sou · H0B33 · 2012-01-30 00:00:00 — -nödvändiga identifikationsuppgifter för det företag vars andelar riskkapitalavdraget hänför sig till. Uppgiftsskyldigheten har införts främst med hänsyn till de fall då en fysisk person gör ett riskkapitalavdrag i inkomstdeklarationen utan att det har kommit in någon kontrolluppgift. exempel röra sig om när tillskott har gjorts till ett utländskt före- tag. Av 31 kap. 3 § skatteförfarandelagen (2011:1244) framgår att den deklarationsskyldige ska lämna de övriga uppgifter som Skatte- verket behöver för att kunna fatta riktiga beslut om slutlig skatt och beslut om pensionsgrundande inkomst. Det kan vara fråga om uppgifter som tydliggör de relevanta omständigheter som ligger till grund för beräkningen av underlaget för riskkapitalavdrag, inklu- sive de ställningstaganden som gjorts vid bedömningen av om förutsättningar finns för avdrag. Det kan också röra sig om underlag för bedömningen av de villkor som ska uppfyllas av den skattskyldige. När det har kommit in en kontrolluppgift kan det normalt ställas lägre krav på den fysiska personens uppgiftslämnande. Den som återför riskkapitalavdrag ska lämna -uppgift om hur stor del av riskkapitalavdraget som återförs, -nödvändiga identifikationsuppgifter för det företag vars andelar den del av riskkapitalavdraget som inte återförs hänför sig till, och -uppgift om att det finns förutsättning för återföring av risk- kapitalavdrag på grund av att personen är skatt- skyldig i för en kapitalvinst på andelarna. Den som har beviljats anstånd med betalning av skatt på grund av att skattskyldigheten i för kapitalvinst på andelarna har upphört, ska lämna särskilda uppgifter om att de andelar som anståndet hänför sig till helt eller delvis har avyttrats. Kommittén anser att det är viktigt att får kännedom om att en sådan avyttring har skett som innebär att anståndet ska upphöra. Uppgiftsskyldigheten ska därför fullgöras inom en månad från avyttringsdagen. För att det ska finnas ett kännbart incitament att fullgöra upplys- ningsskyldigheten föreslås att hög kostnadsränta ska utgå från den dag då den särskilda uppgiften skulle ha kommit in till Skatte- verket. För att undvika sådan ränta ska den skattskyldige senast inom en månad från avyttringsdagen lämna uppgift till om att avyttring har skett. Räntan utgår till och med den dag då anståndsbeloppet senast ska vara betalt. Bestämmelserna om anståndsförfarandet tas upp i avsnitt 6.9.3. Kommittén föreslår att det ska vara möjligt för företag att i vissa fall få en emissionskredit, vilken är utformad som ett anstånd med betalning av svenska arbetsgivaravgifter. Förslaget sammanfattas i det följande. De företag som omfattas av förslaget är svenska aktiebolag och svenska ekonomiska föreningar. Vidare omfattas motsvarande utländ- ska företag som hör hemma i en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet eller i en stat som har ingått ett skatteavtal med som innehåller en artikel om informationsutbyte. För att ett företag ska få anstånd krävs att företaget har tagit emot betalning för andelar som har getts ut vid bildandet av före- taget eller vid nyemission. Anstånd kan också beviljas om ett före- tag har tagit emot betalning för medlemsinsatser eller förlags- insatser. Om det är en fysisk eller juridisk person som har förvärvat andelarna eller gjort en insats saknar betydelse. En annan förut- sättning för anstånd är att andelarna eller insatserna har betalats kontant. Anstånd får beviljas med högst av det belopp som har betalats för andelarna eller insatserna, dock aldrig med mer än sammantaget per koncern. Anståndet förfaller till betalning med en tredjedel , med en tredjedel och med resterande del . På anståndet ska före- taget betala ränta som motsvarar basräntan. För att det tillskjutna beloppet inte ska kunna återbetalas till ägarna eller föras vidare till andra företag föreslås bestämmelser som förhindrar anstånd vid vissa slags värdeöverföringar. Det föreslås också bestämmelser som förhindrar anstånd om företaget är eller blir del av samma koncern som den som har gjort tillskottet. De nya reglerna tas in i en ny lag, lagen om emissionskredit. I avsnitt 7.2 anges syftet med förslaget. Därefter beskrivs förslagets huvuddrag i avsnitt 7.3 och de närmare förutsättningarna för att anstånd ska beviljas i avsnitt 7.4. I avsnitt 7.5–7.6 diskuteras var reglerna bör föras in samt behovet av förändringar i andra lagar. Slutligen analyseras i avsnitt 7.7 följden av att utländska företag inkluderas. I kommitténs uppdrag ingår bland annat att föreslå skatteregler som stimulerar tillgången på riskvilligt kapital i bolagssektorn, antingen på ägarnivå eller på bolagsnivå. I det förra kapitlet har kommittén lämnat ett förslag till åtgärd som riktar sig till fysiska personer. I detta kapitel lämnar kommittén ett förslag som riktar sig till företag. Åtgärden medför att tillgången till riskvilligt kapital ökar på två sätt, dels genom att staten tillför kapital direkt till företag, dels genom att incitamenten för privat sektor att tillföra kapital stärks. Som framgår av avsnitt 2.6.2 bör regler som stimulerar till- gången till riskvilligt kapital i bolagssektorn utformas på ett sätt som inte skapar eller förstärker de snedvridningar som redan finns i ekonomin. Kommittén har strävat efter att utforma reglerna så att snedvridningarna i stället ska minska. Kommittén har konstaterat att asymmetrin mellan vinster och förluster i bolagsskattesystemet dels minskar kapitaltillförseln till riskfyllda projekt, dels leder till att investeringsbeslut snedvrids. Skälen till varför det är viktigt att förbättra kapitalförsörjningen i företag har diskuterats i kapitel 2 och kommer därför inte att utvecklas ytterligare här. Varför asym- metrin mellan vinster och förluster leder till att investeringsbeslut snedvrids har däremot inte berörts närmare och utvecklas därför i det följande. Asymmetrin mellan vinster och förluster i bolagsskattesystemet beror på att vinster i företagens verksamhet beskattas medan förluster bara får dras av om det uppkommer vinster . Uppkommer det inte några vinster saknar förlustavdragen värde för företagen. Ett sådant system slår särskilt hårt mot riskfylld verksamhet som ibland kan ge stor vinst men också sluta med förlust. Ett litet innovativt företag som byggs upp kring en produktidé kan till exempel aldrig tillgodogöra sig ett förlustavdrag om det visar sig att produktidén inte håller och före- taget därför måste avvecklas. På grund av den asymmetriska behandlingen kan en riskfri investering med låg förväntad avkastning före skatt ha en högre förväntad avkastning efter skatt än en riskfylld investering med högre förväntad avkastning före skatt. En åtgärd som lindrar eller avskaffar asymmetrin kommer att gynna riskfyllda investeringar. Att på detta sätt gynna riskfyllda investeringar har – jämfört med många andra tänkbara alternativ – fördelen att åtgärden inte riskerar att snedvrida investeringsbesluten eftersom asymmetrin i sig är snedvridande. En minskad snedvridning leder med andra ord inte till felaktiga investeringsbeslut. Kapitalet bör styras till de investeringar där den förväntade sam- hällsekonomiska avkastningen är högst. Den asymmetriska behand- lingen gör dock att en riskfylld investering som är samhällsekonom- iskt mer lönsam än en riskfri investering kan vara privatekonomiskt mindre lönsam än den riskfria investeringen. Ett enkelt exempel kan visa detta. Tabell 7.1 visar tre möjliga investeringsprojekt som representerar tre olika affärsidéer med olika risk. Man kan tänka sig att en nyföretagare har möjlighet att investera i ett av projekten. Som framgår av tabellen är investeringen i projektet med hög risk den mest lönsamma ur ett samhällsekonomiskt perspektiv (förväntad avkastning före skatt). Företagaren, som har ett privatekonomiskt perspektiv, måste emellertid även beakta bolagsskattens påverkan på investeringen. Tabellen visar att investeringen i projektet utan risk blir den mest lönsamma privatekonomiskt (förväntad avkast- ning efter skatt). Det beror på att staten tar en del av vinsterna i form av bolagsskatt, men ingen del av förlusterna. Den asymme- triska behandlingen av vinster och förluster i företaget gör således att den privatekonomiska avkastningen blir högst i projektet utan risk. Detta gör i sin tur att företagaren kommer att välja det projektet trots att högriskprojektet är det samhällsekonomiskt mest lönsamma. Avkastning på olika projekt före och efter skatt Vinst före skatt om Vinst efter skatt om Vinst före skatt om Vinst efter skatt om -1,6 tkr -1,1 tkr *Här antas att ägaren är en fysisk person som beskattas med en skattesats om . Regler som innebär att vinster och förluster behandlas mer likformigt gör således att riskfyllda investeringar blir mer attraktiva för investerare. Sådana regler bör därför leda till att tillgången på riskvilligt kapital ökar i bolagssektorn och att kapitalet styrs till de investeringar där den förväntade samhällsekonomiska avkastningen är högst. Eftersom syftet med förslaget är att stimulera tillgången på riskvilligt kapital i bolagssektorn föreslår kommittén sådana regler. I sammanhanget bör nämnas att ett företag som går med förlust behandlas mindre asymmetriskt om det har möjlighet att ta emot koncernbidrag. Detta beror på att förlusten då kan kvittas mot vinster i andra koncernföretag. En förutsättning är att det verkligen finns vinster inom koncernen som motsvarar förlusten. Vidare bör nämnas att vinster och förluster inte behandlas asym- metriskt i företag som enbart ägnar sig åt verksamhet där vinster är skattefria och förluster inte är avdragsgilla, till exempel företag som ägnar sig åt att köpa och sälja näringsbetingade andelar. 7.3Anstånd med betalning av arbetsgivaravgifter Förslag: Företag som får kapitaltillskott ska få anstånd med betalning av arbetsgivaravgifter med ett belopp som motsvarar av kapitaltillskottet. Som nämnts behandlas vinster och förluster asymmetriskt i dagens bolagsskattesystem. För att mildra denna asymmetri och göra riskfyllda investeringar mindre missgynnade krävs att staten står för en lika stor del av en förlust i verksamheten som den tar vid en vinst. 7.3.1Hur asymmetrin kan åtgärdas Ett sätt att åtgärda asymmetrin är att låta staten, löpande och kontant, betala ut pengar till företag som går med förlust. Med en sådan metod försvinner asymmetrin, förutsatt att utbetalningen motsvarar skattedelen av förlusten. Metoden ökar dock möjlig- heterna till skatteplanering, vilket i sin tur kan leda till stora skatte- bortfall. Om vinster och förluster ska behandlas mer symmetriskt utan risk för skattebortfall måste det därför ske på ett sätt som inte gör skatteplanering möjlig. En metod som gör skatteplanering svårare är att koppla statens utbetalningar till företagets inbetalningar av skatter eller avgifter. Staten kan då kvitta sina utbetalningar mot företagets skatte- eller avgiftsinbetalningar. Eftersom staten inte betalar ut några pengar uppnås den eftersträvade effekten utan någon större risk för att systemet utnyttjas på ett icke önskvärt sätt. Enligt kommittén bör möjligheten att utnyttja ett sådant system vara begränsad i tiden eftersom systemet annars skulle bli alltför kostsamt för staten. Staten bör således täcka skattedelen av en förlust i ett företags verksamhet, men bara . En metod för att åstadkomma detta är att bevilja företaget anstånd med betalning av skatter eller avgifter. Statens utbetalningar kvittas då mot företagets inbetalningar, men bara under anstånds- tiden. Därefter måste företaget betala tillbaka beloppet. Vinster och förluster i företagets verksamhet behandlas då likformigt under gå i konkurs står staten för en del av den förlust som inte kan utnyttjas. En nackdel med en sådan metod är att återbetalningen av anståndet – i likhet med återbetalning av andra sorters krediter – kan skapa likviditetsproblem som i värsta fall kan bidra till att företaget hamnar på obestånd. En annan nack- del med en sådan metod är att företagens skattekrediter ökar, vilket går emot de riktlinjer för skattepolitiken som antog 2008.1 Det finns emellertid även fördelar med att utforma förslaget som en skattekredit. Kommittén anser att fördelarna överväger nackdelarna, se vidare avsnitt 2.6.3, och att en metod där företaget beviljas anstånd med betalning av skatter eller avgifter därför är lämplig. När det gäller att bestämma med vilket belopp anstånd ska beviljas konstaterar kommittén att den skattemässiga asymmetrin är proportionell mot bolagsskattesatsen. Asymmetrin är också beroende av mängden satsat kapital. En dubbelt så stor investering – allt annat lika – drabbas dubbelt så hårt av asymmetrin belopps- mässigt. Storleken på anståndet bör därför göras beroende både av bolagsskattesatsen och av det kapital som ägarna satsar. Om man dessutom kopplar anståndet till nytt kapital i företaget blir förslaget kostnadseffektivt. Ett förslag utan någon sådan koppling skulle bli omotiverat dyrt eftersom det då skulle träffa såväl gammalt som nytt kapital utan att anståndet som är hänförligt till det gamla kapitalet skulle uppmuntra till ytterligare nyinvesteringar. Bolagsskattesatsen är , vilket innebär att staten tar i skatt om ett företag går med vinst. För att staten ska stå för en motsvarande del av en förlust i verksamheten – det vill säga – krävs att anståndet uppgår till av det satsade kapitalet (= 100 /[1 - 0,63]). Med ett sådant anstånd utgör anståndets andel av förlusten (= 0,357 /[1 + 0,357]) vilket leder till att beskattningen av vinster och förluster blir sym- metrisk. Av förenklingsskäl bör procentsatsen dock rundas av till ett mer jämnt tal, lämpligen . Följande exempel visar att ett anstånd med betalning av skatt eller avgift som ges av tillskjutet kapital utjämnar asymmetrin och tar bort snedvridningen. En ägare satsar i ett företag, vilket därefter beviljas anstånd med . Om företaget går i konkurs 1 Se prop. 2007/08:100, avsnitt 5.3, bet. 2007/08:FiU20, rskr. 2007/08:259. som anståndet löper kommer staten att förlora sina . Statens satsning motsvarar av den sammanlagda satsningen om . Med andra ord kom- mer staten att stå för en lika stor del av en förlust om företaget går i konkurs som den kommer att ta in i skatt om företaget går med vinst. I ett sådant fall upphör den asymmetriska behandlingen. Tabell 7.2 visar avkastningen på olika projekt när anstånd med skatt eller avgift beviljas. Av tabellen framgår att den förväntade avkastningen på de riskfyllda projekten efter skatt ökar i för- hållande till avkastningen på motsvarande projekt utan anstånd (se Tabell 7.1). Anståndet medför att projekten rangordnas på samma sätt före och efter skatt. Det innebär att den samhällsekonomiska och privatekonomiska rangordningen sammanfaller, vilket kommer att leda till ökade investeringar i riskfylld verksamhet. Tabell 7.2 Avkastning på olika projekt före och efter skatt Vinst före skatt om Vinst efter skatt om Vinst före skatt om Vinst efter skatt om -73,7 tkr -73,7 tkr *Här antas att ägaren är en fysisk person som beskattas med en skattesats om . Vid en jämförelse mellan Tabell 7.1 och Tabell 7.2 framgår att även ägarna gynnas. Detta gäller också om ägaren är en juridisk person. Att ägarna gynnas bör öka utbudet av riskvilligt kapital.2 Systemet ger dessutom företagen en likviditetsförstärkning då de normalt har ett stort sådant behov, det vill säga i samband med att debildas eller vid nyemission. Denna likviditets- förstärkning kan i sig i vissa avseenden betraktas som riskvilligt kapital. Det beror på att anståndet inte behöver tas upp i en kontroll- balansräkning och är efterställt, se avsnitt 7.6.2 och 7.6.3. Med hänsyn till det ovan sagda föreslår kommittén ett system som innebär att företag som får kapitaltillskott kan få anstånd med betalning av skatter eller avgifter med ett belopp som motsvarar av kapitaltillskottet. 7.3.2Med vilka skatter eller avgifter anstånd bör beviljas Kommittén har övervägt om alla företagets skatter och avgifter bör omfattas eller om det finns någon särskild skatt eller avgift som är mer lämplig än andra att använda för anstånd. Om alla skatter och avgifter omfattas skulle anståndet eventuellt kunna utformas som ett slags skattekontoanstånd, där anståndet beviljas direkt mot det underskott som finns på företagets skatte- konto. Med ett sådant system skulle anstånd bland annat kunna beviljas för inkomstskatt, arbetsgivaravgifter, företagets och de anställ- das preliminära skatt, mervärdesskatt, förseningsavgift, skattetillägg samt kontrollavgift. Som tidigare nämnts bör asymmetrin mellan vinster och för- luster inte jämnas ut genom att staten löpande och kontant betalar ut kompensation i takt med att ett företag går med förlust. Kommittén har därför föreslagit att statens utbetalningar ska kopplas till företagets skatteinbetalningar. Om anstånd kan beviljas med betalning av mervärdesskatt blir denna princip lätt att kringgå. Ett företag kan då till exempel ta emot ett anståndsgrundande tillskott från sina ägare och för dessa pengar köpa en dyr maskin. På inköpet måste företaget betala mervärdesskatt som det sedan har rätt att få tillbaka som ingående mervärdesskatt. 2 Det faktum att ägarnas förväntade avkastning på satsat kapital ökar, motverkar också den asymmetri som finns i den skattemässiga behandlingen mellan eget och lånat kapital, se avsnitt 2.3.3. efter att ha tagit emot den ingående mervärdesskatten ansöker om anstånd och säljer vidare maskinen för inköpspriset kommer före- taget att redovisa lika stor utgående mervärdesskatt som det tidi- gare har fått tillbaka som ingående mervärdesskatt. Under förut- sättning att företaget beviljas anstånd kommer denna utgående mervärdesskatt inte att behöva betalas förrän anståndet löper ut. Företaget befinner sig då i samma situation som före köpet av maskinen med den skillnaden att företaget efter transaktionerna har ökat sin kassa med ett belopp som motsvarar mervärdesskatten. En sådan ordning är enligt kommittén inte lämplig. Det är inte heller lämpligt att i ett sammanhang som det nu aktuella bevilja anstånd med betalning av sanktionsavgifter såsom förseningsavgifter, skattetillägg och kontrollavgifter. Ett system med ett skattekontoanstånd som inte inbegriper alla sorters skatter och avgifter kan bli komplicerat och bör enligt kommittén undvikas. Om det stora flertalet skatter och avgifter ändå ska omfattas är det bättre att ge anstånd med betalningen av varje skatt eller avgift för sig. Även ett sådant system riskerar dock att bli komplicerat, bland annat eftersom skatterna redovisas i olika slags deklarationer och hänför sig till olika långa redovisnings- perioder.3 Mer lämpligt är det att ge anstånd med betalning av en viss regelbundet återkommande skatt eller avgift. Skatten eller avgiften bör dessutom vara av viss storlek för att anståndet ska få någon effekt. Företagets inkomstskatt synes i detta sammanhang vara en lämplig skatt. En stor nackdel är dock att många företag inte betalar någon sådan skatt, särskilt de som befinner sig i ett start- eller utvecklingsskede. Anstånd med betalning av inkomstskatt skulle då främst användas i mer mogna företag och förslaget skulle därmed bli mindre träffsäkert. Samma sak gäller om man i stället ger anstånd med betalning av företagets preliminära inkomstskatt, i den mån sådan finns. Enligt kommittén är det bättre att knyta anståndsmöjligheten till ett företags arbetsgivaravgifter. Sådana avgifter måste betalas löpande oavsett om företaget går med vinst eller förlust. Arbetsgivaravgifterna kan också upplevas som betungande för företag som befinner sig i ett start- eller utvecklingsskede där 3 Se till exempel arbetsgivaravgifter som bygger på uppgifter i en arbetsgivardeklaration och inkomstskatt som bygger på uppgifter i en inkomstdeklaration. det ännu inte har uppstått några vinster. Om företaget får anstånd med betalning av dessa avgifter kommer företaget att stärkas likviditetsmässigt i ett tidigt skede och således få bättre förutsätt- ningar att överleva. Detta gäller särskilt företag som har svårigheter att ordna kapital på annat håll. Det finns dock nackdelar med att bevilja anstånd med betalning av arbetsgivaravgifter. En sådan nackdel är att det finns en risk för att företag som har beviljats anstånd och som står inför en konkurs ser till att höja lönen för de ägare som är verksamma i företaget för att på så sätt utnyttja systemet fullt ut. Denna risk bör dock inte överdrivas med tanke på att sådan lön lär kunna återvinnas i många fall.4 En annan nackdel med att bevilja anstånd med betalning av arbetsgivaravgifter är att det finns en risk för att vissa företagare, som inte har någon annan avsikt med ett företag än att så småning- om låta det gå i konkurs, kan utnyttja systemet. Man kan till exempel tänka sig en företagare som önskar arrangera ett stort evenemang med stöd av bidrag från aktörer på orten. Om arrange- manget kräver mycket personal kan det vara fördelaktigt att bilda ett företag där personalen anställs, låta företaget söka anstånd och sedan, i samband med att företaget går i konkurs, låta staten stå för en del av förlusten. Denna risk bör dock inte heller överdrivas eftersom ett förfarande som det beskrivna kräver att aktörerna på orten inte bara är villiga att lämna bidrag till företaget utan krav på återbetalning, utan även att de går in som delägare i det. En ytterligare nackdel kan vara att vissa mindre personalintensiva aktiebolag inte kommer att kunna utnyttja möjligheten till anstånd i samma utsträckning som mer personalintensiva sådana. Detta kan i och för sig också vara en fördel eftersom förslaget då riktar sig mot företag som bedriver rörelse. Företag som ägnar sig åt ren kapitalförvaltning kommer till exempel inte att kunna utnyttja reglerna i någon större omfattning. I detta sammanhang bör också nämnas att arbetsgivaravgifter i dag5 i normalfallet utgår på löneunderlaget som anstånd enligt förslaget bör beviljas av det tillskjutna kapitalet. Detta kan i vissa undantagsfall få till följd att anståndsbeloppet bara kan utnyttjas med högst . 4Se 4 kap. konkurslagen (1987:672). Så blir exempelvis fallet om ett företag helt saknar intäkter och bara har kostnader i form av lönekostnader. När i företaget har förbrukats på löner har lönerna gett upphov till arbetsgivaravgifter om . För att hela beloppet ska kunna utnyttjas krävs då att det under anstånds- tiden genereras ytterligare kapital – eller att det redan från början funnits sådant kapital – som kan utnyttjas för löneutbetalningar. För de flesta företag torde detta inte vara något problem, åtminstone inte . Vid en sammantagen bedömning är enligt kommittén sistnämnda nackdelar ändå inte alltför stora och allvarliga. Kommittén föreslår därför att anstånd ska beviljas med betalning av arbetsgivaravgifter. Man kan även tänka sig att bevilja anstånd med betalning av de anställdas preliminärskatt.6 Sådan skatt redovisas på samma arbets- givardeklaration som arbetsgivaravgifterna och avser dessutom samma perioder. En nackdel med denna skatt är dock att den bara är preliminär och att den egentligen inte är företagets skatt. Detta innebär bland annat att om företaget gör för stora skatteavdrag vid sina utbetalningar till de anställda kommer överskjutande del att tillgodoräknas de anställda. Anståndsbeloppet kommer då att beta- las ut kontant i form av överskjutande skatt, om än till de anställda i stället för till företaget. En annan nackdel med att inkludera de anställdas preliminärskatt är att det blir ytterligare en skatt att beakta. Med hänsyn till att förslaget bör hållas så okomplicerat som möjligt anser kommittén att anstånd därför inte bör kunna beviljas med betalning av denna skatt. Skulle det visa sig att anstånd med betalning av arbetsgivaravgifter inte är tillräckligt kan reglerna i ett senare skede utvidgas till att omfatta de anställdas preliminärskatt. 6 Ett liknande system finns för Sjöfartsstöd, se förordning (2001:770) om sjöfartsstöd.