sou · GZB386 · 2012-01-01 00:00:00 — Utredningens uppfattning är att svensk tillämpning av BMT inte har varit strängare än vad som följer av IPPC-direktivet. En konsekvent hänvisning till BAT i torde inte innebära någon sänkning av den svenska ambitionsnivån på miljöområdet. Genom att detta centrala begrepp tolkas och tillämpas på samma sätt inom EU finns det också större förutsättningar för ett starkt miljöskydd och lika konkurrensförut- sättningar. Av motiven till framgår emellertid att regeringens uppfattning var den att vi i har en striktare tillämpning av teknikkravet, vilket användandet av begreppet BMT ska visa (prop. 1997/98:45, del 1, s. 215 ff.). Det går också att argumentera för att BAT är ett mer teknikkonserverande begrepp än BMT. Det är bl.a. med hjälp av begreppet BMT och prövotidsförfarandet som teknik- utvecklingen i framgångsrikt drivits mot renare processer (i motsats till end-of-pipe-lösningar). Till exempel har utsläpp av klorerade organiska ämnen från cellulosaindustrin kunnat minskas genom nya blekningsprocesser, och minskade utsläpp av flyktiga organiska ämnen från verkstadsindustrin (t.ex. bilfabrikerna) kunnat åstadkommas genom övergång till nya måleriprocesser (t.ex. pulverfärg och vattenbaserad färg). BMT är ett centralt begrepp i svensk miljörätt. En ändring av 2 kap. 3 § påverkar utformningen av skälighetsregeln i 2 kap. 7 §. Sistnämnda bestämmelse hänger ihop inte bara med 3 §, utan även med övriga hänsynsregler i 2 kap. Miljökvalitets- normerna regleras också genom ett intrikat samspel mellan bland annat 3 och 7 §§. har gentemot kommissionen tidigare med emfas hävdat att 2 kap. 3 § tillsammans med 7 § motsvarar minst lika stränga krav som BAT. Det har också förts en diskussion om i vilket skede olika slag av ekonomiska avvägningar ska ske, dvs. hur bestämmelsen i 2 kap. 7 § första stycket ska tolkas i förhållande till 2 kap. 3 § . Den diskussionen återgavs av Miljöbalks- Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt kommittén i SOU 2002:107, s. 166 f. Kommittén kom till följande slutsats. Rättsläget får anses osäkert i frågan om en ekonomisk bedömning skall göras enligt 2 kap. 3 § eller enbart enligt 2 kap. 7 § första stycket. Vi anser för vår del att det lämpligaste är att all ekonomisk avstämning sker i ett sammanhang inom ramen för en tolkning av 2 kap. 7 § första stycket. Följderna av att ändra begreppet BMT blir svåra att överblicka. Utredningen väljer därför att behålla begreppet BMT i 2 kap. 3 § . Såvitt gäller IED-anläggningar förtydligas begreppet genom bemyndigandet i 9 kap. 5 § , som ger regeringen och utpekade myndigheter möjlighet att meddela föreskrifter om BMT för att uppfylla internationella åtaganden. Med stöd av detta bemyndigande får alltså meddelas specifika föreskrifter för IED-anläggningar där det bl.a. preciseras att BAT-slutsatserna ska tillämpas vid fastställande av begränsningsvärden. För kommande prövningar av IED-anläggningar kommer begränsningsvärden i första hand att sättas utifrån en tillämpning av bestämmelserna i den föreslagna förordningen. Det betyder att BAT-slutsatserna används som utgångspunkt vid fastställandet av begränsningsvärdena. Värdena i dessa slutsatser kommer att utgöra ett högsta tak för utsläppen om inte skäl för undantag finns eller generella föreskrifter anger strängare värden. Prövningsmyndighet- erna har dock självklart en skyldighet att i varje mål och ärende även beakta de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. . För det fall kommande BAT-referensdokument inte motsvarar den ambitionsnivå som prövande myndighet anser vara miljömässigt motiverad tydliggörs skillnaderna mellan BMT och BAT. Pröv- ningsmyndigheten kan då med hänvisning till en prövning enligt 2 kap. 3 och 7 §§ fastställa strängare villkor än som anges i BAT-slutsatserna. Däremot görs som nämnts ett tillägg till 7 § som medför att tillämpning av den bestämmelsen aldrig får leda till att lägre begränsningsvärden fastslås än vad som är möjligt enligt art. 15.3 och 15.4 IED. Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt Utredningens förslag: föreskriftsrätt enligt förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd kom- pletteras med en hänvisning till art. 17 IED. Avsikten är att före- skrifterna i enlighet med artikeln ska baseras på BAT och uppdat- eras vartefter ny teknik utvecklas. bemyndigas att, efter samråd med , meddela föreskrifter för de djurhållande anläggningar som omfattas av IED. Art. 17 IED ger medlemsstaterna valmöjligheten att anta generella bindande regler för anläggningar förtecknade i bilaga I. De gene- rella bindande regler som avser IED-anläggningar ska baseras på BAT utan att användning av viss teknik eller teknologi föreskrivs. Medlemsstaterna ska också se till att de generella föreskrifterna uppdateras för att beakta utvecklingen av BAT. De regler som antas ska innehålla en hänvisning till IED. Enligt art. 6 IED är det även tillåtet att i tillstånd hänvisa till generella föreskrifter (se avsnitt 3.6). I svensk rätt har regeringen i 9 kap. 5 § givits ett bemyndigande att inom ramen för prövningssystemet utfärda gene- rella föreskrifter, om sådana föreskrifter framstår som mer ända- målsenliga i förhållande till syften än ett förvaltnings- beslut eller en dom i ett enskilt fall. Regeringen kan även bemyn- diga en myndighet att meddela föreskrifter men för detta krävs att särskilda skäl föreligger. Föreskrifter meddelade med stöd av denna bestämmelse har giltighet framför beslut av individuell karaktär, om föreskrifterna är strängare. En föreskrift meddelad med stöd av 9 kap. 5 § bryter alltså igenom ett tillstånds rättskraft enligt 24 kap. 1 § fjärde meningen . Dispens från föreskriften regleras i den förordning i vilken föreskriften finns införd. Enligt motiven till utgör detaljerade föreskrifter i tekniska frågor exempel på vad som ansetts falla in under kravet på att sär- skilda skäl för subdelegation ska anses föreligga enligt bemyndi- gandet i 9 kap. 5 § (prop. 1997/98:45, del 2, s. 111). har med stöd härav bemyndigats att meddela närmare föreskrifter avseende bl.a. stora förbränningsanläggningar Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt enligt LCP-direktivet (2001/80/EG) och VOC-direktivet (1999/13/EG), som innefattas i IED (47 § förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd). 12 kap. 8–10 § ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer möjlighet att utfärda generella miljö- skyddsföreskrifter för jordbruket vid sidan av sådana föreskrifter som avser miljöfarlig verksamhet i allmänhet enligt 9 kap. 5 § . En skillnad mellan föreskrifter meddelade med stöd av 9 kap. 5 § och 12 kap 8–10 §§ är att de behandlas olika vad gäller bestämmelsernas förhållande till ett tillstånds rättskraft enligt 24 kap. 1 §. Bestämmelser meddelade med stöd av dessa bemyndi- ganden finns bl.a. i förordningen (1998:915) om miljöhänsyn i jordbruket och i föreskrifter som har meddelat. För att öka förutsebarheten och minska de administrativa kost- naderna anser utredningen att generella föreskrifter bör användas i utökad omfattning. Utredningen förslår därför i avsnitt 6.7.2 att och bemyndigas att meddela föreskrifter om tillämpningen av BAT-slutsatser med stöd av bemyndigandet i 9 kap. 5 § eller, om det i något fall är lämpligare, 12 kap. 10 § . För en mer utförlig diskussion om rättskraft och användning av generella föreskrifter jämfört med en individuell tillståndsprövning hänvisas till avsnitt 6.8. Utredningens bedömning: Bestämmelsen om miljökvalitets- normer i IED kräver inte någon lagändring. Om en miljökvalitetsnorm ställer högre krav än vad som kan upp- nås genom användning av BAT ska enligt art. 18 IED ytterligare åtgärder anges i tillståndet utan att detta påverkar vidtagandet av andra åtgärder som kan behövas för att iaktta miljökvalitetsnor- merna. Denna bestämmelse är identisk med art. 10 i IPPC- direktivet. Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt Bestämmelsen om miljökvalitetsnormer i IED motsvaras i svensk rätt av 2 kap. 7 § andra och tredje stycket . De möjlig- heter som där ges i fråga om att ställa längre gående krav för att följa en miljökvalitetsnorm gäller numera endast gränsvärdes- normer enligt 5 kap. 2 § första stycket 1 . Åtgärds- program ska vara vägledande för behovet av sådana krav. En verk- samhet eller åtgärd får enligt 2 kap. 7 § tredje stycket under vissa förutsättningar tillåtas även om den bidrar till att en gränsvär- desnorm inte följs. Tredje stycket ersätter den stoppregel som tidi- gare fanns i 16 kap. 5 § (se prop. 2009/10:184, s. 73 f.). Då bestämmelser motsvarande art. 18 IED redan finns i svensk rätt fordras ingen författningsändring. Utredningens förslag: får ansvaret för att informera allmänheten om offentliggörandet av BAT-slutsatser och utvecklingen av BAT. Medlemsstaterna ska i enlighet med art. 19 IED övervaka att den behöriga myndigheten följer eller hålls underrättad om utveck- lingen av BAT och om offentliggörande av nya eller uppdaterade BAT-slutsatser samt göra denna information tillgänglig för den berörda allmänheten. Bestämmelsen motsvarar art. 11 i IPPC- direktivet. Kravet på att informationen ska göras tillgänglig för all- mänheten är dock en nyhet i IED. är den myndighet som ska delta i det arbete på miljöområdet som regeringen bedriver inom EU och i andra inter- nationella sammanhang. ska även särskilt följa upp och utveckla arbetet med miljöinformationsförsörjning (3 och 4 §§ förordning (2009:1476) med instruktion för Naturvårdsver- ket). har också ett övergripande ansvar för till- synsvägledning enligt och har ett särskilt ansvar för ett flertal tillsynsområden (3 kap. 2 § miljötillsynsförordningen). Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt Större delen av verksamhet riktas därför till andra myndigheter, kommuner, företag och organisationer. Eftersom är den myndighet som är mest delaktig i arbetet inom EU har myndigheten i uppgift att hålla sig à jour med utvecklingen av tekniken på miljöområdet. Det är därför naturligt att får i uppdrag att i enlighet med art. 19 IED övervaka och offentliggöra nya eller reviderade BAT-referensdokument och utvecklingen av BAT genom att lägga ut informationen på internet så att denna blir lättillgänglig för samtliga intressenter, inklusive den berörda allmänheten. Ansvaret för offentliggörande av samtliga BAT-slutsatser på en webbplats bör ligga på en myndighet för att all information ska samlas på ett ställe. Detta hindrar naturligtvis inte de olika sektor- myndigheterna, däribland , att också offentliggöra specifika BAT-slutsatser inom myndighetens verksamhetsområde. Utredningen föreslår även i avsnitt 6.7.1 att och åläggs ansvar för att informera tillsynsmyn- digheterna om offentliggörande av nya BAT-slutsatser. Detta utgör en del av genomförandet av art. 21 IED. Till följd av Inspiredirektivet (och rådets direktiv /2/EG om upprättande av en infrastruktur för rumslig information i Europeiska gemenskapen (Inspire)) har det i och på EU-nivå etablerats en infrastruktur med ett sammanhäng- ande system för tillgång till och utbyte av geografisk information som har elektronisk form och som är användbar för verksamheter och åtgärder som kan påverka människors hälsa eller miljön (geo- grafisk miljöinformation). Inspiredirektivet har i huvud- sakligen genomförts genom lagen (2010:1767) om geografisk mil- jöinformation och förordningen (2010:1770) om geografisk miljö- information. Infrastrukturen ska göra det möjligt att på ett enklare sätt hitta och använda geografisk miljöinformation (en viss typ av geodata), och på så sätt maximera samhällets nytta av befintliga data. I är en geodataportal, , under uppbyggnad. Portalen är en ingång till webbaserade geodata och tjänster. Den ger möjlighet att söka, titta på och ladda ner geodata från olika källor. Lantmäteriet tillsammans med informationsansvariga myndigheter ser till att genomföra Inspiredirektivet nationellt. Förutom hantering av information om utvecklingen av BAT uppställer IED bl.a. krav på att information om vidtagna avhjälpan- deåtgärder i samband med nedläggning av verksamheter ska offent- liggöras via internet. För att uppfylla direktivets krav på spridning Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt av information kan den svenska geodataportalen vara lämplig att använda. För detta kommer det att krävas en ändring i förord- ningen om geografisk miljöinformation. Utredningen lägger inte fram något förslag i denna del eftersom systemet är under uppbyggnad. Till dess att detta system är fullt utvecklat kan publicering av BAT-slutsatserna göras på hem- sida. En bestämmelse om denna skyldighet föreslås införas i 17 § i den nya industriutsläppsförordningen. 4.10Verksamhetsutövarens ändring av anläggningen Utredningens bedömning: Svensk rätt uppfyller kravet i IED om tillståndsplikt vid väsentliga ändringar. Art. 20 IED reglerar verksamhetsutövarens ändring av anlägg- ningen samt krav på tillstånd vid väsentlig ändring. Bestämmelsen motsvarar art. 12 och art. 2.11 IPPC-direktivet. Bestämmelsen är redan genomförd i svensk rätt. Tillstånd till ändringar krävs alltid enligt 5 § andra stycket förord- ningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd förutom om fråga är om en mindre ändring och ändringen dessutom inte leder till olägenheter av betydelse. I de fall tillstånd inte krävs föreligger enligt samma förordning 21 § 3 anmälningsskyldighet. Väsentliga ändringar kräver alltid nytt tillstånd (9 kap. 6 § jämförd med 5 § förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd samt bilagan till denna). Bestämmelserna är sanktionerade genom 29 kap. 4 § . Utredningen har föreslagit att 5 § i ovan nämnda förordning ändras så att tillståndsplikten minskas något (se avsnitt 6.10.1). Även om den föreslagna ändringen genomförs går dock svensk rätt längre än IED vad gäller tillståndsplikt vid ändringar. Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt Utredningens förslag: Tillsynsbesök på IED-anläggningar ska utföras med viss regelbundenhet. Om det vid ett tillsynsbesök konstateras ett allvarligt fall av bristande efterlevnad av till- ståndsvillkoren ska ett nytt tillsynsbesök genomföras . Efter varje tillsynsbesök ska en skriftlig handling över besöket upprättas av tillsynsmyndigheten. Denna handling ska tillställas verksamhetsutövaren efter besöket. En av nyheterna i IED är att regler om miljötillsyn har antagits (art. 23). Tillsynen utgör ett viktigt offentligrättsligt instrument för genomdrivande av miljökrav. Direktivets bestämmelser om till- syn är därför av central betydelse för regleringen av industriutsläpp. Genom art. 23 IED genomförs EU:s minimikriterier för miljötill- syn (2001/331/EG) i medlemsstaterna. Medlemsstaterna är skyl- diga att inrätta ett system för miljötillsyn av anläggningar som omfattas av IED. Tillsynen ska omfatta undersökning av alla olika typer av relevanta miljöeffekter. På verksamhetsutövarna vilar ett ansvar att bistå tillsynsmyndigheten så att platsbesök och under- sökningar kan genomföras. Alla anläggningar ska omfattas av en miljötillsynsplan på nationell, regional eller lokal nivå som regel- bundet ska ses över och vid behov uppdateras. Vidare ska program för rutinmässig miljötillsyn upprättas. Tiden mellan platsbesöken ska baseras på en systematisk bedömning av miljöriskerna utifrån vissa angivna kriterier. Kommissionen får anta riktlinjer för bedömningskriterier för miljörisker. Även icke-rutinmässiga till- synsbesök ska genomföras vid bl.a. allvarliga miljörelaterade kla- gomål. Efter varje platsbesök ska den behöriga myndigheten upp- rätta en rapport som ska lämnas till verksamhetsutövaren och offentliggöras . Verksamhetsutö- varen är skyldig att vidta alla nödvändiga åtgärder som anges i rap- porten inom rimlig tid. En definition av begreppet miljötillsyn återfinns i art. 3.22 (se avsnitt 3.3.9). Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt Medlemsstaterna är enligt art. 23.1 första stycket IED skyldiga att inrätta ett system för miljötillsyn. Det svenska systemet för miljötillsyn finns inrättat i femte avdelning (26–28 kap.). Där regleras de instrument som till- synsmyndigheterna behöver i sitt arbete som till exempel föreläg- ganden, vite och tillträde samt regler om avgifter. Förutom bestämmelser om tillsyn i finns också tillsynsbestäm- melser bl.a. i 15–19 §§ lagen (1999:381) om åtgärder för att före- bygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor (Seve- solagen). Syftet med tillsynen är enligt 26 kap. 1 § att säker- ställa balkens mål att uppnå en hållbar utveckling. Det svenska till- synsbegreppet omfattar därför alla åtgärder som tillsynsmyndig- heten vidtar i syfte att uppnå en efterlevnad av och föreskrifter, tillståndsdomar och beslut som grundar sig på balken (prop. 1997/98:45, del 1, s. 493), vilket väl täcker definitionen av miljötillsyn i art. 3.22 IED. Tillsynen utövas av , generalläkaren, länssty- relsen, andra statliga myndigheter och kommunerna6 (tillsynsmyn- digheter). Med stöd av bemyndigande i 26 kap. har regeringen meddelat miljötillsynsförordningen (2011:13). Miljö- tillsynsförordningen har ersatt den tidigare gällande förordningen (1998:900) om tillsyn enligt . Miljötillsynsförordningen består av tre delar; allmänt om miljöbalkstillsyn, den operativa till- synen och tillsynsvägledning. Syftet med förordningen är bl.a. att förtydliga tillsynsansvaret mellan olika tillsynsmyndigheter och ta bort viss dubblering av tillsynsansvaret som tidigare fanns mellan statliga myndigheter och kommuner. I tillsyn (2001:4) ges vägledning för hur tillsynsarbetet ska bedrivas. Informationen är dock inte rättsligt bindande utan utgör endast ett stöd för de ope- rativa tillsynsmyndigheterna. Informationen i handboken är upp- 6 Den kommunala tillsynen enligt och anslutande författningar är den mest omfattande jämfört med annan tillsyn som kommunerna bedriver. Enligt utövar kommunen tillsyn av verksamheterna med tillstånd enligt 9 kap. (SOU 2008:73, s. 155). Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt SOU 2011:86 byggd kring allmänna råd om tillsyn (NFS 2001:3). Inte heller de allmänna råden är rättsligt bindande. Råden uttrycker tolkning av den rättsligt bin- dande lagstiftningen genom att rekommendera hur de operativa tillsynsmyndigheterna kan eller bör göra, när de tillämpar de bin- dande bestämmelserna. Sammanfattningsvis kan konstateras att ett svenskt system för miljötillsyn finns på plats för att säkerställa efterlevnad av miljö- balken med tillhörande förordningar och föreskrifter. 4.11.2Tillträde för att fullgöra en tillsynsmyndighets uppgifter Enligt art. 23.1 andra stycket IED ska verksamhetsutövaren ge till- synsmyndigheten allt nödvändigt bistånd för att kunna utföra till- synsbesök. Bestämmelsen om tillträde i IED överensstämmer med de redan gällande svenska reglerna i 28 kap. samt 19 § Sevesola- gen. En myndighet, eller någon som har en myndighets uppdrag att utföra visst arbete, har enligt 28 kap. 1 § rätt att få till- träde till fastigheter, byggnader, andra anläggningar samt trans- portmedel för att kunna fullgöra sina uppgifter enligt bestämmelser. Tillträdesrätten innebär, utöver rätten att få vistas på fastigheten, rätten att ta egendom i anspråk för att utföra både undersökningar och vidta mer eller mindre omfattande åtgärder, även om ägaren motsätter sig det. De myndighetsuppgifter som är aktuella i det här fallet är t.ex. tillsynsuppgifter som inspektioner och mätningar inom ett område där en verksamhet bedrivs eller inom ett område som påverkas av en verksamhet. Det kan också vara fråga om att göra särskilda undersökningar som t.ex. radon- mätningar, genomföra kartläggningar eller inventera naturresurser. Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt I art. 23.2 och 23.3 IED uppställs krav på upprättande av miljötill- synsplaner på nationell, regional och lokal nivå. Varje miljötillsyns- plan ska omfatta en allmän bedömning av relevanta miljöproblem, geografiskt område, verksamhetsregister, förfaranden för rutin- mässig och icke rutinmässig tillsyn samt bestämmelser om samar- bete mellan tillsynsmyndigheter. De krav som ställs på de svenska operativa tillsynsmyndigheterna framgår av 1 kap. miljötillsynsförordningen. Behovsutredning, verksamhetsregister och tillsynsplan utgör effektiva instrument för tillsynsmyndighetens arbete. Krav på upprättande av tillsynspro- gram finns även enligt 18 § Sevesolagen. Bedömningen av tillsynsbehovet och beslutet om tillsynsplan förutsätter ett preciserat underlag vad gäller tillsynsobjekten och de relevanta miljöproblemen i det geografiska område som omfattas av tillsynsplanen. Därför behöver myndigheten avsätta tillräckliga resurser för att kunna kartlägga och inventera tillsynsområden, verksamheter och det tillsynsarbete som behöver göras. Behovs- utredning ska avse och utredningen ska ses över vid behov och minst en gång (1 kap. 6 §). På grundval av behovsutredningen och verksamhetsregistret ska en tillsynsplan upprättas för varje verksamhetsår (1 kap. 8 §). Behovsutredning och tillsynsplan är viktiga instrument för att styra tillsynen till de mest angelägna områdena där insatserna bedöms ge störst mil- jönytta. Tillsynsplanerna har nationell, regional och lokal förankring. Av (2001:4) framgår att de miljökvalitets- normer som är fastställda och de av antagna nationella miljökvalitetsmålen bör vara utgångspunkt för behovsutredning, tillsynsplanering och tillsyn. Vidare framgår att för att bli använd- bara operativt behöver målen brytas ned till sektoriella, regionala och lokala miljömål. Bestämmelser om samarbete mellan tillsynsmyndigheterna finns i 1 kap. 16–17 §§ miljötillsynsförordningen. I praktiken sker viss tillsyn gemensamt med räddningstjänsten. Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt samordnas också mellan exempelvis , kommunen och Kemikalieinspektionen. Vad gäller omfattningen av miljötillsynsplanerna enligt IED anser utredningen att den allmänna bedömningen av relevanta mil- jöproblem ingår i tillsynsplanen. Det är därför inte nödvändigt med ett tillägg enligt art. 23.3 a) IED. Enligt miljötillsynsförordningen ska tillsynsmyndigheten i en behovsutredning utreda tillsynsbeho- vet för myndighetens ansvarsområde och det faller sig naturligt att det krävs en allmän bedömning av relevanta miljöproblem för att kunna bedöma tillsynsbehovet. Tillsynsplanen ska sedan grundas på behovsutredningen. Meningen med en tillsynsplan är att besk- riva hur tillsynen kommer att utföras, dvs. bl.a. via rutinmässiga eller icke rutinmässiga inspektioner. Detta ingår redan i en tillsyns- planering. Att göra ett tillägg i miljötillsynsförordningen som tydliggör att förfaranden för rutinmässig och icke rutinmässig miljötillsyn ska upptas i tillsynsplanen anser utredningen därför vara onödigt. Även i övrigt uppfyller svensk rätt kraven i art. 23.2 och 23.3 IED. Tiden mellan tillsynsbesöken ska enligt art. 23.4 IED baseras på en systematisk bedömning av miljöriskerna baserad på vissa angivna kriterier. Det får inte gå mellan tillsynsbesöken för anläggningar som medför de största riskerna och för anlägg- ningar som medför de minsta riskerna. Direktivet anger vissa minimikriterier som den systematiska bedömningen för tillsyns- frekvensen ska baseras på. Bl.a. ska anläggningarnas potentiella och faktiska påverkan på hälsa och miljö beaktas. Även tidigare efter- levnad och deltagande i EU:s miljölednings- och revisionssystem, EMAS, ska beaktas. Utredningens bedömning är att de kriterier som ska användas vid bedömningen av frekvensen av tillsynsbesöken redan täcks av mil- jöbalkens bestämmelser. I 26 kap. 1 § framgår att till- synen ska säkerställa syftet med . I det ingår att man vid tillsyn gör en bedömning av verksamhetens potentiella och faktiska Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt påverkan på människors hälsa och på miljön, med beaktande av nivåerna och typerna av utsläpp, den lokala miljöns känslighet och risken för olyckor. I 26 kap. 1 och 2 §§ ingår även krav på att kon- tinuerligt granska villkor för verksamheten. I detta ingår implicit ett beaktande av deltagande i eventuella miljöledningssystem.