sou · H0B378 · 2012-11-29 00:00:00 — Myndigheten bestämmer vilka som ska delta i beredskapen. Beredskapen ska fullgöras vid den egna myndigheten. och Säkerhetspolisen får, var och en inom sitt verksamhetsområde, meddela föreskrifter för tillämpningen av första stycket. Första stycket, som innehåller bestämmelser om beredskap, motsvarar 4 kap. 12 § polisförordning och överensstämmer med samma paragraf i SOU 2012:13. Av 1 kap. 1 § framgår att bestämmelsen är tillämplig hos såväl som Säkerhetspolisen. Andra stycket innehåller ett bemyndigande för och Säkerhetspolisen att, var och en inom sitt verksamhetsområde, meddela tillämpningsföreskrifter. Det överensstämmer med 13 d § 1 förordningen (1989:773) med instruktion för och 58 § 1 kommitténs förslag4 till instruktion för . Med hänsyn till att Säkerhetspolisen föreslås bli en fristående myndighet har Säkerhetspolisen getts en självständig rätt att besluta sådana föreskrifter. En polisman ska under tjänstgöring ha med sig tjänstekort för polisman (polislegitimation), om inte särskilda skäl ger anledning till något annat. får, efter att ha hört Säkerhetspolisen, meddela de föreskrifter om polislegitimation som behövs för polisen utöver förordningen (1958:272) om tjänstekort. Paragrafen innehåller i första stycket bestämmelser om polismans skyldighet att medföra polislegitimation. Den motsvarar 4 kap. 15 § första stycket polisförordning och överensstämmer, bortsett från en språklig justering, med samma paragraf i SOU 2012:13. Bestämmelserna är tillämpliga hos såväl som Säkerhetspolisen. Andra stycket innehåller ett bemyndigande för att meddela föreskrifter om tjänstekort för polisen efter att ha hört Säkerhetspolisen. Det motsvarar 4 kap. 15 § andra stycket i 4 SOU 2012:13 s. 72 ff. polisförordning och överensstämmer i huvudsak med samma bestämmelse i SOU 2012:13. Av 1 kap. 1 § framgår att paragrafens bestämmelser är tillämpliga hos såväl som Säkerhetspolisen. Med skjutvapen avses i detta kapitel inte vapen för spridande av tårgas eller liknande. Av bestämmelsen framgår att bestämmelserna i kapitlet inte ska tillämpas på vissa typer av vapen. Bestämmelsen motsvarar 9 § i skjutkungörelsen. Om det föreligger rätt till nödvärn enligt 24 kap. 1 § , får en polisman använda skjutvapen för att avvärja svårare våld mot polismannen själv eller annan eller hot som innebär trängande fara för sådant våld. Paragrafen anger förutsättningarna för att en polisman ska få använda vapen i en nödvärnssituation. Den överensstämmer, bortsett från en språklig justering, med 1 § i skjutkungörelsen. Om det föreligger ett fall som avses i 24 kap. 2 § eller i 10 § första stycket 2 polislagen (1984:387) och ett ingripande är nödvändigt, får en polisman använda skjutvapen för att 1. gripa den som på sannolika skäl är misstänkt för mord, dråp, grov misshandel eller människorov, våldtäkt, grov våldtäkt, våldtäkt mot barn, grov våldtäkt mot barn, rån eller grovt rån, mordbrand, grov mordbrand, allmänfarlig ödeläggelse, sabotage, grovt sabotage, kapning, sjö- eller luftfartssabotage, flygplatssabotage eller spridande av gift eller smitta, uppror eller väpnat hot mot laglig ordning, högförräderi, krigsanstiftan, spioneri, grovt spioneri eller landsförräderi, grovt narkotikabrott eller försök eller straffbar förberedelse till brott som har nämnts; 2.hindra någon från att rymma eller för att gripa någon som har rymt, om han eller hon är häktad, anhållen eller gripen för brott som anges under 1 eller är dömd för ett sådant brott till fängelse och intagen i anstalt; 3.omhänderta en person, som på grund av allvarlig psykisk störning eller innehav av vapen som kan befaras bli missbrukat eller av annan anledning uppenbarligen är farlig för annans liv eller hälsa. Paragrafen reglerar de fall då en polisman får använda vapen utan att rätt till nödvärn föreligger och myndigheten inte heller har beslutat om vapenanvändningen. Den överensstämmer, bortsett från en språklig justering, med 2 § i skjutkungörelsen. I andra fall som avses i 24 kap. 2 § eller 10 § polislagen (1984:387) än sådana som nämns i 3 § får myndigheten medge en polisman att använda skjutvapen för att genomföra en viss tjänsteåtgärd, om det är oundgängligen nödvändigt med hänsyn till åtgärdens vikt. Paragrafen reglerar de fall då en polisman får använda vapen utan att rätt till nödvärn föreligger, men då myndigheten har beslutat om vapenanvändningen. Den motsvarar 3 § skjutkungörelsen med den ändringen att myndigheten getts befogenheten att lämna medgivande. Ett annat skjutvapen än pistol får användas endast efter medgivande av myndigheten. Utan hinder av första stycket får jaktvapen användas för att avliva djur. Paragrafen reglerar i två stycken de fall då annat skjutvapen än pistol får användas. Den motsvarar 4 § skjutkungörelsen med den ändringen att myndigheten getts befogenheten att lämna medgivande. En polisman som uppträder i grupp eller avdelning under direkt ledning av polisbefäl får använda skjutvapen endast på order av den som har befälet, om inte gruppen, avdelningen eller annan utsätts för sådant angrepp eller hot om angrepp att vapen oundgängligen måste användas . Paragrafen reglerar rätten för polisman som uppträder i grupp eller avdelning att använda skjutvapen. Den överensstämmer, bortsett från en språklig justering, med 6 § skjutkungörelsen. Innan en polisman använder skjutvapen, ska han eller hon särskilt beakta risken för att utomstående skadas. Skottlossning inom område, där många människor bor eller vistas, ska i det längsta undvikas. Innan skott avlossas, ska polismannen ge tydlig varning genom tillrop, om inte en sådan varning är meningslös. Om skjutvapen måste användas, ska polismannen, när omständigheterna inte tvingar till annat, först avlossa varningsskott. Vid skottlossning mot person ska eftersträvas att endast för tillfället oskadliggöra honom eller henne. Paragrafen anger i tre stycken vad en polisman ska beakta innan och när skjutvapen används. Den överensstämmer, bortsett från några språkliga justeringar, med 7 § i skjutkungörelsen. Att en polisman som använt skjutvapen, ska lämna en rapport om detta till myndighetens chef och skyndsamt underrätta det vakthavande befälet vid framgår av 5 kap. 5 §. Paragrafen innehåller en erinran om bestämmelsen i 5 kap. 5 § om rapporteringsskyldighet för polisman då skjutvapen använts. Bestämmelser om rapporteringsskyldighet i dessa fall finns i 8 § skjutkungörelsen. Det finns särskilda bestämmelser om polismans bruk av skjutvapen vid deltagande i försvaret under krig. Paragrafen, som anger att det finns särskilda bestämmelser om polismans bruk av skjutvapen under krig, överensstämmer, bortsett fån några språkliga justeringar, med 10 § skjutkungörelsen. får, efter att ha hört Säkerhetspolisen, meddela de föreskrifter som behövs för verkställigheten av bestämmelserna i detta kapitel. Genom bestämmelsen bemyndigas att besluta föreskrifter. Den motsvarar 11 § i skjutkungörelsen, med det tillägget att Säkerhetspolisen ska höras innan föreskrifter meddelas. Bestämmelsen har utformats som ett bemyndigande att meddela verkställighetsföreskrifter. 7 kap. Kompetensutveckling och utbildning Det finns behov av materiella ändringar i bestämmelserna i detta kapitel beroende på de bedömningar som görs under genomförandearbetet och statsmakternas ställningstagande till den framtida utbildningsorganisationen för polisen. Det kan då bl.a. finnas anledning att överväga i vilken omfattning ska ansvara för funktionsinriktad utbildning av de polismän som arbetar vid . I avvaktan på detta bör bestämmelserna ändras på det sättet att de med i huvudsak oförändrat sakinnehåll anpassas till den nya organisationen. svarar för att anställda som bedöms vara lämpade för chefsbefattningar ges möjligheter till kompetensutveckling. Har den som ska anställas som chef inom polisen inte tidigare genomgått polis- programmet vid eller motsvarande utbildning, ska och Säkerhetspolisen se till att han eller hon får den polisutbildning som behövs för chefsuppdraget. Paragrafen anger myndigheternas ansvar för att kompetensutveckla de anställda. Den motsvarar 3 kap. 9 § polisförordning och överensstämmer i huvudsak med motsvarande bestämmelse i SOU 2012:13. 2 § bedriver central utbildning och beslutar om antagning till den samt om utbildningsplaner, betyg och examination, om inte annat är särskilt föreskrivet. Till den centrala utbildningen hör polisprogrammet och funktionsinriktad utbildning. Med funktionsinriktad utbildning avses sådan fortbildning av polisens personal som syftar till att öka personalens förmåga att utföra arbetsuppgifter som normalt fordrar särskilda kunskaper eller särskild kompetens utöver den grundläggande utbildningen. Den funktionsinriktade utbildningen genomförs i form av specialkurser och konferenser. Paragrafen innehåller grundläggande bestämmelser om utbildning inom polisen. Den motsvarar 2 och 5 §§ polisutbildningsförordningen. och Säkerhetspolisen bedriver funktionsinriktad utbildning. får, efter att ha hört Säkerhetspolisen, meddela föreskrifter om sådan utbildning. Paragrafen innehåller i två stycken regler om funktionsinriktad utbildning och aspirantutbildning. Den motsvarar 3 § polisutbildningsförordningen med den ändringen att det nu anges att även Säkerhetspolisen bedriver funktionsinriktad utbildning. Grundutbildning till polisman omfattar polisprogrammet (motsvarande 80 poäng) och aspirantutbildning . Till polisprogrammet får den som är lämplig antas. beslutar närmare vilka antagningskrav som ställs. Paragrafen, som motsvarar 4 § polisutbildningsförordningen, innehåller bestämmelser om grundutbildning till polisman. får, om det finns särskilda skäl, medge undantag från vad som föreskrivs om utbildning i 1–4 §§. Paragrafen innehåller ett bemyndigande för att medge undantag från bestämmelserna i 1–4 §§. Den motsvarar 9 § polisutbildningsförordningen. Disciplinpåföljd och avskiljande av en student vid polisprogrammet får vidta disciplinär åtgärd i form av varning mot en student vid polisprogrammet som 1.med otillåtna hjälpmedel eller på annat sätt försöker vilseleda vid prov eller när en studieprestation annars ska bedömas, 2.stör eller hindrar undervisning, prov eller annan verksamhet inom ramen för utbildningen, eller 3.utsätter någon annan student eller en arbets- eller uppdragstagare vid för allvarliga trakasserier. Paragrafen motsvarar 6 § polisutbildningsförordningen med den ändringen att ordet bytts ut mot ordet . får avskilja en student vid polisprogrammet från utbildningen, om studenten 1.inte rättar sig efter en varning enligt 6 §, 2.lider av psykisk störning, 3.missbrukar alkohol eller narkotika, 4.har gjort sig skyldig till brottslighet som inte är att anse som ringa, 5.är frånvarande från utbildningen i sådan omfattning att hon eller han inte kan tillgodogöra sig den, eller 6.på annat sätt visat sig olämplig för fortsatt utbildning. Ett beslut om avskiljande innebär att studenten tills vidare inte får fortsätta den pågående utbildningen. Om det finns anledning att anta att en student bör avskiljas från polisprogrammet enligt första stycket 2 eller 3, får vid behov uppmana den studenten att låta undersöka sig av den läkare som anvisas. Paragrafen innehåller i två stycken bestämmelser om avskiljande och läkarundersökning beträffande en student vid polisprogrammet. Den motsvarar 7 § polisutbildningsförordningen med den skillnaden att i andra stycket tagits in en bestämmelse om vad begreppet avskiljande innebär. Definitionen har hämtats från 3 § första stycket förordningen (2007:989) om avskiljande av studenter från högskoleutbildning. Om ett förfarande inleds som syftar till att en student vid polisprogrammet ska avskiljas från utbildningen, får , om det behövs, med omedelbar verkan avstänga den studenten från utbildningen i avvaktan på att ärendet slutligt kan avgöras. Paragrafen innehåller bestämmelser om avstängning av en student vid polisprogrammet. Den motsvarar 8 § polisutbildningsförordningen. beslut i ärenden enligt 6, 7 eller 8 § får överklagas hos vid . Nämndens beslut i sådana ärenden får inte överklagas. Andra beslut enligt detta kapitel får inte överklagas. Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande av beslut. Den motsvarar 10 § polisutbildningsförordningen. Bestämmelsen i 9 § innehåller, till skillnad mot upplysningsbestämmelsen i 48 § andra stycket förslaget till instruktion för i SOU 2012:13, den materiella regeln om överklagande. 1 § Behörig att anställas som polisaspirant är den som genomgått polisprogrammet vid . Behörig att anställas som kommissarie, inspektör eller polisassistent är den som har genomgått 1.polisprogrammet vid och aspirantutbildning, 2.aspirantutbildning vid en polismyndighet eller polisutbildning för specialister vid , 3.grundutbildningen vid enligt äldre bestämmelser, 4.grundkursen vid och fullgjort alterneringstjänstgöringen enligt äldre bestämmelser. Om det finns särskilda skäl får i ett enskilt fall medge undantag från vad som har föreskrivits i andra stycket. Paragrafen innehåller i två stycken bestämmelser om behörighet för vissa anställningar som polisman. Den motsvarar 6 kap. 9 § polisförordning och överensstämmer med samma paragraf i SOU 2012:13. 1.Denna förordning träder i kraft den xxx. 2.Genom förordningen upphävs polisförordningen (1998:1558), kungörelsen (1969:84) om användande av skjutvapen i polistjänsten och polisutbildningsförordningen (1999:740). 3.Vid tillämpningen av 1 kap. 2 §, ska med polisman avses även den som enligt äldre föreskrifter har anställts som överdirektör vid , rikskriminalchef, länspolismästare och biträdande länspolismästare. 4.Föreskriften i 3 kap. 8 § polisförordningen (1998:1558) ska fortfarande gälla för den som enligt äldre föreskrifter anställts som länspolismästare och biträdande länspolismästare. 5.Vid tillämpningen av 7 kap. 1 § andra stycket jämställs aspirantutbildning vid en polismyndighet enligt äldre föreskrifter med aspirantutbildning vid . Övergångsbestämmelserna överensstämmer i sak med de som redovisats i SOU 2012:13. De har dock anpassats till att polisförordning föreslås upphävd och ersatt samt till paragrafindelningen i den nya polisförordningen. En ny organisation för polisen? En parlamentarisk kommitté ska analysera i vilken utsträckning polisens nuvarande organisation utgör ett hinder för de krav regeringen ställer på högre kvalitet, ökad kostnadseffektivitet, ökad flexibilitet och väsentligt förbättrade resultat i polisens verksamhet. Om kommittén finner att nuvarande organisationsform utgör ett hinder i dessa avseenden ska ett fullständigt förslag till helt eller delvis ny organisation för polisen som undanröjer hindren lämnas. Kommittén ska också föreslå hur ansvar och befogenheter i styrningen av polisens verksamhet kan tydliggöras. Vidare ska kommittén ta ställning till och lämna förslag i frågor om polisens tillgänglighet, synlighet och polisens samarbete med andra. Uppdraget ska redovisas . Framväxten av polisens nuvarande organisation Polisens organisation har vuxit fram genom ett flertal reformer . övergick polisen från verksamhet till statlig. var det och regeringen som lade fast riktlinjer för polisen men kommunerna som bedrev verksamheten. Polisen förstatligades för att bli mer effektiv och enhetlig. bildades den centrala förvaltningsmyndigheten , men länsstyrelserna hade kvar sin roll som polismyndigheternas högsta polisorgan. Modernisering har skett i flera steg Polisens organisation moderniserades i flera steg . Syftet var att effektivisera polisen genom att minska detaljstyrningen och öka det lokala självbestämmandet. Bland annat fick polisstyrelserna ökade befogenheter att fatta beslut om den övergripande inriktningen av verksamheten. Vidare fattade 1990 beslut om den s.k. förnyelsepropositionen (prop. 1989/90:155) som innebar en fortsatt decentralisering av polisen. Tyngdpunkten i den operativa polisverksamheten placerades därmed på regional och lokal nivå. I samband med förändringen renodlades roll som central förvaltningsmyndighet. Den så kallade länspolismästarmodellen med 21 myndighetschefer länsvist fördelade infördes successivt med utgångspunkt i förslagen polisutredning (SOU 1979:6). Modellen innebar att den regionala polischefen inte längre var en del av utan blev chef för länets polismyndighet. Denna ordning infördes som en generell organisationsmodell i hela landet 1992 och var helt införd 1998. Då fick också polisstyrelserna den roll de har . har omfattande verksamhetsutveckling pågått inom organisationen. har och regeringen fortsatt att modernisera polisen, men polisens organisation har i allt väsentligt varit oförändrad. har polisen även tillförts mycket omfattande ekonomiska resurser i syfte att möjliggöra en kraftig ökning av antalet poliser. finns det fler än 20 000 poliser. Dimensioneringen av polisen är därmed den största i modern tid. Polisens grundläggande uppdrag att förebygga och utreda brott samt upprätthålla allmän ordning och säkerhet har dock sedan förstatligandet varit detsamma. Förändringar i omvärlden har påverkat polisen har det skett stora förändringar i omvärlden som ändrat förutsättningarna för att bedriva polisverksamhet. befolkning har ökat, och tendensen har varit att små kommuner och landsbygdsområden blivit glesare befolkade medan befolkningen i de större städerna har ökat. Ökad befolkning leder vanligtvis till fler anmälda brott. Ungdomsåren är den generellt mest brottsaktiva perioden. kullarnas storlek påverkar alltså den rapporterade brottsligheten och därmed också polisens uppgift. Antalet anmälda brott har ökat fram till . Brottslighetens sammansättning har förändrats, med en ökning av bl.a. anmäld våldsbrottslighet och bedrägeribrott . Samhället har också utvecklats när det gäller användning av teknik och nya kommunikationsformer. Det har lett till att nya brott tillkommit men också att väl kända brottstyper som t.ex. bedrägerier genomförs med ny teknik. Polisen har fått nya, viktiga verktyg för att bekämpa brott, bl.a. genom utökade rättsliga befogenheter, IT-utveckling och stora framsteg i forensisk verksamhet. Polisen har även rekryterat specialister med civil kompetens för att möta denna utveckling. medlemskap i och därefter inträde i har medfört nya förutsättningar för polisen när det gäller bl.a. gränskontroll och internationellt samarbete. Svensk polis är mer beroende av ett gott samarbete med brottsbekämpande myndigheter i andra länder än vad den har varit tidigare. Kvaliteten i polisens verksamhet behöver höjas Hur förändringar i samhället påverkar polisen har varit föremål för flera statliga utredningar. Det grundläggande uppdraget att förebygga och utreda brott samt upprätthålla allmän ordning och säkerhet är dock i allt väsentligt detsamma. Däremot har förändringarna skapat nya förutsättningar för att bedriva polisverksamhet. Polisen har tillförts omfattande resursökningar. All statlig verksamhet förväntas använda medel effektivt oavsett anslagets storlek och kraven är desamma även när anslagen ökar. Regeringen gör emellertid bedömningen att polisen inte fullt ut lever upp till de krav som ställs på ett effektivt resursutnyttjande. Ett tecken på det är att verksamhetsresultatet varierar kraftigt mellan de olika polismyndigheterna. Kvaliteten behöver höjas i polisens verksamhet och det samlade resultatet förbättras. Polisens organisation behöver bli mer flexibel så att resurserna snabbt kan flyttas dit där de behövs mest, på både kort och lång sikt. Polisens organisation har i allt väsentligt varit densamma. Därför är det angeläget att utreda om polisen har en organisation som är ändamålsenlig och som ger förutsättningar för ett effektivt resursutnyttjande. Uppdraget att klargöra om polisen behöver en ny organisation Polisen ska vara organiserad så att den kan bedriva en rättssäker, flexibel och kostnadseffektiv verksamhet av hög kvalitet. Polisen ska kunna prestera ett väsentligt bättre verksamhetsresultat än och dess organisation ska snabbt kunna anpassa sig till de behov som uppstår till följd av förändringar i samhället. Polisens uppdrag enligt 1 och 2 §§ polislagen (1984:387) ska dock vara oförändrat liksom Säkerhetspolisens organisation och uppdrag enligt förordningen (2002:1050) med instruktion för Säkerhetspolisen. En parlamentarisk kommitté får därför i uppdrag att förutsättningslöst analysera i vilken utsträckning polisens nuvarande organisation utgör ett hinder när det gäller kraven på högre kvalitet, ökad kostnadseffektivitet, ökad flexibilitet och väsentligt förbättrade verksamhetsresultat. Med utgångspunkt i vilka väsentliga hinder som identifierats ska ett fullständigt förslag till en helt eller delvis ny organisation som undanröjer hindren lämnas. Oavsett resultatet av hinderanalysen ska förslag som rör dels styrningen av polisens verksamhet, dels polisens tillgänglighet, synlighet och samarbete med andra lämnas. Tydligare ansvar och befogenheter i styrningen av polisens verksamhet Regeringen styr polisorganisationen genom bl.a. förordningar, beslut om regleringsbrev och anställning av rikspolischef, överdirektör, rikskriminalchef och länspolismästare. Därtill finns förtroendemannainflytande i polisen. På central nivå sker inflytandet genom att regeringen förordnar ledamöter i och två ledamöter i . På lokal nivå sker inflytandet genom att regeringen förordnar ledamöter i polismyndigheternas polisstyrelser och genom polisnämnderna i vissa av storstädernas polisområden. En av uppgifter är enligt 1 § förordningen (1989:773) med instruktion för att utveckla och precisera de mål och riktlinjer som och regeringen lägger fast för polisverksamheten och att förmedla detta till polisorganisationen. Rikspolischefen i sin tur ansvarar inför regeringen för verksamheten vid och ska se till att den bedrivs effektivt och enligt gällande rätt. ska i detta avseende pröva om myndighetens verksamhet bedrivs effektivt och i överensstämmelse med syftet med verksamheten. Länspolismästarna är ansvariga för respektive polismyndighets verksamhet. De ska se till att verksamheten bedrivs effektivt och enligt gällande rätt. Till polismyndigheternas styrelsers uppgifter hör att se till att polisarbetet bedrivs i överensstämmelse med de prioriteringar och riktlinjer som och regeringen har lagt fast för polisverksamheten. Styrkedjan i polisen är i förhållande till andra statliga myndigheter komplex genom att regeringen förordnar chefer och förtroendemän, och därigenom fördelar ansvar, i flera olika instanser. Bland annat () har i rapporten – styrning och uppföljning (ESV 2009:6) konstaterat att fördelningen av ansvar och befogenheter inom polisorganisationen inte är helt tydlig och uppfattas olika inom organisationen. En orsak till det är att myndighetsförordningen (2007:515) i relevanta delar inte tillämpas för polisorganisationen. Enligt ESV behöver regeringen förtydliga uppdrag, ansvar och befogenheter för , rikspolischefen, , länspolismästarna och polisstyrelserna. Företaget har i rapporten (dnr Ju2009/954/PO) framfört att den befintliga organisationsstrukturen med en blandning av stora och små polismyndigheter gör det svårt att styra och samordna verksamheten på ett effektivt sätt. Enhancer har även föreslagit att de högsta chefernas ansvar och befogenheter ska förtydligas. Utgångspunkter för kommittén ska vara dels de förvaltningspolitiska bedömningar regeringen gör om styrning, ledning och organisation av statlig verksamhet i propositionen Offentlig förvaltning för demokrati, delaktighet, och tillväxt (prop. 2009/10:175) dels att myndighetsförordningen ska vara tillämplig för polisen. Ledningens ansvar för polisverksamheten i hela landet ska vara tydligt reglerad. Fördelningen av ansvar och befogenheter mellan de högsta cheferna inom polisen ska vara tydlig och främja ett effektivt och enhetligt arbetssätt. Även delegeringen inom polisorganisationen av polisens övergripande uppdrag enligt lag, förordning och regleringsbrev ska vara tydlig.