sou · H0B361 · 2012-10-02 00:00:00 — har alla järnvägsoperatörer som uppfyller grundläggande villkor rätt att trafi- kera spåren. Marknaden i form av kommersiellt verksamma företag har tillmätts en allt större roll i produktionen av transport- och trafiktjänster och av infrastrukturtjänster. Statens, regionernas och kommunernas roll handlar om att skapa förutsättningar för transportssystemets förmåga att trygga tillgänglighet, framkomlighet samt effektivitet under säkra och miljömässigt acceptabla former. Marknadsöppningarna har skett successivt. De senaste förändringarna rör bl.a. kollektivtrafiken på väg och järnväg. Regeringen fastställde en nationell trafikslagsövergri- pande plan för utveckling av transportsystemet samt definitiva eko- nomiska ramar för trafikslagsövergripande länsplaner för regional transportinfrastruktur för perioden –2021.26 Resor och trans- porter väntas öka . När det gäller personresor blir ökningen störst för spårtrafik. Järnvägstransporterna förutses öka, medan lastbilstransporterna minskar. Planen bygger på en avvägning mellan fyra olika steg, nämligen åtgärder som kan påverka transportefterfrågan och val av transport- sätt, åtgärder som ger effektivare utnyttjande av befintlig infrastruk- de som ansvarar för kollektivtrafikens utförande inom de olika länen. Ansvaret för trafiken i varje län vilar på en offentlig länstrafikansvarig. Trafikhuvudmannen är ofta ett aktiebolag som kontrolleras av den länstrafikansvarige, ett länstrafikbolag eller en förvaltning inom länet. 25En samlad järnvägslagstiftning, SOU 2004:92 s. 189 f. 26 N2009/6374/TE. Kartläggning av olika områden som kan aktualisera markåtkomst tur, begränsade ombyggnadsåtgärder samt nyinvesteringar och större ombyggnadsåtgärder. Den sistnämnda typen utgörs av åtgärder som ofta kräver att ny mark tas i anspråk, exempelvis nya väg- eller ban- sträckningar. Användandet av fyrstegsprincipen har, tillsammans med budgetrestriktioner, medfört att fokus har legat på övriga, mindre ingripande åtgärder. Storstadsområdena får störst nytta av planen. Det är också i dessa områden som efterfrågan på resor är störst. Även längs och för kommuner inne i landet kom- mer nyttorna att vara stora.27 Den statliga planeringsramen för åtgärder i transportinfrastruk- turen ska åren 2010–2021 uppgå till totalt . Av planeringsramen ska avsättas för drift och under- håll av statliga vägar inklusive statlig medfinansiering till enskilda vägar. avsätts för drift och underhåll av statliga järnvägar. Resterande delar av planeringsramen ska användas för att utveckla transportsystemet för att klara framtidens resor och trans- porter. Volymen åtgärder i långsiktsplanerna kan utökas genom att den statliga satsningen kombineras med finansiering från andra intres- senter, s.k. medfinansiering, se avsnitt 7.4.5. 7.4.4Ekonomisk och fysisk planering Den ekonomiska planeringen för transportinfrastruktur är transportslagsövergripande. Förordningen (2009:236) om nationell plan för infrastruktur har ersatt förordningen (1989:67) om plan för stomjärnvägar och förordningen (1997:262) om nationell väg- hållningsplan.28 lämnade sitt betänkande Effektivare planering av vägar och järnvägar.29 I betänkan- det föreslås bl.a. ändringar i lagen om byggande av järnväg (1995:1649) och väglagen i syfte att effektivisera planeringsprocessen och korta ledtiderna fram till färdig anläggning. Även be- rörs genom att frågor om samordning med övrig fysisk planering behandlas. lämnade sitt slutbetän- kande Medfinansiering av transportinfrastruktur – ett nytt system för den långsiktiga planeringen av transportinfrastruktur samt rikt- 27De största investeringarna beskrivs i Nationell plan för transportsystemet 2010–2021, s. 76 ff. 2008/09:35. Kartläggning av olika områden som kan aktualisera markåtkomst linjer och processer för medfinansiering.30 I betänkandet behandlas bl.a. kopplingen mellan ekonomisk och fysisk planering av transport- infrastruktur samt föreslås riktlinjer och processer för medfinan- siering av statlig transportinfrastruktur, se nedan. Regeringen har därefter mot bakgrund av bl.a. nämnda be- tänkanden föreslagit ändringar i bl.a. väglagen, lagen om byggande av järnväg, och plan- och bygglagen.31 Förslaget innebär att den fysiska planeringen av transportinfrastruktur ska ske i en sammanhållen planeringsprocess i stället för dagens process i flera steg samt att en förberedande studie görs inom ramen för den lång- siktiga ekonomiska planeringen. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Av bilaga till nationella trafikslagsövergripande plan för utveckling av transportsystemet, se avsnitt 7.4.3, framgår att det ut- över de givna ramarna tillkommer medel genom avtal om medfinan- siering som trafikverken32 och länen tecknat för enskilda objekt samt brukarfinansiering och EU-medel.33 Medfinansiering innebär att en annan part helt eller delvis finan- sierar statlig infrastruktur och medför alltså tillkommande medel utöver statliga anslag för utveckling av transportsystemet.34 Med- finansiering kan också avse ban- och vägavgifter35 eller trängselskatt, som trafikanterna betalar när de använder infrastrukturen.36 Även staten kan – genom s.k. statlig medfinansiering – medfinansiera infra- 2011/12:118. 32Dåvarande och samt och dåvarande Luftfartsstyrelsen. 33Riksrevisionen har i rapporten av statlig infrastruktur, RiR 2011:28, granskat om den satsning på medfinansiering som genomfördes i den senaste planerings- omgången för den statliga trafikinfrastrukturen varit effektiv. Regeringen redovisade i sin tur sina bedömningar av iakttagelser och rekommendationer i Regeringens skrivelse 2011/12:139. 34Förutom medfinansiering används ibland begreppen motfinansiering och samfinansiering. Även begreppet kompletterande finansiering förekommer. Uttrycket alternativ finansiering används ibland för att beskriva situationer där investeringar i infrastruktur finansieras på annat sätt än via anslag på statsbudgeten. 35Dessa vägavgifter ska inte förväxlas med den s.k. eurovinjetten som tas ut för tunga fordon och därmed träffar näringsidkare. vägtullsutredning har bl.a. i uppdrag att analysera förutsättningarna för och lämna förslag till vilka villkor som bör gälla för delegation av föreskriftsrätt till kommuner när det gäller trängselskatt. Förslaget ska redovisas , dir. 2011:47. SOU 2012:61 Kartläggning av olika områden som kan aktualisera markåtkomst struktur som ägs av någon annan än staten, exempelvis resecentrum37 eller enskilda vägar. Medfinansiering förändrar inte den grundläggande ansvarsför- delningen mellan statliga, regionala, kommunala och privata aktörer för samhällets infrastruktur, men förväntas leda till att den statliga planeringsramen kan bidra till en totalt sett utökad volym av åtgärder. Genom att medfinansiärer får inflytande över utformningen av olika transportlösningar ska värdet av åtgärderna öka. Avsikten är att staten och andra intressenter ska dela på finansieringen utifrån de nyttor som åtgärden ger för de olika finansiärerna.38 eller privat medfinansiering kan bli aktuell då stora lokala exploateringsvinster uppstår i samband med en infrastruktursatsning – attraktiv mark frigörs eller markvärdet ökar. Det förekommer att fastighetsägarna själva medfinansierar, exempelvis genom att åta sig att finansiera nödvändig lokal infrastruktur. Finansiering av ny infrastruktur genom brukaravgifter innebär att den som använder infrastrukturen betalar en avgift. Gällande lag- stiftning innebär vissa begränsningar när det gäller att ta ut finansi- erande avgifter inom väg- och järnvägssystemet. Inom vägtransport- systemet beslutar regeringen med stöd av 29 § väglagen om avgifter ska tas ut av trafikanterna. Det s.k. vägavgiftsdirektivet (2006/38/EG) begränsar möjligheterna att vid sidan av den s.k. eurovinjetten (väg- avgift för tunga fordon) ta ut ytterligare vägavgifter eller vägtullar av den tunga trafiken. Undantag görs dock för broar, tunnlar och bergspass. För sådana nybyggda vägavsnitt kan vinjett och vägtull tas ut . För järnvägen är banavgifterna i huvudsak baserade på samhälls- ekonomisk marginalkostnad. Järnvägslagen (2004:519) ger dock möjlighet för infrastrukturförvaltaren att ta ut finansierande avgifter. Trängselskatt är ett styrmedel grundat på marginalkostnadsprin- cipen. Huvudsyftet är att minska trängseln inom ett specifikt område. Trängselskatt kan också bidra till att finansiera investeringar som ytterligare medverkar till att åstadkomma minskad trängsel och miljö- förbättringar. Skatten kan tas ut på befintliga vägar efter beslut av . Trafikverken och ett antal kommuner, landsting och regioner har tillsammans tagit fram avsiktsförklaringar och avtal om medfinan- 37Förordningen (2009:237) om statlig medfinansiering till vissa regionala kollektivtrafik- anläggningar m.m. 2008/09:35.s. 12 och 210. Kartläggning av olika områden som kan aktualisera markåtkomst siering.39 gjorde en kartlägg- ning av medfinansieringsobjektens finansiering under åtgärdsperio- den –2021.40 Kartläggningen visar att objekten totalt omfattar . Medfinansieringen uppgår till ca , varav trängselskatter cirka 37 miljarder och ban- och väg- avgifter . och regional medfinansiering uppgår till nästan och bidrag från kommersiella aktörer till cirka 3 miljarder. Elmarknaden regleras i ellagen (1997:857). Sedan elmarknadsrefor- men är huvudprincipen att nätverksamheten ska regleras och övervakas på särskilt sätt, medan produktion av och handel med el ska ske i konkurrens. En juridisk person som bedriver nätverk- samhet får därför som huvudregel inte bedriva produktion av eller handel med el. Reglerna om åtskillnad mellan nätverksamhet å ena sidan och produktion och handel å andra sidan skärptes den 1 januari 2010.41 Det övergripande ansvaret för att elektriska anläggningar sam- verkar driftsäkert så att balans inom hela eller delar av landet kort- siktigt upprätthålls mellan produktion och förbrukning av el åligger staten. Regeringen har uppdragit åt att vara systemansvarig myndighet. Elproduktionen i domineras av ett fåtal företag, varav , tyskägda E.ON och finska Fortum är de största. Ett kommunalt elföretag får bedriva produktion av och handel med el eller nätverksamhet utanför kommunens område, om det görs i geografisk närhet till företagets nätverksamhet inom kommunen och i syfte att uppnå en ändamålsenlig nätverksamhet. Om verk- samheten avser produktion av och handel med el, ska den bedrivas på affärsmässig grund. 39 har också bedrivit ett samarbetsprojekt tillsammans med SKL. Projektet finns redovisat i skriften Medfinansiering av statliga infrastrukturinvesteringar, och , 2011. 40Medfinansiering av transportinfrastruktur, SOU 2011:12 s. 41 ff. 41 uppställs vidare strängare krav på avgränsning av transmissions- verksamhet, dvs. i huvudsak den överföring av el som sker på stamnätet och den överföring av gas som sker i högtrycksledningar, 3 kap. 1 a § ellagen, prop. 2010/11:70. Kartläggning av olika områden som kan aktualisera markåtkomst Med nätverksamhet avses att ställa elektriska starkströmsledningar till förfogande för överföring av el. Till nätverksamheten hör också projektering, byggande och underhåll av ledningar, ställverk och trans- formatorstationer, anslutning av elektriska anläggningar, mätning och beräkning av överförd effekt och energi samt annan verksamhet som behövs för att överföra el på det elektriska nätet. Det svenska elnätsystemet är indelat i tre nivåer: stamnät, region- nät och lokalnät. Stamnätet är det nationella nätet för överföring av el med högspänningsledningar för eller mer. I stamnätet ingår även de flesta överföringsförbindelserna till utlandet. Stamnätet ägs av staten och förvaltas av . Stamnätsföretag måste efter lagändringar vara certifierade. Regionnäten, som omfattar kraftledningar på spänningsnivåer som understiger , ägs vanligen av de stora kraftproducerande bolagens nät- bolag. Genom dessa förs el från olika stamnätspunkter ut till anslut- ningspunkter på lokalnäten. Lokalnäten omfattar kraftledningar för en spänning som vanligtvis uppgår till högst 20 kV.42 Det statsägda stamnätet skiljer sig därigenom från region- och lokalnäten, som drivs av enskilda eller kommunala bolag, förvaltningar eller ekono- miska föreningar. Nätkoncession för regionnätet och lokalnätet innehas av totalt ca 164 företag från stora nätbolag som , E.ON och Fortum (som äger större delen av regionnätet) till små ekonomiska föreningar. Nätverksamhet är sedan genomförandet av elmarknadsreformen skild från elproduktion och elförsäljning. Nätföretagens verksamhet, att ledningsbundet överföra el mellan producent och kunder, är ett s.k. naturligt monopol. Verksamheten är kapitalkrävande med höga fasta kostnader. Därigenom blir stordriftsfördelarna sådana att det i praktiken blir omöjligt för någon annan än nätägaren att etablera en konkurrerande verksamhet. Överföring av el har vidare en påtaglig miljöpåverkan genom det utrymme som tas i anspråk för ledningar m.m. En elektrisk starkströmsledning får därför inte byggas eller användas utan tillstånd (nätkoncession). Till byggandet av en ledning räknas även schaktning, skogsavverkning eller liknande åtgärder för att bereda plats för ledningen. En nätkoncession ska avse en ledning med i huvudsak bestämd sträckning (nätkoncession för linje) eller ett ledningsnät inom ett visst område (nätkoncession för område). 42 Det finns inte något sådant lagkrav. Detta har dock tillämpats i praktiken, även om det skett en uppluckring genom ett par avgöranden. Regeringen har således tillåtit . Kartläggning av olika områden som kan aktualisera markåtkomst Regelverket bygger på tredjepartstillträde på icke-diskriminerande villkor. Handeln kan därför ändå ske i konkurrens. För att täcka kostnaderna för överföring av el i nätet tar nätföre- taget betalt av kunden. Nättariffer ska vara objektiva och icke- diskriminerande. Reglerna om skälighetsbedömningen av nättariffer har ändrats. De nya bestämmelserna, som främst återfinns i 4 och 5 kap. ellagen, trädde i kraft respektive den 1 januari 2012.43 ska det göras en förhandsprövning av nättarifferna. Förhandsprövningen ska ske genom att de samlade intäkter som en nätkoncessionshavare högst får uppbära genom nät- tariffer – en intäktsram – fastställs i förväg av nätmyndigheten. Intäktsramen ska täcka skäliga kostnader för att bedriva nätverksamhet och ge en rimlig avkastning på det kapital som krävs för att bedriva verksamheten. Hänsyn ska tas till kvaliteten i nätföretagets sätt att bedriva verksam- heten. Om en nätkoncessionshavares intäkter avviker från intäkts- ramen, ska detta påverka ramen för den påföljande tillsynsperioden. Om intäkterna överstiger intäktsramen med tillkommer ett överdebiteringstillägg. är Energi- marknadsinspektionen. Naturgas har använts i och står för av landets totala energiförsörjning. I de kommuner som är anslutna till naturgasnätet står naturgasen för av energitill- förseln. Naturgasmarknaden regleras i naturgaslagen (2005:403). Ett före- tag som bedriver överföring av naturgas får inte bedriva handel med naturgas. Nätverksamheten, dvs. utbyggnad, drift och förvaltning av naturgasledningar samt överföring av gas, bedrivs i monopol, efter- som det inte är samhällsekonomiskt försvarbart att olika nätägare anlägger parallella ledningar. En naturgasledning får inte byggas eller användas utan tillstånd (koncession) av regeringen. Regelverket bygger på principen om tredjepartstillträde på icke-diskriminerande villkor. Handeln kan därför ändå ske i konkurrens. Anslutnings- avgifter och tariffer ska vara skäliga, objektiva och icke-diskrimine- rande. Ansvarig tillsynsmyndighet är . 2008/09:141, bet. 2008/09:NU21, rskr. 2008/09:302. Kartläggning av olika områden som kan aktualisera markåtkomst Ett kommunalt företag får bedriva handel med eller överföring av naturgas utanför kommunens område, om det görs i geografisk närhet till företagets överföringsverksamhet inom kommunen och i syfte att uppnå en ändamålsenlig överföringsverksamhet. Handel med naturgas ska bedrivas på affärsmässig grund. har föreslagits en överföring av dagens systemansvars- verksamhet för gas hos till den privata aktören Swedegas AB.44 Nuvarande myndighetsuppgifter inom ramen för Svenska kraftnäts systemansvarsverksamhet för gas föreslås överföras till respektive Statens energimyndig- het. Fjärrvärme består tekniskt sett av centraliserad produktion av värme som distribueras i ett rörledningssystem för uppvärmning av bygg- nader och för att tillgodose värmebehov inom industrin. står kommunala fjärrvärmeföretag för av mängden distribuerad fjärrvärme i landet. Privata fjärrvärmeföretag svarar för . Resterande del står de statliga fjärrvärmeföre- tagen för. Det finns omkring 200 fjärrvärmeföretag i landet. Fjärrvärmeverksamhet regleras i fjärrvärmelagen (2008:263). Distributionen av hetvatten utgör ett s.k. naturligt monopol. Det innebär att det normalt saknas ekonomiska förutsättningar för att bygga parallella fjärrvärmenät. Fjärrvärmenäten kan i detta avseende likställas med näten för överföring av el och naturgas. De skiljer sig dock i andra avseenden, t.ex. genom att de är lokala och inte skyddas av några koncessioner eller liknande regleringar. Dagens regelverk innebär således att det inte finns någon rätt till tillträde, tredjeparts- tillträde, till ett fjärrvärmenät för någon annan än ägaren till fjärr- värmenätet. Fjärrvärmeföretag är däremot skyldiga att förhandla med den som vill sälja värme till fjärrvärmeverksamheten. Det finns inte heller några regler med krav på åtskillnad av produktion och handel respektive distribution av fjärrvärme. I flera olika samman- hang har det emellertid framförts att ett liknande regelverk som gäller för el och naturgas, som bygger på tredjepartstillträde på icke- diskriminerande villkor, även borde införas för fjärrvärmeverk- samhet. har lämnats förslag till en ny fjärrvärmelagstiftning 44 – framtida regelverk och ansvarsförhållanden på naturgasmarknaden i , SOU 2011:46. Kartläggning av olika områden som kan aktualisera markåtkomst som skulle innebära ett det infördes ett lagstadgat tredjepartstill- träde till fjärrvärmenäten. Det skulle medföra att det skapades för- utsättningar för konkurrens på fjärrvärmemarknaderna.45 är ansvarig tillsynsmyndighet och svarar bl.a. för tillsyn över att bestämmelserna om förhandling för tillträde för rörledningar för fjärrvärme efterlevs. Ett kommunalt företag får bedriva fjärrvärmeverksamhet utanför kommunen, om det görs i geografisk närhet till fjärrvärmeverk- samheten inom kommunen och i syfte att uppnå en ändamålsenlig fjärrvärmeverksamhet. Sådan verksamhet ska bedrivas på affärsmässig grund. Regeringens mål är att åstadkomma en effektiv elmarknad med väl fungerande konkurrens som ger en säker tillgång till el till inter- nationellt konkurrenskraftiga priser. Elnäten bör utvecklas för att möta ökad efterfrågan på överföring och för att möjliggöra samhälls- ekonomiskt effektiva investeringar i ny elproduktion.46 kommer stora investeringar att göras i det svenska stamnätet, som behöver förstärkas och förnyas för att säkra elleveranser och utbyggnad av exempelvis förnybar elproduktion. kommer därför att i mycket stor utsträckning bygga nya ledningar och transformatorstationer men även bygga om en del befintliga anläggningar.47 Bland kommande projekt kan nämnas den s.k. Sydvästlänken, som sträcker sig mellan norra och och mellan och . Ledningen byggs i tre delar som knyts samman i . Sydvästlänken är en av de största en- skilda investeringarna som gjorts i elnätet i och omfattar totalt . Nätstrukturen behöver också förändras till följd av att vindkraft- verk uppförs på nya platser. Det pågår vidare omfattande arbete med breddning av ledningsgator och nedgrävning av ledningar. Situa- tionen är likadan i våra grannländer. Investeringarna i de nordiska stamnäten kommer därför att fördubblas . kommer av all energi som används i från förnybara energikällor. Det handlar framför allt om vindkraft, 45Fjärrvärme i konkurrens, SOU 2011:44. 2008/09:163 s. 27. 47Aktuella och avslutade utbyggnadsprojekt beskrivs på . Kartläggning av olika områden som kan aktualisera markåtkomst vattenkraft och bioenergi. finns ett EU-direktiv om främjande av användningen av energi från förnybara energikällor (2009/28/EG). I direktivet uppställs bl.a. krav på att ska uppnå en andel om förnybar energi . Med direktivet som utgångspunkt har satt upp som nationellt mål att andelen förnybar energi ska vara av den totala användningen.48 Det pågår ett omfattande arbete att genomföra direktivet. En nationell handlingsplan för förnybar energi har tagits fram. har bl.a. satt upp en nationell planeringsram för vindkraft motsva- rande en årlig produktionskapacitet på , varav till lands och till havs. Ett syfte med planerings- ramen är att uppmärksamma vindkraften i den fysiska planeringen. Marknaden för vindkraft växer mycket snabbt. Ofta anläggs stora vindkraftsparker. /2002 fanns det i drygt 570 vindkraftverk med en total effekt på ca 295 MW.49 /2011 fanns det omkring 1 640 verk med en total installerad effekt på 1997 MW. Energiområdet styrs även i övrigt till stor del av EU:s mycket omfattande regelverk och är under ständig förändring. Begreppet elektronisk kommunikation definieras i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation. Begreppet omfattar elektronisk kommunikation av alla typer av elektroniska kommunikationsnät som nät för telefoni, Internet och kabel-TV-nätet. På området för elektronisk kommunikation har den tekniska utvecklingen, utvecklingen av olika tjänster och marknader, liksom antalet aktörer på dessa marknader, förändrats i mycket hög ut- sträckning . Utvecklingen har gått från att fast telefoni, där terminalerna ansluts mot ett fast nät, varit den helt dominerande kommunikationsformen till en allt större andel mobil- telefoni. Även när det gäller bredband för anslutning till Internet sker numera en allt större andel av datakommunikationen över det mobila nätet. En ytterligare utveckling är den som innebär konver- 2009/10:128. 49Tore , Vindkraft i teori och praktik, 2002, s. 17. Kartläggning av olika områden som kan aktualisera markåtkomst gens mellan tele-, data- och mediesektorerna. Utvecklingen på om- rådet för elektronisk kommunikation leder till att olika infrastrukturer och tekniker för överföring av kommunikation och tjänster samman- smälter, konvergerar. Konvergensen medför att samma nät kan bära trafik för telefoni, datakommunikation och överföring av utsänd- ningar till allmänheten av radio- och TV-program. Det kan exempelvis vara fråga om att kabel-TV-nät används för tele- och datakommu- nikation. Även elnät kan användas för sådan kommunikation.50 hade det statliga affärsverket i praktiken monopol på marknaden för teletjänster. Förutom Tele- verket fanns endast vissa telenät för specifika ändamål, såsom nät för övervakning av olika funktioner för industriell drift samt signalsystem för järnvägar och övervakning av elproduktion och distribution. Dessutom har det länge funnits telenät för Försvarsmakten. ombildades det statliga till , numera TeliaSonera. tillkom telelagen (1993:597) och lagen (1993:599) om radiokommunikation. Lagstiftningen tillsammans med vissa andra åtgärder syftade till att öppna telemarknaden för andra aktörer. Genom anslutningen till EES och senare även EU kom EG:s telereglering att bli tillämplig i . Många bolag har till följd av detta etablerat sig i branschen. Alla bolag äger dock inte telenät. Det finns flera nationella mobilnät för tal- och datatrafik. Samman- taget finns fyra GSM-operatörer, tre UMTS/3G-operatörer och en operatör som använder tekniken CDMA2000 i sitt nät. I vissa fall är tillstånden förenade med villkor rörande t.ex. täckning. Efter Post- och () tilldelning av nya frekvenser i 800 MHz- bandet kommer de operatörer som fick tillstånd i bandet att starta en ny utbyggnad av mobilnät i hela . Operatörerna har aviserat att de planerar att bygga mobilnät för datatrafik med LTE-teknik (kallas ibland fjärde generationens mobilnät eller 4G).