sou · H0B382 · 2012-12-04 00:00:00 — Beträffande en av de ärendetyper som hyresnämnden handlägger gör vi som har framgått av kapitel 5 dock en annan bedöm- ning i frågan om tillämplig processlag. Det gäller tvist om ersätt- ning för minskat bruksvärde enligt 12 kap. 24 a § jordabalken. För att möjliggöra en gemensam handläggning med andra skadestånds- anspråk föreslår vi beträffande denna typ av tvist att rättegångs- balken ska tillämpas. Hyres- och arrendedomstolen ska alltså hand- lägga tvist om ersättning för minskat bruksvärde som mål. I nästa avsnitt behandlar vi frågor om instansordningen men redan här tar vi upp frågan om tillämplig lag i överrätt. Beträffande de tvister som kommer att handläggas som mål är det naturliga att även överprövningen följer . Handläggningen av nämndärenden i överrätt sker utifrån olika processordningar. Vid överprövningen av hyresnämndernas beslut tillämpar lagen (1994:831) om rättegången i vissa hyresmål i , vilken i sin tur i stor utsträckning hänvisar till 52 kap. . Överprövningen av arrende- nämndernas beslut följer i stället ärendelagen. Vi anser att framför allt intresset av en enhetlig processordning talar för att även överprövningen av ärendena bör ske med stöd av ärendelagen, vilket vi därför föreslår. I lagen om hyres- och arrende- domstolar tas nödvändiga särregler för förfarandet i överinstanserna in. Med vårt förslag ska därmed lagen om rättegången i vissa hyres- mål i upphävas. I detta avsnitt behandlar vi vad som bör gälla beträffande överklag- ande av hyres- och arrendedomstolarnas avgöranden. Frågor som rör överklagande borde visserligen rent systematiskt tas upp sist i detta kapitel. Övervägandena och förslagen inverkar dock på många av de andra spörsmålen i kapitlet. Därför väljer vi att analysera sys- temet för överklagande redan här. Vi inleder med att i avsnitt 7.3.2 överväga frågan om vilken instansordning som bör gälla. Därefter tar vi i avsnitt 7.3.3 upp frågan om det bör införas krav på prövningstillstånd för prövning i överinstansen. prövar hyres- och arrendenämnderna som enda instans en del frågor om hyra och arrende. Vi avslutar med att i avsnitt 7.3.4 behandla frågan om det även framöver finns skäl för ett sådant överklagandeförbud och vilka frågor det i så fall bör avse. råder olika ordningar för överklagande av nämndernas avgör- anden. Huvudregeln är att hyresnämndernas beslut får överklagas. överprövar samtliga hyresnämnders avgöranden. Dom- stolen är också sista instans för prövning av aktuella ärenden. Avgöranden av arrendenämnderna överklagas i stället till den hovrätt inom vars domkrets arrendenämnden är belägen. Samtliga hovrätter handlägger alltså överklaganden av arrendeärenden. Hov- rättens avgörande i ett överklagat arrendeärende kan i sin tur, bort- sett från en rad undantag, överklagas till . Beträf- fande undantagen får dock hovrätten tillåta att beslutet överklagas, om det finns särskilda skäl för en prövning av om tillstånd ska ges enligt 54 kap. 10 § första stycket 1 (prejudikat- fall). Inom de allmänna domstolarna är den vanliga instansordningen att ett avgörande av tingsrätt överklagas till hovrätt. Det krävs pröv- ningstillstånd för att hovrätten ska överpröva tingsrättens domar och beslut i tvistemål. Hovrättens domar och beslut överklagas i sin tur till . Det krävs alltid prövningstillstånd för att ska ta upp ett tvistemål eller ärende till fullständig prövning. Förslag: Hyres- och arrendedomstolens avgöranden ska få över- klagas till Hyres- och arrendeöverdomstolen (se om överklag- andeförbud i avsnitt 7.3.4). Hyres- och arrendeöverdomstol är . Hyres- och arrendeöverdomstolens avgöranden i mål ska få överklagas till . Övriga avgöranden av Hyres- och arrendeöverdomstolen ska inte få överklagas. Bör samtliga hovrätter eller en gemensam överrätt pröva hyres- och arrendedomstolarnas avgöranden? Instansordningen på hyres- och arrendeområdet är, som framgått, splittrad. För den enskilde skulle systemet vara enklare att förstå om det var mer enhetligt. Redan detta talar för att man inte bör behålla rådande ordning för överprövning av hyres- och arrende- ärenden. Ett av de tänkbara alternativ som står till buds vid en ändring av instansordningen är att tillämpa den för de allmänna domstolarna vanliga instansordningen även vid överklagande av hyres- och arrende- domstolens avgöranden. Det skulle innebära att hyres- och arrende- domstolens avgöranden överklagas till den hovrätt inom vars dom- krets hyres- och arrendedomstolen ligger och att hovrättens beslut i sin tur överklagas till . gäller denna ordning för överprövning av dels arrendenämndens avgöranden, dels tingsrättens avgöranden i hyres-, arrende- och bostadsrättsmål som med vårt förslag i stället ska prövas av hyres- och arrende- domstolen. Ett annat alternativ skulle vara att hyres- och arrendedomstolens avgöranden överklagas till en gemensam överrätt. Så är t.ex. fallet på mark- och miljöområdet där avgöranden av de fem mark- och miljödomstolarna, vilka är särskilda domstolar, överklagas till en överinstans – Mark- och . är Mark- och miljööverdomstol. Man kan också tänka sig att hyresdom- stolens avgöranden överklagas till en överrätt medan arrendedom- stolens avgöranden överklagas till en annan. Oavsett om det rör sig om en eller två sådana överrätter skulle överrätten kunna utgöra slutinstans. Alternativt skulle en sådan överrätts avgöranden i sin tur kunna överklagas till . Vilka argument talar då för att tillämpa den vanliga instansord- ningen även vid överklagande av hyres- och arrendedomstolens avgöranden? Syn är ett vanligt inslag i nämndernas verksamhet och kommer även framöver, trots den av oss föreslagna möjligheten att dokumentera syn genom videoupptagning (se avsnitt 7.9), att inne- bära resor för rätten. Detta talar i och för sig för att överklagande bör ske till samtliga hovrätter. Vi noterar dock att syn är ett relativt vanligt inslag också på mark- och miljöområdet. Detta har inte ansetts hindra att överklaganden av mark- och miljödomstolarnas avgöranden prövas av en central överrätt. Ett annat argument som talar för att tillämpa den vanliga in- stansordningen även för hyres-, arrende- och bostadsrättstvister är helt enkelt att det är den instansordning som allmänt tillämpas vid överklagande av en tingsrätts avgöranden. Att välja denna lösning skulle därmed bidra till enhetligheten i rättssystemet. Vilka skäl talar då för en gemensam överrätt? sker överprövningen av hyresnämndernas ärenden, vilka utgör den huvud- sakliga andelen av nämndernas ärenden, av en överrätt. Detta sys- tem fungerar, såvitt vi har förstått, väl. Ärendeunderlaget i hov- rätterna avseende överklagade arrendeärenden är förhållandevis litet. En koncentration av överklaganden till en överinstans skulle medföra att hovrättsledamöternas möjlighet att skaffa sig erfaren- het och fördjupade kunskaper på arrendeområdet skulle öka, vilket naturligtvis är positivt. Om samtliga sex hovrätter skulle överpröva överklaganden av hyres- och arrendedomstolarna skulle det för att tillgodose preju- dikatintresset krävas att överklagande slutligen kan ske till . Som vi kommer att beskriva nedan kan det dock be- träffande många av dessa tvister finnas skäl för en förkortad instans- kedja. Vid en sammantagen avvägning mellan fördelar och nackdelar med respektive lösning bedömer vi att överklagande av hyres- och arrendedomstolarnas avgöranden i både mål och ärenden bör ske till en gemensam överrätt. Denna överrätt bör betecknas Hyres- och arrendeöverdomstolen. Vid valet av vilken domstol som bör vara Hyres- och arrende- överdomstol noterar vi inledningsvis att överprövar hyresnämndernas avgöranden. Med tanke på mål- och ärendeunder- laget framstår det som rimligt om även fortsättningsvis handlägger överklaganden av hyres- och bostadsrättstvister. Kon- centrationen av ärenden till är inte lika uttalad på arrendeområdet. är som framgått också Mark- och miljööverdomstol. Det kan inte uteslutas att samordningsvinster kan uppkomma vad avser resor i samband med sammanträden och syn om överprövningen av hyres- och arrendedomstolarnas av- göranden samlas till samma instans som mark- och miljömålen. Enligt vår uppfattning bör därmed vara Hyres- och arrendeöverdomstol. Hur närmare organiserar verk- samheten för överprövning av hyres- och arrendedomstolarnas av- göranden, t.ex. om de aktuella målen och ärendena ska handläggas på en eller flera avdelningar eller om verksamheten ska samordnas med Mark- och , bör vara frågor för hovrätten att avgöra. Liksom för hyres- och arrendedomstolarna bör det i lagen om hyres- och arrendedomstolar endast föreskrivas att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer utser vilka av de lagfarna domarna i som ska tjänstgöra i Hyres- och arrendeöverdomstolen. Rätten att i det enskilda fallet utse leda- möter bör vara delegerad till . Bör överklagande få ske till eller bör instanskedjan vara förkortad? Nästa fråga vi har att överväga är om Hyres- och arrendeöver- domstolens avgöranden i sin tur ska kunna överklagas eller om det finns skäl för en förkortad instanskedja. Även i detta avseende kan det finnas anledning att inledningsvis se hur instansordningen på mark- och miljöområdet är utformad. Huvudregeln är att Mark- och domar och beslut får överklagas till (1 kap. 2 § andra stycket lagen [2010:921] om mark- och miljödomstolar). och beslut av Mark- och miljööver- domstolen i mål som har överklagats till mark- och miljödomstol får dock inte överklagas. Mark- och får emeller- tid tillåta att en dom eller ett beslut i annat mål än mål enligt miljö- balken överklagas till , om det är av vikt för led- ning av rättstillämpningen att överklagandet prövas av , s.k. överklagandeförbud med ventil (5 kap. 5 § lagen om mark- och miljödomstolar). Vi ska också kort behandla instansordningen för en annan typ av särskilda domstolar, nämligen migrationsdomstolarna. Förvalt- ningsrätterna i , och är migrations- domstolar. Migrationsöverdomstol är Kammarrätten i . En migrationsdomstols beslut får, med visst undantag, överklagas till Migrationsöverdomstolen. Ett beslut av Migrationsöverdom- stolen får däremot inte överklagas (16 kap. 9 § utlänningslagen [2005:716]). har i betänkandet Mål och medel – särskilda åtgärder för vissa måltyper i domstol (SOU 2010:44) övervägt frågan i vilka fall en förkortad instanskedja kan vara motiverad (s. 352– 371). Utredningen konstaterade att den allmänna utgångspunkten för domstolssystemet är att tyngdpunkten i dömandet ska ligga i första instans, att hovrätternas och kammar- rätternas uppgift i första hand ska vara att överpröva domar och beslut från underinstanserna samt att de högsta domstolarna främst ska ha en prejudikatbildande funktion. Enligt bör därför den allmänna utgångspunkten vara att det finns en möjlighet till prövning i tre instanser. anförde att en förkortad instanskedja visser- ligen leder till snabbare slutliga avgöranden och att den således är en i och för sig verksam åtgärd för att uppnå särskild skyndsamhet. Utredningen konstaterade dock att de högsta domstolarna med- delar prövningstillstånd i endast ett högst begränsat antal mål, varför den tidsvinst som kan göras genom att ta bort någon av de högsta domstolarna från instanskedjan i det absoluta flertalet mål består av överklagandefristen och den tid det tar domstolen att avgöra frågan om prövningstillstånd. Enligt får tidsvinsten ställas mot de negativa effekter som uppstår när instanskedjan kortas, som försämrad rättssäkerhet eller prejudikatbildning. gjorde bedömningen att en förkortad instanskedja bör användas som ett sista alternativ, dvs. endast när ett behov av särskild skynd- samhet inte kan mötas på något annat sätt. Enligt utredningen krävs det därmed mycket speciella förhållanden för att motivera ett undan- tagslöst överklagandeförbud till . konstaterade att en konsekvens av en förkortad instanskedja är att målet, när prejudikatinstansen ska pröva det, generellt sett inte är lika väl genomgånget och utrett och att rätts- frågorna inte är lika renodlade, som när två domstolsinstanser har prövat målet. Som utredningen konstaterade är detta allmänt sett negativt för prejudikatbildningen. En annan omständighet som ut- redningen framhöll som en risk för att prejudikatbildningen blir lidande är att hovrätten normalt inte har en lika kvalificerad sam- mansättning som . Ytterligare en omständighet som påtalade är den kompetenskonflikt mellan och en hovrätt som kan uppstå och den risk för att motstridig praxis utvecklas som kan finnas om en hovrätt, i egenskap av prejudikatinstans för en viss måltyp, får anledning att pröva processuella frågor som inte är unika för den aktuella mål- typen. konstaterade att även överklagandeförbud med ventil är förenat med vissa olägenheter men att dessa är förhåll- andevis begränsade. Enligt utredningen är därför överklagande- förbud med ventil ett av de alternativ som i första hand bör komma i fråga om det för någon måltyp är nödvändigt att förkorta instans- kedjan. Inledningsvis redovisar vi våra överväganden beträffande instans- ordningen i mål. Vi delar givetvis bedömningen att den allmänna utgångspunkten bör vara att det ska finnas en möjlighet till pröv- ning i tre instanser. Så gott som alla tvister som hyres- och arrende- domstolen kommer att handlägga som mål kan , efter pröv- ningstillstånd, prövas i tre instanser. En hel del av aktuella mål är visserligen av brådskande art. Såvitt vi känner till har treinstans- systemet dock inte vållat några problem beträffande aktuella tvister. Enligt vår bedömning saknas det därför skäl att göra någon ändring i detta avseende. Vi övergår nu till att behandla vad som bör gälla beträffande hyres- och arrendedomstolarnas ärenden. är sista instans för prövning av hyresnämndernas avgöranden. Även den tidigare Bostadsdomstolen var slutinstans för dessa ären- den. Det finns alltså en lång tradition av att ha en instansordning på hyresområdet som skiljer sig från den sedvanliga. Många av hyres- och bostadsrättsärendena är av sådan karaktär att det ligger i den enskildes intresse att snabbt få ett avgörande. Ärendena rör i stor utsträckning en mycket central företeelse i människors liv, nämligen boendet. Även lokalhyror, som kan röra mycket stora värden, kräver en snabb handläggning. Det är därför av särskild betydelse att rättskipningen på hyres- och bostads- rättsområdet kan ske snabbt och effektivt. Ett snabbt avgörande är också en viktig del av rättssäkerheten. Om handläggningen fördröjs finns det risk för att en enskild går miste om en rättighet som per- sonen i och för sig har. Detta talar starkt för att förkorta instans- kedjan för ärenden som rör hyra och bostadsrätt. handläggs hyresärenden på en avdelning i . Genom en liknande koncentration eller andra organisatoriska lös- ningar kan hovrätten skapa goda förutsättningar för ledamöterna att upprätthålla expertkunskaper på hyres-, arrende- och bostads- rättsområdet. Mot den angivna bakgrunden bedömer vi att det är väl förenligt med kravet på rättssäkerhet att är sista instans och prejudikatinstans i ärenden som rör hyra och bostadsrätt. Samma bedömning gör vi beträffande ärenden som rör hyresförhandlings- lagen, bostadsförvaltningslagen samt lagen om rätt till fastighets- förvärv för ombildning till bostadsrätt eller kooperativ hyresrätt. föreslår därför ett undantagslöst överklagandeförbud av Hyres- och arrendeöverdomstolens avgöranden i dessa ärenden. Det är givetvis önskvärt att även ärenden om arrende handläggs skyndsamt. Enligt vår bedömning gör sig dock kravet på skyndsam handläggning beträffande dessa ärenden sig inte så starkt gällande att det ensamt kan motivera ett förbud att överklaga. I förening med intresset av enhetlighet i rättssystemet anser vi däremot att det finns tillräckliga skäl att föreslå ett undantagslöst överklagande- förbud till även för arrendeärendena. Enligt 49 kap. 12 § krävs prövningstillstånd för att hovrätten ska pröva tingsrättens dom eller beslut, om inte annat är föreskrivet. Kravet på prövningstillstånd gäller för alla tvistemål, också de som handläggs i särskild sammansättning. Prövningstillstånd ska meddelas om 1.det finns anledning att betvivla riktigheten av det slut som tingsrätten har kommit till (s.k. ändringsfall), 2.det inte utan att sådant tillstånd meddelas går att bedöma riktig- heten av det slut som tingsrätten har kommit till (s.k. gransk- ningsfall), 3.det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att överklagandet prövas av högre rätt (s.k. prejudikatfall), eller 4.det annars finns synnerliga skäl att pröva överklagandet (s.k. extra- ordinära fall) (49 kap. 14 § ). Om hovrätten inte meddelar prövningstillstånd står tingsrättens avgörande fast (49 kap. 14 § tredje stycket ). Det krävs även prövningstillstånd för att hovrätten ska pröva tingsrättens beslut i domstolsärenden. Förutsättningarna för att prövningstillstånd ska meddelas är samma som för mål (39 § ärende- lagen). Det krävs däremot varken prövningstillstånd för att hov- rätt ska pröva hyresnämndernas beslut eller för att hovrätterna ska pröva arrendenämndernas avgöranden. Förslag: Det ska krävas prövningstillstånd för att Hyres- och arrendeöverdomstolen ska pröva hyres- och arrendedomstolar- nas avgöranden. Som framgått krävs numera för alla tvistemål och domstolsärenden prövningstillstånd för överprövning i hovrätt. Enligt vår bedöm- ning måste det därför krävas särskilda skäl för att motivera ett undantag från denna regel för hyres- och arrendedomstolens ären- den. Även ett beslut att inte meddela prövningstillstånd innefattar ett betydande moment av saklig prövning av hur tingsrätten avgjort frågan (NJA 2008 s. 1190). Den prövning som hovrätten gör när den tar ställning till om prövningstillstånd ska meddelas är mycket noggrann. är prövningen också mycket omfattande. Att införa ett krav på prövningstillstånd för överprövning av hyres- och arrendeärenden innebär därmed inte att rättssäkerheten riskeras. Inte heller i övrigt finns det enligt vår uppfattning skäl som moti- verar ett undantag från kravet på prövningstillstånd. Vi föreslår därför att det ska krävas prövningstillstånd för att Hyres- och arrendeöverdomstolen ska pröva hyres- och arrende- domstolarnas avgöranden. Det behövs inte särskilda föreskrifter om detta i lagen om hyres- och arrendedomstolar. Ett krav på prövningstillstånd följer nämligen av den vanliga processrättsliga regleringen i och ärendelagen. Merparten av de tvister som hyres- och arrendedomstolen kom- mer att handlägga ska följa ärendelagen. För ärenden gäller inga preklusionsregler. En part är därför oförhindrad att i Hyres- och arrendeöverdomstolen åberopa nya grunder och omständigheter till stöd för sin talan samt ny bevisning. Det är vanligt att part i hyres- ärende, som ofta kännetecknas av ett löpande avtalsförhållande, använder denna rätt. Därmed kommer det sannolikt vara mer van- ligt att Hyres- och arrendeöverdomstolen meddelar prövnings- tillstånd i hyres- och arrendeärenden än vad som annars sker i övriga mål och ärenden. 7.3.4Bör det gälla ett överklagandeförbud beträffande en del avgöranden av hyres- och arrendedomstolen? I 12 kap. 70 § andra stycket jordabalken stadgas ett förbud mot att överklaga en del av hyresnämndernas slutliga beslut. De ärenden som enligt bestämmelsen inte får överklagas avser följande frågor: godkännande av förbehåll vid blockuthyrning (12 kap. 1 § sjätte stycket jordabalken), tillstånd till lägenhetsbyte (12 kap. 35 § jorda- balken), tillstånd till upplåtelse av lägenhet i andra hand (12 kap. 40 § jordabalken), godkännande av överenskommelse om avstående från besittningsskydd för bostadslägenhet (12 kap. 45 a § jorda- balken), godkännande av avstående från besittningsskydd för lokal- hyresgäst (12 kap. 56 § jordabalken) samt uppskov med avflytt- ningen från lokal och bestämmande av hyresvillkor under upp- skovstiden (12 kap. 59 § jordabalken). Bland uppgifter ingick att överväga om det bör införas en möjlighet att överklaga beslut av hyresnämnden i de frågor som enligt 12 kap. 70 § andra stycket inte får överklagas. Utredningen lämnade i sitt delbetänkande Frågor om hyra och bostadsrätt (SOU 2008:47) en översiktlig redovisning av de typer av beslut som inte får överklagas, till vilken vi hänvisar (s. 140–142). Av 11 kap. 3 § andra stycket bostadsrättslagen (1991:614) fram- går att inte heller hyresnämndens beslut i ärende om tillstånd till upplåtelse av lägenhet i andra hand enligt 7 kap. 11 § bostadsrätts- lagen får överklagas. I 23 § andra stycket nämndlagen föreskrivs att ett sådant yttrande som hyresnämnden kan avge i lokalmedlings- ärenden inte får överklagas. I 8 kap. 31 § andra stycket jordabalken stadgas ett förbud mot att överklaga en del av arrendenämndens beslut. De ärenden som enligt bestämmelsen inte får överklagas avser godkännande av för- behåll eller annat avtalsvillkor vid jordbruks-, bostads- och anlägg- ningsarrende (9 kap. 2, 3, 7 eller 17 §, 10 kap. 2–4 eller 7 § eller 11 kap. 2 §, allt jordabalken). Inte heller arrendenämndens beslut i ärenden om godkännande av förbehåll eller annat avtalsvillkor vid fiskearrende enligt 3–6 §§ lagen (1957:390) om fiskearrenden får överklagas (16 § andra stycket samma lag). Av 23 a § andra stycket nämndlagen framgår att arrendenämndens yttrande i ärenden om medling beträffande anläggningsarrende inte får överklagas. Som framgått var en av uppgifter att över- väga om det bör införas en möjlighet att överklaga beslut av hyres- nämnden i de frågor som inte får överklagas enligt 12 kap. 70 § andra stycket jordabalken. I delbetänkandet Frågor om hyra och bostadsrätt finns en översiktlig redogörelse för frågans tidigare behandling (SOU 2008:47 s. 142–145). Utredningen redovisar sina överväganden i frågan på s. 145–158. konstaterade att hänsynen till en enhetlig rättstillämpning talar för att överklagandeförbudet tas bort men att förutsättningarna för en enhetlig praxis, tack vare återkommande diskussioner i praxisfrågor mellan hyresnämnderna, i och för sig är jämförelsevis goda. Vidare noterade utredningen att det ur ett rätts- säkerhetsperspektiv får anses vara en fördel om det finns möjlighet till överprövning och prejudikatbildning. Enligt Hyreslagsutred- ningen bör utgångspunkten därför vara att en rätt att överklaga ska finnas och att överklagandeförbudet ska behållas endast om sär- skilda skäl talar för det. Beträffande ärenden om avstående från besittningsskydd konsta- terade utredningen att överklagande av dessa ärenden normalt blir aktuellt endast när hyresnämnden har avslagit ansökan och att parterna då kan sägas ha ett befogat intresse av att få sin ansökan överprövad. Vidare noterade utredningen att möjligheten att överklaga lär få sin betydelse främst i fall där hyresnämndens avslag vilar på en principiell grund. Utredningen konstaterade också att överklagandemöjligheten inte kommer att alstra någon stor mängd ärenden. föreslog därför att överklagande- förbudet beträffande beslut om avstående från besittningsskydd (12 kap. 45 a och 56 §§ jordabalken) ska tas bort. föreslog att överklagandeförbudet också ska tas bort beträffande beslut om godkännande av förbehåll vid blockuthyrning. Utredningen konstaterade att det också för denna typ av beslut gäller att avslag är sällsynta och att de i förekom- mande fall i regel vilar på mer principiell grund. När det gäller beslut om uppskov med avflyttningen konsta- terade dels att antalet uppskovsbeslut är ganska litet, dels att det oftast rör sig om korta uppskovstider om . Enligt utredningen talar detta mot att besluten ska få överklagas. Vidare konstaterade utredningen att hyresgästen har rätt att sitta kvar tills frågan om uppskov har av- gjorts och att denna rätt måste gälla även om det införs en rätt att överklaga. Enligt utredningen skulle detta kunna få till följd att hyresgästen tvingas kvar i lokalen när hyresvärden ansökt om uppskovet. Detta utgör, enligt utredningen, ett tungt vägande skäl mot en överklaganderätt.