sou · H0B334 · 2012-06-05 00:00:00 — Utifrån de allmänna mål som anges i lagen ska en verkställighetsplan upprättas, innehållande bl.a. vissa obligatoriska moment. SiS ska därefter på olika sätt kontrollera och på annat sätt verka för att påföljden verkställs enligt verkställighetsplanen. Vid vissa fall av allvarlig misskötsamhet har SiS en skyldighet att underrätta åklagarmyndigheten. Befordran av dom till verkställighet I 3–5 §§ regleras under vilka förutsättningar påföljden ungdoms- övervakning blir verkställbar mot den dömde. Paragrafen innehåller bestämmelser om domens befordran till verk- ställighet. Det anges i bestämmelsen att påföljden ska börja verk- ställas efter det att den blivit verkställbar mot den dömde. Det är alltid av särskilt stor vikt att verkställigheten av en påföljd för en ung lagöverträdare sker i så nära anslutning som möjligt till domstolens prövning. Det antal månader som dom- stolen bestämt att ungdomsövervakning ska gälla, räknas från och med den dag domen är verkställbar mot den dömde. Också på grund härav är det angeläget att den faktiska verkställigheten inleds . I paragrafen anges att en dom är verkställbar mot den dömde om han eller hon inte inom föreskriven tid har överklagat domen när det gäller påföljden. Att den dömde överklagar i andra delar, exem- pelvis gällande skadestånd, utgör inget hinder mot verkställighet. Inte heller utgör det något hinder mot verkställighet att åklagaren eller målsäganden överklagat domen. I paragrafen anges i första stycket att verkställigheten får inledas , om den dömde före överklagandetidens utgång för- klarar att han eller hon avstår från att överklaga domen, dvs. avger en s.k. nöjdförklaring. I andra och tredje styckena anges de närmare formerna för en nöjdförklaring. En nöjdförklaring får enligt bestämmelsen lämnas inför den domstol som har meddelat domen och inför SiS. Allmänt om verkställighetens mål och utformning 6–10 §§ innehåller de grundläggande bestämmelserna om verkställig- hetens mål och utformning. Det gäller sådant som syftet med verk- ställigheten, allmänna begränsningar utifrån proportionalitet, verk- ställighetsplanens centrala roll, koordinatorns uppgifter och social- nämndens ansvar. Paragrafen innehåller en grundläggande bestämmelse om verkställig- hetens mål och utformning. I bestämmelsen anges att verkställig- heten så långt möjligt ska utformas på ett sätt som är ägnat att före- bygga att den dömde återfaller i brott eller annars utvecklas ogynn- samt. Utifrån underbyggd kunskap ska konkreta åtgärder vidtas som kan antas vara verkningsfulla för att minska risken att den unge lagöverträdaren återfaller i brott. Den relativt långa verkställighets- tiden och den omfattande utredning som ska göras av den unges förhållanden (se kommentaren till 11–14 §§) möjliggör att olika slag av åtgärder kan vidtas för att understödja de skyddsfaktorer som kan minska risken i återfall och motverka de riskfaktorer som kan bidra till att den dömde på nytt gör sig skyldig till brott. Såväl de individuellt anpassade som de obligatoriska inslagen under verk- ställigheten ska så långt möjligt vara utformade så att de kan antas motverka återfall i brott. Risken för återfall i brott är i de flesta fall nära knuten till den unges utveckling i personligt och socialt hän- seende. De åtgärder som vidtas under verkställigheten kan därför motiveras utifrån ett allmänt syfte att verka för att den dömde utvecklas gynnsamt – utan att det specifikt handlar om brottsföre- byggande åtgärder. I paragrafen regleras inom vilka ramar verkställigheten ska ske. I likhet med påföljder som verkställs inom får verk- ställigheten inte innebära andra begränsningar av den dömdes frihet än vad som följer av denna lag, för att säkerställa humanitet och rättssäkerhet. De sätt på vilka den dömdes rörelsefrihet kan be- gränsas regleras i vissa särskilda bestämmelser i lagen (22–23 §§ och I bestämmelsen tydliggörs också att alla kontroll- och tvångs- åtgärder ska prövas mot den s.k. proportionalitetsprincipen, då de endast får användas om de står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Med tvångsåtgärd avses bl.a. provtagning enligt 28 § tredje stycket för kontroll att kravet på drogfrihet upprätthålls, polishämtning enligt 32 § för att säkerställa medverkan vid kart- läggning och sammanträffanden med koordinatorn samt polishand- räckning för att genomdriva förbud att vistas på viss plats. Med kontrollåtgärder avses bl.a. elektronisk kontroll enligt 24 § av före- skrifter om frihetsinskränkningar. Kravet på proportionalitet omfattar såväl ett beslut om att en kontroll- eller tvångsåtgärd ska vidtas som genomförandet av en sådan åtgärd. Paragrafen innehåller den grundläggande bestämmelsen om att det alltid ska upprättas en individuellt utformad verkställighetsplan för den dömde. I verkställighetsplanen ska anges hur verkställigheten ska vara utformad och vilka moment den ska innehålla. I 15–19 §§ anges vissa inslag som är obligatoriska och som det ska meddelas beslut om och vilka andra frågor som kan regleras i planen. Verk- ställigheten i det enskilda fallet kan dock inte grundas direkt på vad som anges i denna lag, utan det är en nödvändig förutsättning att det görs en heltäckande plan som innehåller såväl de obligatoriska som de mer individuellt anpassningsbara inslagen. Verkställighetsplanen ska utgå från vad som sägs i 6 § angående verkställighetens mål och utformning och vad som sägs i 7 § om proportionalitetshänsyn (se kommentaren till 6 och 7 §§). I 11–14 §§ finns bestämmelser om hur verkställighetsplanen ska upprättas. I 15–19 §§ finns bestämmelser om verkställighetsplanens innehåll och i 20 § uppföljning och ändringar i planen. I 29 § finns en bestämmelse om den dömdes skyldighet att följa planen. I 30– 33 §§ finns bestämmelser om åtgärder för att säkerställa verkställig- heten av planen och i 34 § finns bestämmelser om den verkställande myndighetens skyldigheter vid viss allvarlig misskötsamhet. I paragrafen anges att SiS ska förordna en särskild koordinator för den dömde under verkställigheten. Enligt vad som föreskrivs i 2 § ansvarar SiS för verkställigheten av ungdomsövervakning. Det inne- bär att myndigheten har att tillse att det upprättas en verkställig- hetsplan enligt vad som anges i lagen och att kontrollera att den efterlevs av den dömde. Det praktiska arbetet att verka för att planen efterlevs ska utföras av en särskild koordinator som förordnas av SiS. Koordinatorn kan antingen vara anställd hos SiS eller förordnas för uppdraget i det enskilda fallet. Oavsett anställningsförhållandet ska koordinatorn ges ett särskilt förordnande för var och en av de dömda som han eller hon ska arbeta med. För varje person som döms till ungdomsövervakning ska det bara finnas en koordinator. Uppgiften att vara koordinator ställer krav på särskild kompe- tens och erfarenhet av att arbeta med ungdomar som gjort sig skyldiga till allvarliga brott. Koordinatorn bör ha utbildning som socionom eller någon annan likvärdig utbildning samt därtill erfar- enhet av socialt arbete eller likvärdig erfarenhet. Koordinatorn bör medverka redan när verkställighetsplanen upprättas (se kommentaren till 11 §). I första hand bör han eller hon förordnas direkt när domen blir verkställbar mot den dömde. Som berörs ovan är koordinatorns huvuduppgift att verka för att planen efterlevs. Gentemot den dömde kan det ske genom stöd, hjälp och kontroll. Koordinatorn ska kontrollera att den unge följer vad som anges i verkställighetsplanen. Det kan för det första ske genom de kontakter som koordinatorn ska ha med den unge. Kon- trollen kan även ske genom att koordinatorn har löpande kontakt med sådana som har del i verkställigheten. Beroende på hur planen är utformad kan det vara t.ex. skola, kurator, praktikplats eller missbruksvården. Koordinatorn bör arbeta för ett nära samarbete med andra aktörer. I 24 § anges att efterlevnaden av verkställig- hetsplanen i vissa delar även kan kontrolleras med hjälp av elek- troniska hjälpmedel. Koordinatorn kan ge den dömde praktisk hjälp att genomföra planen. Det kan då handla om att hjälpa till med att hitta strukturer i vardagen för att t.ex. passa tider och komma till de rätta platserna för olika inslag i planen. I många fall torde det viktigaste för efterlevnaden vara det stöd koordinatorn kan ge den dömde att genomföra planen. I förläng- ningen måste den dömde själv ha en motivation och vilja att arbeta för en förändring till det bättre av sin situation. I första hand bör stödet därför handla om motivationshöjande samtal och andra sätt att stödja och uppmuntra den dömde. Koordinatorns främsta medel för att kontrollera att verkställig- hetsplanen efterlevs och att praktiskt verka för en sådan efterlevnad genom stöd och motivation är de sammanträffanden som den dömde ska ha med koordinatorn. Detta ska vara ett obligatoriskt inslag. I 21 § föreskrivs att den dömde som huvudregel ska träffa koordinatorn två gånger i verkan, se kommentaren till 21 § angå- ende sammanträffanden som en del av verkställighetsplanen. Som föreskrivs i 32 § kan denna del av verkställigheten genomdrivas med hjälp av polishandräckning. Utöver huvuduppgiften att verka för att de inslag som anges i verkställighetsplanen efterlevs kan koordinatorn ha som uppgift att själv genomföra vissa inslag, exempelvis föra strukturerade samtal över olika teman. Utöver att verka för och kontrollera att verkställighetsplanen efterlevs torde det ofta bli naturligt att koordinatorn även i andra avseenden kan ge den dömde stöd och hjälp. I vilken omfattning det sker kommer givetvis vara beroende av de särskilda förutsätt- ningarna i det enskilda fallet. Avgörande kan vara exempelvis den dömdes ålder, vilka resurser den dömde själv besitter och vilket stöd den dömde har från föräldrar och andra vuxna i sin närhet. Koordinatorn kan inte utöva någon kontinuerlig fysisk övervak- ning att den dömde inte återfaller i brott under verkställighets- tiden. Genom den regelbundna kontakten med den unge och kon- trollen av att verkställighetsplanen efterlevs, får koordinatorn ändå en övervakande roll. Det kan ske genom indikationer som att den dömde missbrukar droger, missköter åläggandena enligt planen eller ger uttryck för en bejakande inställning till fortsatt kriminalitet. Indikationer på att det finns risk för fortsatt brottslighet kan moti- vera vissa åtgärder, främst att ändra verkställighetsplanen, öka kon- trollen av dess efterlevnad och att genomdriva vissa delar med hjälp av polishandräckning. Koordinatorn kan genom sin både stödjande och kontrollerande funktion av den dömde upplevas ha dubbla och kanske svårfören- liga roller. Det är därför viktigt att det redan i inledningen av verkställigheten klargörs för den dömde vilka uppgifter och ansvar koordinatorn har. Kontrollen att planen följs torde förutsätta att koordinatorn har kontakt med skola, socialtjänst och andra som kan vara involverade i verkställigheten. En fungerande kontroll kan innebära ett infor- mationsutbyte. Det kan då vara frågor som omfattas av sekretess, såväl för SiS gentemot andra som för andra involverade gentemot SiS. I offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) [OSL] återfinns vissa sekretessbrytande bestämmelser som möjliggör uppgiftsläm- nande i syfte att underlätta kontrollen av att verkställighetsplanen följs. I 23 kap. 9 § andra stycket finns en sådan bestämmelse för skolan, i 26 kap. 9 a § för och 26 kap. 9 b § för SiS (se vidare i kommentaren till OSL angående dessa bestämmelser). Paragrafen innehåller de närmare formerna för socialnämndens medverkan under verkställigheten. I paragrafen anges att det i alla fall när ungdomsövervakning dömts ut, finns en skyldighet för social- nämnden att utse en särskild handläggare för den dömde under verkställigheten. Skyldigheten gäller för socialnämnden i den dömdes hemort. kommer i de flesta fall att ha en framträdande roll vid såväl upprättande som genomförande av verkställighetsplanen. Vid upprättandet behövs kunskaper om den dömdes personliga förhållanden och vilka tidigare insatser som gjorts. Vidare är det av stort intresse vilken bedömning gör be- träffande åtgärder och insatser som bör bli aktuella under verk- ställigheten. Själva verkställigheten torde också i de flesta fall inklu- dera insatser som ligger under . Det kan exempelvis gälla deltagande i någon behandlings- eller programverksamhet in- riktad på unga lagöverträdare, missbruksvård och familje- och nätverksarbete. För att underlätta samarbetet mellan och SiS ska enligt bestämmelsen en särskild handläggare utses av socialnämnden. Den särskilde handläggaren ska företräda socialnämnden vid kart- läggningen av den unges förhållanden och vid upprättade av verk- ställighetsplanen. Under verkställigheten ska den särskilde hand- läggaren vara SiS kontaktperson och den som koordinatorn kan vända sig till initialt när det uppkommer frågor som berör social- tjänsten. Även vid uppföljning och eventuell revidering av verk- ställighetsplanen ska den särskilde handläggaren medverka från socialnämndens sida. 11–14 §§ innehåller bestämmelser om formerna för hur verkställig- hetsplanen ska upprättas. I paragrafen föreskrivs att det – innan verkställighetsplanen enligt 8 § upprättas – ska göras en utredning av den dömdes förhållanden. Utredningen ska syfta till att utröna vilka åtgärder som kan vidtas för att den dömde ska avhålla sig från brott och annars utvecklas gynnsamt. Verkställigheten av ungdomsövervakning ska omfatta mellan och , i enlighet med domstolens beslut. Längden av verkställighetstiden bör möjliggöra intensiva och förhållandevis långvariga insatser. Verkställighetsplanen ska utformas enligt den brottsavhållande målsättning som anges i 6 §. Ungdomsövervak- ning kommer endast att komma i fråga vid mycket allvarlig första- gångsbrottslighet och vid återfall i allvarlig brottslighet. För att öka möjligheterna att bryta en begynnande brottskarriär och söka på- verka den unge att komma bort från kriminella tankemönster och en kriminell identifikation, kan det bedömas nödvändigt med rik- tade och samordnade insatser. Det behövs ett helhetsperspektiv på den unges situation för att identifiera de skyddsfaktorer som bör understödjas och riskfaktorer som bör motverkas. För att utnyttja verkställighetstiden på bästa sätt behöver det därför göras en om- fattande utredning av den dömdes personliga och sociala förhåll- anden. SiS ansvarar för att det sker en sådan utredning som förutsätts enligt bestämmelsen. För att säkerställa kontinuitet inom ramen för denna påföljdsform och för att kartläggningen ska kunna igång- sättas , bör det inom SiS finnas särskilda team som arbetar med kartläggningen och med efterföljande bedömning av vilka åtgärder och insatser som framstår som påkallade. I teamet bör det ingå en psykolog, en lärare och en familjebehandlare. Även den koordinator som SiS, enligt 9 §, ska förordna bör medverka i utredningsarbetet. Som anges i 14 § ska verkställighetsplanen vara upprättad senast efter det att domen blev verkställbar mot den dömde. I 29 § anges att den unge är skyldig att medverka vid upprättade av verkställighetsplanen. Det förutsätts sålunda att kart- läggningen görs på ett omfattande sätt och att verkställighetsplanen därför kan grundas på ett fullgott underlag. I paragrafen anges att kartläggning och upprättade av verkställig- hetsplan ska göras i samråd med den dömde och med beaktande av hans eller hennes önskemål. I 29 § anges att den dömde är skyldig att medverka vid upprättade av verkställighetsplanen. Den unge lagöver- trädaren kommer sålunda själv att ha en stor roll i upprättandet av verkställighetsplanen. I denna bestämmelse regleras vilka hänsyn som ska tas till den dömdes åsikter och ståndpunkter. Verkställighetsplanen ska bestämmas av SiS utifrån vad som framkommer under verkställigheten. Det förutsätts därför inte att den dömde samtycker till de insatser och åtgärder som ska ingå. Till den del det gäller sådana individuellt anpassade åtgärder som anges i 19 § (boende, skolgång, sysselsättning och fritid, miss- bruksbehandling och annan vård och behandling), är det dock knappast meningsfullt att besluta om insatser om den dömde inte kan antas medverka i tillräcklig omfattning. Den dömdes inställ- ning är därför av stor betydelse. De tvångs- och kontrollåtgärder som regleras i lagen gäller enbart de obligatoriska inslagen. Därtill gäller SiS skyldighet att anmäla misskötsamhet bara den typen av inslag (se kommentaren till 34 §). Även beträffande de obligatoriska inslagen (sammanträffande med koordinatorn enligt 15 §, rörelseinskränkningar enligt 16 § och drogförbud enligt 17 §) bör utformningen i verkställighets- planen ske efter samråd med den dömde och med beaktande av hans eller hennes önskemål. I dessa fall är dock utrymmet att beakta den unges önskemål mindre, eftersom de obligatoriska in- slagen är nödvändiga för att säkerställa att påföljden blir tillräckligt ingripande och framstår som trovärdig. Som utvecklas i kom- mentaren till respektive bestämmelse kan de därtill ha brottsavhåll- ande syften som gör att den dömdes inställning kan vara av under- ordnad betydelse. Vidare anges i andra meningen i paragrafen att samråd om möjligt ska ske med den dömdes vårdnadshavare. sikte på de fall där den dömde står under någons vårdnad när verkställighetsplanen upprättas, dvs. Vårdnadshavarna har typiskt sett en viktig roll för att den unge ska utvecklas gynn- samt och inte återfalla i brott. Att vårdnadshavarna involveras i arbetet med verkställighetsplanens innehåll är därför av största betydelse. Endast om det inte är möjligt med ett sådant samråd bör en verkställighetsplan upprättas utan kontakt med och inflytande av vårdnadshavarna. Vad som i första hand kan göra samråd omöj- ligt är om vårdnadshavarna helt motsätter sig att medverka. I vissa fall kan sådant som sjukdom och utlandsvistelse omöjliggöra sam- råd. I andra fall kan förhållandet mellan den dömde och vårdnads- havaren och speciella omständigheter kopplade till vårdnadshavarens person också det omöjliggöra ett meningsfullt samråd. För att döma någon till ungdomsövervakning förutsätts att han eller hon var för gärningen. I vissa fall kan den dömde ha hunnit fylla för verk- ställighetens inledning. Även beträffande dem som är myndiga kan det finnas goda skäl att samråda med lagöverträdarens föräldrar. Det kan även finnas skäl att tala med andra personer i den dömdes närhet – oavsett om den dömde är myndig eller inte. I tredje meningen föreskrivs därför att samråd även får ske med andra per- soner om det är lämpligt. Paragrafen reglerar den samverkan med olika berörda myndigheter som ska ske vid upprättande av verkställighetsplanen. Som anges i kommentaren till 11 § ska verkställighetsplanen innehålla åtgärder och insatser utifrån ett helhetsperspektiv, inrymmande skyddsfaktorer som är möjliga att understödja och riskfaktorer som är möjliga att motverka. Att det sker en samverkan med berörda myndigheter är för det första nödvändigt för att utredningen av den dömdes personliga förhållanden ska bli heltäckande och rättvisande. SiS ansvarar för att det upprättas en så meningsfull och fungerande verkställighetsplan som möjligt – utifrån de behov som påvisas vid utredningen. SiS har dock inte praktiska möjligheter eller resurser att på egen hand anordna eller bekosta de insatser för den dömde som bedöms påkallade. I stället ska detta – såsom är fallet vid verk- ställighet av frivårdspåföljder inom ramen för Kriminalvården – ske inom ramen för den s.k. normaliseringsprincipen. Detta gäller så- dana frågor som får regleras enligt 19 §. För att sådant som skol- gång, annan utbildning, missbruksbehandling, psykiatrisk vård, kuratorskontakter och deltagande i programverksamhet ska kunna ingå i verkställighetsplanen förutsätts att den myndighet som nor- malt sett ansvarar för verksamheten i fråga tillhandahåller eller i vart fall bekostar den inom ramen för verkställigheten. Den myn- dighet som tillhandahåller en viss resurs måste då givetvis göra den bedömningen att det finns förutsättningar att tillhandahålla den, bl.a. att det finns ett behov hos den unge. Kartläggningen som ska göras syftar därför inte enbart till att utreda den unges behov utan även kartlägga vilka olika resurser som finns tillgängliga (utifrån bland annat de bedömningar som görs av olika huvudmän) och hur de kan samordnas. För att möjliggöra detta måste det inom ramen för upprättandet av verkställighetsplanen ske en nära samverkan mellan SiS utred- ningsteam (se angående detta i kommentaren till 11 §) och berörda myndigheter. SiS samverkan med i den dömdes hemort är av avgörande betydelse för att bedöma vilka insatser som är påkallade och möjligheterna att tillhandahålla och bekosta kvalificerade insatser. I första meningen i bestämmelsen anges därför att en sådan sam- verkan alltid ska ske med socialnämnden. För att underlätta denna samverkan ska enligt 10 § en särskild handläggare vara utsedd inom . I andra meningen anges att SiS vid behov ska samverka även med andra berörda myndigheter. Utifrån vad som framgår vid kontakter med den dömde, dennes vårdnadshavare och social- tjänsten får det göras en bedömning från fall till fall vilken sam- verkan under kartläggningsfasen som är nödvändig. I normalfallet torde en allsidig belysning förutsätta kontakter med polismyndig- heten och den dömdes skola. I förekommande fall kan information inhämtas från andra berörda myndigheter och vårdgivare. Inom ramen för samverkan kan därefter fastställas vilka insatser från intressenter utanför SiS som kan ingå i verkställighetsplanen. I kommentaren till 19 § berörs ytterligare vilka insatser som kan ingå i en verkställighetsplan. I vissa fall kan möjligheterna att lämna uppgifter till SiS an- gående den dömde begränsas av sekretess. I första hand bör infor- mationsinhämtande i sådana fall möjliggöras genom att den dömde (och i förekommande fall hans eller hennes vårdnadshavare) sam- tycker till att uppgifter lämnas ut. I OSL finns bestämmelser som i vissa fall möjliggör uppgiftslämnande från vissa myndigheter till SiS för att kunna upprätta en verkställighetsplan. De sekretessbrytande bestämmelserna återfinns i 23 kap. 9 § (sekretess i utbildningsverk- samhet), 26 kap. 9 a § (socialtjänstsekretess) och 35 kap. 10 a § (förundersökningssekretess till skydd för enskild). Vad gäller andra uppgifter, exempelvis sådant som omfattas av hälso- och sjukvårds- sekretess enligt 25 kap. 1 §, kan uppgifter som omfattas av sekre- tess lämnas till SiS endast om sekretessen bryts av samtycke. Det kan påpekas att polisen enligt 10 kap. 27 § (generalklausulen) har möjlighet i vissa fall att lämna ut uppgifter som omfattas av sekre- tess enligt 18 kap. 1 § (förundersökningssekretess till skydd för att förebygga och beivra brott). Vad gäller de närmare förutsättningarna att lämna ut vissa upp- gifter utan hinder av sekretess hänvisas till kommentaren till OSL. I paragrafen anges att verkställighetsplanen ska vara upprättad senast efter det att domen kunde verkställas. Bestämmelsen innebär att utredningsteamet och koordinatorn har att disponera för att göra en kartläggning av den unges förhållanden, bedöma vilka individuellt anpassade insatser som är påkallade, bedöma hur de obligatoriska inslagen ska vara utformade samt sam- verka med andra berörda myndigheter gällande vilka inslag som kan ingå. Av bestämmelsen följer att det är SiS som ansvarar för att en verkställighetsplan upprättas och som slutligen fastställer dess inne- håll. SiS har dock att uppfylla vad som sägs i lagen om obligatoriska inslag. SiS möjligheter att besluta om insatser som inte bekostas och anordnas inom den egna myndigheten är begränsade av den s.k. normaliseringsprincipen (se kommentaren till 13 § angående detta). Om den unge inte medverkar vid upprättande av en verkställig- hetsplan kan det enligt 34 § föranleda en rapportering till åklagare och i förlängningen till att påföljden undanröjs och ersätts av en annan på följd.