sou · GZB386 · 2012-01-01 00:00:00 — Företag som underkastat sig frivilligt miljöledningssystem har goda förutsättningar att vara välskötta företag som därigenom kan kräva mindre miljötillsyn. De krav som ställs på tillsynsmyndigheten är även specificerade i om operativ tillsyn (2001:4). Enligt denna bör i utredningen av tillsynsbehovet beaktas såväl regelbun- den som oregelbunden tillsyn, tillsyn genom såväl kontroll som information, tillsyn på myndighetens initiativ samt förväntade till- synsinsatser på verksamhetsutövares initiativ, exempelvis anmäl- ningsärenden. Vid den närmare bedömningen av tillsynsbehovet för viss verksamhet eller grupp av verksamheter bör även en rad andra faktorer beaktas, såsom verksamhetsutövarens egenkontroll, förebyggandet av påverkan på skyddade områden, uppfyllandet av miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram, regionala eller lokala miljö- och hälsoskyddsproblem m.m. För verksamheter som har underkastat sig en frivillig kvalitetskontroll, t.ex. genom EMAS, bör myndigheten särskilt överväga om behovet av tidigare utförd tillsyn förändrats i något avseende. Detta bör ske från fall till fall. Av handboken framgår att även en uppföljande inspektion bör ske. Art. 23 IED är uppbyggd runt kravet på att det ska ske tillsyns- besök med viss regelbundenhet. Att tillsynsbesök ska göras har inte uttryckligen krävts enligt svenska bestämmelser. Tillsyn har dock i praktiken skett genom besök på plats där tillsynsbehovet har bedömts utifrån miljönyttan m.m. Detta gäller särskilt IPPC- anläggningar. Utredningen har med hjälp av kommu- ner och landsting tillställt ca 20 kommuner ett frågeformulär rörande olika tillsynsfrågor. Av svarsunderlaget (svar har inkommit från fem kommuner) framgår att A- och B-anläggningar besöks vanligtvis , C-anläggningar vart annat eller och icke anmälningspliktiga anläggningar, s.k. U-anläggningar, besöks . I praktiken synes således kraven på viss tillsynsfre- kvens i IED vara uppfyllda även om hänsyn får tas till det begrän- sade svarsunderlaget. Något exakt tidsintervall för tillsynsfrekven- sen är inte preciserat i , miljötillsynsförordningen eller i vägledande dokument. Ett preciserat tidsintervall passar egentligen Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt bäst i ett vägledande dokument. Eftersom ett sådant dokument inte är rättsligt bindande bör dock detta centrala krav i art. 23 IED framgå i svensk författning. Vidare bör författningskrav uppställas på nytt tillsynsbesök om det konstateras ett all- varligt fall av bristande efterlevnad av tillståndsvillkoren. Dessa krav bör vara begränsade till IED-anläggningar eftersom tillsynsbe- sök inte alltid är den mest lämpade tillsynsaktiviteten för vissa mindre miljöstörande verksamheter. Andra metoder kan vara mer framgångsrika. Vidare måste finnas möjlighet att göra andra bedömningar rörande frekvensen av tillsynsbesök vid miljöfarliga verksamheter som inte berörs av IED. Bedömningen av tillsynsfre- kvensen bör utgå från betydande miljörisker i stället för att som i IED hänvisa till anläggningar som medför de största respektive minsta riskerna. Valet av betydande miljörisker som bedöm- ningsgrund görs mot bakgrund av att en hänvisning till största respektive minsta risker utgår från ett jämförelseunderlag som inte är preciserat. De centrala tillsynsbestämmelserna finns i miljötillsynsförord- ningen varför även kravet på viss tillsynsfrekvens för IED-anlägg- ningar bör placeras där. Enligt art. 23.5 IED ska icke-rutinmässig miljötillsyn utföras för att undersöka allvarliga miljöklagomål, allvarliga miljöolyckor, tillbud och bristande efterlevnad och om det är lämp- ligt vid omprövning eller uppdatering av ett tillstånd. Svenska tillsynsmyndigheter har i uppdrag att agera vid befogade klagomål. Denna skyldighet är således inte begränsad till allvarliga miljöklagomål. I 26 kap. 1–2 §§ finns krav på att utföra tillsyn för att kontrollera efterlevnaden av och krav på att utföra omprövning eller uppdatering av tillståndsvillkoren. Utredningen anser därför att art. 23.5 redan uppfylls i svensk rätt. Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt Efter varje tillsynsbesök ska den behöriga myndigheten enligt IED utarbeta en rapport (art. 23.6 första stycket). Vad som menas med en rapport och vilken form denna ska ha framgår dock inte av IED. Tillsynsrapporten ska enligt art. 23.6 andra stycket IED delges verksamhetsutövaren efter tillsyns- besöket. I den svenska språkversionen av IED används begreppet delges medan det i den engelska versionen står notify som närmast betyder underrätta. Ordet delges har i en specifik juridisk innebörd som således inte motsvaras av det engelska ordet notify. Utredningens bedömning är därför att det är tillräckligt att rapporten överlämnas till verksamhetsutövaren inom den angivna tiden utan att särskilt formkrav behöver iakttas. Rapporten ska även offentliggöras av till- synsmyndigheten enligt miljöinformationsdirektivet (2003/4/EG). Till skillnad från art. 24.2 IED uppställs inte krav på att infor- mationen aktivt ska göras tillgänglig via internet. Referensen i art. 23.6 IED görs till hela miljöinformationsdirektivet. Kraven i detta direktiv kan medlemsstaterna uppfylla antingen genom att rapporten publiceras av behörig myndighet på internet eller på annat sätt, t.ex. genom att hänvisa till möjligheten att ta del av handlingen hos myndigheten. Medlemsstaterna kan även välja att uppfylla kraven genom att publicera information om att rapporten finns och var den går att få tag på. Det finns i svensk rätt inga preciserade krav på upprättande av till- synsrapporter. Däremot finns en allmän skyldighet för myndig- heter att anteckna uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ären- det om det avser myndighetsutövning mot någon enskild (15 § för- valtningslagen (1986:223)). Av svaren på de frågor som utredningen tillställt ett antal kom- muner framgår att rapportering efter tillsynsbesök sker på olika sätt. Vissa kommuner upprättar tillsynsprotokoll och andra upp- rättar endast tjänsteanteckningar. Mot bakgrund av att IED inte uppställer några formkrav på den rapport som ska upprättas bör en diarieförd tjänsteanteckning vara tillräcklig för att uppfylla Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt direktivets krav på rapportering. Det viktiga är att tillsynsmyndig- heten skriftligen dokumenterar sina iakttagelser från tillsynsbesö- ket. Av den upprättade handlingen ska även eventuellt behov av uppföljning framgå. Det torde redan vara gängse praxis att till- synsmyndigheten i någon form dokumenterar gjorda platsbesök. Detta följer också av (2001:4) där det anges att ett tillsynsbesök alltid bör resultera i en skriftlig rapport med de förelägganden eller förbud eller den rådgivning som behövs till verksamhetsutövaren. Kraven på skriftlig dokumentation bör dock ändå preciseras i en författning eftersom IED även anger en tidsram för rapportens upprättande. För att inte skapa en onödigt betungande dokumentationsskyldighet anser utredningen att kravet i art. 23.6 bör begränsas till att avse tillsynsbesök endast vid IED-anläggningar. Att den skriftliga handlingen ska innehålla en beskrivning av de iakttagelser som är relevanta för att bedöma hur anläggningen uppfyller tillståndsvillkoren och eventuella behov av att vidta åtgärder följer av 26 kap. 1 § och behöver därför inte specificeras i en ny bestämmelse. I likhet med kravet på viss tillsynsfrekvens anser utredningen att en bestämmelse om upp- rättande av tillsynsrapporter bör placeras i miljötillsynsförordningen. Av denna bestämmelse ska också framgå att den skriftliga handlingen ska överlämnas till verksamhetsutövaren . Mot bakgrund av utredningens tolkning av art. 23.6 innebär detta att den svenska offentlighetsprincipen är tillräcklig för att uppfylla kraven i art. 23.6 andra stycket. Sammanfattningsvis kan konstateras har ett väl uppbyggt system för miljötillsyn där viktiga instrument för myndigheterna är behovsutredning och tillsynsplaner. Eftersom myndigheterna redan synes uppfylla kraven i IED vad gäller frekvens och dokumentation av tillsynsbesöken kommer utredningens författningsförslag inte att medföra några krav på ändrade rutiner i praktiken. Tillsynen spelar en mycket central roll på miljöområdet och det är av stor vikt att myndigheterna prioriterar tillsynen. I regeringens förslag om en tydligare och effektivare tillsyn kritiserades bl.a. kommunerna för att inte i tillräcklig utsträckning satsa på tillsyns- uppgifterna (prop. 2004:100, s. 135). Av landets 1 070 IPPC- anläggningar utövar kommunerna tillsyn över och Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt länsstyrelserna över resterande . 94 av landets 290 kom- muner utövar tillsyn över IPPC-anläggningar. Förhoppningsvis har en del ändrats sedan kritiken framfördes så att tillsynen prioriteras i högre grad. Utredningen har uppfattat att tillsynen varierar i effek- tivitet mellan kommunerna som på grund av storlek och andra faktorer har varierande förutsättningar. De EU-rättsliga kraven på tillsyn och omprövning av tillstånd m.m. kan vara särskilt svåra för små kommuner att efterleva. Detta kan leda till problem för till- sedda verksamheter ur likabehandlings- och rättssäkerhets- perspektiv. Formerna för och inriktningen av tillsynen ställer krav på tillsynsmyndigheterna att upprätthålla en nationell likformighet i sin myndighetsutövning i förhållande till tillsynsobjekten. Här skulle effektivitetsvinster kunna uppnås genom ett än mer omfat- tande mellankommunalt samarbete. Ett sådant samarbete skulle kunna minska mindre kommuners sårbarhet och öka verk- samhetens kvalitet utan en motsvarande ökning av insatta resurser. Ett exempel på mellankommunalt samarbete är det som bedrivs mellan , , och kommun i . Tillsynen kräver också ett bra centralt stöd och utvecklad till- synsvägledning. Förutom en prioritering av tillsynsarbetet och en egenkontroll hos myndigheterna i fråga om hur arbetet kan bedri- vas effektivare är det även av stor vikt att de offentliga åtagandena har stöd av staten genom en långsiktig finansieringsplan. Detta krav uttrycks i direktivets preambel (para 26) på så sätt att med- lemsstaterna bör se till att det finns tillräcklig tillgång till personal med de färdigheter och kvalifikationer som behövs för att effektivt genomföra tillsynen. Det är särskilt viktigt att myndigheter inte töms på den tekniska kompetensen eftersom tillämpningen av IED kräver ett tekniskt fokus. 4.12Tillgång till information och allmänhetens deltagande i tillståndsförfarandet Utredningens bedömning: Svensk rätt uppfyller direktivets regler om allmänhetens deltagande och tillgång till information i de tillståndsprocesser som omfattas av direktivet både i miljö- balken och i annan lagstiftning. Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt Utredningens förslag: För att underlätta den elektroniska hanteringen av handlingar ingivna till domstol ska ansöknings- handlingar, om det är lämpligt, även ges in elektroniskt. Debatten om access to har förts , men miljö- demokratiska frågor har successivt fått ökad betydelse och bilden av tillståndsprocessen som enbart en affär mellan verksamhets- utövaren och myndigheten har förändrats. Tillståndsprocessen har därigenom blivit mer av en förankringsprocess, dvs. en process som ger enskilda och organisationer en möjlighet att bli informerade, att få delta och även att utmana besluten rättsligt. Att allmänheten ges effektiva möjligheter att delta i beslutsprocesser leder till ett bety- delsefullt flöde av information till prövningsorganen. Ett sådant system ökar insynen och allmänhetens möjligheter att påverka och kontrollera samt bidrar till att allmänhetens medve- tenhet om miljöfrågor ökar. Den internationella överenskommelse som utgör ledande standard på miljöområdet är Konventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutspro- cesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor (Århuskon- ventionen). Den antogs av FN:s ekonomiska kommission för (UNECE) och har 45 parter. tillträdde kon- ventionen . tillträddes konventionen också av EU. Århuskonventionen bygger på en insikt om att miljöarbetet måste vara förankrat hos allmänheten och att det kan förbättras genom allmänhetens påverkan på myndigheter och beslutsfattare. Det förutsätter i sin tur att allmänheten har kunskap om tillståndet i miljön och har kanaler för att medverka i beslut som har betydelse för miljön. Dessa tre grundprinciper utgör grunden för Århuskon- ventionen och brukar kallas konventionens tre pelare; rätten till information, allmänhetens deltagande i beslutprocesser och till- gången till rättslig prövning i miljöfrågor. Konventionen slår tyd- ligt fast att tillgången till dessa rättigheter och utövandet av dem har betydelse för de möjligheter allmänheten har att kunna påverka sin miljö och att garanterandet av dessa rättigheter är en viktig faktor för skyddet av miljön. Århuskonventionen har medfört kompletteringar i tillstånds- regimerna i både MKB- och IPPC-direktiven och antagandet av bl.a. miljöinformationsdirektivet (2003/4/EG). Enligt art. 15 IPPC-direktivet ska den berörda allmänheten ha möjlighet att delta i beslutsprocessen när tillstånd meddelas för nya verksamheter, vid Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt väsentliga ändringar och vid uppdatering i form av nya utsläpps- gränsvärden. De närmare bestämmelserna för hur deltagande ska gå till återges i bilaga V till IPPC-direktivet. Begreppen allmänheten och den berörda allmänheten definieras i art. 2.14–15 och överens- stämmer i huvudsak med Århuskonventionens definition. Art. 24 respektive bilaga IV samt art. 3.16–17 i IED är till stora delar baserade på IPPC-direktivets bestämmelser. IED innehåller dock en del tillägg, bl.a. vad avser den berörda allmänhetens delta- gande vid uppdatering av tillstånd om tillämpning av undantags- bestämmelsen i art. 15.4 föreslås (art. 24.1 c)). En annan nyhet är att allmänheten ska informeras om titeln på relevanta BAT-refe- rensdokument samt hur tillståndsvillkor inklusive begränsnings- värdena för utsläpp har fastställts i förhållande till BAT och de sär- skilda skälen för det fall undantagsmöjligheten enligt art. 15.4 till- lämpats (art. 24.2 d)–f)). Vidare ska relevanta uppgifter om de åtgärder som vidtagits av verksamhetsutövaren efter det att verk- samheten definitivt har upphört enligt art. 22 göras tillgänglig för allmänheten via internet (art. 24.3 a)). Enligt art. 24.1 IED ska den berörda allmänheten på ett tidigt sta- dium ges tillfälle att på ett effektivt sätt delta i tillståndsförfaranden vid ansökan om nya anläggningar, ansökan om ändring samt vid uppdatering av tillstånd när tillämpning av art. 15.4 IED föreslås eller om nya begränsningsvärden för utsläpp behöver fastställas på grund av att anläggningen orsakar förorening av viss betydelse. I bilaga IV IED anges vissa regler för allmänhetens deltagande i beslutsprocesser. Av dessa regler följer att allmänheten genom offentliga meddelanden eller på annat lämpligt sätt ska informeras om bl.a. en tillståndsansökan, eventuellt samråd och tid för ytt- rande. Vidare har den berörda allmänheten rätt att ta del av vissa handlingar och rätt att inom rimlig tid inkomma med yttranden innan beslut fattas. Resultatet av allmänhetens deltagande ska även beaktas av beslutande organ. Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt Allmänhetens deltagande vid ansökan om nytt tillstånd De svenska bestämmelserna om allmänhetens delaktighet i beslut som rör miljön utgör en väsentlig del av proceduren för tillstånds- givning enligt . Dels innehåller krav på samrådsförfarande i ett tidigt skede av beslutsförfarandet, dels innehåller balken regler om kungörande (av miljökonsekvens- beskrivning och av ansökan) och möjligheter att yttra sig innan ett mål eller ärende avgörs. Innan en ansökan om tillstånd ges in uppställs när det gäller till- ståndspliktiga verksamheter i regler om samråd vid utarbetande av miljökonsekvensbeskrivningar. Samrådet ska inledas och ske i behövlig omfattning. Dessa regler finns i 6 kap. och MKB-förordningen. Samråd ska ske bl.a. med de enskilda som kan antas bli särskilt berörda. Denna grupp omfattar grannar och liknande, dvs. personer som i många fall är sakägare. Av motiven framgår dock att andra inte är utestängda från proces- sen (prop. 1997/98:45, del 1, s. 285). Uppgiften om att samråd har skett enligt 6 kap. 4–6 §§ ska tas med i tillståndsansö- kan. När tillståndsansökan för en viss verksamhet inkommit till prövningsmyndigheten ska ansökan tillsammans med miljökonse- kvensbeskrivning kungöras enligt 6 kap. 8 § , som hänvisar till 19 kap. 4 § och 22 kap. 3 § . För förvalt- ningsmyndigheterna och kommunerna gäller som huvudprincip att kungörelse ska ske men detta krav är inte obligatoriskt. Om det är uppenbart att syftet med kungörandet kan nås på enklare sätt än genom kungörelsens införande i tidning, bör det enklare tillväga- gångssättet kunna användas. Härav följer att en bestämd och till antalet begränsad krets av sakägare kan underrättas genom brev. En ansökan i ett ansökningsmål som tas upp till prövning av mark- och miljödomstol måste däremot kungöras enligt 22 kap. 3 § miljöbal- ken. Denna bestämmelse innehåller också en uppräkning av vilken information som kungörelsen ska innehålla. Uppräkningen mots- varar i huvudsak Århuskonventionens (art. 6.2 a)) och direktivets krav. Bilaga IV IED innehåller krav på att offentliga meddelanden ska innehålla uppgift om att projektet omfattas av en miljökonse- kvensbeskrivning, uppgift om vilka beslut som kan komma att fatt- tas, uppgift om gränsöverskridande samråd eller uppgift om vilken SOU 2011:86 Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt miljöinformation av betydelse som finns tillgänglig. Dessa krav framgår inte uttryckligen av 22 kap. 3 § . Enligt 22 kap. 1 § ska en ansökan i förekommande fall inne- hålla en miljökonsekvensbeskrivning samt uppgifter om det samråd som skett enligt 6 kap. 4–6 §§ . I kravet på att kungö- relsen ska innehålla en kortfattad redogörelse för ansökan (22 kap. 3 § ) får därför anses ingå att ange att det finns en miljökonsekvensbeskrivning, och att gränsöverskridande samråd skett, om så är fallet. Eftersom det framgår av ansökan vilket beslut som sökanden önskar är det vidare inte nödvändigt att uttryckligen kräva att kungörelsen ska innehålla uppgift om vilka beslut som kan komma att fattas. I och med att det kungörs att det gjorts en miljökonsekvensbeskrivning som innehåller miljöinformation av betydelse behöver heller inte något uttryckligt krav på kungörel- sens innehåll i detta avseende föreskrivas. En miljökonsekvens- beskrivning ska nämligen innehålla de uppgifter som behövs för att identifiera och beskriva de effekter som en planerad verksamhet kan medföra på miljön (jfr 6 kap. 3 och 7 §§ ). Svensk rätt behöver därför inte ändras för att uppfylla kravet i bilaga IV. Svensk rätt har också regler om allmänhetens deltagande efter att en ansökan om tillstånd lämnats in. En ansökan om tillstånd prövas av mark- och miljödomstol eller länsstyrelse beroende på vilken verksamhet det rör sig om. En ansökan om tillstånd som prövas av mark- och miljödomstol som första instans ska prövas som ansökningsmål. Regler om länsstyrelsernas och domstolarnas handläggning finns i 19 och 22–23 kap. och i lagen (2010:921) om mark- och miljödomstolar. Av sistnämnda lag fram- går att regler gäller som utgångspunkt för de mål där mark- och miljödomstol utgör första instans, medan bestäm- melserna i lagen (1996:242) om domstolsärenden som utgångs- punkt gäller i de mål som har överklagats till en mark- och miljö- domstol. Efter kungörelse av ansökan och miljökonsekvens- beskrivning ska dessa handlingar hållas tillgängliga för allmänheten, som ska beredas tillfälle att yttra sig över dem innan målet eller ärendet prövas, jfr 6 kap. 8 § och 22 kap. 10 § . Den allmänhet som bereds möjlighet att delta i detta stadium av beslutsprocessen är alltså mycket vid i det att den som vill kan lämna synpunkter inför ett beslut. Vem som helst kan yttra sig och ta del av handlingarna i målet eller ärendet. Detta följer av offent- lighetsprincipen och principen om officialprövning. Enligt sist- nämnda princip kan alla som vill delta i en miljöbeslutsprocess och Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt prövningsmyndigheten måste beakta alla synpunkter. I de flesta fall hålls en muntlig förhandling vid mark- och miljödomstol i mål avseende verksamheter som kan antas få en betydande miljöpåver- kan. Eftersom kallelsen till en sådan förhandling kungörs kan enskilda och organisationer som anser sig berörda delta även i denna del av målets handläggning. Vid prövning av miljöfarlig verk- samhet vid länsstyrelse eller nämnd är dock förfarandet som huvudregel skriftligt. Enligt 19 kap. 4 § 3 ska sammanträde hållas endast om det behövs för utredningen i ären- det. Århuskonventionen och IED innebär inte ett krav på kungö- relse av överklagande (jfr 23 kap. 5 § ). Enligt bilaga IV punkten 5 IED ska det fastställas rimliga tids- ramar för de olika etapperna i beslutsprocessen. Det har vid genomförandet av Århuskonventionen och IPPC-direktivet inte ansetts nödvändigt att ange några specifika tidsramar eftersom vad som utgör lämplig tidsrymd naturligtvis är beroende av den tänkta verksamhetens art och omfattning (prop. 2004/05:65, s. 66 f.). Av 22 kap. 10 § följer bara att det är upp till domstolen att bestämma inom vilken tid synpunkter på ansökan ska ha inkommit. Allmänhetens deltagande vid ändring av tillstånd Om en ansökan om ändring av tillstånd inkommer till en svensk tillståndsmyndighet ska den behandlas på samma sätt som en initial ansökan om tillstånd, vilket innebär att reglerna om kungörelse m.m. blir tillämpliga. Kravet på upprättande av miljökonsekvens- beskrivning i 6 kap. 1 § omfattar även ändringar av verksamheter. Samrådsreglerna i 6 kap. blir alltså till- lämpliga även vid ändring av tillstånd. Allmänhetens deltagande vid översyn och omprövning Som redogörs för i kapitel 6 föreslår utredningen att processen vid uppdatering av tillståndsvillkoren till följd av kraven i IED kommer att delas upp så att det först görs en översyn av villkoren för att avgöra om det krävs en omprövning av tillståndsvillkoren. Omprövningsförfarandet enligt 24 kap. inleds enligt utredningens förslag endast om tillsynsmyndigheten anser att en SOU 2011:86 Genomförande av kapitel II IED i svensk rätt uppdatering av villkoren är nödvändig. Vidare föreslås verksam- hetsutövaren bli ansvarig för att driva en omprövningsprocess som är utlöst av offentliggörandet av en ny BAT-slutsats. Utredningen har i denna del lämnat förslag till ändring av bestämmelsen i 24 kap. 8 § om prövningsmyndighetens möjlighet att ändra villkor på verksamhetsutövarens begäran. Verksamhets- utövaren ska lämna in ett underlag till tillsynsmyndigheten som visar om verksamheten uppfyller kraven i en ny BAT-slutsats. För det fall verksamhetsutövaren anser att de för anläggningen redan gällande tillståndsvillkoren med mindre stränga begränsningsvärden för utsläpp inte behöver uppdateras blir art. 24.1 c) IED tillämplig. Allmänheten har då rätt att delta i ett sådant förfarande. Utred- ningen har därför föreslagit att prövning av undantagsregelns till- lämplighet ska göras av prövningsmyndighet. Detsamma gäller enligt art. 24.1 d) IED om anläggningen orsakar förorening av sådan betydelse att nya eller reviderade begränsningsvärden för utsläpp behöver införas. Om det visar sig att nya eller reviderade begränsningsvärden för utsläpp behöver införas kommer en formell omprövning att ske på myndigheternas initiativ med stöd av 24 kap. 5 § . Därigenom kommer regler om kungörelse och rätt för allmänheten att delta och lämna synpunkter att gälla. En ansökan om omprövning enligt 24 kap. 5–9 §§ handläggs som ett ansökningsmål enligt 21 kap. 1 a § första stycket 7 miljö- balken och prövas av mark- och miljödomstol som första instans om ansökan rör en A-verksamhet.