sou · H0B371 · 2012-10-31 00:00:00 — Bestämmelserna i andra stycket gäller inte i fråga om ansökan om inskriv- ning av avtal som endast avser ändring av avgälden. Är avtal som avses i första stycket beroende av att fastighetsbildning äger rum, får ansökan bifallas endast om nämnda åtgärd kommit till stånd. I avvaktan på att hinder som anges i andra eller fjärde stycket undanröjs ska ansökan förklaras vilande. På grund av den ändrade paragrafnumreringen i 13 kap. har hän- visningen i första stycket till 13 kap. 21 § ändrats till att avse 13 kap. 29 § jordabalken. Ett nytt tredje stycke har tillagts av innebörd att bestämmelserna i andra stycket om s.k. oskadlighetsprövning inte gäller vid inskriv- ning av avtal som endast avser ändring av avgäld. Härmed avses dels avtal enligt 13 kap. 11 §, dels avtal enligt 13 kap. 15 § tredje stycket. Utredningens överväganden i den delen finns i avsnitt 10.2. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Lagen gäller inte i fråga om tomträtt som har upplåtits före ikraftträdandet av lagen (1953:415) angående ändring i lagen (nr 36 s. 1) om nyttjanderätt till fast egendom, om inte parterna har avtalat att lag ska gälla för tomträtten. 3.På tomträtter som har upplåtits före ikraftträdandet ska de nya bestäm- melserna tillämpas först när avgälden ska bestämmas för den första avgälds- period som börjar löpa efter och för vilken det vid lagens ikraftträdande varken har träffats avtal om avgäldens storlek eller väckts talan om omprövning av avgälden. 4.I fråga om avgäldsperioder som börjar löpa efter gäller inte sådana avtal om avgäldsperiodens längd eller om ordningen för ändring av avgäld som har ingåtts före lagens ikraftträdande. Första stycket gäller inte avgäldsperioder för vilka enligt punkten 3 äldre bestämmelser ska tillämpas. 5.Trots vad som sägs i punkten 3 får ett avtal enligt 13 kap. 15 § tredje stycket ingås efter lagens ikraftträdande. Avtalet får dock verkan först när avgälden enligt punkten 3 ska bestämmas enligt de nya bestämmel- serna. 6.Om en tomträtt som omfattas av lagen (nr 36 s. 1) om nyttjanderätt till fast egendom i dess lydelse vid utgången av har upp- hört på grund av att upplåtelsetiden har löpt ut och parterna redan då har träffat avtal om att fastigheten på nytt ska upplåtas med tomträtt till samma tomträttshavare, gäller vad som sägs i 13 kap. 11 § andra stycket andra meningen även av den nya upplåtelsen. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.2. De nya bestämmelserna gäller inte tomträtter som omfattas av den lagstiftning som gällde före ikraftträdandet av lag, dvs. vid utgången av . Den lagstiftningen (lagen [nr 36 s. 1] om nyttjanderätt till fast egendom) innehåller nämligen inte någon bestämmelse om ändring av avgälden. I ett tomträttsförhållande enligt lag kan parterna emel- lertid, enligt övergångsbestämmelserna till lag, avtala om att den nya lagen ska gälla för tomträtten. I därefter genomförda ändringar av tomträttsbestämmelserna har det angetts att äldre lag fortfarande ska tillämpas i fråga om tomträtter som har upplåtits före lagens ikraftträdande (se t.ex. SFS 1967:869 och 34 § lagen [1970:995] om införande av nya jordabalken); detta gäller dock inte om tomträtten genom avtal mellan parterna har kommit att omfattas av lag eller dess efterföljare (numera 13 kap. jordabalken). Om parterna har avtalat om att en tomträtt enligt lag ska omfattas av lag – eller dess senare motsvarigheter – ska tomträtten därför i förevarande hänseende behandlas som om den hade tillkommit efter ikraftträdandet av lag. Detsamma gäller om parterna ingår ett sådant avtal efter . Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.2 Punkten 3 reglerar lagens tillämplighet på tomträtter som har upplåtits före lagens ikraftträdande. Av punkten följer att de nya bestämmelserna om avgäld inte ska tillämpas på avgäldsperioder som löper vid ikraftträdandet eller som börjar löpa fram till utgången av . För dessa avgäldsperioder gäller i stället äldre bestämmelser om avgälds- perioder, avgäldens storlek och förfarandet vid omreglering. Om det vid ikraftträdandet löper en tioårig avgälds- period och denna löper ut först , ska lagens bestämmelser således börja tillämpas först när avgälden för avgälds- perioden – ska bestämmas. Och om en vid ikraftträdandet löpande tioåriga avgäldsperioden går ut – och således före utgången av – inleds en ny tioårig avgäldsperiod, vilken också den omfattas av äldre bestämmelser. I det fallet kommer därför de nya bestämmelserna att bli tillämpliga först för tiden fr.o.m. . Ytterligare en förutsättning för att de nya bestämmelserna ska bli tillämpliga när den löpande avgäldsperioden har gått till ända är att parterna vid lagens ikraftträdande ännu inte har träffat avtal om avgäld för den följande avgäldsperioden. Om så har skett, ska de nya bestämmelserna – inklusive bestämmelserna om avgäldsperio- dens längd – tillämpas först när den avgäldsperiod som avtalet gäller har gått ut. Anledning till detta är att överenskommelser enligt 13 kap. 11 § i dess nuvarande lydelse inte får träffas senare än före utgången av den löpande avgäldsperioden. Vid lagens ikraftträdande torde i flera fall sådana överenskommelser redan ha ingåtts för avgäldsperioder som börjar löpa efter . Innebörden av övergångsbestämmelsen är att sådana överens- kommelser inte berörs av de nya bestämmelserna. Den överens- komna avgälden gäller då för hela den kommande avgäldsperioden. Talan om ändring av avgälden ska enligt nuvarande bestämmel- ser väckas under det näst av den löpande avgäldsperioden. Vid lagens ikraftträdande kan det därför redan ha väckts en sådan talan beträffande en avgäldsperiod som börjar löpa efter . Inte heller i de fallen ska de nya bestämmelserna tillämpas på den kommande avgäldsperioden utan först på den därpå följande. I den utsträckning äldre bestämmelser är tillämpliga gäller även äldre avtal om avgäldsperiodens längd fram till den avtalade avgälds- periodens utgång. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.2. Bestämmelsen i första stycket innebär att ett tidigare träffat avtal om avgäldsperiodens längd eller om ordningen för ändring av avgäld inte gäller för avgäldsperioder som börjar löpa efter . De nya bestämmelserna blir i stället tillämpliga. I den mån det finns förutsättningar för detta kan parterna efter lagens ikraftträdande träffa ett nytt avtal (jfr punkten 5). Andra stycket får betydelse i den situationen då en ny avgälds- period inleds efter men äldre bestämmelser om avgäldens storlek ändå ska tillämpas, därför att parterna redan före ikraftträdandet har träffat en överenskommelse om avgälden eller ena parten väckt talan om omprövning. I dessa fall behåller äldre avtal om avgäldsperiodens längd och om ordningen för änd- ring av avgäld den verkan de hade för ikraft- trädandet fram till och med utgången av den nya avgäldsperioden. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.2 Förevarande övergångsbestämmelse innehåller ett undantag från huvudregeln i punkten 3 att de nya bestämmelserna ska tillämpas tidigast ifråga om avgäldsperioder som börjar löpa efter den 31 decem- ber 2014. Bestämmelsen innebär att avtal enligt 13 kap. 15 § tredje stycket kan ingås redan från lagens ikraftträdande. Om tomträttsupplåtel- sen avser något annat än bostadsändamål, kan parterna således redan när lagen har trätt i kraft ingå avtal om avgäldsperiodernas längd och om indexering. Avtalet kan dock inte börja tillämpas förrän som anges i punkten 3. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.2. Enligt 13 kap. 11 § råder det full avtalsfrihet angående avgäldens storlek av en tomträttsupplåtelse. Därefter får, såvitt gäller tomträtter för bostadsändamål (se 13 kap. 12 och 14 §§), avgälden inte bestämmas till ett högre belopp än det som följer av lagens bestämmelser. Genom denna inledande avtalsfrihet kan fastighetsägaren tillförsäkra sig ersättning för de initiala kost- nader som kan vara förknippade med en ny upplåtelse av tomträtt. Sådana initiala kostnader uppkommer emellertid inte när parterna i samband med upphörandet av ett tomträttsavtal som omfattas av lag kommer överens om att fastigheten ska nyupplåtas till samma tomträttshavare. I den situationen har fastighetsägaren där- för inget behov av att kunna ta ut en högre avgäld. Det har föran- lett bestämmelsen i punkten 6. Bestämmelsen innebär att möjligheten att av upplåtelsen avtala om en högre avgäld än lagen annars medger inte gäller i den situationen att nyupplåtelsen avser en fastighet som har varit upplåten till samma tomt- rättshavare enligt lag. 14.2Förslaget till lag om inlösen av tomträttsfastigheter Utredningen lägger i enlighet med sina direktiv fram ett förslag till bestämmelser om friköpsrätt för tomträttshavare, i förslaget beteck- nat som en rätt till inlösen av tomträttsfastighet. Mot bakgrund av att utredningen själv anser att sådana bestämmelser inte bör införas har bestämmelserna i betänkandet placerats i en särskild lag. Skulle bestämmelserna införas, kan det finnas anledning att i stället infoga dem i 13 kap. jordabalken. I så fall kan vissa ytterligare förtyd- liganden i lagtexten behöva göras för att undvika sammanblandning mellan denna typ av inlösen och inlösen enligt 13 kap. 25 § jorda- balken (nuvarande 13 kap. 17 §). Även rättegångsbestämmelserna i 5 § i förslaget till lag om inlösen av tomträttsfastighet och 13 kap. 31 och 32 §§ jordabalken behöver därvid justeras. Vad som avses med inlösen av tomträttsfastighet 1 § Med inlösen av tomträttsfastighet avses i denna lag en av domstol beslutad övergång av äganderätten till en tomträttsfastighet från fastighetsägaren till tomträttshavaren. En tomträttshavare har rätt till sådan inlösen på de villkor som anges i denna lag. Beträffande sådana tomträtter som väsentligen är upplåtna för bostads- ändamål kan tomträttshavaren inte med bindande verkan avstå från rätten till inlösen. Utredningens överväganden finns i avsnitt 11.7. I paragrafens första stycke definieras inlösen som en av domstol beslutad övergång av äganderätten till en tomträttsfastighet från den tidigare fastighetsägaren till tomträttshavaren. Där sägs också att en tomträttshavare har rätt till sådan inlösen på de i lagen angivna villkoren. Om de förutsättningar som anges i lagen är uppfyllda, kan alltså en sådan äganderättsövergång genomdrivas även mot fastighets- ägarens vilja. I så måtto har inlösen karaktär av tvångsförvärv av fastigheten. Det bör framhållas att parterna är oförhindrade att träffa överens- kommelse om att tomträttshavaren ska förvärva fastigheten enligt vad som allmänt gäller för köp av fast egendom, dvs. enligt 4 kap. jordabalken. Bestämmelserna i denna lag är inte tillämpliga när parterna träffar ett sådant avtal. Det innebär t.ex. att ett enligt 4 kap. jordbalken träffat avtal om att tomträttshavaren ska köpa fastigheten till ett högre pris än det som följer av 7 § är fullt giltigt. Om tomträttshavaren inte är beredd att betala detta högre pris, kan han eller hon emellertid – i stället för att köpa fastigheten genom köpeavtal – begära inlösen och kan då åberopa ersättningsbestäm- melsen i 7 §. Av andra stycket framgår att innehavaren av en tomträtt som väsentligen är upplåten för bostadsändamål inte med bindande verkan kan avstå från sin rätt till inlösen, dvs. rätten att hos dom- stol påkalla en äganderättsövergång enligt 2–9 §§. Ett dylikt avtalsvillkor är sålunda ogiltigt. Vilka fastigheter som får lösas in 2 § Bestämmelserna i denna lag gäller endast sådana tomträttsfastigheter som tillhör staten eller en kommun eller som annars är i allmän ägo. Inlösen får endast avse en fastighet i dess helhet. Utredningens överväganden finns i avsnitt 11.5 och 11.7.6. I paragrafens första stycke anges vilka tomträttsfastigheter som omfattas av bestämmelserna om inlösen. Inlösen kan sålunda i princip ske av tomträttsfastigheter som ägs av staten eller en kom- mun eller som annars är i allmän ägo. Denna avgränsning överens- stämmer med vad som enligt 13 kap. 2 § jordabalken gäller om vem som får upplåta tomträtt. I praktiken innebär detta att lagen är tillämplig på det stora flertalet tomträtter. Ett fåtal tomträtts- fastigheter tillhör stiftelser och andra enskilda rättssubjekt. Dessa fastigheter omfattas alltså inte av rätten till inlösen. Det finns inte någon entydig definition av begreppet i allmän ägo. I utredningens uppdrag har det inte heller ingått att definiera detta. Hur begreppet ska tolkas får därför överlämnas till rätts- tillämpningen. Klart är dock att s.k. prästlönefastigheter numera inte kan anses vara i allmän ägo. Det är fastighetens karaktär då talan om inlösen väcks (se 5 §) som avgör om det föreligger en rätt till inlösen. Om tomträtten har upplåtits av något sådant rättssubjekt som avses i 13 kap. 2 § första stycket jordabalken men fastigheten därefter har överlåtits till ett enskilt rättssubjekt, t.ex. ett bolag, omfattas alltså fastigheten inte av rätten till inlösen. Det gäller även om bolaget helt eller delvis ägs av staten eller en kommun. Av andra stycket följer att inlösen måste avse en fastighet i dess helhet. Inlösen kan alltså inte avse endast ett begränsat område av Inte heller kan inlösen avse en ideell andel av fastig- heten på det sättet att den tidigare fastighetsägaren behåller ägande- rätten till exempelvis hälften av fastigheten. Och om det finns flera tomträttshavare – såsom är fallet då t.ex. två makar innehar en tomträtt med hälften var – måste dessa utöva sin rätt till inlösen gemensamt och ; de förvärvar därvid en så stor andel av fastigheten som svarar mot deras andel i tomträtten. Avsikten är att bedömningen av nu angivna förhållanden ska göras i så nära anslutning till tidpunkten för äganderättens över- gång som möjligt. Enligt 8 § övergår äganderätten till tomträtts- havaren när rättens beslut om sådan övergång vinner laga kraft. Hänsyn kan emellertid inte tas till andra förhållanden än sådana som är kända under målets handläggning vid domstolen. Fastig- hetens beskaffenhet får därför bedömas med hänsyn till förhållandena för rättens avgörande. Genom bestämmelsen upprätthålls de principer som kommer till uttryck i 13 kap. 2 § andra stycket, 9 § och 29 § (den sista para- grafen betecknad 13 kap. 21 §). 3 § Tomträttshavaren har endast rätt till inlösen, om 1.det har gått fastigheten senast uppläts med tomträtt, och 2.de villkor som enligt parternas avtal gäller för tomträttsfastighetens användning och bebyggelse i rimlig utsträckning kommer att gälla även efter det att fastigheten har lösts in. I 3 § anges vissa förutsättningar för att rätten till inlösen ska få göras gällande. Dessa har behandlats i avsnitten 11.7.5 och 11.7.8. Innebörden i punkten 1 är att det ska ha förflutit innan tomträttshavaren kan göra rätten till inlösen gällande. Tiden ska räknas från det att fastigheten senast uppläts med tomt- rätt, dvs. från den tidpunkt då avtal om upplåtelse ingicks. Tomt- rättsupplåtelsen måste också ha löpt utan avbrott . Om en tomträttsupplåtelse av en eller annan anledning upphör och fastigheten därefter på nytt upplåts med tomträtt, ska tidsfristen räknas från den senare upplåtelsetidpunkten (jfr dock punkten 3 i övergångsbestämmelserna). Att rätten till inlösen kan göras gällande först hindrar emellertid inte att talan om inlösen enligt 5 § väcks tidigare. Eftersom processen är dispositiv (se 5 §), ska domstolen pröva frågan om tillräcklig tid har förflutit sedan tomträttsupplåtelsen först efter invändning från fastighetsägaren. Om det görs en sådan invändning – och den har fog för sig – ska talan ogillas. Av punkten 2 följer att inlösen förutsätter att de villkor som enligt parternas avtal gäller i fråga om fastighetens användning och bebyggelse i rimlig utsträckning kommer att gälla även efter det att fastigheten har lösts in. Med parternas avtal avses här avtalet om tomträttsupplåtelse jämte senare träffade avtal om ändring i detta. Utgångspunkten är att de villkor och inskränkningar som finns intagna i dessa avtal ska gälla även i fortsättningen, dock endast i rimlig utsträckning. Det sista rekvisitet har tillkommit främst med hänsyn till att det inte alltid är rättsligt möjligt att med verkan mot tredje man trygga villkoren och inskränkningarna på annat sätt. Finns det sådana rättsliga möjligheter – om villkoren eller inskränk- ningarna t.ex. kan tryggas genom nyttjanderättsavtal, servitutsavtal eller naturvårdsavtal eller genom någon fastighetsregleringsåtgärd – har fastighetsägaren rätt att kräva att dessa möjligheter utnyttjas. Villkoren eller inskränkningarna bör tryggas genom åtgärder som binder även en förvärvare i ett senare led. Om tomträttshavaren inte är beredd att medverka till åtgärder av detta slag, får han eller hon finna sig i att inte kunna lösa in fastigheten; talan om inlösen ska då ogillas. Är villkoren eller inskränkningarna av sådant särskilt slag att de över huvud taget inte kan tryggas på något annat sätt, utgör punkten 2 däremot inte hinder mot inlösen. Inlösen bör också kunna ske, om skälet till att villkoren och inskränkningarna inte har kunnat tryggas är att fastighetsägaren har vägrat att med- verka till avtalslösningar eller dylikt eller har ställt orimliga villkor för detta. Detsamma gäller om det är uppenbart att de aktuella villkoren och inskränkningarna inte längre har något praktiskt värde för fastighetsägaren. Även punkten 2 är dispositiv och utgör hinder mot inlösen först om fastighetsägaren gör invändning i denna del. 4 § Om fastighetsägaren har sagt upp tomträttsavtalet enligt 13 kap. 23 § jordabalken, har tomträttshavaren inte rätt till inlösen. Paragrafen innehåller ett undantag från rätten till inlösen. Utred- ningens överväganden i denna del finns i avsnitt 11.7.5. Bestämmelsen innebär att tomträttshavaren inte har rätt till inlösen om fastighetsägaren, då frågan om inlösen avgörs enligt 6 § första stycket 1, har sagt upp tomträttsavtalet till upphörande. Det är tillräckligt att uppsägning har skett i rätt tid för att detta ska utgöra hinder mot inlösen. Om det senare visar sig att de materiella förutsättningarna för uppsägningen inte är uppfyllda, kan uppsägningen förklaras ogiltig, se 13 kap. 24 § jordabalken. Tomträttshavaren kan då göra gällande rätten till inlösen, om övriga förutsättningar för detta är uppfyllda. 5 § En tomträttshavare som vill lösa in tomträttsfastigheten ska väcka talan om detta vid mark- och miljödomstol. En talan enligt första stycket ska handläggas enligt vad som är föreskrivet om rättegången i dispositiva tvistemål. Paragrafen innehåll bestämmelser om förfarandet vid inlösen av tomträttsfastighet. Utredningens överväganden finns i avsnitt 11.7.8. Det får antas att en tomträttshavare som vill köpa tomträtts- fastigheten i första hand vänder sig till fastighetsägaren för en dis- kussion om förutsättningarna och villkoren för ett sådant köp. Paragrafens första stycke aktualiseras i den situationen att parterna inte kan enas om ett sedvanligt köpeavtal och tomträttshavaren därför vill ha till stånd en äganderättsövergång enligt denna lags bestämmelser. Det är då tomträttshavaren som måste agera. Det sker genom att han eller hon väcker talan om inlösen av tomträtts- fastigheten. Detta ska ske vid mark- och miljödomstol. Av andra stycket följer att rättegången ska handläggas enligt vad som gäller om rättegången i dispositiva tvistemål (jfr kommentaren till 13 kap. 32 § jordabalken). 6 § Om rätten finner att det finns förutsättningar för inlösen, ska den 1.besluta att äganderätten till fastigheten ska övergå till tomträttshavaren, 2.förplikta tomträttshavaren att betala ersättning till fastighetsägaren enligt På yrkande av fastighetsägaren ska tomträttshavaren ställa säkerhet för den ersättning som han eller hon ska betala. Om ett sådant yrkande har fram- ställts, får rätten inte besluta enligt första stycket förrän betryggande säkerhet har ställts. Paragrafen innehåller bestämmelser om vad rättens avgörande ska innehålla samt ett processuellt villkor för att rätten ska kunna besluta om inlösen. Frågorna har berörts i avsnitt 11.7.8. Rätten ska pröva om de i lagen angivna förutsättningarna för inlösen föreligger. Om rätten finner att detta är fallet, ska den besluta att äganderätten till fastigheten ska övergå till tomträtts- havaren (se punkten 1). Den ska också bestämma vilken ersättning som tomträttshavaren enligt 7 § ska betala till den tidigare fastig- hetsägaren (se punkten 2). Eftersom bestämmelserna om dispositiva tvistemål är tillämpliga på mål om inlösen, är det inte nödvändigt att behandla båda de frågor som rätten ska ta ställning till (frågan om äganderättens över- gång och frågan om ersättningen) i ett sammanhang. Det är således möjligt att behandla den första frågan genom mellandom och först senare ta ställning den senare frågan. Vid inlösen som avser småhus- tomträtter torde det mest praktiska vara att behandla båda frågorna tillsammans, eftersom ersättningsfrågan inte torde kräva någon omfattande utredning. Vid inlösen som avser andra slag av tomträtter kan däremot ersättningsfrågan ibland förväntas föranleda större tidsåtgång. I sådana fall kan det finnas anledning att, på parts begäran, behandla frågan om äganderättens övergång för sig. Ingenting hindrar att parterna under rättegången kommer över- ens om att tomträttshavaren ska få köpa fastigheten och de när- mare villkoren för detta. Parterna kan då välja att antingen ingå ett sedvanligt avtal om köp av fastigheten och återkalla målet vid domstolen eller begära att rätten stadfäster deras överenskommelse i dom. Av andra stycket framgår att fastighetsägaren kan påkalla att tomt- rättshavaren ställer säkerhet för den ersättning som ska betalas. Framställs det ett yrkande om sådan säkerhet, får rätten inte – var- ken genom mellandom eller genom slutligt avgörande i målet – besluta om inlösen förrän säkerhet har ställts. Säkerheten ska vara betryggande. Vad gäller arten av säkerhet kan det finnas anledning att tillämpa vad som sägs i 2 kap. 25 § utsökningsbalken. Bedömningen av om den erbjudna säkerheten är betryggande måste göras med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet, t.ex. den erbjudna säkerhetens art och den tid som kan förväntas förflyta innan ersättningen kommer att betalas. Eftersom förfarandet är dispositivt, behöver rätten inte pröva den erbjudna säkerheten om denna har godtagits av fastighets- ägaren. 7 § För en sådan tomträttsfastighet som avses i 13 kap. 12 § första stycket jordabalken ska ersättningen bestämmas till av det markvärde som har bestämts vid den allmänna eller förenklade fastighetstaxering som har skett närmast före det år då talan om inlösen väcktes. I fall som avses i 13 kap. 12 § andra stycket jordabalken ska ersättningen i stället bestämmas till av det markvärde som kan beräknas enligt fastighetstaxerings- lagens (1979:1152) bestämmelser om bestämmande av taxeringsvärde. Mark- värdet ska omräknas med förändringen av konsu- mentprisindex från ingången av det år då den i första meningen angivna all- männa eller förenklade fastighetstaxeringen skedde till och med kalender- månaden närmast före den månad då talan om inlösen väcktes. För andra tomträttsfastigheter än sådana som avses i första stycket ska ersättningen motsvara markens marknadsvärde i obebyggt skick vid den tid- punkt då talan om inlösen väcktes. Vid bedömningen av marknadsvärdet ska hänsyn tas till de närmare villkor som ska tillämpas i fråga om fastighetens användning och bebyggelse efter det att fastigheten har lösts in. Ifråga om tomträtter som avses i 13 kap. 14 § jordabalken ska dock marknadsvärdet reduceras på samma sätt som där anges beträffande avgäldsunderlaget. I paragrafen regleras ersättningen vid inlösen. Utredningens över- väganden finns i avsnitt 11.7.7. I första stycket anges vilken ersättning som ska betalas vid inlösen som avser småhustomträtter. Beräkningen av ersättningen anknyter till sättet för beräkning av avgäldsunderlaget för småhustomträtter, jfr kommentaren till 13 kap. 12 § jordabalken.