sou · H0B334d3 · 2012-06-05 00:00:00 — Hovrätten fäste vikt vid att två av hastighetsöverträdelserna hade skett under och att den senare av dem var relativt allvarlig och måste bedömas som ett uppenbart fall av lagtrots. Vidare konstaterade hovrätten bl.a. att svaranden i praktiken var immun mot bötesstraff om inte böterna förvandlades. Med ändring av hovrättens beslut lämnade HD ansökan om förvandling utan bifall. HD anförde att det inte var visat att svaranden hade förmåga att betala böterna , dvs. att det skulle handla om ovilja. Vidare anfördes att det inte var fråga om brott med fängelse i straffskalan, varför fängelse inte hade varit ett alternativ att överväga vid lagföringen. Enligt HD fick överträdelserna anses vara av för- hållandevis lindrig karaktär och inte att hänföra till ett sådant särskilt flagrant fall av upprepad brottslighet som bestämmelsen tar sikte på. Slutligen konstaterade domstolen att svaranden såvitt framkommit inte gjort sig skyldig till brott sedan den sista lag- föringen. Mot den bakgrunden kunde enligt HD inte omständig- heterna anses vara så speciella att det skulle vara stötande för den allmänna rättskänslan att underlåta förvandling. Det var således enligt HD inte visat att förvandling av särskilda skäl var påkallad från allmän synpunkt. 16.4.3.1Överväganden avseende uppbörd och indrivning av böter Utredningen om Kronofogdemyndigheternas framtid lämnade Utredningen om Kronofogdemyndigheternas framtid betänkandet En kronofogdemyndighet i tiden (SOU 2004:122). Utredningen föreslog bl.a. att borgenärsuppgifterna skulle flyttas över från kronofogdemyndigheterna till och övriga debiterande myndigheter – dvs. RPS såvitt avser böter och övriga fordringar enligt BvL. Den debiterande myndigheten skulle enligt förslaget själv avgöra om det finns skäl att ansöka om verkställighet. Den debiterande myndigheten skulle enligt förslaget få träffa en betalningsuppgörelse, om det kunde antas vara till fördel för det allmänna eller om det var påkallat med hänsyn till den enskildes personliga förhållanden.91 En betalningsuppgörelse skulle enligt förslaget kunna innefatta en avbetalningsplan och tagande av säkerhet. Den myndighet som var borgenär borde enligt utredningen inte behöva ansöka om verkställighet för att få en uppgörelse med den enskilde till stånd. Remissutfallet för förslagen var blandat. De remissinstanser som avstyrkte var till stor del sådana myndigheter som var direkt berörda av förslagen som debiterande myndigheter. RPS avstyrkte förslaget i sitt remissvar med hänvisning bl.a. till att det skulle innebära ytterligare omfattande arbetsuppgifter för styrelsen och att det står i strid med ansträngningarna att renodla polisens arbets- uppgifter. Betänkandet från Utredningen om Kronofogdemyndigheternas framtid har lett till omfattande lagstiftning, dock inte något som direkt berört RPS:s uppbördsverksamhet. Genom lagändringar som trädde i kraft (prop. 2005/06:200) avvecklades de dåvarande tio regionala kronofogdemyndigheterna och en ny myndighet med rikstäckande verksamhet, benämnd Kronofogde- myndigheten, inrättades. I lagstiftningsärendet gjordes inte någon ändring beträffande placeringen av borgenärsuppgifterna. Regeringen återkom till frågan om att befria Kronofogde- myndigheten från borgenärsuppgifterna i allmänna mål i den proposition som föregick införandet av lagen (2007:324) om hantering av vissa borgenärsuppgifter (prop. 2006/07:99). De offensiva borgenärsuppgifterna fördes över, såsom utredningen hade föreslagit, till . Genom lagen (2007:324) om hantering av vissa borgenärsuppgifter överfördes till bl.a. att ansöka om likvidation, konkurs och företags- rekonstruktion samt att besluta om och anta förslag om ackord. hade även efter denna reform kvar ett antal arbetsuppgifter som har ansetts vara av borgenärskaraktär; betalningsanmaning, gäldenärsutredning, uppskov och avbetalning, avbrytande av indrivning samt avräkning. Förslaget att föra över borgenärsuppgifter på RPS och andra debiterande myndigheter har sålunda inte genomförts. 91 SOU 2003:97 s. 341 ff. Utifrån problemet att bötesstraff kan medföra en överskuldsättning och betalningsanmärkningar för barn och unga, behandlade frågan om bötesverkställighet i sitt betänkande Ingripanden mot unga lagöverträdare (SOU 2004:122).92 En tänkbar åtgärd vore enligt utredningen att införa en möjlighet för den dömde att träffa en uppgörelse, exempelvis en avbetalningsplan, redan på uppbördsstadiet. Det konstaterades att ett förslag i den riktningen hade lämnats av Utredningen om Kronofogdemyndigheternas framtid (se ovan). Mot bakgrund av osäkerheten om resultatet av den fortsatta beredningen av det för- slaget övervägde vilka andra åtgärder som skulle kunna vidtas i syfte att åstadkomma rimligare betal- nings- och indrivningsrutiner. En tänkbar åtgärd skulle enligt utredningen kunna vara att bötesbeloppet redan när det döms ut delas upp i ett antal delbelopp med varsin fastställd förfallodag. Den dömde skulle då få inbetalningskort på delbetalningarna, men självklart vara oförhindrad att betala in hela summan . Om den dömde inte skulle fullgöra en delbetalning , så skulle hela den resterande skulden förfalla till omedelbar betalning. Utredningen konstaterade att en sådan ordning skulle innebära att uppbördsmyndigheten skulle få ytterligare arbetsuppgifter och att tekniska förändringar av olika slag i det system som stödjer upp- bördsverksamheten måste genomföras.93 Utredningen fann den skisserade modellen särskilt resurskrävande eftersom den skulle förutsätta bl.a. ett bevakningssystem som slår larm om amorterings- planen inte sköts. Enligt betänkandet var nackdelarna betydande och förslaget ur administrativ synvinkel alltför resurskrävande för att kunna motiveras. Ett enklare alternativ vore enligt utredningen att förlänga tids- fristen från de nuvarande till exempelvis . Skulden skulle i så fall förfalla till betalning först efter fyra- månadersperioden men den dömde skulle – som en serviceåtgärd – kunna erhålla inbetalningskort på såväl hela summan som ett antal delbetalningar. Vid utgången av skulle RPS göra en avstämning. Om inte hela bötesbeloppet då var betalt, skulle på samma sätt som en upplysning om detta utgå och därefter – om betalning fortfarande inte erlagts – ärendet över- 92SOU 2004:122 s. 342. 93A.a., s. 343. Möjligheten till förlängd tidsfrist skulle därtill kunna begränsas till bötesbelopp som uppgår till ett visst minsta krontal. förslag kommenterades endast av några remissinstanser under remissomgången. ansåg att unga lagöverträdare inte bör särbehandlas i detta avseende, varför hovrätten avstyrkte förslaget. hade ingen erinran mot förslaget att styrelsen skulle ges i uppdrag att i samråd med närmare belysa möjligheten att förlänga tidsfristen för betalning av böter för unga lagöverträdare. instämde i utredningens förslag att betalningsrutinerna bör utformas på sådant sätt att de negativa konsekvenser som kan följa på bötesstraffet motverkas för unga . delade utredningens bedömning att ett system grundat på delbetalningar med olika förfallodagar skulle vara alltför resurskrävande för att kunna motiveras. förespråkade i första hand en ordning där den bötfällde redan under uppbördsstadiet kan träffa en betalnings- uppgörelse, exempelvis en avbetalningsplan, med RPS. konstaterade att utredningens alternativa lösning – att förlänga tidsfristen – skulle innebära att skulle förflyta från domen till dess att böterna överlämnas till indrivning. Enligt var en självklar förutsättning för att detta förslag skulle leda till önskat resultat att den dömde inser konsekvenserna av underlåten betalning. Utan effektiv information i detta hänseende skulle enligt förslaget enbart riskera att fördröja betalningen av böterna och uttunna kopplingen mellan gärningen och påföljden. Om det lämnas effektiv information, vare sig det sker genom domstolens, åklagarens eller uppbördsmyndighetens försorg, skulle förslaget medföra stora fördelar för både den dömde och uppbördsmyndigheten. förslag har ännu inte lett till någon lagstiftning eller till något beslut om att ge RPS i uppdrag att utreda vidare frågan om delbetalningar. 16.4.3.2 Överväganden avseende bötesförvandling övervägde i betänkandet Ett reformerat straffsystem (SOU 1995:91) huruvida det borde ske några för- ändringar av förutsättningarna för bötesförvandling. Kommittén hade föreslagit vissa åtgärder som syftade till en försiktig utvidgning av bötesstraffens tillämpningsområde. Mot bakgrund av det diskuterades om det därmed också borde vidtas åtgärder i syfte att effektivisera bötesstraffet. De åtgärder som kunde ligga närmast till hands torde enligt kommittén vara att låta en utebliven betal- ning mer regelmässigt föranleda att böterna förvandlas till fängelse.94 Kommittén hade tagit fram uppgifter om att det meddelades beslut om bötesförvandling endast i ett knappt tiotal fall . Enligt den statistik över betalningsfrekvens som kommittén hade tagit fram inflöt av alla ålagda böter till staten. Därmed före- föll bötesstraffet enligt kommittén vara ett högst påtagligt obehag för de allra flesta som dömts till det straffet. Kommittén bedömde inte att en utvidgad användning av bötesstraffet skulle minska betalningsfrekvensen i någon beaktansvärd grad. Enligt kommittén krävdes därför inte att förvandlingsinstitutet skulle utformas på något mindre restriktivt sätt eller att några andra särskilda åtgärder behövde vidtas för att effektivisera bötesstraffet. hade föreslagit att de olika straffen skulle graderas efter inbördes stränghet med böter i botten och därefter prövotidsstraff (motsvarande dagens villkorliga dom), övervaknings- straff (motsvarande dagens skyddstillsyn), samhällstjänst, fängelse genom elektronisk övervakning och fängelse i anstalt. Enligt kom- mitténs uppfattning framstod det då som mindre konsekvent att underlåtenhet att betala bötesstraff, som utgör det minst ingripande straffet i straffsystemet, skulle föranleda förvandling till fängelse i anstalt, det strängaste straffet. Mot denna bakgrund föreslogs att obetalda böter i första hand skulle omvandlas till sam- hällstjänst i 40–. I de fall förutsättningar inte föreligger för samhällstjänst skulle enligt förslaget omvandling kunna ske till fängelse genom elektronisk övervakning eller i sista hand till fängelse i anstalt. Därutöver skulle kontraktsvård kunna tillämpas som förvandlingsstraff i stället för samhällstjänst eller fängelse. 94 SOU 1995:91 s. 211. förslag i dessa delar har inte lett till lagstiftning. Kommitténs bedömning i fråga om förutsättningarna för bötesförvandling och förslaget att förvandling i första hand skulle ske till samhällstjänst fick ett blandat mottagande av remiss- instanserna. Hovrätten för , i , i , Samverkansorgan inom kriminalvården, samhällsarbetare och tillstyrkte förslaget. fann att det var logiskt att obetalda böter skulle förvandlas till i första hand samhällstjänst och annars fängelse genom elektronisk intensivövervakning. Tingsrätten fann det dock inte lämpligt eller ens acceptabelt att obetalda böter skulle kunna för- vandlas till kontraktsvård. framförde mot- svarande synpunkter. i förordade inte att en förvandlingsdom i första hand skulle avse samhällstjänst utan att samtliga omständigheter skulle beaktas, varvid valet borde stå mellan samhällstjänst, kontraktsvård, fängelse genom elektronisk intensiv- övervakning och fängelse i anstalt. Enligt Hovrätten för föreföll samhällstjänst vara en mindre lämplig påföljd vid bötesförvandling, med beaktande av kategorin tredskande bötesgäldenärer som regelverket var inriktat på. Hovrätten satte i fråga om inte förvandlingsstraffets betydelse för betalningsviljan numera var begränsad, varför det fanns anledning av överväga dess avskaffande. hade samma uppfattning som Hovrätten för , att de som av tredska har underlåtit att betala böter skulle undandra sig verk- ställighet av samhällstjänst eller elektronisk intensivövervakning. Likaså ansåg att den som av tredska inte betalar sina böter knappast är motiverad att fullgöra någon samhällstjänst. Vidare ansågs det behövas starka påtryckningsmedel i form av ett överhängande fängelsestraff för att bibehålla den goda betalnings- frekvensen när det gäller böter. för speciella mål avstyrkte också förslaget på den grunden att det skulle vara direkt olämpligt att förvandla bötesstraffet till en påföljd som kräver positiv medverkan. anförde att det torde ge felaktiga signaler till allmänheten att avskaffa möjligheterna till omvandling av bötesstraff. Tingsrätten ansåg att förvandling av böter är en så speciell företeelse att den kan regleras utanför påföljdstrappan och att ett kortare fängelsestraff är den mest adekvata reaktionen. myndigheten i befarade att betalningsfrekvensen var lägre för de brott som begås av mer kriminellt belastade personer, exempelvis olovlig körning, brott mot knivlagen och ringa narkotikabrott. påstod att detta klientel till stor del är bötesimmuna och att bärande skäl talade för ett effektivt system för bötesförvandling, något kommittén inte hade föreslagit. ifrågasatte om förvandling till samhällstjänst är tillräckligt avskräckande för att höja betalningsmoralen för den gruppen. i ansåg att en ökad användning av bötesstraff kräver en översyn av de närmast obsoleta reglerna om bötesförvandling. i ansåg att det måste införas skärpta regler för att säkerställa verk- ställigheten av böter. i påpekade att mål om bötesförvandling är en sällsynthet och ifrågasatte om inte rekvisiten borde göras mindre stränga. 16.4.4.1Statistik från avseende influtna böter Utredningen har inhämtat uppgifter från RPS avseende influtna böter –2011. Nedanstående tabell visar den totala summa som dömts ut i domstol eller beslutats genom ordnings- botsföreläggande eller strafföreläggande och hur stor andel av detta som betalats in på frivillig väg till RPS genom uppbörd. Källa: Utredningens sammanställning utifrån uppgifter inhämtade från RPS. 16.4.4.2Statistik från gällande verkställighetsgrad vid indrivning Från har utredningen inhämtat statistik vad gäller indrivning av böter. har i sin redovisning ingen fördelning av böter av olika slag, dvs. strafförelägganden och domstolsböter, utan samtliga böter registreras ihop. Källa: Kronofogden, WinIT, PLEX . Sammanställningen anger hur många mål (gällande böter genom domslut, strafföreläggande och ordningsbotsföreläggande) som inkommit och hur många av dessa som avslutats. Uppgifterna om betalda, nedsatta och preskriberade samt obetalda avser per . (Med nedsatta menas ärenden där RPS meddelat att man fått betalning efter det att ärendet över- lämnats till .) Eftersom böter preskriberas först har inte några ärenden och framåt preskriberats. Av samma anledning är alla mål (utom några alldeles från bryt- punkten) avslutade per . Eftersom har på sig att driva in böter är uppgiften gällande mål inkomna 2007 av störst intresse (eftersom det är ärenden som kunnat handläggas men ännu inte preskriberats). Uppgiften innebär att av de ärenden som lämnades över från RPS det året är avslutade pga. av att full betalning har skett. Det slutliga utfallet för det året kommer att bli något större eftersom viss indrivning kan ske efter men innan preskription inträder. Uppgifter från visar dock att det blir svårare att driva in , varför det slutliga utfallet endast något torde överstiga . Källa: Kronofogden, WinIT, PLEX . Tabellen visar hur stort belopp som lämnats över från RPS till såsom vid uppbörden obetalda böter (debiterat belopp). Vidare anges vilket belopp som RPS meddelat att man fått betalt efter det att ärendet överlämnats (nedsatt belopp). Slutligen anges det belopp som drivits in av (Betalt belopp). Indrivningsprocenten anger då hur mycket som inkommit genom indrivning och genom nedsättning ett visst år i förhållande till vad som överlämnats (debiterats) . Tabellen redovisar inte det betalda beloppet i direkt relation till det debiterade beloppet för ett visst år. Betalt belopp har skett både på de skulder som registrerats och på skulder . Eftersom indrivnings- procenten de flesta år hamnar på kan det konstateras att av det totala bötesbeloppet som lämnas över till blir betalt genom indrivning och genom senkommen betalning till RPS. Följaktligen blir av det överlämnade beloppet i stället föremål för preskription. Att av ärendena kan antas bli avslutande genom betalning (se ovan) medan endast av beloppet blir betalt, torde kunna förklaras av att obetalda bötesärenden ofta gäller relativt sätt stora belopp. 16.4.4.3 Statistik över slutlig verkställighetsgrad Genom en sammanställning av RPS:s uppgifter om uppbörd och uppgifter om indrivning går det att få en någorlunda god uppfattning av hur stor andel av böterna som slutligen blir betalade. Vad gäller andelar som flyter in vid uppbörd och som lämnas över till indrivning kan det årliga resultatet användas, eftersom samtliga obetalda böter lämnas över efter cirka två månaders uppbördstid och det sålunda inte förekommer någon eftersläpning. Beträffande verk- ställighetsgraden vid indrivning bör andel beräknad utifrån överlämnat belopp användas (inte andel ärenden) eftersom det överensstämmer med RPS:s uppgifter som också gäller överlämnade belopp. Som anges ovan bör beräkningen utgå från att av bötesbeloppen blir betalda genom indrivning eller genom senkommen betalning till RPS, efter det att ärendena överlämnats till indrivning. Andelen används nedan på vardera av bötesslagen ordningsbots- föreläggande, strafföreläggande och domstolsböter. Att notera är att fördelningen kan vara något annorlunda eftersom Kronofogde- myndigheten inte särredovisar olika bötesslag. Källa: Utredningens sammanställning utifrån uppgifter inhämtade från RPS och Andelen böter som förelagts genom ordningsbot och som blir slutligt betalade uppgår enligt denna sammanställning till 96–. Strafförelägganden blir slutligt betalade till cirka 85 pro- cent. Den slutliga betalningsfrekvensen för domstolsböter, efter uppbörd och indrivning, är 80–. Medelvärdena för de olika bötesslagen är 96, . gjorde en motsvarande undersökning gällande åren 1989–1993. Den utvisade en betalningsfrekvens för samtliga böter på och för domstolsböter på över 90 pro- cent.95 Mycket talar för – mot bakgrunden av dessa undersökningar – att det skett en nedgång i betalningsfrekvensen . 16.4.4.4 Statistik avseende antalet mål om bötesförvandling Utredningen har inhämtat uppgifter från verksamhetsstöd Cåbra över hur många ärenden som registrerats avseende talan om förvandling av böter. verksamhetssystem har utredningen inhämtat uppgifter om antal ärenden avseende bötesförvandling som registrerats . Uppgifterna gäller åren 2000–2011. Med några få avvikelser, då antalet ärenden närmast sig eller överstigit 10, är det endast 1–3 ärenden som registrerats. 16.4.5Överväganden och förslag gällande verkställighet av dagsböter genom uppbörd och indrivning För att dagsböter ska vara ett trovärdigt straff måste enligt våra direktiv verkställigheten vara effektiv. Så är det enligt direktiven inte alltid . Exempelvis torde det enligt direktiven förekomma att den bötfällde av ekonomiska skäl inte kan betala hela bötessumman men vill och skulle kunna göra rätt för sig om summan förföll till betalning successivt. Enligt direktiven ska vi undersöka och föreslå hur verkställigheten av dagsböter kan effektiviseras. 95 SOU 1995:91 s. 199 f. 16.4.5.2 Utgångspunkter för våra överväganden Vår bedömning: För att minska den andel böter som lämnas över till indrivning och på så sätt även öka effektiviteten i verk- ställigheten av bötesstraff, bör det införas en möjlighet till uppskov och längre betalningsfrist för bötesstraff. Denna möjlighet bör bara gälla dagsböter. Vi ser inte möjlighet att inom ramen för denna utredning föreslå andra sätt att öka verkställigheten av bötesstraff genom uppbörd och indrivning. En stor andel av utdömda och förelagda böter blir föremål för indrivning Den som blir skyldig att betala böter genom ett lagakraftvunnet föreläggande eller en lagakraftvunnen dom har en betalningsfrist . Som beskrivs närmare ovan lämnas ärendet över till för indrivning efter det att bötesgäldenären tillställts en påminnelse och det därefter gått (och ibland än så). Som framgår av den statistik över influtna böter –2011 som utredningen inhämtat från RPS, se avsnitt 16.4.4.1, överlämnas en stor andel av bötesärendena till för indrivning. Statistiken redovisar det totala botbelopp som utfärdats för de olika bötesslagen och total andel av dessa belopp som flutit in genom uppbörd. Av statistiken framgår att den andel som betalas in frivilligt genom uppbörd skiljer sig väsentlig åt mellan de olika bötesslagen. Gällande föreläggande av ordningsbot betalades en andel av in frivilligt. För strafförelägganden växlade andelen som betalades frivilligt mestadels mellan strax under och strax (ett genomsnitt på ). För böter som dömts ut i domstol var andelen som betalades fri- villigt ännu lägre. Den växlade –2011 mellan som lägst och som mest . Genom- snittligen under dessa år uppgick andelen domstolsböter som betalades in frivilligt till . Det finns inte förutsättningar att i denna utredning föreslå några effektiviseringar av exekutionsväsendet Enligt direktiven ska vi utreda om verkställigheten av bötesstraff kan effektiviseras. Ärenden om bötesskulder handläggs i likhet med andra statliga fordringar enligt utsökningsbalken och lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar. Även förutsättningarna för utmät- ning för bötesskulder är desamma som för andra fordringar och regleras i bl.a. 4–7 kap. UB. Tillsammans med skattefordringar och vissa statliga avgifter (angivna i 2 § lagen om indrivning av statliga fordringar) har böter och viten enligt 7 kap. 14 § UB företräde framför andra fodringsanspråk vid utmätning av lön. Fordran som avser underhållsbidrag och konkursbos fordran på gäldenärens lön enligt 3 kap. 4 § konkurslagen (1987:672), om lönen innehållits under konkursen, har dock företräde framför böter och övriga fodringar enligt 2 § lagen om indrivning av statliga fordringar. Reglerna om utmätningsförfarandet och vad som ska undantas från utmätning gäller i alla ärenden hos . Det är enligt vår bedömning inte tänkbart att några särskilda regler i det avseendet kan gälla för bötesfordringar. Inte heller är det möjligt att inom ramen för denna utredning överväga reformer gällande den generella regleringen. Vad som skulle kunna underlätta den tvångsvisa verkställigheten av böter, vore om sådana fordringar gavs en högre prioritet vid löneutmätning. Vi kan dock inte finna några bärande skäl varför böter (och andra statliga fodringar) ska ges en högre prioritet än de som har företräde framför dessa enligt 7 kap. 14 § UB. Mot denna bakgrund bedömer vi inte att det inom ramen för denna utredning finns utrymme att föreslå några effektiviseringar av indrivningen av böter som inte betalats frivilligt. Det finns starka skäl att försöka öka andelen böter som betalas genom uppbörd Beträffande uppbördsförfarandet kan sålunda konstateras att av bötesbeloppen i ordningsföreläggandena, av bötesbeloppen i strafföreläggandena och cirka 45 pro- cent av de böter som döms ut i domstol inte betalas in till RPS frivilligt utan överlämnas till för indriv- Av de uppgifter som utredningen inhämtat från framgår att av de böter som överlämnats från RPS kan drivas in. Av flera skäl skulle det vara önskvärt om en större andel av böterna skulle betalas frivilligt genom uppbördsförfarandet. Utsökningsbalken sätter gränser för vilka tillgångar som kan tas i anspråk för indrivning. Ett effektivare uppbördsförfarande bör mot den bakgrunden kunna leda till att den totala andel böter som kommer in till staten kan öka. Det är framför allt otillfredsställande att så mycket som hälften av de böter som döms ut av domstol måste lämnas över för indrivning. Regelverket innebär att en bötesfordran som överlämnas från RPS till alltid leder till en s.k. betalnings- anmärkning.