpningen av denna förordning fram till 31 de- cember 2018. Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har of- fentliggjorts i Europeiska union- ens officiella tidning. Den ska tillämpas från och med den dag då Atenkonventionen träder i kraft för gemenskapen och i vilket fall som helst senast från . Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. BESTÄMMELSER I ATENKONVENTIONEN OM BEFORDRAN TILL SJÖSS AV PASSAGERARE OCH DERAS RESGODS SOM ÄR RELEVANTA FÖR TILLÄMPNINGEN AV DENNA FÖRORDNING (Konsoliderad text av Atenkonvention om befordran till sjöss av passagerare och deras resgods och protokollet till konventionen ) I denna konvention har följande begrepp nedan angivna innebörd: 1.a) Med transportör förstås en person som har träffat ett be fordringsavtal eller på vars vägnar ett befordringsavtal har träffats, oavsett om befordran utförs av bortfraktaren själv eller av en utförande transportör. b)Med utförande transportör förstås den som, utan att vara av- talande transportör, i egenskap av ägare eller befraktare av ett fartyg eller i egenskap av redare, faktiskt utför hela be- fordran eller en del av denna. c)Med transportör som faktiskt utför hela befordran eller en del av den förstås den utförande transportören eller transportö- ren, i den mån den sistnämnde faktiskt utför befordran. 2.Med befordringsavtal förstås ett avtal, träffat av en transportör eller på dennes vägnar, om befordran till sjöss av en passagerare och, i förekommande fall, hans resgods. 3.Med fartyg förstås endast fartyg, svävarfarkoster undantagna, som används till fart i öppen sjö. 4.Med passagerare förstås varje person som befordras med fartyg a)enligt ett befordringsavtal, eller b)som med transportörens samtycke medföljer fordon eller levande djur som omfattas av ett avtal om godsbefordran vilket inte regleras av denna konvention. 5.Med resgods förstås varje föremål eller fordon som befordras av transportören enligt ett befordringsavtal med undantag för a)föremål och fordon som befordras enligt certeparti, konos- sement eller annat dokument som främst avser godsbeford- ran, och b)levande djur. 6.Med handresgods förstås resgods som passageraren har i sin hytt eller eljest har i sin besittning eller vård eller under sin kontroll. Handresgods omfattar, utom vid tillämpningen av punkt 8 i denna artikel och artikel 8, resgods som passageraren har i eller på sitt fordon. 7.förlust av eller skada på resgods avser även ekonomisk förlust som är en följd av att resgodset inte har återlämnats till passa- geraren inom rimlig tid efter ankomsten av det fartyg med vil- ket resgodset har eller skulle ha befordrats, men innefattar inte dröjsmål som är en följd av arbetskonflikter. 8.befordran omfattar följande perioder: a)I fråga om passagerare och hans handresgods, den tid under vilken passageraren och/eller hans handresgods är ombord på fartyget eller under in eller utskeppning och den tid un- der vilken passageraren och hans resgods transporteras till sjöss från land till fartyget eller omvänt, om kostnaden för en sådan transport omfattas av biljettpriset eller om det för denna transport använda fartyget har ställts till passagera- rens förfogande av transportören. Såvitt angår passageraren omfattar befordran emellertid inte den tid under vilken denne befinner sig i en hamnterminal eller stationsanlägg- ning eller på kaj eller i eller på en annan hamnanläggning. b)I fråga om handresgods, även den tid under vilken passage- raren befinner sig i en hamnterminal eller stationsanlägg- ning eller på kaj eller i eller på en annan hamnanläggning, om resgodset har tagits om hand av transportören eller hans medhjälpare eller andra som han anlitat och inte har utlämnats till passageraren. c)I fråga om annat resgods som inte utgör handresgods, tiden från det resgodset har tagits om hand av transportören eller hans medhjälpare eller annan person, i land eller ombord, till dess att det har utlämnats av transportören, hans med- hjälpare eller annan person. 9.Med internationell befordran förstås varje befordran där, enligt befordringsavtalet, avgångsorten och bestämmelseorten är be- lägna i två skilda stater, eller i en och samma stat, om fartyget enligt befordringsavtalet eller fastställd turlista ska anlöpa hamn i en annan stat under resan. 10.Med organisationen förstås Internationella sjöfartsorganisation- en. 11.Med generalsekreteraren förstås organisationens generalsekrete- rare. Bilagan till denna konvention utgör en integrerad del av konvent- ionen. [] (*) 2.Oaktat vad som sägs i punkt 1 i denna artikel är denna kon- vention inte tillämplig när befordran är underkastad ansvarsbe- stämmelserna i en annan internationell konvention som avser * Återges inte. befordran av passagerare eller resgods med annat transportme- del, i den mån dessa bestämmelser är bindande för befordran till sjöss. 1.Transportören ska vara ansvarig för skada som uppstått som följd av dödsfall eller personskada som drabbat en passagerare till följd av en sjöfartsolycka, i den mån skadan beträffande denna passagerare vid en och samma händelse inte överstiger 250 000 beräkningsenheter, såvida inte transportören bevisar att olyckan a)orsakades av krigshandling, fientligheter, inbördeskrig, uppror eller av naturhändelse av osedvanlig karaktär, som inte har kunnat undvikas och vars följder inte har kunnat förhindras, eller b)i sin helhet har vållats av tredje man genom handling eller underlåtenhet med avsikt att orsaka skada. Transportören ska även vara ansvarig i den omfattning skadan överstiger den beloppsgräns som angivits ovan, om inte transportö- ren visar att den händelse som orsakade skadan inte uppkom ge- nom fel eller försummelse av transportören. 2.Transportören ska vara ansvarig för skada som uppstått som följd av dödsfall eller personskada som drabbat en passagerare på grund av någon annan händelse än en sjöfartsolycka, om den händelse som orsakade skadan berodde på fel eller försummelse av transportören. Bevisbördan för fel eller försummelse ska ligga på käranden. 3.Transportören ska vara ansvarig för skada som uppstått som en följd av förlust av eller skada på handresgods, om den händelse som orsakade skadan berodde på fel eller försummelse av transportören. Fel eller försummelse av transportören ska antas föreligga om skadan har vållats av en sjöfartsolycka. 4.Transportören ska vara ansvarig för skada som uppstått som en följd av förlust av eller skada på annat resgods än handresgods, om inte transportören visar att den händelse som orsakade ska- dan inträffade utan fel eller försummelse av transportören. 5.Vid tillämpningen av denna artikel avses med a)sjöfartsolycka: förlisning, kantring, sammanstötning eller strandning, explosion eller brand i fartyget eller fel i farty- get, b)fel eller försummelse av transportören: termen inbegriper även fel eller försummelse av transportörens medhjälpare som handlar inom ramen för uppdragets fullgörande, c)fel i fartyget: funktionsoduglighet, brist eller åsidosättande av tillämpliga säkerhetsföreskrifter i fråga om någon del av fartyget eller i dess utrustning vid användning för utrym- ning, evakuering eller passagerares ombord eller ilandstig- ning, eller vid användning för framdrivning, styrning, säker navigering, förtöjning, ankring, angörande av eller avgång från kaj eller ankringsplats, eller skadekontroll efter vatten- fyllning, eller vid användning för sjösättning av livrädd- ningsredskap, och d)skada: beteckningen inbegriper inte straffliknande skade- stånd (så kallade exemplary or punitive damages). 6.Transportörens ansvar enligt denna artikel avser endast skada som härrör från händelser som har inträffat under befordran. Bevisbördan för att den händelse som orsakat skadan har in- träffat under befordran och omfattningen av skadan ska ligga på käranden. 7.Bestämmelserna i denna konvention påverkar inte transportö- rens regressrätt gentemot tredje man eller rätten att göra in- vändning om medvållande enligt artikel 6 i denna konvention. Denna artikel påverkar inte rätten till ansvarsbegränsning enligt artiklarna 7 och 8. 8.Ett antagande om en parts fel eller försumlighet eller placering av bevisbördan hos en part hindrar inte att bevisning som talar till den partens fördel beaktas. 1.Om utförandet av befordran eller en del av den har anförtrotts en utförande transportör förblir transportören ändå ansvarig för hela befordran enligt bestämmelserna i denna konvention. Dessa bestämmelser ska dessutom gälla för den utförande transportören beträffande den del av befordran som han utför. 2.Såvitt gäller den befordran som utförs av den utförande trans- portören svarar transportören för handlande eller underlåten- het av den utförande transportören och hans medhjälpare och andra som han anlitar för befordran, när de handlar inom ramen för uppdragets fullgörande. 3.Har transportören genom särskild överenskommelse åtagit sig förpliktelser som inte åläggs genom denna konvention eller av- stått från rättigheter som följer av konventionen, binder denna den utförande transportören endast om han uttryckligen och skriftligen har samtyckt härtill. 4.När både transportören och den utförande transportören är ansvariga ska ansvaret, i den utsträckning ansvar föreligger, vara solidariskt. 5.Vad som föreskrivs i denna artikel ska inte utgöra hinder för regress mellan transportören och den utförande transportören. 1.Den transportör som faktiskt utför hela eller en del av en pas- sagerarbefordran, för vilken denna konvention gäller, med ett fartyg som är registrerat i en fördragsslutande stat och är god- känt för befordran av fler än tolv passagerare, är skyldig att ta och vidmakthålla försäkring eller annan ekonomisk säkerhet, såsom en garanti ställd av bank eller liknande finansiell institut- ion, för att täcka sitt ansvar enligt denna konvention för döds- fall eller personskada som drabbat passagerare. Försäkringen el- ler säkerheten ska uppgå till minst 250 000 beräkningsenheter per passagerare vid en och samma händelse. 2.När en behörig myndighet i en fördragsslutande stat har fast- ställt att kraven enligt punkt 1 har uppfyllts ska ett certifikat som intygar detta utfärdas för fartyget. För ett fartyg som är registrerat i en fördragsslutande stat ska certifikatet utfärdas el- ler bestyrkas av den behöriga myndigheten i den stat där farty- get är registrerat. För ett fartyg som inte är registrerat i en för- dragsslutande stat får certifikatet utfärdas eller bestyrkas av den behöriga myndigheten i någon fördragsslutande stat. Certifika- tet ska följa den förlaga som återges i bilagan till denna kon- vention och ska innehålla följande uppgifter: a)Fartygets namn, signalbokstäver och registreringsort. b)Namnet på den transportör som faktiskt utför hela beford- ran eller en del av den, och den ort där dennes huvudsakliga rörelse bedrivs. c)Fartygets IMO nummer. d)Den ställda säkerhetens art och varaktighet. e)Namn och den ort där den huvudsakliga rörelsen bedrivs beträffande försäkringsgivaren eller annan person som till- handahåller ekonomisk säkerhet, samt den ort där försäk- ringen utfärdats eller säkerheten ställts, f)Certifikatets giltighetstid, som inte får vara längre än för- säkringens respektive den ekonomiska säkerhetens giltig- hetstid. 3.a) En fördragsslutande stat får bemyndiga en av staten erkänd institution eller organisation att utfärda certifikatet. In- stitutionen eller organisationen ska underrätta staten varje gång ett certifikat utfärdas. Den fördragsslutande staten bär i varje enskilt fall det fulla ansvaret för att ett på detta sätt utfärdat certifikat är fullständigt och korrekt och ska vidta de åtgärder som krävs för att uppfylla denna skyldighet. b)En fördragsslutande stat ska underrätta generalsekreteraren om i.vilka specifika ansvarsområden som delegerats till den erkända institutionen eller organisationen och vilka villkor som gäller för bemyndigandet, ii.ett bemyndigande återkallas, och iii.när bemyndigandet eller återkallelsen får verkan. Bemyndigandet får ges verkan tidigast efter det att generalsekreteraren underrättats. c)En institution eller organisation som har bemyndigats att utfärda certifikat enligt denna punkt ska åtminstone ha be- fogenhet att återkalla ett certifikat om de villkor som ställ- des för utfärdandet inte har uppfyllts. Institutionen eller organisationen ska underrätta den stat för vars räkning cer- tifikatet utfärdades om återkallelsen. 4.Certifikatet ska avfattas på den utfärdande statens officiella språk. Om detta är ett annat språk än engelska, franska eller spanska ska certifikatet innehålla en översättning till något att dessa språk; statens officiella språk får utelämnas om staten be- slutar detta. 5.Certifikatet ska medföras ombord på fartyget, och en kopia ska ges in till de myndigheter som för fartygsregistret eller, om far- tyget inte är registrerat i en fördragsslutande stat, till myndig- heten i den stat som har utfärdat eller bestyrkt certifikatet. 6.En försäkring eller annan ekonomisk säkerhet som av annan anledning än att dess giltighetstid enligt certifikatet har löpt ut, kan upphöra att gälla tidigare än efter det att den sagts upp hos de myndigheter som avses i punkt 5, uppfyller kraven i denna artikel endast om certifikatet återlämnats till myndigheten eller ett nytt certifikat utfärdats . Detta gäller även ändringar som innebär att försäk- ringen eller säkerheten inte längre uppfyller kraven enligt denna artikel. 7.Om inte annat följer av denna artikel ska villkoren för certifika- tets utfärdande och giltighet fastställas av den stat där fartyget är registrerat. 8.Ingenting i denna konvention ska tolkas som att det hindrar en fördragsslutande stat från att förlita sig på upplysningar från andra stater eller från organisationen eller andra internationella organisationer om den ekonomiska ställningen för den som tillhandahåller försäkring eller annan ekonomisk säkerhet enligt denna konvention. En fördragsslutande stat som förlitar sig på sådana upplysningar är dock inte befriad från sitt ansvar i egen- skap av stat som utfärdar certifikatet. 9.Certifikat som utfärdats eller bestyrkts enligt en fördragsslu- tande stats bemyndigande ska för tillämpningen av denna kon- vention godtas av övriga fördragsslutande stater och tillerkän- nas samma giltighet som certifikat som utfärdats eller bestyrkts av dem, även om certifikatet avser ett fartyg som inte är regi- strerat i en fördragsslutande stat. En fördragsslutande stat som anser att den försäkringsgivare eller garant som anges i certifi- katet inte har ekonomisk förmåga att uppfylla de förpliktelser som följer av denna konvention, får när som helst begära över- läggningar med den stat som har utfärdat eller bestyrkt certifi- katet. 10.Talan om ersättning som täcks av försäkring eller annan eko- nomisk säkerhet enligt denna artikel får föras direkt mot för- säkringsgivaren eller den som tillhandahåller den ekonomiska säkerheten. Det belopp som anges i punkt 1 utgör ansvarsgrän- sen för försäkringsgivaren och den som tillhandahåller den ekonomiska säkerheten, även om transportören eller den utfö- rande transportören inte har rätt att begränsa sitt ansvar.