sou · H0B343 · 2012-06-27 00:00:00 — är förvaltningsmyndighet för konsumentfrågor och har ansvar för att 1. de konsumentskyddande regler som ligger inom myndig- hetens tillsynsansvar följs, 2. konsumenter har till information som ger dem till information som ger dem möjlighet att göra aktiva val om möjlighet att göra aktiva val om ingen annan myndighet har den ingen annan myndighet har den och i det arbetet genomföra och i det arbetet genomföra konsumenter i köp- och avtals- rättsliga frågor samt inom sitt göra medvetna och välinform- information samt ska fullgöra de uppgifter som framgår av nämnda och analysera marknaderna ur perspektiv samt vid behov vidta eller föreslå åtgärder, som rör konsumentskydd och erna i deras uppsökande verksamhet mot konsumenter, 3.vara kontaktmyndighet för svenska myndigheters samarbete med myndigheter inom EES och med Europeiska kommissionen i konsumentrelaterade frågor som rör informationssamhällets tjänster enligt lagen (2002:562) om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster, 4.vara kontaktmyndighet enligt och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 av om samarbete mellan de nationella tillsynsmyndigheter som ansvarar för konsumentskyddslagstiftningen, och 5.fullgöra de uppgifter som en behörig myndighet har enligt samma förordning, i fråga om efterlevnaden av sådana regler som myndigheten har tillsyn över. Denna förordning träder i kraft . 5 Senaste lydelse 2011:1218. förordning om ändring i förordningen (2009:947) med instruktion för Kemikalieinspektionen Härigenom föreskrivs att det i förordningen (2009:947) med instruktion för Kemikalieinspektionen ska införas en ny paragraf, 4 a §, av följande lydelse. Kemikalieinspektionen är informationsansvarig enligt förordning (0000:000) om konsumentinformation. Denna förordning träder i kraft . förordning om ändring i förordningen (2009:1173) med instruktion för Härigenom föreskrivs att det i förordningen (2009:1173) med instruktion för ska införas en ny paragraf, 2 a §, av följande lydelse. är informationsansvarig enligt förordning (0000:000) om konsumentinformation. Denna förordning träder i kraft . förordning om ändring i förordningen (2009:1426) med instruktion för Härigenom föreskrivs att det i förordningen (2009:1426) med instruktion för ska införas en ny paragraf, 2 b §, av följande lydelse. är informationsansvarig enligt förordning (0000:000) om konsumentinformation. Denna förordning träder i kraft . förordning om ändring i förordningen (2009:1476) med instruktion för Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (2009:1476) med instruktion för dels att 3 § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas en ny paragraf, 3 b §, av följande lydelse. 1.ansvara för den centrala tillsynsvägledningen, 2.samverka med länsstyrelserna för att åstadkomma ett effektivt tillsynsarbete, 3.bevaka allmänna miljövårdsintressen i mål och ärenden där tillämpas och som handläggs hos myndigheter och domstolar samt lämna verkets synpunkter tidigt i processen, 4.delta i miljöprövningar som gäller frågor som är principiellt viktiga eller har stor betydelse för miljön, 5.vägleda statliga myndigheter i deras miljöledningsarbete, 6.verka för att miljökvalitetsmålen nås genom att följa och utvärdera miljöarbetet och vid behov föreslå åtgärder för arbetets utveckling, 7.i samråd med Havs- och vattenmyndigheten fördela medel för miljöövervakning, uppföljning av miljökvalitetsmålen och internationell rapportering och efter samråd med övriga berörda myndigheter och organisationer ansvara för genomförandet av miljöövervakningen samt beskriva och analysera miljötillståndet inom sitt ansvarsområde, 8.följa upp och utveckla arbetet med miljöinformationsförsörjning och ansvara för den övergripande administrativa samordningen av miljöövervakningen, 9.samråda med andra berörda myndigheter och a)göra en samlad redovisning av myndigheternas uppföljning och prognos av utvecklingen i förhållande till miljökvalitetsmålen, 6 Senaste lydelse 2011:843. b)regelbundet göra en fördjupad utvärdering av möjligheterna att nå generationsmålet och miljökvalitetsmålen samt i en rapport till regeringen ge en samlad bild av myndigheternas utvärdering, och c)utveckla, följa upp och utvärdera tillämpningen av samhällsekonomiska analyser inom miljömålssystemet, 10.finansiera miljöforskning av hög kvalitet till stöd för verkets och Havs- och vattenmyndighetens arbete, 11.göra kunskaper om miljön och miljöarbetet tillgängliga för myndigheter, allmänhet och andra berörda, 12.ansvara för nationell samordning och prioritering när det gäller avhjälpande av sådana föroreningsskador och allvarliga miljöskador som avses i 10 kap. , 13.ansvara för administration, uppföljning och utvärdering av de statliga bidrag som omfattas av förordningen (2004:100) om avhjälpande av föroreningsskador och statsbidrag för sådant avhjälpande, 14.förvärva värdefulla naturområden för statens räkning, 15.samverka med Havs- och vattenmyndigheten i frågor som har betydelse för havs- och vattenmiljön, 16.verka för att förutsättningarna för friluftslivet bevaras 17.ansvara för frågor om jakt och vilt enligt jaktlagstiftningen, 18.verka för att avfallshanteringen i fråga om kapacitet och metoder är effektiv för samhället och enkel för konsumenterna, 19.samordna myndigheternas arbete avseende omgivningsbuller, och 20.vara medlem i en sådan ideell förening som avses i 2 § Laponiaförordningen (2011:840). 19.samordna myndigheternas arbete avseende omgivningsbuller, 20.vara medlem i en sådan ideell förening som avses i 2 § Laponiaförordningen (2011:840), och 21.informera konsumenter om vilken påverkan hushållens konsumtion har på människor och miljö. är informationsansvarig enligt förordning (0000:000) om konsumentinformation. Denna förordning träder i kraft . förordning om ändring i förordningen (2009:1482) med instruktion för Härigenom föreskrivs att det i förordningen (2009:1482) med instruktion för ska införas en ny paragraf, 5 a §, av följande lydelse. är informationsansvarig enligt förordning (0000:000) om konsumentinformation. Denna förordning träder i kraft . förordning om ändring i förordningen (2010:185) med instruktion för Härigenom föreskrivs att det i förordningen (2010:185) med instruktion för ska införas en ny paragraf, 2 a §, av följande lydelse. är informationsansvarig enligt förordning (0000:000) om konsumentinformation. Denna förordning träder i kraft . 1Utredningens uppdrag och arbete Utredningen har haft i uppdrag att se över det befintliga stödet till konsumenter i form av information och vägledning när det gäller såväl rättigheter och skyldigheter som val av produkter på konsumentmarknaderna, val av offentligt finansierade tjänster och val av produkter med hänsyn till etiska och miljörelaterade aspekter. Vidare ska utredningen föreslå hur konsumentstödet bör organiseras och bedrivas för att bli mer ändamålsenligt, effektivt och likvärdigt för alla konsumenter i landet. Utredningen har även haft i uppdrag att föreslå lämpliga strategier och metoder för hur insatser ska utformas för att stödet ska nå fram till och användas av konsumenterna. Vidare har det ingått i uppdraget att kartlägga hur konsumentstödet är organiserat och hur det bedrivs i andra jämförbara länder, t.ex. , , och . Utredningen har genom regeringsbeslut fått förlängd tid för sitt uppdrag till . Direktiven till Utredningen om framtidens stöd till konsumenter (dir. 2011:38 och dir. 2011:119) bifogas i bilaga 1–2. Utredningens arbete påbörjades . Utredningen har haft åtta sammanträden samt därutöver ett arbetsmöte med några av experterna i utredningen. Det har även förekommit underhandskontakter med experterna. Utredaren och sekreteraren har besökt , , Konsumenternas Bank- och , , Konsumenternas Energimarknadsbyrå och Konsumenternas tele, tv & internetbyrå, telekområdgivarna natur- Utredningens uppdrag och arbete Utredaren har besökt , , , , Projektet och Konsumentrådgivningen i kommun. Utredaren har även deltagit i ett seminarium om räknefärdighet och finansiell förmåga som anordnades av och , en konferens om konsumentskydd som anordnades av , en nätverksträff för de statliga representanterna i de olika konsumentbyråerna samt haft möte med konsulten tillsammans med experten . Sekreteraren har besökt konsumentrådgivningen i och . Utredaren och sekreteraren har besökt och Consumer Focus i , . Utredaren och sekreteraren har även besökt , Landbouw en Innovatie och Consumentenautoriteit i , samt har träffat tjänstemän vid i och från Arbets- och näringsministeriet vid ett möte i , . har bistått utredningen med statistik rörande den kommunala konsumentvägledningen. har också bistått utredningen med underlag för den analys utredningen har gjort över vilka konsekvenser utredningens förslag kan få. Sekreteraren har haft kontakter med sekreterare i (U 2011:04) och i (S 2011:03). Betänkandet består av fem delar, I–V. I del I finns inledning. Först redovisas utredningens uppdrag och arbete. Därpå inledande utgångspunkter och avgränsningar samt därefter köpprocessen. Del II behandlar bakgrund, dvs. nuvarande konsumentstöd, förebyggande arbete på det privatekonomiska området, stöd inför val av skola, vård och omsorg samt konsumentstöd ur en miljö- och etikaspekt. Slutligen ges en beskrivning av konsumentstödet i några andra länder. I del III återfinns utredningens överväganden. Först redovisas utredningens tankar om ett effektivt och ändamålsenligt konsumentstöd. Därefter utredningens förslag till åtgärder för att bättre nå ut Utredningens uppdrag och arbete med konsumentstödet följt av metoder och strategier för att nå konsumenter som kan vara svåra att nå. Vidare presenteras utredningens bedömning rörande stöd inför val, skola och omsorg. Slutligen ges förslag på området konsumentstöd ur en miljö- och etikaspekt. I del IV finns konsekvensbedömning. I del V finns särskilda yttranden och bilagor. 2Inledande utgångspunkter och avgränsningar Begreppet konsumentstöd omfattar ett sektorsövergripande ansvar och därmed även många statliga myndigheters verksamhetsområden. Av direktiven framgår att det är det befintliga och oberoende konsumentstödet i form av vägledning och information som utredaren ska se över. I direktiven nämns aktörer som myndigheter, kommuner, konsumentbyråer, och organisationer. har i en av sina rapporter använt sig av begreppet oberoende och har då syftat på aktörer som arbetar med att verkställa det konsumentpolitiska målet. I rapporten nämns , , , konsumentvägledning, budget- och skuldrådgivning, energi- och klimatrådgivning, konsumentbyråerna, och Konsumenter (konsumentvägledning – bra men okänd [2010:21] se även prop. 2011/2012:1 utg.omr. 18 s. 69). Mot denna bakgrund har utredningen valt att med begreppet oberoende konsumentstöd avse stöd till konsumenter i form av vägledning och information som tillhandahålls av aktörer och som har syfte att verkställa regeringens konsumentpolitik eller vars syfte överensstämmer med de konsumentpolitiska målen. Utgångspunkten för utredningens arbete har således varit det stöd till konsumenter som tillhandahålls av de oberoende aktörer som har nämnts ovan. I direktiven specificeras närmare att med stöd avses sådant som ges till konsumenter när det gäller rättigheter och skyldigheter och inför val av produkter på konsumentmarknaderna, inför val av offentligt finansierade tjänster och med hänsyn till etiska och miljörelaterade aspekter. Utöver stöd i form Inledande utgångspunkter och avgränsningar av förköpsinformation tar skrivningen enligt utredningen närmast fasta på stöd i form av information och vägledning om konsumenträtt. Utredningen kan dock se ett behov av stöd mot enskilda även i frågor som rör rättsliga förhållanden mellan två privatpersoner. Sådana avtalsförhållanden kan exempelvis uppstå via internet (exempelvis och Blocket), men också vid köp av fast egendom och frågan är om köparen är att betrakta som konsument i en sådan situation trots att den konsumenträttsliga skyddslagstiftningen inte är tillämplig på rättsförhållandet, eftersom det förutsätter ett köp eller ett avtal mellan en näringsidkare och en fysisk person. Några av de konsumentvägledare som utredningen har varit i kontakt med ger stöd för att information och vägledning tillhandahålls av oberoende aktörer också i sådana situationer. Utredningen har därför valt att inte tolka direktivet på sådant sätt att stöd mot enskilda där konsumenträttslig lagstiftning inte skulle vara tillämpligt på rättsförhållandet ska uteslutas i förslagen. Vilket innehåll som konsumentstödet bör ha för att vara ändamålsenligt för den enskilda är en fråga som det inte går att ge något allmängiltigt svar på utan att en gapanalys har gjorts för att identifiera vilka sektorer där det eventuellt kan finnas brister i innehållet i konsumentstödet. Det i sin tur förutsätter att marknad för marknad och valsituation för valsituation studeras. Utredningen anser att direktivet har en annan utgångspunkt än fokusera på att göra en sådan analys. Med hänsyn till det och den tid som har stått till utredningens förfogande har utredningen ansett det vara mest ändamålsenligt att fokusera på ett sektorsövergripande perspektiv i förslagen om ansvarsfördelning och således inte lämna konkreta förslag som rör innehållet i konsumentstödet inom varje specifik sektor. Som utredningen har kommit fram till i kapitel 10 innebär utredningens förslag en struktur som underlättar för en framtida gapanalys, som kan ligga till grund för eventuella förändringar när det gäller myndigheternas ansvar för information riktade till konsumenter. När det gäller stöd inför val av produkter med hänsyn till etiska- och miljörelaterade aspekter har utredningen gått ett steg längre och har lämnat förslag om förbättringar av själva innehållet i konsumentstödet på det området. Utredningen har valt att ha konsumenten i fokus och har av det skälet Inledande utgångspunkter och avgränsningar inte behandlat eventuellt stöd till näringsidkare. Utredningens förslag medför dock indirekta fördelar även för näringslivet, vilket vi redogör för i kapitel 14. En del av konsumentstödet innefattar det förebyggande arbetet som bedrivs på bl.a. det privatekonomiska området av statliga myndigheter, organisationer och på nivå. Under arbetets gång blev det tydligt att det krävs en genomgång marknad för marknad och valsituation för valsituation för att kunna identifiera vilka behov olika målgrupper har av information, vilket är en utgångspunkt för att kunna lämna relevanta förslag på strategier och metoder för att nå olika målgrupper. Med hänsyn till det ovan anförda har utredningen ansett det vara mest ändamålsenligt att i den delen (kapitel 11) lämna förslag på strategier och metoder av mer övergripande karaktär som kan anses generella för samtliga målgrupper och som skapar förutsättningar för ett mer målgruppsinriktat uppsökande arbete. En annan del av uppdraget har varit att se över det stöd som ges till konsumenter inför val av offentligt finansierade tjänster. Utredningen har valt att ha huvudsakligt fokus på konsumentstödet på den privata marknaden och därför gett en mer översiktlig beskrivning av den rättsliga reglering som styr valsituationen på övriga marknader. Stöd inför val av offentliga tjänster innefattar många olika sektorer och situationer för den enskilda. Utredningen har fått prioritera ett par områden och valt att se över stöd inför val av skola, vård och omsorg eftersom dessa områden särskilt står nämnda i direktiven. Utredningen kan konstatera att den enskildas roll som brukare är komplex och flera olika rättsområden berörs. Ytterligare avgränsningar inom respektive område framgår av kapitel 6. Av direktivet framgår att utredaren ska se över det stöd som ges till konsumenter när det gäller rättigheter och skyldigheter och val av produkter samt att föreslå hur konsumentstödet ska organiseras och kommuniceras. Frågan är vad som ska anses innefattas i begreppet konsumentstöd. Det finns vare sig i eller inom EU något enhetligt konsumentbegrepp. I konsumentskyddslagstiftningen regleras individens rättigheter och skyldigheter i köpprocessen i egenskap av konsument. Inledande utgångspunkter och avgränsningar lagen (1990:932) definieras en konsument som en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet. Liknande definitioner finns i andra lagar som fastighetsmäklarlagen (2011:666) och konsumentkreditlagen (2010:1846). Utredningen har i betänkandet utgått från att med konsumentstöd avses i detta sammanhang vägledning och information som oberoende aktörer tillhandahåller till fysiska personer som söker vägledning och information för ändamål som faller utanför näringsverksamhet. Det sagda innebär att utredningen inte har behandlat information och stöd som vänder sig specifikt till näringsidkare. I samband med val av offentliga tjänster förekommer det att begreppet brukare används i stället för begreppet konsument. Statskontoret har i en rapport undersökt vilken information som brukaren behöver för att välja vård, skola och omsorg (Statskontorets rapport, , skola och omsorg, vilken information behöver brukaren för att välja?[2007:19]). I rapporten anges att med brukare och potentiell brukare avses i första hand medborgare som är slutmottagare av offentliga nyttigheter och har tillgång till en s.k. sortistrategi, dvs. som har möjlighet att välja mellan olika utförare och tjänsteinnehåll. Som exempel på brukare anges i samma rapport en grundskoleelev som tilldelas skolpeng och ges möjlighet att välja skola och som exempel på potentiell brukare de medborgare som står inför ett val av vårdcentral, äldreboende, grundskola, tandläkare eller förskola. Enligt Statskontoret kan brukare likställas med konsumenter eller kunder i flera avseenden men en stor skillnad är dock att brukare av välfärdstjänster i regel inte har tillgång till den prismekanism som verkar på en fri marknad. Utredningen har valt att använda begreppet brukare i de fall stödet riktar sig till privatpersoner inför val av offentliga tjänster. I de konsumentpolitiska målen finns uttalat att information till konsumenterna ska vara lättillgänglig och tillförlitlig samt att några myndigheter ansvarar för att verkställa regeringens konsumentpolitik så att det underlättas för konsumenterna att göra aktiva och medvetna val (se prop. 2011/12:1 utg. omr. 18 s. 66 och dir. 2011:38). Enligt utredningen bör begreppet information ses i ljuset av de konsumentpolitiska målen, vilket innebär att med information i utredningen avses sådan information som möjliggör för konsumenterna att göra aktiva, medvetna och välinformerade val samt information om hur konsumenten kan hantera ett klagomål (rättigheter och skyldigheter). Inledande utgångspunkter och avgränsningar Utredningen har gjort en åtskillnad mellan begreppen oberoende information och kommersiell information där utredningen med oberoende information avser sådan som tillhandahålls av statliga myndigheter, konsumentbyråer, kommuner och det civila samhällets organisationer under förutsättning att deras uppdrag överensstämmer med det konsumentpolitiska målet. I motsats till den oberoende informationen står kommersiell information. Med det avser utredningen sådan som ges inom ramen för en vinstdrivande verksamhet, dvs. där syftet med informationen också kan vara något annat än det konsumentpolitiska målet. Kommersiell information har således ett annat syfte än att enbart upplysa och råda konsumenten inför ett köp eller tillhandahålla information om konsumentens rättigheter och skyldigheter, eftersom det kan finnas ett ekonomiskt vinstincitament för näringsidkaren att få konsumenten att köpa en viss produkt. Kommersiell information av varor och tjänster kan exempelvis utgöras av reklam från företag eller av olika jämförelseverktyg. Utredningen vill i detta sammanhang framhålla att oberoende information inte är fri från värderingar eftersom alla framställningar mer eller mindre baseras på val, som i förlängningen grundas på värderingar. Oberoende information är inte samma sak som objektiv information. I utredningen avses med begreppet oberoende information sådan som är oberoende av vinstintressen. På en väl fungerande marknad är det konsumenterna som genom sina val styr vilka företag som långsiktigt kommer att finnas kvar och utvecklas väl. Ekonomisk tillväxt är avgörande för att vårt välfärdssamhälle ska fungera och för detta krävs en fungerande marknadsekonomi med bl.a. ett konsumentkollektiv som vågar och har möjlighet att ställa krav. En förutsättning för att konsumenterna ska kunna göra aktiva val och därmed kunna bidra till tillväxt och välfärd är att de fattar medvetna beslut grundade på god information, känner till sina rättigheter samt att de är trygga i att de har sådana. Konsumenterna måste kunna lita på varors och tjänsters kvalitet och säkerhet. Vidare måste konsumenterna ha förtroende för den information som ges och det är därför viktigt att det finns ett oberoende konsumentstöd vid sidan av den kommersiella information som erbjuds av aktörer på den privata marknaden. För att kunna förmedla ett ändamålsenligt konsumentstöd måste stödet anpassas efter konsumentens behov, vilket kommer till uttryck i regeringens skäl för förslag till nuvarande konsumentpolitiska mål (se prop. 2007/08:1 utg.omr. 18 s. 60). För att identifiera konsumenters behov är en lämplig första utgångspunkt enligt utredningen att se vilka olika former av information som det borde finnas ett behov av, med hänsyn till olika skeden i köpprocessen. Nedanstående förenklade beskrivning av köpprocessen bygger på att konsumenten är rationell och medveten i sina val. Köpprocessen delas in i fem steg (, Kollat och Blackwell, Consumer Behaviour 1968 s. 345): Utvärdering av köp (efterköpsprocessen) forskning inom bl.a. de nationalekonomiska och beteendeekonomiska disciplinerna har betonat att konsumentens beteende i köpprocessen är långt mer komplicerad än den rationella köpprocessen gett uttryck för (se exempelvis , Beteendeekonomi och konsumentpolitik, Integrations- och jämställdhetsdepartementet 2009). Konsumentens köpbeteende kan styras av flera faktorer, exempelvis erfarenhetsmässiga eller emotionella skäl. Sociala livsvillkor eller hur mycket tid som konsumenten har till sitt förfogande i köpprocessen kan också inverka på köpbeteendet, liksom konsumentens personliga förutsättningar att söka och ta till sig information, vilken produkt som efterfrågas, konsumentens värderingar och vilken situation i livet som konsumenten befinner sig i. Hur mycket tid som konsumenten bedömer att han eller hon har till förfogande i en specifik köpprocess är också en omständighet som har betydelse. Utöver dessa faktorer inverkar även konsumentens insikt och engagemang om hur pass angelägen han eller hon är när det gäller att söka information och stöd inför ett beslut eller i att agera efter ett köp om konsumenten inte är nöjd. Inställningen till konsumtion, konsumtionsmönster och konsumtionsbeteenden påverkas således av många olika faktorer. Professor har valt att dela upp det på individuella faktorer, sociokulturell kontext och kommunikation. Individuella faktorer omfattar bedömningar, individuellt beslutsfattande, vanor, engagemang attityder, perception, informationsbehandling, lärande, minne, personlighet, självbild, kundnöjdhet och lojalitet. Sociokulturella faktorer omfattar värderingar, livsstil, smak, mode, välfärd, fattigdom, familj, referensgrupper samt även hur ålder, kön, etnicitet definieras i ett sociokulturellt sammanhang. Kommunikation omfattar teknologi, informationsteknologi, service, design, varumärken, reklam, shopping och medier. Därutöver, menar , finns samhälleliga aspekter som påverkar konsumtion, exempelvis historia, lokal- och global konsumtion, miljöengagemang, politisk konsumtion och offentlig konsumtion (se , Families and reference groups i red., Consumer Behaviour, A Nordic Perspective, 2010).