sou · H0B384 · 2012-12-18 00:00:00 — I det nya åtalet gjordes gällande att han skulle ha orsakat målsäganden allvarlig kroppsskada. Sökanden dömdes för detta brott, samt ytterligare brottslighet, till fängelse. fann att sökanden vid två olika tillfällen hade dömts för våld som han hade utövat vid ett och samma tillfälle mot målsäganden. Det var enligt domstolen uppenbart att båda avgörandena behandlade samma händelse och samma agerande (punkten 63 i domen). Domstolens slutsats var att omständigheterna i de båda fallen var väsentligen desamma (punkten 64 i domen). Det för- hållandet att den nationella domstolen i den senare processen hade reducerat fängelsestraffet med hänsyn till den tidigare domen påverkade inte slutsatsen att sökanden hade blivit föremål för två brottmålsprocesser på grund av samma gärning (punkten 65 i domen). fann att sökanden hade blivit föremål för en senare rättegång, trots att domstolen i denna hade varit väl medveten om den tidigare processen. Därmed hade sökandens rätt enligt artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till kränkts (punkterna 68 och 69 i domen). 33 , ansökan nr 55759/07. Näringsförbud i förhållande till 4.7Europadomstolens praxis i fråga om flera sanktioner för samma brott Syftet med artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till Europa- konventionen är, som har påpekats, att förhindra återupp- repandet av en brottmålsprocess. Således hindrar inte artikeln att olika sanktioner döms ut av olika myndigheter, t.ex. en domstol och en administrativ myndighet. Detta förhållande har bekräftats av i beslut i målet R.T. mot Schweiz.34 Sökanden hade, på grund av ett rattfylleribrott, genom be- slut fått sitt körkort återkallat av en administrativ myndighet. dömdes han till fängelse och böter av en annan myndighet. Beslutet om körkortsåterkallelse över- klagades av sökanden till en förvaltningsdomstol, som fastställde beslutet. Enligt hade det inte varit fråga om en upprepning av en brottmålsprocess. Som skäl för detta angav domstolen bl.a. att sanktionerna (fängelse, böter och körkortsåterkallelse) var förutsedda i den nationella lagstiftningen. I dom i målet Maszni mot Rumänien35 hade sökanden dömts för anstiftan till förfalskning och användande av förfalskade dokument efter att ha använt ett förfalskat körkort. Påföljden bestämdes till villkorlig dom. I ett senare skede åter- kallade polismyndigheten sökandens körkort. konstaterade att det nära sambandet mellan den villkorliga domen och återkallelsen av körkortet, gjorde att den senare åtgärden fram- stod som en integrerad del av brottmålsprocessen. Därmed hade det inte skett något brott mot artikel 4.1 i sjunde tilläggsproto- kollet till . På liknande sätt resonerade i fallet (jfr avsnitt 4.5.4). Domstolen konstaterade att det svenska systemet med körkortsåterkallelse inte stred mot principen om förbudet mot dubbla brottmålsprocesser. Enligt domstolen förelåg det en tillräckligt nära koppling – i fråga om substans och tid – mellan straffprocessen och återkallelsen för att återkallelsen skulle kunna betecknas som en del av påföljden för det grova rattfylleri och den olovliga körning som sökanden hade gjort sig skyldig till. De ovannämnda uttalandena bidrog till att meddelade avgöranden gjorde bedömningen att det inte fanns klart stöd för att det svenska systemet – där en person både 34Den , ansökan nr 31982/96. 35Den , ansökan nr 59892/00. Näringsförbud i förhållande till kan dömas för skattebrott och påföras skattetillägg av olika myndig- heter vid skilda tillfällen – är oförenligt med (se rättsfallen NJA 2010 s. 168 I och II). Avgörande för bedömningen av om förbudet mot dubbla brott- målsprocesser kan komma att aktualiseras i fråga om näringsförbud är huruvida ett beslut om näringsförbud är att beteckna som ett straff i mening. Det finns således skäl att inledningsvis besvara den frågan för att därefter, för det fall ett näringsförbud är att jämställa med straff, ta ställning till i vilka situationer frågan om förbudet mot dubbla brottmålsprocesser kan komma att aktualiseras. 4.8.1Är näringsförbud att anse som straff i mening? Som har konstaterats utgör ett näringsförbud inte ett straff enligt inhemsk svensk rätt utan är närmast att beteckna som en administrativ sanktion. Enligt Engelkriterierna måste dock, vid bedömningen av om ett näringsförbud utgör ett straff i den mening som avses i , hänsyn tas även till gärningens art. Därvid har det bl.a. betydelse om gärningen är sådan att den kan begås av var och en samt syftet med den till gärningen knutna sanktionen. Hänsyn ska även tas till den påföljd som kan komma i fråga. Lagen om näringsförbud är generell i den meningen att den gör det möjligt att meddela näringsförbud mot en relativt omfattande grupp av personer (enskilda näringsidkare, vissa ställföreträdare för juridiska personer och faktiska företrädare för juridiska personer). Näringsförbudets syfte är att – såsom det har angetts i förarbetena – undanröja en skadehärd men även att utgöra en adekvat reaktion mot ett klandervärt beteende.36 Ett näringsförbud med- delas , lägst tre och högst , och även i de fall där förbudstiden bestäms till den kortaste tiden innebär förbudet en omfattande begränsning i den enskildes möjligheter att bedriva näring. Angivna förhållanden – att bestämmelserna om näringsför- 36 Se prop. 1985/86:126 s. 34. Näringsförbud i förhållande till budet riktar sig mot en generell grupp, att ett av syftena med bestämmelserna är att verka avskräckande och att ett näringsförbud innebär en omfattande inskränkning av den dömdes handlingsfrihet – talar för att ett sådant förbud är att beteckna som ett straff i mening. Det kan visserligen synas som att avgörande i fallet Storbråten talar i motsatt riktning. kon- staterade där att det norska systemet med konkurskarantän inte är att jämställa med straff i mening (se avsnittet 4.5.3). Det och det norska systemet med konkurskarantän uppvisar emellertid betydande skillnader. Ett beslut om konkurskarantän bygger på en preliminär bedömning (det räcker att misskötsamhet kan antas) och har därmed karaktären av provisoriskt beslut, meddelat i avvaktan på en eventuellt kom- mande straffprocess. Ett beslut om näringsförbud utgör däremot en reaktion på en konstaterad misskötsamhet. Därtill kommer att ett beslut om konkurskarantän har relativt begränsad innebörd; det hindrar endast vissa engagemang i bolag . Ett beslut om näringsförbud utgör en mera ingripande begränsning i rätten att bedriva näring och framstår där- igenom också som mera bestraffande. Ett näringsförbud kan också meddelas under betydligt än . Det för- hållandet att man vid bestämmandet av näringsförbudets längd tar hänsyn till graden av konstaterad misskötsamhet understryker näringsförbudets bestraffande karaktär. De norska och svenska systemen uppvisar således så stora skillnader att det inte är möjligt att utifrån fallet Storbråten dra slut- satsen att ett näringsförbud inte är att jämställa med ett straff i mening. motivering har förstärkt oss i uppfattningen att ett näringsförbud är att jämställa med ett straff i mening. Vi utgår därför i det följande från att ett beslut om näringsför- bud är att anse som ett straff i mening. Näringsförbud i förhållande till 4.8.2Finns det några andra sanktioner som kan aktualiseras i samband med näringsförbud och som är att anse som straff i mening? Bedömningen i föregående avsnitt innebär att förbudet mot dubbla processer kan komma att aktualiseras i samband med att närings- förbud meddelas med anledning av brott. Motsvarande fråga kan emellertid aktualiseras även i situationer där en enskild näringsidkare riskerar att, förutom näringsförbud, påföras någon annan typ av sanktion som är att jämställa med straff i mening. Sådana situationer kan uppkomma med anledning av näringsförbud som meddelas med stöd av 1 a och 2 a §§ lagen om näringsförbud. Näringsförbud får enligt de nämnda paragraferna meddelas den som i egenskap av enskild näringsidkare grovt har åsidosatt vad som har ålegat honom i näringsverksamhet och därvid 1.i avsevärd omfattning har underlåtit att betala sådan skatt, tull eller avgift som omfattas av bestämmelserna om betalnings- säkring i skatteförfarandelagen (2011:1244)37, eller 2.har överträtt förbudet i 2 kap. 1 § konkurrenslagen (2008:579) eller i artikel 101 i EUF-fördraget, om överträdelsen har inne- burit att företag i samma produktions- eller handelsled fast- ställer försäljningspriser, begränsar eller kontrollerar produktion eller delar upp marknader. Överträdelser av detta slag kan medföra att näringsidkaren även påförs skatte-, transport- eller tulltillägg samt konkurrensskade- avgift.38 Därmed får det betydelse om åläggandet av sådana tillägg och avgifter är att anse som straff i mening. Skatte-, transport- och tulltillägg I fråga om transporttillägg följer av lagen (1998:506) om punkt- skattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och energiprodukter att ett sådant tillägg ska påföras en avsändande 37Enligt lagen (2011:1323) om ändring av lagen om näringsförbud ska vid prövningen av för- utsättningarna för näringsförbud, som görs efter ikraftträdandet, 1 a § i sin äldre lydelse tillämpas i fråga om underlåtenhet att betala sådan skatt, tull eller avgift som omfattades av lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter. 38Se 49 kap. skatteförfarandelagen (2011:1244), 4 kap. 1 § lagen (1998:506) om punkt- skattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och energiprodukter, 8 kap. 2och 3 §§ tullagen (2000:1281) samt 2 kap. 5 § konkurrenslagen (2008:579). Näringsförbud i förhållande till upplagshavare eller registrerad avsändare vid underlåtenhet att sända med vissa i lagen närmare angivna dokument. Vidare ska transport- tillägg påföras en skattskyldig som bl.a. brister i sin anmälnings- skyldighet. Slutligen kan ett sådant tillägg påföras en förare som inte har med sig vissa i lagen närmare angivna dokument. Transport- tillägget motsvarar av de punktskatter som belöper på eller kan antas belöpa på de varor för vilka bestämmelserna inte har iakttagits.39 Tulltillägget ska enligt 8 kap. 2 § tullagen tas ut om den som är gäldenär och skyldig att lämna skriftlig eller med databehandlings- teknik upprättad tulldeklaration på något annat sätt än muntligt under förfarandet har lämnat en oriktig uppgift till ledning för tull- taxering. Detsamma gäller, om gäldenären har lämnat en sådan upp- gift i ett ärende som avser omprövning av tulltaxeringsbeslut eller i ett överklagat ärende som avser fastställande av tull och uppgiften inte har godtagits efter prövning i sak. Tulltillägget är av den tull som inte skulle ha påförts, om den oriktiga uppgiften hade godtagits. Vidare följer av 2 a § samma kapitel att tulltillägg även ska påföras dels i de fall då skönstulltaxering har skett på grund av utebliven tulldeklaration och sådan inte har kommit in trots att ett föreläggande har sänts ut till gäldenären, dels då det vid sköns- tulltaxering har skett avvikelse från deklarationen. Slutligen följer av 3 § samma kapitel att tulltillägg ska påföras även i andra fall, nämligen om tull ska tas ut på grund av olaglig införsel, olagligt undandragande av varor från tullövervakning eller förfogande i övrigt över en icke- gemenskapsvara, i strid mot föreskriven inskränkning i förfogande- rätten. Som redovisats har ansett att skatte- tillägg är att beteckna som straff i mening.40 Systemen med transport- och tulltillägg har utformats med skatte- tillägget som förebild.41 Med hänsyn till detta och till Europadom- stolens praxis talar övervägande skäl för att även dessa tillägg är att anse som straff i mening. 39Se 4 kap. 1 § lagen om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaks- varor och energiprodukter. 40Se fallen Janosevic och m.fl. 1995/96:197 s. 13 och prop. 1999/2000:126 s. 120. Näringsförbud i förhållande till En konkurrensskadeavgift betecknas inte som ett straff i inhemsk svensk rätt utan som en sanktionsavgift.42 En konkurrensskade- avgift kan åläggas ett företag om företaget eller någon som handlar på dess vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har överträtt för- buden i 2 kap. 1 § eller 7 § konkurrenslagen eller i artikel 101 eller artikel 102 i EUF-fördraget. Syftet med konkurrensskadeavgifter är enligt förarbetena att få till stånd en effektiv ekonomisk sanktion.43 Enligt 3 kap. 8 § kon- kurrenslagen ska avgiften bestämmas efter överträdelsens sanktions- värde. Därvid ska beaktas hur allvarlig överträdelsen är samt hur länge den har pågått. Vid bedömningen av överträdelsens allvar ska hänsyn tas till överträdelsens art, marknadens omfattning och betydelse samt överträdelsens konkreta eller potentiella påverkan på konkurrensen på marknaden. Avgiften får inte överstiga av företagets omsättning föregående räkenskapsår. I likhet med näringsförbud är konkurrensskadeavgifter generella i sin omfattning och de kan få långtgående konsekvenser för det enskilda företaget. De är avsedda att ha en avskräckande effekt. Därmed finns det goda skäl att tro att skulle finna att konkurrensskadeavgifter är att anse som straff i Europa- konventionens mening. 4.8.3I vilka sammanhang kan det uppstå dubbla brottmålsprocesser? Den ovan redovisade bedömningen innebär att förbudet mot dubbla brottmålsprocesser kan aktualiseras i en rad olika sammanhang där näringsförbud kan komma att meddelas. För att ett svenskt för- farande ska anses strida mot artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till måste det dock innebära att en person blir föremål för två skilda processer. Det i praktiken vanligaste fallet, dvs. när näringsförbud meddelas inom ramen för en brottmåls- rättegång där även frågan om straffrättsligt ansvar prövas, utgör därför inte något problem i detta sammanhang. 1992/93:56 s. 30. 1992/93:56 s. 30. Näringsförbud i förhållande till Ytterligare en förutsättning för att ett svenskt förfarande ska strida mot den nämnda artikeln är att det tidigare avgörandet har vunnit laga kraft innan den senare processen är slutligt avgjord. Det saknar härvid betydelse huruvida personen har dömts eller frikänts i den inledande processen, eftersom principen avser skydda såväl den som blivit dömd som frikänd. Eftersom principen har som syfte att motverka dubbla brottmålsprocesser, saknar det också be- tydelse om frågan om näringsförbud prövas i den första eller den senare processen. Det avgörande är i stället om en senare process har inletts eller inte. Näringsförbud med anledning av brott eller konkurs Även om ett näringsförbud enligt 1 § lagen om näringsförbud är nära förknippat med en brottsutredning, hindrar varken lagen om näringsförbud eller 30 kap. 9 § att åklagaren avstår från att föra talan om näringsförbud i samband med åtal för att i stället föra en särskild talan om näringsförbud, grundad på den aktuella brottsligheten, när den tidigare brottmålsdomen har vunnit laga kraft. Den nära kopplingen mellan brott och näringsförbud, såväl under utredningen som under den efterföljande processen, gör emellertid att den beskrivna situa- tionen torde vara mycket ovanlig. Vi har inte kunnat hitta något exempel på att åklagaren har valt att agera på det angivna sättet. Förbudet mot dubbla processer kan även aktualiseras i samband med att en enskild näringsidkare meddelas företagsbot. Företags- bot betecknas inte som en påföljd för brott utan utgör en särskild rättsverkan av brott.44 Även om en företagsbot i svensk rätt inte ses som ett straff utgör förekomsten av ett brott i näringsverksamhet en nödvändig förutsättning för att sanktionen ska kunna tillgripas. Vidare har det i förarbetena understrukits att boten har en be- straffande funktion.45 Företagsbot kan aktualiseras även i samband med bötesbrott. I vissa fall kan företagsboten därvid utgöra ett 44Se 1 kap. 8 § . 1985/86:23 s. 23 f. Näringsförbud i förhållande till alternativ till straff. Om ett brott som kan föranleda talan om före- tagsbot har begåtts av oaktsamhet och inte kan antas föranleda någon annan påföljd än böter, får nämligen, enligt 36 kap. 10 a § , brottet åtalas av åklagare endast om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Den nämnda bestämmelsen innebär att företagsbot ibland kan vara den enda sanktionen som döms ut till följd av brott i näringsverksamhet. Om företagsboten riktar sig mot en enskild näringsidkare och åklagaren i en senare process, med hänvisning till det tidigare brottet, yrkar att näringsidkaren ska meddelas näringsförbud, aktualiseras därför förbudet mot dubbla processer. Vi har dock inte hittat något faktiskt exempel på att denna situation har uppkommit. Mot bakgrund av att den brottslighet som har föranlett företagsboten regelmässigt måste antas ha varit av förhållandevis ringa slag för att inte kan leda till åtal – och därmed knappast värd att åberopa i en senare process om näringsförbud – bedömer vi inte heller att den kan förväntas upp- komma. Näringsförbud med anledning av både tidigare och ny brottslighet En annan situation är när åklagaren till grund för en begäran om näringsförbud – framställd i samband med ett åtal för brott – åberopar även tidigare domar där personen har blivit dömd för brott i näringsverksamhet (se 3 § första stycket lagen om närings- förbud). Det kan hävdas att ett beslut om näringsförbud som grundas även på de tidigare domarna skulle kunna innebära en kränkning av artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till Europa- konventionen. Emellertid framgår av praxis att artikeln tar sikte på att förhindra en återupprepning av en rättegång som bygger på identiska omständigheter eller omständigheter som i allt väsentligt är desamma. Därmed utgör artikeln i normalfallet inte hinder mot att vid ett beslut om näringsförbud ta hänsyn till tidigare domar avseende brottslighet som har begåtts i näringsverk- samhet. Om den nya brottsligheten, i jämförelse med den tidigare, är av avsevärt mindre allvarligt slag – så att näringsförbudet fram- står som i praktiken uteslutande föranlett av de tidigare brotten – kan dock förbudet mot dubbla brottmålsprocesser aktualiseras. Näringsförbud i förhållande till Även i förhållande till näringsförbud i samband med konkurs (jfr 2 § lagen om näringsförbud) kan det uppstå situationer som strider mot principen om dubbla brottmålsprocesser. Om sökanden, för- utom den inträffade konkursen, åberopar även tidigare lagakraft- vunna brottmålsdomar, kan bedömningen bli att talan om närings- förbud grundar sig på väsentligen samma omständigheter som har legat till grund för de tidigare domarna. Avgörande för om så är fallet eller ej torde vara brottmålsdomarnas omfattning i för- hållande till den misskötsamhet som näringsidkaren har uppvisat i konkursfallet. Om yrkandet om näringsförbud huvudsakligen motiveras med den tidigare misskötsamheten och de åsido- sättanden som föregått den senare inträffade konkursen bara utgör en mycket begränsad del av det som läggs personen till last får yrkandet om näringsförbud anses grunda sig på väsentligen samma omständigheter som de tidigare åtalen. Den redovisade situationen torde dock uppkomma endast mycket sällan. praxis i fråga om flera sanktioner för samma brott Som ovan har berörts har i vissa situationer accepterat att ett brott förenas med flera påföljder som meddelas av olika myndigheter vid skilda tillfällen (se avsnitt 4.7). I de fall som domstolen har prövat46 har det varit fråga om beslut om återkallelse av körkort. Besluten synes ha fattats som en administrativ åtgärd utan någon särskild domstolsförhandling. har uppfattat återkallelserna som en del av en påföljd. Även om praxis är begränsad går det att av de meddelade domarna och besluten dra slutsatsen att det, för att en sådan ordning ska vara acceptabel, krävs att det dubbla för- farandet har varit förutsebart samt att det finns ett tillräckligt nära tids- och substansmässigt samband mellan de båda åtgärderna. Som exempel kan nämnas fallet R.T. där även lade vikt vid att sanktionerna var förutsedda i den nationella lag- stiftningen. En prövning av en ansökan om näringsförbud skiljer sig från det beskrivna. Som regel sker en prövning av en fråga om ett näringsförbud vid en förhandling i domstol. Det är således frågan 46 Se fallen R.T., Maszni och . Näringsförbud i förhållande till om en ny domstolsprocess och prövningen kan därmed inte – till skillnad från exempelvis återkallelse av ett körkort – likställas med en rent administrativ åtgärd som vidtas utan någon särskild pröv- ning. Eftersom frågan om näringsförbud blir föremål för en ny process, kan meddelandet av ett sådant förbud inte heller sägas vara förutsägbart i den meningen att en person kan förvänta sig att ett sådant förbud ska meddelas till följd av viss brottslighet. Därmed synes inte den praxis som etablerat i detta avse- ende vara tillämplig i fråga om näringsförbud. Vad som har sagts innebär att det kan uppstå situationer där meddelandet av näringsförbud på grund av brott kommer i konflikt med förbudet mot dubbla brottmålsprocesser. Enligt vår bedöm- ning torde dessa situationer i och för sig komma att inträffa utom- ordentligt sällan. Även om så är fallet är det emellertid mindre lämpligt att lagen överhuvudtaget ger utrymme för att de kan upp- komma. Vi återkommer med förslag till åtgärder i avsnitt 4.9. Näringsförbud i övriga situationer Näringsförbud enligt 1 a § och 2 a § lagen om näringsförbud har konstaterats att har ansett att skatte- tillägg omfattas av begreppet straff i artikel 4.1. i sjunde tilläggs- protokollet till . Eftersom transport- och tulltillägg har utformats med skattetillägg som förebild, saknas det skäl att tro att dessa tillägg skulle bedömas annorlunda vid en prövning av . Det finns överhuvudtaget inte några förfaranden som tillåter att frågan om skatte-, transport eller tulltillägg prövas vid ett och samma tillfälle som frågan om närings- förbud. En prövning av frågan om näringsförbud som grundar sig på samma eller väsentligen samma omständigheter som har föranlett ett beslut om skatte-, transport- eller tulltillägg står därför i strid med den aktuella artikeln i , om det tidigare beslutet har vunnit laga kraft. Näringsförbud i förhållande till Övervägande skäl talar för att även konkurrensskadeavgifter är att anses som straff i den bemärkelse som begreppet har i artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till . I samband med de ändringar av lagen om näringsförbud som gjordes i anslutning till införandet av konkurrenslagen (2008:579) uttalade regeringen att det endast i undantagsfall kan komma i fråga att ålägga en näringsidkare med enskild firma en konkurrensskade- avgift. Därtill låg det, enligt regeringen, nära till hands att anta att frågan om näringsförbud i sådana fall skulle avgöras som frågan om konkurrensskadeavgiften. Det föreföll, enligt regeringen, inte heller som troligt att enskilda näringsidkare i praktiken skulle komma att bli föremål för eller utländska kon- kurrensmyndigheters prövning av karteller. Därmed gjorde regeringen bedömningen att någon särskild undantagsregel i lagen om näringsförbud inte var påkallad.47 Vi delar bedömningen att det torde bli utomordentligt sällsynt att talan om konkurrensskadeavgift respektive näringsförbud mot en och samma näringsidkare förs vid olika tillfällen. För den bedömningen talar också det förhållandet att inte har väckt någon talan om näringsförbud. Risken för dubbla brottmålsprocesser i de nu behandlade fallen torde i och för sig vara liten. I likhet med vad vi har anfört bör lagen trots detta utformas så att den förhindrar att dubbla processer över huvud taget kan uppkomma. Det finns således skäl att även i denna del överväga en ordning som förhindrar att sådana situationer uppstår. Förbudet mot dubbla brottmålsprocesser Av 26 § första stycket lagen om näringsförbud följer att om ett näringsförbud har överträtts ska förbudet förlängas , om det inte finns särskilda skäl att underlåta förlängning. 47 Se prop. 2007/08:135 s. 176. Näringsförbud i förhållande till