sou · H0B334d2 · 2012-06-05 00:00:00 — Om det finns synner- liga skäl får dock Kriminalvården skjuta upp den villkorliga frigiv- ningen med högst åt gången. Vid bedömningen av om det finns synnerliga skäl ska särskilt beaktas om den dömde på ett allvarligt sätt har brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten. Efter den villkorliga frigivningen gäller enligt 26 kap. 10 § BrB en prövotid som motsvarar den strafftid som återstår vid frigiv- ningen, dock . Enligt 26 kap. 11 § BrB kan Kriminal- vården besluta att den dömde ska ställas under övervakning . Övervakningen får pågå i högst . Under övervak- ningstiden ska den dömde hålla kontakt med den person som ut- setts till övervakare i enlighet med dennes anvisningar. för den villkorliga frigivningen ska den fri- givne enligt vad som anges i 26 kap. 14 § BrB vara skötsam. får enligt 26 kap. 15 § meddela särskilda före- skrifter om vad den frigivne ska iaktta . Sådana föreskrifter kan avse t.ex. skyldighet för den frigivne att underkasta sig vård eller behandling eller uppgifter om på vilket sätt och i vilken omfattning den frigivne ska hålla kontakt med övervakaren eller Kriminalvården. Om den frigivne inte iakttar vad som åligger honom , får övervakningsnämnden enligt 26 kap. 18 § BrB meddela nya föreskrifter, besluta om varning eller besluta att den frigivne ska stå under övervakning efter det att av prövotiden har förflutit. Om åsidosättandena är allvarliga, får nämnden enligt Beaktande av återfall i brott 26 kap. 19 § förklara den villkorligt medgivna friheten förverkad till av åt gången. Ett sådant förverkande innebär att den dömde ska avtjäna det beslutade antalet dagar i anstalt. Förverkande av villkorligt medgiven frihet på grund av återfall i brott Som anförts i det föregående innefattar den villkorliga frigivningen ett krav på den dömde att vara skötsam . I kravet ligger – utöver den ovan beskrivna skyldigheten att hålla kontakt med övervakaren och rätta sig efter de föreskrifter som övervak- ningsnämnden meddelar – att den frigivne inte får göra sig skyldig till nya brott. Formellt sett finns det inte något som hindrar att övervaknings- nämnden vidtar åtgärder enligt 26 kap. 18 § BrB (se ovan) om den frigivne återfaller i brott inom prövotiden för den villkorliga frigiv- ningen. I 26 kap. 21 § BrB görs dock en hänvisning till den sär- skilda regleringen i 34 kap. om förverkande av villkorligt medgiven frihet i anledning av återfall i brott. Förutsättningarna för förverkande av villkorligt medgiven frihet vid återfall i brott regleras i 34 kap. 4 § BrB. Regleringen innebär att villkorligt medgiven frihet från ett tidigare utdömt fängelsestraff enligt huvudregeln helt eller delvis ska förklaras förverkad om den frigivne återfaller i brott . Som skäl för att inte förverka eller för att förverka endast en del av den villkorligt medgivna friheten kan rätten enligt paragrafens andra stycke beakta 1.om den nya brottsligheten i förhållande till den tidigare är av lindrig beskaffenhet, 2.om har förflutit mellan brotten, eller 3.om ett förverkande annars skulle framstå som oskäligt. I förarbetena till bestämmelsen anges såvitt avser tidsaspekten (punkten 2) att Naturligtvis bör även den tid som förflutit sedan den tidigare domen eller den villkorliga frigivningen kunna beaktas. Beträffande punkten 3 anförs att det vid bedömningen av om ett förverkande skulle framstå som oskäligt bl.a. bör kunna beaktas sådana omständigheter som anges i 29 kap. 5 § BrB eller om brotten framstår som så olikartade och väsensskilda att ett förverkande inte ter sig som rimligt. I förarbetena anges att de i lagrummet angivna Beaktande av återfall i brott omständigheterna utgör exempel på vad som kan beaktas som skäl mot förverkande och att det vid en samlad skälighetsbedömning bör kunna komma i fråga att beakta även andra synpunkter.13 Enligt paragrafens tredje stycke får rätten, om förverkande inte beslutas, besluta om åtgärder enligt 26 kap. 18 § BrB (se om be- stämmelsen i föregående avsnitt) eller förlänga prövotiden med högst . En åtgärd som avses i 26 kap. 18 § eller förlängning av prövo- tiden får enligt fjärde stycket beslutas endast före prövotidens ut- gång. Förverkande av den villkorligt medgivna friheten får beslutas endast om frågan uppkommer i ett mål där den frigivne häktats eller fått del av åtal från prövotidens utgång. 10.6.3Bakgrunden till nuvarande ordning Före den reform av påföljdssystemet som trädde i kraft var förutsättningarna för förverkande av villkorligt medgiven frihet på grund av återfall i brott sparsamt reglerade. I 34 kap. 4 § BrB angavs endast att villkorligt medgiven frihet helt eller delvis fick förklaras förverkad om det förordnades att den tidigare utdömda påföljden skulle omfatta även ny brottsligheten eller om det dömdes särskilt till ny påföljd för ny brottslighet. I andra stycket föreskrevs, på samma sätt som i dagens tredje stycke, att rätten, om förverkande inte beslutades, fick besluta om åtgärder enligt 26 kap. 18 § BrB eller förlänga prövotiden med högst . Enligt tredje stycket i paragrafen fick inte förverkande eller åt- gärder enligt 26 kap. 18 § beslutas om inte frågan uppkommit i ett mål där den frigivne häktats eller fått del av åtal före prövotidens utgång. Genom reform av påföljdssystemet angavs vissa riktlinjer för när förverkande skulle ske genom att det infördes ett nytt andra stycke i 34 kap. 4 § BrB, med följande lydelse: 1997/98:96 s. 138 f. Beaktande av återfall i brott Vid bedömande av om förverkande bör beslutas och i så fall av hur stor del av den villkorligt medgivna friheten som skall förklaras förverkad skall beaktas, om den tidigare och den nya brottsligheten är likartade, om brottsligheten i båda fallen är allvarlig samt om den nya brottslig- heten är svårare eller lindrigare . Vidare skall beaktas den tid som förflutit mellan brotten. I förarbetena till reformen anfördes att förverkande av villkorligt medgiven frihet i princip är en reaktion på att den frigivne har brutit mot villkoren för den villkorliga frigivningen och därmed avser ändrade verkställighetsvillkor beträffande den tidigare domen samt att det därför finns mindre anledning att vara restriktiv beträffande förverkande än när det gäller skärpt straffmätning på grund av åter- fall.14 Det nya andra stycket i 34 kap. 4 § BrB motiverades av att det inte ansågs finnas någon fast och allmänt accepterad praxis för när förverkande skulle ske. I förarbetena angavs att regleringen var av- sedd att ansluta relativt nära till dåvarande tillämpning och att de omständigheter som angavs endast var exemplifierande. Det var alltså inte uteslutet att beakta även andra omständigheter än de som angavs i lagtexten. Såvitt avsåg likheten mellan den tidigare och den nya brottslig- heten skulle förverkande normalt inte ske om det var fråga om brottslighet av helt olika slag. Kravet på brottslikhet skulle dock inte ställas alltför högt, utan normalt skulle olika former av vinnings- kriminalitet anses likartade även om tillvägagångssättet och den juridiska rubriceringen skilde sig åt. Detsamma gällde olika former av brott som innefattar våld mot person. När det gäller allvarlig brottslighet anfördes att förverkande skulle kunna komma i fråga även om brottsligheten inte var likartad, om den i båda fallen varit allvarlig. Hänsyn till om den nya brottsligheten var svårare eller lindrigare än den tidigare skulle enligt förarbetena tas på så sätt att skälen för ett fullständigt förverkande var starkare ju svårare brott återfallet avsåg, medan effekterna av ett fullständigt förverkande ofta kunde framstå som en opåkallad reaktion i förhållande till straffet för den nya brottsligheten om det nya brottet var lindrigare än det tidigare. Vad gäller betydelsen av tiden mellan brotten anfördes att skälen för förverkande allmänt sett minskar ju mellan brotten är. Vidare uttalades att även den tid som förflutit sedan domen eller 1987/88:120 s. 55. Beaktande av återfall i brott den villkorliga frigivningen måste beaktas. Hur stor betydelse tiden skulle tillmätas ansågs bero på vilken form av brottslighet som var aktuell. Vid allvarlig brottslighet eller brott som normalt begås med relativt långa intervall, som t.ex. bokföringsbrott eller skattebrott, ansågs tidsaspekten vara av mindre betydelse än vid andra brott.15 Paragrafens andra och tredje stycke överfördes oförändrade till tredje och fjärde stycket i bestämmelsen. Genom den reform av påföljdssystemet som trädde i kraft in- fördes den förverkandereglering som gäller . De ändringar som gjordes innebar dels att det infördes en presumtion för att villkor- ligt medgiven frihet ska förverkas om den frigivne återfaller i brott inom prövotiden för den villkorliga frigivningen, dels att den tids- frist inom vilken den frigivne ska ha häktats eller fått del av åtal för att förverkande ska kunna ske förlängdes till att gälla från prövotidens utgång. inskränktes den tid inom vilken åtgärder enligt 26 kap. 18 § BrB kan vidtas på grund av återfall från att frågan ska ha uppkommit i ett mål där den frigivne häktats eller fått del av åtalet före prövotidens utgång till att beslut ska fattas före prövotidens utgång. I förarbetena anförde regeringen att förverkande av villkorligt medgiven frihet är en lämplig åtgärd när det gäller att möta ny brottslighet efter ett tidigare fängelsestraff. Förverkande ansågs ha flera fördelar i förhållande till den allmänna återfallsskärpningen i 29 kap. 4 § BrB, då det redan från början står klart hur mycket den dömde riskerar i återfallsskärpning och skärpningen kan tillämpas. Dessutom ansågs pedagogiken i systemet vara mycket tydlig. Mot denna bakgrund fann regeringen skäl att i så stor ut- sträckning som möjligt styra över återfallsskärpningen på just för- verkande. Då den dåvarande lagstiftningen ansågs vara otydlig be- träffande vilken grundinställning som gällde för att utnyttja förverk- andemöjligheten, infördes en presumtion för förverkande vid ny brottslighet inom prövotiden.16 Den förlängda tidsfristen inom vilken tid den frigivne ska ha häktats eller fått del av åtal för att förverkande ska kunna ske moti- verades i förarbetena med att den dåvarande ordningen, som inne- bar att den frigivne måste ha häktats eller fått del av åtal före prövo- 1997/98:96 s. 138. Beaktande av återfall i brott tidens utgång, innebar att domstolen av formella skäl saknade möjlighet att förklara villkorligt medgiven frihet förverkad trots att den tilltalade hade återfallit inom prövotiden.17 , vars betänkande låg till grund påföljdsreform, hade föreslagit att samma tidsfrist skulle gälla även beträffande övriga sanktioner som kan tillgripas då den frigivne begått brott efter villkorligt frigivning, dvs. varning, förlängd över- vakningstid eller förlängd prövotid. Kommitténs förslag innebar att det efter prövotidens utgång skulle kunna komma i fråga att förlänga prövotiden för den villkorliga frigiv- ningen. Enligt regeringens bedömning borde det inte komma i fråga att en prövotid återupptas efter det att den prövotid som be- stämdes vid frigivningen har löpt ut. Inte heller ansågs det moti- verat att någon som begått brott efter det att han eller hon frigetts villkorligt skulle kunna tilldelas en varning efter prövo- tidens utgång. Regeringen fann därför att beslut om andra åtgärder än förverkande av villkorligt medgiven frihet inte skulle kunna be- slutas efter prövotidens utgång.18 Vårt förslag: Regleringen om förverkande av villkorligt med- given frihet på grund av återfall i brott förändras endast på så sätt att det som särskilt skäl för att inte förverka eller för att förverka endast en del av villkorligt medgiven frihet ska beaktas om har förflutit mellan den tidigare domen och den nya brottsligheten. Vidare ska det endast finnas möjlighet att besluta om förverkande av villkorligt medgiven frihet om det döms till ovillkorligt fängelse för den nya brottsligheten. Regleringen om förverkande av villkorligt medgiven frihet på grund av återfall i brott har, som beskrivits i föregående avsnitt, blivit successivt strängare genom de två större reformer som genomförts sedan tillkomst. Sedan 1999 års reform gäller en presumtion för att villkorligt medgiven frihet ska förklaras förverkad, om den frigivne återfaller i brott och blir häktad eller får del av åtal för den Beaktande av återfall i brott nya brottsligheten från prövotidens utgång. Presum- tionen har motiverats med att förverkande av villkorligt medgiven frihet är en lämplig åtgärd när det gäller att möta ny brottslighet efter ett tidigare fängelsestraff. Vi instämmer i den uppfattningen. Förverkande av villkorligt medgiven frihet innebär inte att det döms ut ett strängare straff för den nya brottsligheten, utan att reste- rande del av det tidigare utdömda fängelsestraffet helt eller delvis ska verkställas i anstalt som reaktion på att den frigivne inte har följt de villkor som ställdes upp för den villkorliga frigivningen. Att en sådan reaktion följer är både rimligt och lämpligt. Förverkande av villkorligt medgiven frihet innebär också, som regeringen an- förde proposition, en pedagogisk tydlighet i systemet. Förverkande bör därför tillgripas i så stor utsträckning som möjligt om den frigivne gör sig skyldig till ny brottslighet inom prövotiden för villkorlig frigivning från ett tidigare ovillkorligt fängelsestraff. kan inte förverkanderegleringen göras helt absolut, på det sätt att återfall inom prövotiden alltid ska leda till att villkorligt medgiven frihet förklaras helt förverkad. Som anförts i avsnitt 10.3 bör återfallsregleringen påverkas av tiden mellan den tidigare domen och den nya brottsligheten, brottslikheten och brottslig- hetens allvar. Därutöver bör det finnas möjlighet att avstå från ett förverkande eller att förverka endast en del av del villkorligt medgivna friheten om ett förverkande av andra skäl skulle framstå som oskäligt. Sådana omständigheter finns det enligt nuvarande reglering i 34 kap. 4 § andra stycket BrB möjlighet att beakta. Enligt vår bedömning är nuvarande ordning i huvudsak väl av- vägd. Vi ser därför inte någon anledning att lämna förslag till några mer avgörande förändringar i sak av de regler som gäller för för- verkande av villkorligt medgiven frihet på grund av återfall i brott. Enligt nuvarande reglering i 34 kap. 4 § andra stycket 2 BrB är det dock det förhållandet att det förflutit mellan brotten som ska tillmätas betydelse som ett särskilt skäl för att avstå från ett förverkande eller för att förverka endast en del av den villkorligt medgivna friheten. Som framgår av våra överväganden i avsnitt 10.3.2 bör återfallets relevans i stället avgöras av tiden mellan den tidigare domen och den nya brottsligheten. Vi föreslår därför att regle- ringen i 34 kap. 4 § andra stycket (34 kap. 5 § andra stycket enligt vårt förslag) ändras, så att det som särskilda skäl för att inte för- verka eller för att förverka endast en del av villkorligt medgiven frihet kan beaktas att det förflutit mellan den tidigare domen och den nya brottsligheten. Med den tidigare domen avser vi, på samma sätt som i avsnitt 10.3.2, i detta sammanhang den dom vari- Beaktande av återfall i brott genom det först fastställts att den tilltalade har gjort sig skyldig till brott. Enligt nuvarande reglering kan förverkande av villkorligt med- given frihet formellt beslutas även om det döms ut en icke frihets- berövande påföljd (i första hand skyddstillsyn) för den nya brotts- ligheten. I praktiken torde dock förverkande endast komma i fråga om påföljden för den nya brottsligheten bestäms till fängelse.19 I det av oss föreslagna påföljdssystemet med villkorligt fängelse bör det endast undantagsvis bli aktuellt att döma ut ett villkorligt fängelse- straff vid återfall för villkorlig frigivning från ett tidigare utdömt ovillkorligt fängelsestraff. De situationer där det skulle kunna komma i fråga är antingen om ett villkorligt fängelse- straff kan förenas med kontraktsvård (se avsnitt 10.4.6 ovan) eller om ett ovillkorligt fängelsestraff framstår som uppenbart oskäligt på grund av den tilltalades personliga förhållanden eller andra tungt vägande skäl (se avsnitt 10.4.7 ovan). I båda dessa situationer är det enligt vår bedömning olämpligt att besluta att den vill- korligt medgivna friheten från det ovillkorliga fängelsestraffet ska förverkas. Vi föreslår därför att beslut om förverkande av villkorligt medgiven frihet endast ska kunna meddelas om det döms ut ett ovillkorligt fängelsestraff även för den nya brottsligheten. 10.7Hanteringen av tidigare utdömda fängelsestraff som inte är helt verkställda när den dömde på nytt döms för brott Vårt förslag till påföljdssystem för vuxna lagöverträdare har utformats i huvudsak enligt följande. Om straffmätningen resulterar i ett fängelsestraff som under- stiger , ska det föreligga en presumtion för att besluta att straffet ska vara villkorligt. Presumtionen kan dock brytas om den tilltalade har gjort sig skyldig till brott som föranlett annan påföljd än böter. Utgångspunkten är att villkorligt fängelse utgör en privilegiering i förhållande till det fängelsestraff i anstalt som brottets straffvärde motsvarar. Om den tilltalade återfaller i brott, måste rättsväsendet ge uttryck för att toleransen med hans eller hennes brottslighet 19 Se , Att bestämma påföljd för brott, 1 uppl., 2008, s. 456. Beaktande av återfall i brott Med andra ord innebär varje återfall att förutsättningarna att visa humanitet och privilegiera den tilltalade med en påföljd som är mindre ingripande än det fängelsestraff i anstalt som straffvärdet ger uttryck för att brottet förtjänar minskar. Som utvecklats i avsnitt 10.4.3 och 10.4.4 bör den avtagande tole- ransen i första hand komma till uttryck genom att rätten vid återfall i brott på nytt dömer till villkorligt fängelse men förenar det nya villkorliga fängelsestraffet med en mer ingripande tilläggssanktion än vad som hade kommit i fråga med hänsyn enbart till fängelse- straffets längd. Om det nya brottet är begånget efter ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff men före det att prövotiden för det straffet har löpt ut, krävs att det villkorliga fängelsestraffet för- enas med en tilläggssanktion av mer ingripande slag än vad som annars blivit fallet. Vid återfall efter prövotidens utgång kan det – om återfallet anses vara relevant – vara tillräckligt att ett nytt vill- korligt fängelsestraff förenas med en mer ingripande tilläggssanktion av samma slag som den som skulle ha valts om det inte varit fråga om återfall i brott, dvs. ett större antal dagsböter, ett större antal timmar samhällstjänst osv. Om det inte längre finns någon tilläggssanktion som är tillräck- ligt ingripande för att motsvara både fängelsestraffets längd och den tilltalades tidigare brottslighet, ska det dömas ut ett ovillkorligt fängelsestraff. Det kan uttryckas som att toleransen med den till- talades brottslighet blivit helt uttömd. I de fall det är fråga om all- varligare brottslighet och återfallet skett för ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff blir möjligheterna att till- gripa mer ingripande tilläggssanktioner uttömda snabbt, kanske redan vid första eller andra återfallet, vilket innebär att toleransen avtar fortare och att vägen till ett ovillkorligt fängelse vid återfall i brott blir kortare. Om den tilltalade återfaller i brott efter att ha dömts till ett ovill- korligt fängelsestraff, ska återfallet – på samma sätt som enligt nu- varande reglering – i första hand få till följd att eventuell villkorligt medgiven frihet från det tidigare straffet förverkas. Om den tidi- gare brottsligheten inte kan beaktas tillräckligt genom att det döms ut ett ovillkorligt fängelsestraff för den nya brottsligheten eller i tillräcklig utsträckning genom att villkorligt medgiven frihet för- förverkad, ska rätten döma ut ett ovillkorligt fängelsestraff för den nya brottsligheten som är längre än vad brottslighetens straffvärde (i förekommande fall med beaktande av s.k. billighets- skäl) i sig motiverar. Beaktande av återfall i brott Det förhållandet att den dömde på nytt döms för brott före det att en påföljd som han eller hon har dömts till är helt verk- ställd påverkar inte bara påföljdsbestämningen för den nya brottslig- heten, utan innebär dessutom att rätten vid påföljdsbestämningen med nödvändighet måste förhålla sig till den tidigare påföljden. Det gäller såväl när den nya brottsligheten bör föranleda ett villkorligt fängelsestraff som när ett ovillkorligt fängelsestraff ska dömas ut. Ett sådant ställningstagande måste göras oavsett om den nya brotts- ligheten är begången före eller efter det att den tidigare påföljden dömdes ut. I det följande redovisar vi våra överväganden när det gäller hanteringen av tidigare utdömda fängelsestraff, villkorliga eller ovillkorliga, som inte är helt verkställda när den dömde döms för ytterligare brottslighet. Frågan om hur icke verkställda utdömda ungdomspåföljder ska hanteras när den dömde på nytt döms för brott behandlas i kapitel 28. 10.7.2.1 Regleringen bör göras så enkel som möjligt Vår bedömning: Regleringen såvitt avser hanteringen av tidi- gare utdömda fängelsestraff när den dömde på nytt döms för brott bör göras så enkel och lättillämpad som möjligt. Regleringen av hur rätten ska förhålla sig till tidigare utdömda påföljder när den dömde har begått ett annat brott före den aktuella domen eller ett nytt brott efter domen men innan påföljden helt har verkställts eller annars upphört regleras i 34 kap. BrB.20 Enligt 34 kap. 1 § har domstolen tre huvudalternativ att använda sig av: 1.att låta den tidigare påföljden avse även den brottslighet som om- fattas av den nya domen, 2.att döma särskilt till påföljd för den brottslighet som omfattas av den nya domen, eller 3.att undanröja den tidigare påföljden och för den samlade brotts- ligheten döma till en annan sorts påföljd än den som undanröjs. 20 I avsnitt 4.5 ges en närmare beskrivning av gällande reglering. Beaktande av återfall i brott I 34 kap. 2, 3, 5 och 6 §§ finns särskilda bestämmelser som reglerar de närmare förutsättningarna för att välja mellan de olika alter- nativen beroende på om den tidigare påföljden är fängelse, villkor- lig dom eller skyddstillsyn. Regleringen är förhållandevis detaljerad och erbjuder ett flertal olika handlingsalternativ, utan att det ges närmare vägledning för vad som ska väljas i olika situationer. Vissa av bestämmelserna tillämpas sällan och kan närmast beskrivas som obsoleta. finns det viktiga principer och riktlinjer som iakttas av domstolarna men som endast indirekt eller inte alls går att utläsa ur lagstiftningen. Vårt förslag att införa villkorligt fängelse i påföljdssystemet inne- bär att regleringen i 34 kap. BrB måste kompletteras med bestäm- melser om hur ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff ska han- teras om den dömde på nytt döms för brott innan det villkorliga fängelsestraffet är helt verkställt. måste bestämmelserna om hanteringen av tidigare utdömda domar till villkorlig dom och skyddstillsyn utmönstras ur kapitlet. Utöver dessa förändringar finns det enligt vår bedömning anledning att överväga förenklingar och förtydliganden av regleringen i 34 kap. 3 §, som behandlar han- teringen av tidigare utdömda ovillkorliga fängelsestraff. Vi ser också ett behov av att strukturera om 34 kap. BrB och att rensa det från bestämmelser som inte rör hanteringen av tidigare utdömda påfölj- der utan har betydelse för påföljdsbestämningen för den nya brottsligheten. En utgångspunkt för våra överväganden är att regelsystemet för hanteringen av tidigare utdömda fängelsestraff, villkorliga eller ovill- korliga, måste vara så enkelt som möjligt. Alternativen ska vara få och lättillämpade och komma till klart uttryck i lagstiftningen. 10.7.2.2 Skillnaden mellan ny och nyupptäckt brottslighet