sou · H0B364 · 2012-09-28 00:00:00 — Ett anspråk på överskott kan en försäkringstagare, försäkrad, förmånstagare eller annan ersättningsberättigad enbart ha med anledning av försäkringar i livförsäkringsföretag som inte får dela ut vinst. Sådana överskott omfattas av särskilda överskottsregler enligt FRL (se förutom andra stycket också förslaget till 8 kap. 8 a § första stycket och 8 b §). I annat fall kan försäkringstagare eller annan ersättningsberätti- gad ha ett anspråk på överskott i rollen som företagets ägare på grund av tillskjutet aktiekapital i ett försäkringsaktiebolag respek- tive tillskjutna delägarinsatser eller medlemsinsatser i ömsesidiga livförsäkringsbolag och livförsäkringsföreningar. Detta senare blir enbart fallet i sådana företag som får dela ut vinst. I så fall tillämpas enligt vårt förslag samma överskottsregler som för ekonomiska föreningar i allmänhet i FL, med endast ett par mindre anpass- ningar enligt FRL (se vidare kommentaren till 12 kap. 64 § och 13 kap. 19 §). Enligt paragrafens andra stycke ska villkoren vara tillräckligt pre- ciserade och tydliga. Begreppet tillräckligt möjliggör högre krav på tydlighet och precision när det gäller villkoren i nya försäkringar och nybildade företag jämfört med äldre försäkringar och företag. Enligt paragrafens tredje stycke förbjuds villkor i försäkringsavtal som är utformade så att försäkringen medför ett ansvar för en all- män rörelserisk. Med detta avses villkor som är kopplade till årets resultat eller som på motsvarande sätt medför att försäkringstaga- ren bär en residual företagsrisk. Regeln begränsar dock inte möjlig- heten att utforma villkor om återbäring i försäkringsavtalet som innebär att försäkringen bär en tydlig och preciserad finansiell risk, försäkringsrisk eller preciserad kostnadsrisk, t.ex. villkor om avkastning som är specifikt avgränsade till särskilda tillgångsport- följer eller villkor som är specifikt kopplade till administrativa kostnader för att hantera olika försäkringar. 4 kap. 11 b § Förslaget har behandlats i avsnitt 5.4.1. Paragrafen avser enbart livförsäkringsföretag som inte får dela ut vinst. Därmed avses livförsäkringsföretag som saknar bestäm- melser i bolagsordningen eller stadgarna om att företaget får dela ut vinst. Begreppet inbegriper inte bara livförsäkringsaktiebolag som inte får dela ut vinst (hybridbolag). Det omfattar också ömsesidiga livförsäkringsbolag och livförsäkringsföreningar som inte får dela ut vinst. Paragrafen innebär att livförsäkringsavtal inte längre får innehålla villkor om fördelningen av överskott. I stället ska försäk- ringsavtalet enbart innehålla vissa upplysningar om sådana förhål- landen. Första punkten innebär att företaget ska ange om försäkringen medför ett anspråk på överskott eller inte gör det. Som framgår förhindrar alltså inte våra förslag företagen från att meddela försäk- ringar utan anspråk på överskott. Enligt andra punkten ska det upplysas om att sådana överskott är företagets riskkapital. Enligt tredje punkten ska det i avtalet finnas upplysningar om att över- skotten regleras i företagets överskottsregler och att dessa finns i företagets bolagsordning eller, om företaget är en livförsäkrings- förening, dess stadgar samt kompletterande överskottsriktlinjer. Genom att det i dessa fall enbart är fråga om upplysningar i för- säkringsavtalet har de ingen avtalsrättslig verkan. Anspråket på överskott grundas i stället på de regler som finns i bolagsordningen eller stadgarna (se förslaget till 8 kap. 8 a §). Detta får bl.a. bety- delse om upplysningarna i försäkringsavtalet av misstag skulle komma att avvika från reglerna i bolagsordningen eller stadgarna. 4 kap. 12 § Förslaget har behandlats i avsnitt 5.4.4. Paragrafen, som innehåller det s.k. förespeglingsförbudet, har förtydligats närmast redaktionellt. Tillämpningen påverkas dock av den tydligare åtskillnad som ska göras mellan återbäring och över- skott. Förbudet innebär mer konkret att berörda företag inte får lämna prognoser eller andra beräkningar om att försäkringstagaren ska få del av möjliga framtida värden i termer av återbäring eller liknande begrepp, om de ger intryck av att försäkringstagaren har rätt till det beräknade beloppet under vissa förutsättningar enligt avtal – under förutsättning att så inte är fallet. Syftet med paragrafen blir numera – sedan uttryckliga regler om avtalsreglering av rätt till återbäring föreslagits i 11 a § – mer tydligt att förhindra att livförsäkrings- företag genom allmänna uttalanden och information skapar för- väntningar hos försäkringstagarna om delfående av tillgångar eller värden under vissa förhållanden som företaget inte är skyldiga att följa enligt gällande avtal, t.ex. avsiktsförklaringar om värdesäkring av pensioner eller uppgifter om överskott som preliminär åter- bäring. Att otydlig och missvisande information inte heller får lämnas när det finns en rätt till återbäring enligt försäkringsavtalet är själv- klart, men sådant kan i stället beivras med stöd av mer allmänna regler om information (jfr prop. 2009/10:246 s. 258). Förbudet i förening med föreslagna 11 a § förhindrar även vill- kor i försäkringsavtal om att företaget kan tilldela/gottskriva över- skott som återbäring. Företagets regler för hantering och fördel- ning av överskott ska i stället framgå av företagets överskottsregler (se förslaget till 8 kap. 8 a och 8 b §§). 5 kap. 15 § Bestämmelsen har ändrats på så sätt att den nu även innefattar återköp och flytt av värdet i kollektivavtalsgrundad tjänstepen- sionsförsäkring. Det kan vara svårt för en försäkringstagare att bedöma om en försäkringsprodukt är av en sådan art att rätt till återköp eller överföring föreligger. Det är därför av vikt att det vid tecknandet av försäkringsavtalet alltid klargörs om en sådan rätt kan komma ifråga. Denna handlingsregel för försäkringsföretagen har införts för att uppnå detta syfte. Rätten till återköp och flytt ska således framgå av försäkringsavtalet. På detta sätt skapas förutsättningar för den enskilde försäkringstagaren att göra ett aktivt val mellan olika försäkringsprodukter. Bestämmelsen innebär även att försäkringsföretaget åläggs att utforma sina försäkringsprodukter så att det utan svårigheter kan bedömas om försäkringen är av en sådan art att rätt till återköp eller överföring föreligger. Företagets bedömning av denna fråga innebär dock givetvis inte någon inskränkning i den lagstadgade rätten till återköp eller överföring som gäller enligt FAL. För det fall att företaget har bedömt att försäkringen inte kan återköpas eller överföras, men försäkringstagaren trots detta framställer ett sådant önskemål, får frågan ytterst prövas av domstol. De närmare villkoren för återköpet eller överföringen ska framgå av försäkringsavtalet. Detta innefattar villkor om beräkning av återköps- och flyttvärde samt avgifter för återköp och flytt. Det har även lagts till i bestämmelsen att det ska framgå av för- säkringsavtalet om en rätt till återköp eller överföring saknas. 5 kap. 15 a § Förslaget har behandlats i avsnitt 9.8.2 Paragrafen reglerar hur värdet ska bestämmas vid återköp eller överföring enligt 11 kap. 5 § och 20 kap. 1 a § FAL. Bestämmelsen ersätter andra stycket, första punkten i 11 kap. 18 §, 12 kap. 69 § och 13 kap. 23 §. Gällande bestämmelser avser formellt enbart anspråket på överskott, men i förarbetena till bestämmelsen behandlas även frågor om hur bestämmandet av försäkringens värde i övrigt ska bestämmas. föreslagen paragraf behandlar även sistnämnda frågor och gäller för samtliga livförsäkringsföre- tag. Nytt är att den även är tillämplig vid återköp och överföring enligt 20 kap. 1 a § FAL. Här fastlagda regler om flyttvärde gäller endast om det inte träffas ett kollektivavtal med annat innehåll i den del som omfattas av den semidispositiva regeln i nämnd para- graf. Av första stycket följer att återköps- och flyttvärdet ska bestäm- mas neutralt, dvs. så att varken företaget eller försäkringstagaren vinner eller förlorar på återköpet eller flytten. Denna princip gäller enbart för försäkringsfordran, dvs. belopp, tillgångar och andra värden som försäkringstagaren eller den försäkrade har rätt till enligt avtalet. Bestämmelsen får i de delar som den omfattar försäkringsford- ran betydelse för alla livförsäkringsföretag och ska ligga till grund för mer detaljerade villkor om beräkningen av denna. Sådana villkor ska nämligen tas in i försäkringsavtalet enligt 5 kap. 15 § FRL. Vid värdering av försäkringsfordran ska, enligt andra stycket, hänsyn tas till värdet av garantier och liknande utfästelser. Garan- tier kan vara av olika slag och utgör en rätt enligt försäkringsavtal. De omfattar bl.a. utbetalningsgarantier och garantiliknande utfäs- telser som följer av försäkringsavtalet. Detta omfattar bl.a. värdet på andelar i de investeringsfonder som försäkringstagarens har placerats i inom fondförsäkring. Försäkringstagaren bör som utgångspunkt ha rätt till värdet av intjänade garantier vid tidpunk- ten för återköpet och flytten. Detta även om den garantin som utlovades och som bygger på ett fullföljande av premiebetalningen ska infrias först . Värdet av garantierna ska bestämmas med hänsyn till hur dessa betalas och förbrukas (se närmare i den allmänna motiveringen, avsnitt 9.8.2). I den del som avser anspråk på överskott får bestämmelsen enbart betydelse för livförsäkringsföretag som inte får dela ut vinst. Vilka företag som hör dit har behandlats i författningskommenta- ren till 4 kap. 11 b §. Hur gottskrivningen av överskott ska ske vid återköp och flytt bestäms av företagets överskottsregler, vilket erinras om i tredje stycket. Reglerna bygger på att värdet av försäkringsfordran och ansprå- ket på överskott bestäms och beräknas var för sig. I fjärde stycket ges emellertid en möjlighet att beräkna dessa delar gemensamt, om det finns särskilda skäl. En gemensam beräkning förutsätter att företaget inte utan betydande svårigheter eller kostnader kan bestämma och beräkna fordran och anspråket på överskott separat, att en uppdelning inte skulle få någon avgörande betydelse för återköps- eller flyttvärdets storlek samt att en gemensam behand- ling är förenlig med företagets överskottsregler i övrigt. Bestämmelserna i kapitlet innehåller inga regler om att företaget ska informera försäkringstagare och andra om återköps- och flytt- värde eller de kostnader som kommer att tas ut i samband med återköp eller flytt. Enligt vårt förslag ska detta regleras i informa- tionsföreskrifter från . 5 kap. 15 b § Förslaget har behandlats i avsnitt 9.8.3. Bestämmelsen ersätter andra stycket, andra punkten i 11 kap. 18 §, 12 kap. 69 § och 13 kap. 23 §. Paragrafen innehåller handlings- regler för försäkringsföretag om bestämmande av avgifter vid åter- köp eller flytt dels för den administrativa hanteringen, dels för obetalda anskaffningskostnader. Nytt är att den även är tillämplig vid återköp och flytt enligt 20 kap. 1 a § FAL. Här fastlagda regler om avgifter gäller endast om det inte träffas ett kollektivavtal med annat innehåll i den del som omfattas av den semidispositiva regeln i nämnd paragraf. Första punkten avser direkta, administrativa särkostnader som uppkommer för företaget på grund av ett återköp eller en flytt, såsom lön för personal som mera direkt arbetar med återköp och flytt, datakostnader och andra kostnader som direkt har samband med återköpen och överföringarna. Hit räknas alltså inte indirekta kostnader, såsom kostnader för att hålla en flyttfunktion, infor- mera försäkringstagarna i återköps- eller flyttfrågor, kontrollera företagets rutiner i sådana sammanhang eller följa upp felaktigt hanterade återköp eller flyttar. Att försäkringarna är av samma slag innebär att de ur kostnadssynpunkt bör behandlas enhetligt därför att särkostnaderna för återköp eller flytt avviker från andra slag av försäkringar. Avgifter för obetalda anskaffningskostnader, enligt andra punk- ten, avser enbart sådana kostnader som belastar försäkringen , men som inte har betalats fullt ut när försäkringen återköps eller flyttas. Försäkringsföretagen har rätt att ta ut avgif- ter för sådana obetalda anskaffningskostnader. Den avgift som enligt andra punkten högst får tas ut vid flytt gäller alltså enbart sådana obetalda anskaffningskostnader som direkt hänför sig till den återköpta eller flyttade försäkringen och som efter en sådan händelse kan bekostas av denna försäkring. På samma sätt som för avgifter för hanteringen ska villkoren för ett eventuellt uttag av avgifter för obetalda anskaffningskostnader vid återköp eller flytt tydligt framgå av villkoren i försäkringsavta- let (se 5 kap. 15 § FRL). 5 kap. 16 § Bestämmelsen ändras endast på så sätt att den även innefattar flytt- rätt av kollektivavtalsgrundad tjänstepensionsförsäkring. Det är av vikt att det mottagande företaget får tillräckliga upp- gifter exempelvis om vem som är försäkrad respektive försäkrings- tagare hos det avgivande försäkringsföretaget. Inom kollektivavtalsgrundad försäkring har valcentralen full- makt att teckna försäkringsavtal för arbetsgivarnas räkning och i dessa fall anges till det mottagande företaget att försäkringstagare är den försäkrades arbetsgivare. Det innebär att det är valcen- tralen och inte försäkringsföretagen som i dessa fall har kännedom om vem som är försäkringstagare. Uppgifterna bör således anpassas efter behovet i det enskilda fallet. Medverkan ska ske utan onödig fördröjning. 8 kap. 7 § Förslaget har behandlats i avsnitt 5.4.9. I ett nytt andra stycke klargörs att vissa livförsäkringsföretag i sina riktlinjer för intressekonflikter ska särskilt behandla intresse- konflikter i överskottshanteringen. Tillägget avser livförsäkrings- företag som inte får dela ut vinst. Bestämmelsen är närmast ett förtydligande av gällande bestämmelse. Ändringen innebär alltså ingen inskränkning av gällande krav på riktlinjer för intressekonflikter i andra avseenden eller för livför- säkringsföretag som får dela ut vinst. I det senare fallet kan emel- lertid en försäkringstagare enbart ha anspråk på överskott i egen- skap av ägare till företaget på grund av inbetalt aktiekapital, del- ägarinsatser eller medlemsinsatser. Med företagets överskott avses företagets överskott i vid mening. Sådana överskott ska gottskrivas försäkringstagarna och försäkrade enligt överskottsreglerna i FRL i vissa fall, t.ex. vid övergång till vinstutdelning eller delning av livförsäkringsföretag (jfr avsnitt 11.3.7). Med olika försäkringars överskott avses sådana relevanta över- skott som ska fördelas på olika grupper av försäkringar enligt prin- ciperna i företagets överskottsregler (se förslaget till 8 kap. 8 a och 8 b §§). Vilka överskott som blir relevanta att beakta och hur upp- delningen i olika försäkringar ska göras i praktiken styrs således av företagets antagna överskottsprinciper och övriga överskottsregler. 8 kap. 8 a § Förslaget har behandlats i avsnitt 5.4.1. I paragrafens första stycke anges de grundläggande överskotts- regler som ska framgå av företagets bolagsordning eller stadgar i livförsäkringsföretag som inte får dela ut vinst. Första stycket första punkten innebär att det ska klargöras om överskott från olika försäkringar ska tillkomma försäkringstagaren eller den försäkrade. Därmed inbegrips även förmånstagare som vid försäkringsfall eller annan händelse träder i deras ställe. Enligt andra punkten ska det klargöras om anspråken är kollek- tiva eller individuella. I det första fallet tillkommer överskotten olika försäkringar enbart som grupp. I det senare fallet är ansprå- ken individualiserade på olika försäkringar. Enligt tredje punkten ska det klargöras vilken huvudsaklig prin- cip som ska ligga till grund för överskottshanteringen för olika försäkringar, dvs. om det ska vara den skälighetsprincip som alltjämt gäller för vissa försäkringsavtal enligt övergångsregler till FRL, den kontributionsprincip som kommer till uttryck som huvudregel för överskottshanteringen i bl.a. 11 kap. 8 §, eller någon annan grundläggande princip. Det senare kan vara en princip att alla överskott och underskott schablonmässigt fördelas lika mellan olika försäkringar. Den huvudsakliga innebörden av den alternativa principen bör också framgå av bolagsordningen. Såsom framgår av andra förslag till regeländringar ska det också anges hur tillgängliga överskott i företagets överskottshantering enligt FRL ska bestämmas (se förslag till ändringar i bl.a. 11 kap. 3 § som gäller alla livförsäkringsaktiebolag). Såsom framgår där är inte livförsäkringsföretag skyldiga att bestämma sådana överskott med hänsyn till vad som är redovisade vinster eller andra överskott enligt redovisningsreglerna. De principer som ska tas in i bolagsordningen eller stadgarna i dessa avseenden blir alltså avgörande för företagets överskottshan- tering. Det kan anmärkas att skälighetsprincipen i sin tur ställer ytterligare krav på företagets prissättning för de försäkringar som alltjämt omfattas av principen (se prop. 2009/10:246 s. 279, 331, 387 och 396). Paragrafen hindrar inte i sig att ett företag har olika principer för olika försäkringar. Vad som avses med olika försäkringar har kommenterats i författningskommentaren till förslaget till ändring i 8 kap. 7 §. I andra stycket erinras enbart om att också livförsäkringsföretag som får dela ut vinst ska ha vissa överskottsregler i bolagsord- ningen eller stadgarna enligt vissa bestämmelser i 11–13 kap. 8 kap. 8 b § Förslaget har behandlats i avsnitt 5.4.2 och 5.4.8. Paragrafens första stycke innebär att styrelsen i livförsäkrings- företag som inte får dela ut vinst ska precisera sina överskottsregler i överskottsriktlinjer. Riktlinjerna blir därmed ett komplement till de mer grundläggande överskottsreglerna i bolagsordningen eller stadgarna enligt förslaget till 8 a § och ingår i begreppet företagets överskottsregler. Överskottsriktlinjerna ska enligt andra stycket som en bakgrund beskriva hur tillgängliga överskott bestäms, vilka försäkringar som har rätt till återbäring respektive anspråk på överskott och om de senare anspråken är kollektiva eller individuella samt företagets tillämpade överskottsprincip eller överskottsprinciper (jfr 8 kap. 8 a § och bl.a. 11 kap. 3 §). Överskottsriktlinjerna ska därutöver, enligt tredje stycket, ange de mer preciserade principer för tillämpningen av de grundläggande principerna i företagets bolagsordning eller stadgar. Enligt tredje stycket första punkten ska företaget således preci- sera vilka närmare principer som tillämpas för att bestämma olika försäkringars överskott och enligt fjärde punkten hur överskott får användas för att täcka underskott. Preciseringen ska inte bara avse den årliga överskottsfördelningen. De ska inte minst avse hur företaget beaktar underskott och andra ekonomiska svårigheter i samband med återköp eller flytt. Sådana reduktioner är givetvis tillåtna, t.ex. för att beakta en flyttanstormning, eftersom över- skotten är företagets riskkapital. Enligt första punkten ska princi- perna klargöras mot bakgrund av och hänvisning till en analys av premierna och villkoren. Detta förhindrar inte mer schablonartade reduktioner om det är förenligt ned överskottsreglerna i övrigt. Vad som avses med olika försäkringar har kommenterats i för- fattningskommentaren till förslaget till ändring i 8 kap. 7 §. Enligt andra punkten anges den mer preciserade tillämpningen av skälighets- och kontributionsprincipen. Tredje punkten avser försäkringar där skälighetsprincipen eller kontributionsprincipen inte gäller. I dessa fall ska företaget klar- göra om och i så fall hur hänsyn tas till sådana faktorer som kan behöva beaktas när förstnämnda principer tillämpas. Enligt fjärde punkten preciseras hur överskott från olika försäk- ringar får användas för att täcka underskott hänförliga till andra försäkringar. Det ska också anges om kompensation utgår för detta, t.ex. i form av interna förlagslån, och vilken kompensation som utgår, t.ex. hur räntan på förlagslånet bestäms. Femte punkten innebär ett allmänt krav att i överskottsriktlin- jerna ange principerna för hur företaget investerar tillgångar mot- svarande överskott enligt överskottsreglerna i FRL. Bestämmelsen innebär inte att företag måste bestämma sig för att tillgångar ska placeras i vissa tillgångsslag eller liknande limiter, utan endast att företaget ska beskriva den faktiska investeringsstrategi företaget tillämpar för tillgångar som motsvarar företagets överskott enligt överskottsreglerna i FRL. Om företaget de facto tillämpar särskilda limiter eller andra begränsningar för tillgångar motsvarande över- skott, ska detta däremot tas in i överskottsriktlinjerna som bekräf- tas och beslutas av styrelsen. Detsamma gäller om principerna är olika för överskott från olika försäkringar. Det kan t.ex. vara fråga om att överskott hänförligt till vissa försäkringar investeras mer försiktigt med uteslutande av vissa typer av tillgångar jämfört med överskott hänförliga till andra försäkringar. Tillämpningen av bestämmelsen i förhållande till nya investe- ringsregler enligt solvens II-direktivet har behandlats i den all- männa motiveringen (se avsnitt 13.6 och 13.7). Bestämmelsen ute- sluter inte i sig att informationskravet helt eller delvist kan till- godoses genom hänvisningar till styrdokument enligt solvens II- reglerna. Sådana regler blir i de delar som det hänvisas till en del av företagets överskottsregler. Enligt sjätte punkten ska överskottsriktlinjerna precisera ruti- nerna för tillämpningen av överskottsreglerna. Riktlinjerna ska enligt sjunde punkten ange hur överskottsreg- lerna och rutinerna för tillämpningen av dem ska utvärderas. Det blir här fråga om att klargöra hur interna utvärderingar som görs vid sidan av den oberoende kontroll av överskottsreglerna som föreslås i 8 j § och hur den oberoende kontrollen närmare ska utövas. I fjärde stycket slås fast att överskottsriktlinjerna ska vara till- räckligt tydliga och fullständiga och att det ska vara möjlig att för- stå hur reglerna där förhåller sig till företagets avtalsvillkor för olika produkter som företaget meddelar, reglerna i företagets bolagsordning eller stadgar samt behandlingen av avsättningar och överskott i såväl redovisnings- som solvenssammanhang. 8 kap. 8 c § Förslaget har behandlats i avsnitt 5.4.2. Paragrafen innebär att berörda företag ska minst utvär- dera sina överskottsregler internt. Detta ska också göras om det finns särskild anledning. Därmed avses väsentliga företagsänd- ringar eller annan händelse som berör företagets eller olika försäk- ringars överskott på ett väsentligt sätt (jfr 8 i §). När överskotts- reglerna ska och får ändras regleras i 8 d §. 8 kap. 8 d § Förslaget har behandlats i avsnitt 5.4.2. Paragrafen klargör att berörda livförsäkringsföretag ska följa sina en gång etablerade överskottsregler och rutiner över tiden, men att ändringar behöver ske om det finns särskilda skäl. Sådana skäl föreligger givetvis om det skulle konstateras att överskotts- reglerna i något avseende bryter mot lag. De får dock ändras även i andra fall, exempelvis om dessa i den praktiska tillämpningen bedöms alltför oklara och behöver förtyd- ligas eller att de förhållanden som låg till grund för reglerna i något avseende har ändrats så att dessa är aktuella. Ett annat särskilt skäl kan vara att solvensreglerna eller de ekonomiska förut- sättningarna ändras så att företaget måste behålla mer kapital i överskottshanteringen eller, motsatsvis, kan frigöra mer riskkapital. Det kan anmärkas att det inte finns något som hindrar att före- tagets överskottsregler kopplas direkt till solvensreglerna. Särskilda skäl innebär alltså en ventil för att ändra överskotts- reglerna i oförutsedda situationer och liknande tillbörliga fall. Vad som får anses vara särskilda skäl bör med hänsyn till svårigheterna att förutse alla situationer och ekonomiska samband med anledning av nya överskottsregler och solvensregler, kunna tillämpas mer generöst i praxis efter införandet av ett lagkrav på överskottsregler.