sou · H0B369 · 2012-10-23 00:00:00 — Utredningens analyser av registeruppgifter för dem som invandrat visar dock att det är en förhållandevis stor andel som varken arbetar, studerar eller deltar i en arbetsförberedande insats10 i . Andelen ökar dessutom med tiden i landet. Kvinnor som kommer till som övriga anhörig- invandrare utgör ett undantag. I denna grupp är andelen arbetslösa som inte deltar i kvalificerande eller arbetsförberedande insatser för- hållandevis . Analysen visar vidare att kvinnor, oavsett grund för uppehålls- tillstånd, i större utsträckning än män saknar registrerad syssel- sättning i . Det gäller både för nyanlända som invandrade 2000 och för dem som invandrade 2005 (bilaga 2). Drygt en av tre respektive en av fyra kvinnor som kom till som anhöriga till en skyddsbehövande respektive som övrig anhörig varken arbetade, studerade eller deltog i arbets- förberedande insatser i landet (figur 3.10). Motsvarande andel för kvinnor som fick uppehållstillstånd av humanitära skäl är . Det kan jämföras med mellan av männen. Andelen män som saknar sysselsättning ökar dock snabbare . Detta gör att skillnaderna mellan kvinnor och män vad gäller andelen i utanförskap är förhållandevis små (cirka fem pro- centenheter) efter fem till i , givet samma grund för uppehållstillstånd. 10 Utanförskap har här definierats som NEET – Not in Employment, Education or Training. Registren saknar dock uppgifter om individernas deltagande i kommunala arbetsförbered- ande åtgärder. Anm: Invandrare från västländer (, och ) har exkluderats från gruppen övriga anhöriginvandrare. Källa: och (bilaga 2). För nyanlända invandrare sammanfaller ofta utanförskapet med fattigdom och ett socialt utanförskap Gruppen som befinner sig i utanförskap i befolkningen i stort är mycket heterogen. Den består både av personer som är födda i och personer som precis invandrat; av högutbildade med hög samlad hushållsinkomst och korttidsutbildade vars hushålls- inkomst är mycket låg. I Svenskt Näringslivs studie (Fölster, 2012) återfinns såväl och som bland de tjugo kommuner som 2009 hade högst andel personer utan registrerade inkomster. Villkoren för dem som befinner sig utanför arbets- kraften och som saknar registrerad inkomst ser därmed troligen mycket olika ut. Gemensamt för samtliga är dock att de riskerar att få en mycket låg pension, och ingen ersättning utgår vid sjukdom eller arbetslöshet. Detta ställer krav på att de förmår försörja sig på annat sätt också vid sjukdom och hög ålder. För många nyanlända invandrare sammanfaller det ekonomiska utanförskapet med fattigdom och ett socialt utanförskap. Inkomst- erna från övriga familjemedlemmar i dessa hushåll är ofta låga (avsnitt 3.5.2). Nyanlända har i regel även en begränsad tillgång till informella nätverk som kan bistå med vägledning och information om det svenska samhället (avsnitt 6.4.1). Intervjuer med utrikes födda kvinnor bosatta i som står utanför arbets- marknaden visar att de flesta kvinnorna vill arbeta. Utanförskapet är med andra ord inte självvalt utan bottnar framför allt i bristande upplevda möjligheter att få ett arbete samt praktiska hinder (Eldestrand och , 2011).11 Utanförskapet bland nyanlända riskerar att permanentas . En person som står utanför arbetskraften och som saknar inkomster från offentliga system saknar i regel också kontakt med de aktörer som kan stödja arbetsmarknadsetableringen, såsom Arbetsför- medlingen och kommunen. Utredningens analys visar att andelen av de personer som saknar arbete som är inskrivna på minskar i bland dem som invandrade till 2000. i landet är det endast cirka en av fem arbetslösa anhöriginvandrare och en av fyra arbetslösa flykting- mottagna (skyddsbehövande och deras anhöriga) som är inskrivna som arbetssökande, och som därmed har möjlighet att ta del av stöd och insatser som myndigheten erbjuder för arbetsmarknads- etablering (avsnitt 5.2.2). Studien från visar vidare att två tredjedelar av de utrikes födda kvinnorna i utanförskap har varit i , och hälften av dessa har varit i landet . Ju i utanförskap för dessa kvinnor, desto större är risken att utanförskapet går i arv till deras barn. 3.5.1Fattigdom och ekonomisk utsatthet Med låg sysselsättningsgrad följer också en ökad risk för eko- nomisk utsatthet. Nyanlända utrikes födda har även svaga eller obefintliga relationer till de offentliga försörjningssystem som ställer krav på kvalificering genom arbete. Detta innebär att risken för ekonomisk utsatthet är mycket hög bland nyanlända invandrare. 11 Se avsnitt 6.2 och 6.3 för en mer ingående beskrivning av hur dessa faktorer påverkar utrikes födda kvinnors deltagande i arbetskraften. och de nordiska länderna har generellt sett haft en låg inkomstspridning i internationell jämförelse. Sedan början av 1980- talet, men framför allt krisår, har inkomstojämlik- heten börjat öka också i , från den historiskt låga nivån, mätt som gini-koefficient,12 på under 1981 till 2010 (och , 2011). I har den disponibla inkomsten minskat –2008 för den tiondel av hushållen med lägst inkomster, från drygt hälften 2008 av medianhushållets inkomster (, 2012b). I har minskningen varit betydligt större. hade den fattigaste tiondelen bara drygt en fjärdedel av medianinkomsthushållets inkomster. fram- håller att den ökade inkomstojämlikheten framför allt handlar om skillnader mellan personers positioner på arbetsmarknaden snarare än etniskt relaterade skillnader. Låga inkomster och försörjningsstöd Ökad inkomstspridning behöver inte innebära att också fattig- domen har ökat. Definitionerna på ekonomisk fattigdom är många, men grovt sett kan man skilja på två typer av mått, relativa och absoluta. I relativa tal har haft en ökad fattigdom medan den absoluta fattigdomen har varit relativt (, 2010). Relativ fattigdom innebär att ha låga tillgångar jämfört med vad andra har. Relativ fattigdom kan för den drabbade medföra att man t.ex. är utestängd från ett socialt deltagande och att man har otill- räcklig kontroll över sina livsvillkor. Det ofta refererade EU-måttet inkomster som understiger av medianinkomsten är exempel på en sådan definition. Med relativa mått kan andelen som räknas som fattiga öka även om inkomsterna ökar för alla. I definitioner på absolut fattigdom räknar man alla personer som har tillgångar under ett visst belopp, t.ex. inkomster under försörj- ningsstödsnormen. Här kan fattigdomen medföra att man inte har råd med näringsriktig kost eller en anständig bostad och att man saknar grundläggande möjligheter att leva ett drägligt liv. 12 Gini-koefficienten mäter inkomstskillnader i en befolkning på en skala mellan 0 och 1, där 0 innebär att inkomsterna är helt jämnt fördelade mellan hushållen, medan 1 innebär att ett hushåll förfogar över alla inkomster. andelen av befolkningen som har försörjningsstöd är ett vanligt mått på absolut fattigdom. har dock andelen hushåll med inkomst under för försörjningsstöd varit nära dubbelt så hög som andelen med försörjningsstöd. För- klaringar till skillnaden kan (förutom vissa mätfel) vara att hus- hållet har andra inkomster eller tillgångar som gör att socialbidrag inte beviljas, att företagare inte tar ut egen lön, eller att individer av olika skäl inte vill söka ekonomiskt bistånd. Benägenheten att bevilja försörjningsstöd varierar också mellan olika delar av landet. Måtten på ekonomisk fattigdom har olika för- och nackdelar i och med att de delvis mäter olika aspekter av hur den ekonomiska situationen påverkar livssituationen i övrigt. Andelen ekonomiskt utsatta i befolkningen varierar också beroende på vilken definition som används. uppgick t.ex. andelen fattiga till räknat som andelen med inkomster av median- inkomsten medan andelen av befolkningen med försörjningsstöd uppgick till (m.fl., 2008). Utrikes födda är överrepresenterade bland dem som får försörj- ningsstöd. Av de vuxna utrikes födda mottog eko- nomiskt bistånd , vilket kan jämföras bland inrikes födda (, 2012). Andelen är särskilt hög bland personer från icke-OECD-länder, 2008 hade var fjärde vuxen () som invandrat från dessa länder försörjningsstöd (, 2011). Det ekonomiska biståndet har alltmer kommit att bli ett lång- varigt stöd. Andelen som får bistånd på ett kalenderår har ökat från av alla biståndsmottagare (Ds 2012:26). var det drygt 80 000 hushåll som hade ekonomiskt bistånd . Utrikes födda utgjorde av dessa hushåll (, 2012). Oavsett hushållstyp, har majoriteten av de utrikes födda mottagarna av långvarigt ekonomiskt bistånd varit bosatta i eller längre, och cirka 30–har bott i landet (tabell 3.1). Hushåll som fått ekonomiskt bistånd (inklusive introduktionsersättning) under kalenderåret. Inklusive utrikes födda med okänt invandringsår. Andelarna summera r därför inte alltid till 100 pro- cent. Antalet avser hushåll där någon av sökande eller medsökande är utrikes född. Samboende, registrerade partnerskap och gifta. Källa: (2012). För många utrikes födda övergår därmed de inledande svårig- heterna att etablera sig på arbetsmarknaden och bli självförsörjande i återkommande behov av ekonomiskt bistånd även i landet. Detta visas även i SNS Välfärdsråds rapport i folkhemmet – från socialbidrag till självförsörjning. Sannolikheten för att lämna bidragstagandet är minst för personer från icke-OECD- länder (m.fl., 2008), vilket innebär att personer som invandrat från dessa länder löper störst risk att fastna i ett långvarigt beroende av försörjningsstöd. De som lämnar bidragstagandet får dessutom ofta en svagare arbetsmarknadsanknytning och har även hög sannolikhet att återvända till bidragstagandet (, 2011). Ökad sysselsättning bland utrikes födda är en förutsättning för att barnfattigdomen ska kunna minska Det är betydligt vanligare att barn till föräldrar som invandrat till Sverige13 är ekonomiskt utsatta än barn vars föräldrar är födda i . Föräldrar som invandrat till dominerar även bland barnhushållen som haft en låg ekonomisk levnadsstandard i rad (, 2012). Fyra av tio i barnhushåll med två sammanboende utrikes födda föräldrar hade en låg ekonomisk standard 2011, motsvarande andel i barnhushåll med inrikes födda föräldrar var fyra av hundra. Andelen ekonomiskt utsatta i barn- hushåll har ökat , i synnerhet bland hushåll med utrikes födda föräldrar (, 2012). Anm: Med ekonomiskt utsatta barnhushåll avses hushåll som har av median- inkomsten i . Måttet används även av EU för att mäta ekonomisk utsatthet . Källa: (2012). I Rädda Barnens rapport ekonomiska utsatthet i (, 2012a) visas att den ekonomiska utsattheten är synner- ligen påfallande bland barn till föräldrar som invandrat till . fanns det 232 000 barn (0–) i familjer med två utrikes födda föräldrar och av dessa levde i familjer med låg inkomststandard och/eller försörjningsstöd. Ju familjen bott i landet desto högre är risken för ekonomisk utsatthet, men även vart femte barn som varit bosatt i lever i en ekonomiskt utsatt familj. 13 I (2012) används begreppet utländsk bakgrund trots att gruppen definieras som personer som är födda utomlands. Den officiella definitionen av begreppet utländsk bakgrund, som exempelvis SCB använder, avser en person som är född utom- lands eller som har två utrikes födda föräldrar. Arbetslöshet och svaga språkkunskaper dominerar bland försörjningshindren för utrikes födda hade av alla biståndsmottagare arbetslöshet som främsta skäl till sitt försörjningshinder (, 2011). Nyanlända skyddsbehövande och deras anhöriga med introduktions- ersättning utgör en relativt stor grupp, , av de utrikes födda med ekonomiskt bistånd. Bland de utrikes födda som inte har intro- duktionsersättning hade arbetslöshet som försörjnings- hinder, medan språkhinder anges för av biståndsmot- tagarna. Det finns ett tydligt könsmönster i vilket försörjningshinder som anges för utrikes födda biståndsmottagare. Det är vanligare att arbetslöshet anges som ett hinder för män än för kvinnor (tabell 3.3). Språkhinder anges däremot oftare för ensamstående kvinnor med barn () och för gifta/sambos med barn (17 pro- cent). För kvinnliga biståndsmottagare förekommer även föräldra- ledighet/otillräcklig föräldrapenning som det viktigaste försörj- ningshindret i av fallen. Anm: Om en biståndsmottagare har haft flera försörjningshinder redovisas det vanligaste förekommande. Det innebär att endast ett försörjningshinder redovisas per person i tabellen. För samtliga kategorier gäller att individen kan ha vissa inkomster eller ersättningar men att dessa inte är tillräckliga för att klara för - sörjningen. Källa: (2011). Utredningens analys av etableringsmönstren för dem som invandrade till 2000 visar att de flesta nyanlända har en relativt låg inkomst efter invandringen (figur 3.11). Lägst inkomst har kvinnor som kom till från icke-västliga länder som anhörig- invandrare. Även bland dem som kom som skyddsbehövande och deras anhöriga har dock kvinnor en lägre genomsnittlig inkomst än männen från samma grupper. Det tyder på att kvinnorna i lägre utsträckning tagit del av de introduktionsinsatser och den intro- duktionsersättning som kommunerna erbjöd flyktingmottagna innan ansvaret överfördes till Arbetsförmedlingen 2010. Mönstret är likartat för dem som kom till . Som en följd av de låga inkomsterna är den relativa fattigdomen14 hög bland nyanlända, i synnerhet i landet (bilaga 2). Nyanländas inkomster ökar i . Skillnaderna mellan mäns och kvinnor inkomstnivåer kvarstår dock även på . Det beror sannolikt på att det tar för kvinnorna att etablera sig på arbetsmarknaden (avsnitt 3.2.2). En annan förklaring kan vara att kvinnorna i högre grad arbetar inom branscher med relativt låga löner, såsom vård- och omsorgssektorn. Anm: Invandrare från västländer (, och ) har exkluderats från gruppen övriga anhöriginvandrare. Källa: och (bilaga 2). Många nyanlända som kom till fick försörjningsstöd i (figur 3.12). Särskilt hög är andelen bland skyddsbehövande och deras anhöriga, vilket beror på att kommuner rapporterar in den kommunala introduktionsersätt- ningen som försörjningsstöd till SCB. Även bland dem som kom som övriga anhöriginvandrare och som således inte tog emot introduktionsersättning fick av männen och 30 pro- cent av kvinnorna försörjningsstöd i . Det indikerar att anknytningspersonen i dessa fall inte var tillräckligt 14 Disponibel inkomst av medianinkomsten i riket. etablerad på arbetsmarknaden för att kunna försörja sin nyanlände anhörig. Andelen med försörjningsstöd sjunker i . Men även i landet har fyra av tio flyktingmottagna kvinnor och mellan av de flyktingmottagna männen för- sörjningsstöd. Bland övriga anhöriginvandrare är motsvarande andel . Anm: Invandrare från västländer (, och ) har exkluderats från gruppen övriga anhöriginvandrare. Källa: och (bilaga 2). Mönstret ser liknande ut för dem som kom till med undantag för övriga anhöriginvandrare, bland vilka andelen med försörjningsstöd är lägre i landet. I denna kohort sjunker också behovet av försörjningsstöd snabbare jämfört med dem som kom 2000 (bilaga 2). De låga disponibla inkomsterna och den höga andelen försörj- ningsstödsmottagare medför att många nyanlända är förhållandevis fattiga. Bland skyddsbehövande och anhöriginvandrare som invandrade 2005 befann sig , eller 6 074 personer, i relativ fattigdom15 i (tabell 3.4). Majoriteten av denna grupp utgörs av kvinnor och män utan registrerad inkomst från arbete, studier eller aktivitetsstöd och som således också befinner sig i ett stort utanförskap (se även avsnitt 3.4). Cirka en av fyra i gruppen skyddsbehövande respektive hälften av gruppen anhörig- invandrare befinner sig dock i fattigdom på grund av att deras inkomster från arbete, studier och aktivitetsstöd är mycket låga. 1I NEET ingår även personer som har en arbetsinkomst som understiger ett prisbasbelopp. 2Invandrare från västländer (, och ) har exkluderats från gruppen övriga anhöriginvandrare. Källa: och (bilaga 2). Många nyanlända invandrare som kommer till som skydds- behövande och anhöriginvandrare möter betydande svårigheter att etablera sig på arbetsmarknaden. Det gäller i synnerhet kvinnor. Både etableringstakt och sysselsättningsgrad är lägre bland kvinnor än bland män. Utrikes födda kvinnor står också i större utsträck- ning utanför arbetskraften (avsnitt 3.2). Den svaga anknytningen till arbetsmarknaden gör att många utrikes födda är känsliga för konjunkturförändringar. Men den låga sysselsättningsgraden har också strukturella orsaker. Antalet arbets- tillfällen för korttidsutbildade har kontinuerligt minskat (avsnitt 3.1.1). En stor del av de lediga arbetena i 15 Med relativ fattigdom avses en disponibel inkomst av medianinkomsten i riket. förmedlas också via personliga kontakter, vilket missgynnar nyanlända som i regel har svaga nätverk (avsnitt 3.1.2). Många nyanlända kommer även fortsättningsvis möta betydande svårigheter att etablera sig på arbetsmarknaden. För att underlätta och påskynda inträdet på arbetsmarknaden bland anhörig- invandrare och skyddsbehövande är det viktigt att nyanlända erbjuds ett relevant stöd. Övriga anhöriginvandrare har i många fall lika stort behov av stöd för etableringen på arbetsmarknaden som de personer som omfattas av etableringslagen. Försörjningskravets utformning säkrar inte att personer som invandrar till på familjeanknytning kommer till en etablerad person. Utredningens analys visar att det tar även för många anhöriginvandrare, särskilt kvinnor, innan de får sitt första arbete i (avsnitt 3.2.2). Hushållens inkomster är i genomsnitt låga, och cirka 40 pro- cent av männen och av kvinnorna som kom till som anhörig till en person som inte omfattas av flyktingmot- tagandet har försörjningsstöd i (avsnitt 3.5.2). Det indikerar att anknytningspersonen i flera fall inte är tillräckligt etablerad för att kunna försörja och bistå den som invandrar. Det är viktigt att insatserna som nyanlända erbjuds ger en grund för en långsiktigt hållbar etablering på arbetsmarknaden. Utrikes födda tillhör i stor utsträckning marginalarbetskraften. Många arbetar under otrygga anställningsförhållanden som är sårbara vid konjunkturnedgångar (avsnitt 3.3). Även om sysselsättningsgraden bland utrikes födda ökar med vistelsetid i , så ökar också andelen som varken arbetar eller deltar i kvalificerande eller arbets- förberedande åtgärder (avsnitt 3.4). Att nyanlända som inte kommer in på arbetsmarknaden riskerar ett långvarigt utanförskap visas även av att majoriteten av de utrikes födda som är beroende av långvarigt försörjningsstöd utgörs av personer som har varit i landet (avsnitt 3.5.1). I detta kapitel beskrivs de olika insatser som nyanlända kvinnor och män kan erbjudas som stöd för etableringen i det svenska arbets- och samhällslivet. Syftet är att ge en överskådlig bild av omfatt- ningen och bredden av, samt regelverket för, de olika verksam- heterna. Inledningsvis förs en teoretisk diskussion om varför nyanlända kvinnor och män ofta har behov av att bygga på sina kunskaper efter migrationen till ett nytt land, och rollfördelningen beskrivs mellan de två främsta aktörerna för etableringsinsatser, Arbetsför- medlingen respektive kommuner. Sedan följer en genomgång av de olika kompetenshöjande och arbetsförberedande insatserna som kan vara aktuella för en nyanländ att delta i i – arbetsförberedande insatser, språkutbildning, övriga utbildningsinsatser, samhällsorientering, samt nätverksbyggande. Kapitlet avslutas med en beskrivning av vilka försörjningskällor som kan vara aktuella för nyanlända kvinnor och män vid del- tagande i olika insatser och en beskrivning av hur finansieringen av insatserna är utformad. Analysen av i vilken utsträckning nyanlända kvinnor och män tar del av olika insatser, hur snabbt de påbörjar olika aktiviteter och i vilken utsträckning och av vilka skäl de avbryter sitt deltagande redovisas huvudsakligen i kapitel 5. i ett nytt land kan ses som en investeringsperiod. Då ska grunden läggas eller förstärkas för ett hållbart deltagande i det nya landets arbets- och samhällsliv. De individuella förutsättning- arna och behoven kan se mycket olika ut. Men för de flesta utrikes födda personer innebär flytten till att deras befintliga humankapital minskar i värde (deprecieras). Detta dels genom att migrationen ofta medför ett nytt språk, dels genom att tidigare arbetslivserfarenhet och utbildning inte alltid är direkt överförbar till svenska förhållanden. För många migranter innebär flytten till ett nytt land dessutom att deras tillgång till informella nätverk minskar. Flyttfaktorn, och därmed behovet av att initialt komplettera kun- skaper och erfarenheter, kan vara särskilt stor vid migration till länder som . Arbetsmarknaden utmärks av en hög grad av speci- alisering, och dessutom är det svenska språket ett litet språk som få personer behärskar innan de invandrar. Även värderingsmässiga skillnader kan innebära att flyttfaktorn är större vid invandring till än vid migration till många andra länder. I World Values Survey framstår som ett värderingsmässigt avvikande land med betydligt mer sekulära och individualiserade (eller självför- verkligande) värden än övriga länder som ingår i studien (, 2012). hör också till de länder i världen som är mest jäm- ställda, vilket kan innebära att nyanlända behöver förhålla sig till ett nytt synsätt på kvinnors och mäns roller i samhället. Behovet av en inledande investeringsperiod illustreras i figur 4.1. Tidpunkt 1 representerar invandringstillfället för två individer med högt (A) respektive lågt (B) ursprungligt humankapital. Oavsett utgångsnivå innebär migrationen en initial förlust av humankapital, som behöver återuppbyggas genom att lära sig språket, bygga nya arbetsrelevanta nätverk och översätta eller komplettera befintlig utbildning så att den blir gångbar i det nya landet. För person B krävs större investeringar än för person A. I detta fall räcker det inte bara att återuppbygga det humankapital som förlorades vid migra- tionen. Person B måste också höja sin ursprungliga nivå för att möta den svenska arbetsmarknadens kompetenskrav. Investerings- perioden (t1-t3) blir därför längre för person B. Källa: Egen bearbetning av (2010). I enlighet med integrationspolitikens mål om lika rättigheter, skyldigheter och möjligheter för alla, oavsett etnisk och kulturell bakgrund, ska i första hand generella åtgärder som når ut till hela befolkningen vara tillgängliga för nyanlända invandrare som har behov av att bygga upp sin kompetens. Den kommunala vuxen- utbildningen utgör ett exempel på sådana insatser. De generella åtgärderna kompletteras av riktade åtgärder för att stödja och under- lätta nyanländas etablering i . Utbildning i svenska för invandrare (sfi) och instegsjobb är två sådana exempel. Nyanlända som tagits emot som flyktingar, skyddsbehövande i övrigt eller deras anhöriga omfattas av etableringslagen (2010:197) och har i enlighet med denna lag även rätt till en etableringsplan med särskilda etableringsinsatser , samt rätt att välja en etableringslots (se vidare avsnitt 4.3.1). Nyanländas tillgång till utbildning och arbetsförberedande insatser är reglerad på olika sätt. Vissa insatser har nyanlända rätt att delta i, under förutsättning att de tillhör målgruppen för insatsen. Det gäller exempelvis vuxenutbildning på grundläggande nivå, som är en rättighet för alla vuxna som saknar grundskolekompe- tens. På motsvarande sätt är sfi en rättighet för alla personer som saknar grundläggande kunskaper i svenska språket. Andra insatser kan nyanlända erbjudas möjlighet att delta i. Erbjudandet om deltagande är i dessa fall beroende av att aktören som anordnar insatsen fattar beslut om deltagande. arbetsförberedande insatser som Arbetsförmedlingen och kom- munen anordnar. Nyanlända som omfattas av etableringslagen utgör ett undantag, eftersom de genom sin rätt till särskilda etablerings- insatser även har rätt till arbetsförberedande insatser. 4.2Aktörer och deras uppdrag Arbetsmarknadspolitik är ett huvudsakligen statligt ansvarsområde. Målet är att bidra till en väl fungerande arbetsmarknad för att bryta utanförskapet och uppnå en varaktigt högre sysselsättning.