sou · H0B357 · 2012-08-31 00:00:00 — 4.Tidigare straffdomar ska inte i sig utgöra skäl för sådana åtgärder. 5.Den berörda personens personliga beteende måste utgöra ett verkligt, faktiskt och tillräckligt allvarligt hot mot ett grundläggande samhällsintresse. 6.Motiveringar som inte beaktar omständigheterna i det enskilda fallet eller som tar allmänpreventiva hänsyn ska inte accepteras. Av artikel 28.1 framgår att den beslutande myndigheten innan den fattar ett beslut om utvisning av hänsyn till allmän ordning eller säkerhet måste beakta den berörda personens personliga förhållanden. Därvid ska ett antal närmare angivna faktorer beaktas. Kommissionen har påpekat att genomförandet är bristfälligt eftersom det inte författningsreglerats att hänsyn ska tas till personens ålder, hälsotillstånd, ekonomiska situation, sociala och kulturella integrering i mottagande medlemsstat och band till ursprungslandet. 2.3.4.1Verkställighet av beslut om avvisning och utvisning 12 kap. utlänningslagen innehåller bestämmelser om verkställighet av beslut om avvisning och utvisning. Bestämmelserna är i huvudsak generellt utformade så att det som anges där tar sikte på alla utlänningar, men det finns några bestämmelser som gäller endast för EES-medborgare och deras familjemedlemmar. I 12 kap. 10–13 a §§ finns bestämmelser om att tills vidare avbryta verkställigheten av ett beslut om avvisning eller utvisning (inhibition). En ansökan om inhibition medför normalt inte i sig att verkställigheten avbryts. Detta sker först i och med beslutet om inhibition. Om en EES-medborgare eller hans eller hennes familjemedlem efter inresan i har överklagat en polismyndighets beslut om avvisning eller beslut om avvisning eller utvisning och i samband med överklagandet yrkat inhibition av beslutet, får beslutet emellertid inte verkställas innan frågan om inhibition har prövats. I 12 kap. 15 § regleras när ett beslut om avvisning eller utvisning ska verkställas. Särskilda regler gäller för EES-medborgare och deras familjemedlemmar som har rest in i . Verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning får i dessa fall ske tidigast från den dag EES-medborgaren eller familjemedlemmen fick del av beslutet, om det inte finns synnerliga skäl för att verkställa beslutet. I 12 kap. 17 § tredje stycket finns en särskild bestämmelse rörande allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott av EES- medborgare och deras familjemedlemmar. Om ett sådant beslut ska verkställas efter det att avgörandet meddelades, ska polismyndigheten innan beslutet verkställs utreda om de omständigheter som låg till grund för beslutet har ändrats. Om det vid utredningen kommer fram att omständigheterna har ändrats på ett sådant sätt att utvisningsbeslutet inte längre bör gälla, ska ärendet lämnas över till som med ett eget yttrande ska lämna över ärendet till regeringen för prövning enligt 8 kap. 14 §. Verkställighet får i sådant fall inte ske innan regeringen har avgjort ärendet. Vid beslut i fråga om nationell visering eller arbetstillstånd får skälen som ligger till grund för beslutet utelämnas (13 kap. 10 § utlänningslagen). En utlänning som inte är EES-medborgare eller medborgare i men som omfattas av eller avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å enda sidan och å andra sidan om fri rörlighet för personer, har dock alltid rätt till motivering av ett beslut i fråga om nationell visering om beslutet går utlänningen emot. 2.3.4.3Överklagande av beslut om nationell visering En myndighets beslut om avslag på ansökan om nationell visering eller återkallelse av nationell visering får som huvudregel inte överklagas. Undantag gäller dock för utlänning som omfattas av EES- avtalet eller av avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och å andra sidan om fri rörlighet för personer, utan att vara medborgare i en EES-stat eller i . Sådana utlänningar får överklaga beslutet till migrationsdomstol (14 kap. 5 a § andra stycket utlänningslagen) 2.3.4.4Muntlig förhandling i migrationsdomstol Bestämmelser om muntlig förhandling i migrationsdomstol och Migrationsöverdomstolen finns i 16 kap. 5 § utlänningslagen. Förfarandet är som huvudregel skriftligt. I handläggningen får ingå muntlig förhandling beträffande viss fråga när det kan antas vara till fördel för utredningen eller främja ett snabbt avgörande av målet. I migrationsdomstol ska muntlig förhandling hållas om en utlänning som för talan i målet begär det samt förhandlingen inte är obehövlig och inte heller särskilda skäl talar mot det. Förutom nämnda regler, som gäller generellt för alla utlänningar, gäller särskilda bestämmelser för utlänningar som omfattas av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) eller avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och å andra sidan om fri rörlighet för personer. Bestämmelserna har i rättspraxis ansetts omfatta inte bara EES- medborgare utan också familjemedlemmar till EES-medborgare enligt rörlighetsdirektivet (MIG 2009:14). Enligt dessa bestämmelser ska muntlig förhandling hållas i migrationsdomstol i mål som rör utvisning eller vägran att förnya ett uppehållstillstånd. Även i mål som rör avvisning eller där ansökan om uppehållstillstånd har avslagits ska muntlig förhandling hållas i migrationsdomstol, om det begärs av en utlänning som omfattas av bestämmelsen och som ansökt om uppehållstillstånd. I dessa fall behöver dock muntlig förhandling inte hållas om detta skulle strida mot den nationella säkerhetens intresse. 2.3.4.5Beräkning av uppehållstillståndsfri tid I 4 kap. 1 och 2 §§ utlänningsförordningen regleras beräkning av s.k. uppehållstillståndsfri tid, dvs. den tid av under vilken en utlänning inte behöver ha uppehållstillstånd vid vistelse i . Enligt huvudregeln i 1 § räknas tiden från den tidpunkt då utlänningen reste in i eller in i en annan Schengenstat. Om utlänningen uppehållit sig i eller i en annan Schengenstat före inresan i , ska tiden för den vistelsen räknas in i den uppehållstillståndsfria tiden. Den sammanlagda vistelsen inom Schengenområdet får inte överstiga av räknat från första inresedag. För EES-medborgare och deras familjemedlemmar ska den uppehållstillståndsfria tiden enligt 2 § alltid räknas från inresan i . 2.3.4.6När ansökan om uppehållstillstånd ska vara gjord Enligt 5 kap. 18 § första stycket utlänningslagen gäller som huvudregel att en utlänning som vill ha uppehållstillstånd ska ha ansökt om och beviljats ett sådant tillstånd före inresan i och att en ansökan om uppehållstillstånd inte får bifallas efter inresan. Huvudregeln är försedd med ett antal undantag. Bland annat gäller enligt 4 kap. 17 § utlänningsförordningen att en ansökan får prövas och bifallas för EES-medborgare och deras familjemedlemmar även om han eller hon befinner sig i . 2.3.4.7Anteckning om inresa och utresa i pass En utlänning som reser in i eller ut ur landet över en yttre gräns ska vid kontroll överlämna sitt pass till polismyndigheten. Därvid ska polismyndigheten anteckna dagen för utlänningens inresa eller utresa i passet. En sådan anteckning ska dock inte göras i ett pass för en EES-medborgare eller medborgare i eller i ett pass för en utlänning som har uppehållskort eller permanent uppehållskort (6 kap. 4 § första stycket utlänningsförordningen). 2.3.4.8Underrättelse till Europeiska unionens råd I 7 kap. 16 § utlänningsförordningen finns en bestämmelse som tar sikte på endast utlänningar som är EU-medborgare. Om en sådan medborgare ansöker om uppehållstillstånd under åberopande av att han eller hon är flykting, ska underrätta , som ska underrätta Europeiska unionens råd. 3 Regleringen i några andra länder Utredningen har valt att studera regleringen i några andra europeiska länder som har att tillämpa den gemenskapsrättsliga regleringen av fri rörlighet för personer. Bland dessa länder förekommer olika lagstiftningstraditioner och lagstiftningstekniker. De stater som ligger närmast i detta avseende, och som därför är särskilt intressanta att studera närmare, är våra grannländer , och . Den danska utlänningslagen (Udlændingeloven, LBK nr 947 af 24/08/2011) har i allt väsentligt samma tillämpningsområde som den svenska utlänningslagen. Liksom den svenska utlänningslagen innehåller den danska utlänningslagen sålunda bestämmelser om utlänningars inresa, vistelse, arbete och avlägsnande ur landet. Utlänningslagen är strukturerad efter dess sakinnehåll. Bestämmelser som tematiskt hör ihop har i regel grupperats tillsammans i ett särskilt kapitel. Exempelvis är bestämmelserna om inresa och vistelse samlade i ett kapitel (1 kap.), bestämmelserna om arbete i ett annat kapitel (2 kap.) osv., se kapitelförteckningen nedan. I varje kapitel finns vanligtvis bestämmelser för alla grupper av utlänningar. Bestämmelserna är antingen generellt utformade så att det som anges där tar sikte på alla utlänningar eller utformade så att de gäller för en viss kategori utlänningar. Den danska utlänningslagen har ungefär samma omfång som den svenska utlänningslagen. Lagen består visserligen av betydligt färre paragrafer; endast drygt 60 paragrafer jämfört med den svenska utlänningslagens över 300 paragrafer. I jämförelse med den svenska utlänningslagen är paragraferna i den danska utlänningslagen dock i Regleringen i några andra länder regel mera omfångsrika och innehåller ett större antal bestämmelser. Paragraferna är löpande numrerade och indelade i 15 kapitel enligt följande: Upphörande och återkallelse av uppehållstillstånd och Överlämnande enligt avtal med andra EU-stater Olika regler om uppehållstillstånd, utvisning och Kontroll i samband med inresa, vistelse och utresa etc. Utbyte av upplysningar mellan utlännings- myndigheterna, underrättelsetjänsterna och Domstolsförfarandet gällande vissa beslut om Behörighets- och överklagandebestämmelser etc. Överföring av upplysningar enligt Utlänningslagen kompletteras på lägre författningsnivå av ett antal förordningar och myndighetsföreskrifter. I det här sammanhanget bör särskilt nämnas Udlændingebekendtgørelsen (bekendtgørelse om udlændinges adgang her til landet, nr 475 af 12/05/2011) och EU-opholdsbekendtgørelsen (bekendtgørelse om ophold i for udlændinge, der er omfattat af Den Europæiske Unions regler, nr 474 af 12/05/2011). Regleringen i några andra länder I Udlændingebekendtgørelsen finns föreskrifter om bl.a. pass och andra resehandlingar, inrese- och utresekontroll, uppehållstillstånd och arbetstillstånd. I EU-opholdsbekendtgørelsen finns föreskrifter som meddelats för att genomföra rörlighetsdirektivet1. Förordningen innehåller bestämmelser om inresa, vistelse, arbete och avlägsnande ur landet som gäller för EES-medborgare, medborgare i och deras familjemedlemmar. Redan före förordningens ikraftträdande fanns föreskrifter om inresa, vistelse och arbete för EES-medborgare och deras familjemedlemmar på förordningsnivå (EU/EØS-bekendt- gørelsen, nr 1255 af 28/11/2005). Bestämmelserna i förordningen är indelade i elva kapitel enligt följande: Personer med självständig uppehållsrätt Andra bestämmelser rörande uppehållsrätt (arbete och nordiska medborgares rättigheter) Upphörande av uppehållsrätt och indragning av Hänsyn till allmän ordning och säkerhet eller hälsa Generella bestämmelser om uppehållsdokument Förordningen innehåller inte någon heltäckande reglering av rätten för EES-medborgare, medborgare i och deras familjemedlemmar att resa in i och uppehålla sig i . Rätten att resa in och uppehålla sig i räknat från inresan regleras sålunda i utlänningslagen (2 § första och andra stycket). I lagen finns också huvudbestämmelserna om avvisning 1 och rådets direktiv /38/EG av om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier. Regleringen i några andra länder och utvisning, medan närmare föreskrifter om avlägsnande av hänsyn till allmän ordning och säkerhet eller hälsa finns i förordningen. EES-medborgare, medborgare i och deras familjemedlemmar kan också söka uppehållstillstånd enligt de allmänna bestämmelserna i utlänningslagen vilka gäller för alla utlänningar. I lagen finns också särskilda bestämmelser för nordiska medborgare. På motsvarande sätt som enligt den svenska utlänningslagen är nordiska medborgare undantagna från krav på pass, visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd (7 kap. 39 § fjärde stycket, 1 kap. 1 § och 2 kap. 14 § första stycket 1). I den finska utlänningslagen (30.4.2004/301) finns bestämmelser om utlänningars inresa, utresa, vistelse och arbete. Lagen har i huvudsak samma tillämpningsområde som den svenska utlänningslagen. Till skillnad från den svenska lagen, som kompletteras med föreskrifter i utlänningsförordningen, är regleringen samlad i lagen. Det finns alltså ingen finsk motsvarighet till den svenska utlänningsförordningen. Den finska utlänningslagen är därför i vissa delar mera detaljerad än den svenska lagen. Som exempel kan nämnas reglerna om rätten att arbeta som finns i 5 kap. i den finska utlänningslagen. Regleringen består av 20 paragrafer. Motsvarande reglering i 6 kap. i den svenska utlänningslagen består av nio paragrafer. Dessa kompletteras med 13 paragrafer i 5 kap. i den svenska utlänningsförordningen. Utlänningslagen är i huvudsak strukturerad efter dess sakinnehåll, vilket innebär att bestämmelser som tematiskt hör ihop normalt har grupperats tillsammans i ett särskilt kapitel, se kapitelförteckningen nedan. I varje kapitel finns oftast bestämmelser för alla grupper av utlänningar. Den angivna systematiken är dock inte konsekvent genomförd. Kapitel 10 innehåller nämligen bestämmelser som endast tar sikte på EES-medborgare, medborgare i samt deras familjemedlemmar och andra anhöriga. I det kapitlet har samlats bestämmelserna om inresa, vistelse, arbete och avlägsnande ur landet som gäller för dessa personkategorier. Kapitlet kan liknas vid en lag inom lagen. En närmare redogörelse för regleringen i kapitlet finns nedan under rubriken om 10 kap. Enligt lagens förarbeten har lagen strukturerats så att olika helheter placeras i lämplig ordning och enskilda bestämmelser placeras Regleringen i några andra länder i sitt rätta sammanhang (RP 28/2003 rd s. 89). Strävan har varit att bestämmelserna ordnas så att de materiella bestämmelserna och de processuella bestämmelserna hålls åtskilda från varandra. Avsikten har varit att lagen ska vara en så tydlig, följdriktig och lättbegriplig helhet som möjligt. I förarbetena anges inga närmare skäl till varför bestämmelserna om inresa, vistelse, arbete och avlägsnande ur landet som gäller för EES-medborgare, medborgare i samt deras familjemedlemmar och andra anhöriga samlats i ett eget kapitel. Utlänningslagen består av drygt 200 paragrafer. Dessa är löpande numrerade och indelade i 15 kapitel enligt följande: Allmänna bestämmelser (lagens syfte, tillämpningsområde och definitioner) Internationellt skydd (flyktingar och andra Säkringsåtgärder (anmälningsskyldighet, förvar, omhändertagande av resedokument m.m.) Resedokument som beviljas utlänningar i Avlägsnande ur landet (avvisning, utvisning och Vistelse i fråga om medborgare i Europeiska unionen och därmed jämförbara personer (inresa, vistelse, arbete och avlägsnande ur landet) Transportörs skyldigheter och påföljdsavgift Rättsskydd (omprövning och överklagande) Särskilda bestämmelser (tolkning, översättning, Regleringen i några andra länder Särskilt om 10 kap. – Vistelse i fråga om medborgare i Europeiska unionen och därmed jämförbara personer Bestämmelserna om inresa, vistelse, arbete och avlägsnande ur landet som gäller för EES-medborgare, medborgare i samt deras familjemedlemmar och andra anhöriga finns, som framgått, i ett särskilt kapitel i lagen (10 kap.). Bestämmelserna i kapitlet motsvarar i princip regleringen i rörlighetsdirektivet. Det finns dock, till skillnad från direktivet, bestämmelser som särskilt tar sikte på nordiska medborgares inresa, vistelse och avlägsnande ur landet (157 § och 169 §). I dessa bestämmelser föreskrivs bl.a. att nordiska medborgare har rätt att resa in i utan pass vid inresa direkt från de nordiska staterna och att de får vistas i landet utan att registrera sin uppehållsrätt. Enligt förarbetena till lagen har kapitlet strukturerats på sådant sätt att det i tillämpliga delar ska motsvara direktivets struktur (RP 205/2006 rd s. 18). Bestämmelserna i kapitlet är ordnade enligt följande: Tillämpningsområde och definitioner (153–154 §§) Unionsmedborgares och deras familjemedlemmars inresa och vistelse (155 § och 155 a §) Begränsningar av rätten till inresa och vistelse av hänsyn till allmän ordning och säkerhet eller folkhälsa (156 § och 156 a §) Nordiska medborgares inresa och vistelse (157 §) Uppehållsrätt – villkor för uppehållsrätt, registrering, utredning och uppehållskort (158–163 §§) Arbete och näringsverksamhet (164 §) Återkallelse av registrering av uppehållsrätt och uppehållskort (165 § och 166 §) Avvisning och utvisning av unionsmedborgare och deras familjemedlemmar (167–168 b §§) Avvisning och utvisning av nordiska medborgare (169 §) Återreseförbud (170 §) Behöriga myndigheter (171 §) Verkställighet av avlägsnande ur landet av unionsmedborgare och deras familjemedlemmar (172 §) Regleringen i några andra länder Missbruk av rättigheter (172 a §) Bemyndigande (172 b) Regleringen i kapitlet av rätten till inresa och vistelse är inte uttömmande. En unionsmedborgare vars uppehållsrätt inte kan registreras eller fastställas kan undantagsvis beviljas tillstånd enligt de allmänna bestämmelserna i 4 kap. utlänningslagen vilka gäller för alla utlänningar (153 a § första stycket). I förarbetena till lagen betonas att registrering av uppehållsrätt är huvudregeln och att registrering alltid bör göras om den sökande uppfyller villkoren för detta. Om en unionsmedborgare ansöker om uppehållstillstånd trots att han eller hon uppfyller villkoren för registrering bör enligt förarbetena unionsmedborgaren hänvisas att i första hand ansöka om registrering av uppehållsrätt (RP 205/2006 rd s. 29). I lagen förskrivs vidare att familjemedlemmar till en unionsmedborgare som inte själva är unionsmedborgare kan beviljas uppehållstillstånd med stöd av 4 kap., om bestämmelserna i 10 kap. inte är tillämpliga på dem (153 a § andra stycket). Unionsmedborgare och deras familjemedlemmar har också rätt att ansöka om uppehållstillstånd enligt bestämmelserna om internationellt skydd i 6 kap. (jfr 105 §). I det kapitlet finns bestämmelser om uppehållstillstånd för flyktingar och andra skyddsbehövande. Den norska utlänningslagen (LOV nr 35: Lov om utlendingers adgang till riket och deres opphold her [utlendingsloven]) innehåller liksom den svenska, danska och finska utlänningslagen bestämmelser om utlänningars inresa, vistelse, arbete och avlägsnande ur landet. Utlänningslagens grundstruktur liknar grundstrukturen i den finska utlänningslagen. Liksom den finska utlänningslagen är den norska utlänningslagen i huvudsak strukturerad efter dess sakinnehåll, vilket innebär att bestämmelser som tematiskt hör ihop vanligen har grupperats tillsammans i ett särskilt kapitel. Kapitelindelningen avviker dock från indelningen i den finska utlänningslagen, se kapitelförteckningen nedan. I varje kapitel finns i regel bestämmelser för alla grupper av utlänningar. Liksom den finska lagen är den angivna systematiken dock inte konsekvent genomförd. Kapitel 13 innehåller nämligen bestämmelser som endast tar sikte på EES-med- Regleringen i några andra länder borgare, medborgare i , deras familjemedlemmar och vissa andra personer. I kapitlet finns bestämmelser om inresa, vistelse, arbete och avlägsnande ur landet som gäller för dessa personkategorier. En närmare redogörelse för dessa bestämmelser finns nedan under rubriken om 13 kap. Den norska utlänningslagen består av drygt 130 paragrafer. Varje paragraf är försedd med en rubrik. Paragraferna är löpande numrerade och indelade i 14 kapitel enligt följande: Visum, kontroll vid in- och utresa etc. Uppehållstillstånd pga. arbete eller studier Skydd (flyktingar och andra skyddsbehövande) Uppehållstillstånd pga. starka humanitära skäl eller särskild anknytning till riket Allmänna bestämmelser om uppehållstillstånd etc. Absolut skydd mot återsändande (non refoulement) Behandling av fingeravtryck etc., tvångsmedel och Särskilda regler för utlänningar som omfattas av EES- Avslutande bestämmelser (bemyndiganden, ikraftträdande- och övergångsbestämmelser) I förarbetena till lagen behandlas frågan huruvida lagregleringen på utlänningsområdet borde samlas i en lag eller delas upp i flera lagar (Ot.prp. nr 75 [2006-2007] s. 45 f.). Enligt förarbetena skulle en uppdelning i och för sig vara möjlig, exempelvis genom att en särskild lag införs beträffande EES-medborgares och deras familjemedlemmars rätt att uppehålla sig i . En uppdelning av bestämmelserna skulle dock enligt förarbetena medföra behov av Regleringen i några andra länder dubbelreglering och omfattande korshänvisningar och totalt sett innebära att regelverket blir mindre överskådligt. Det påpekas att det finns en mängd allmänna regler som också är tillämpliga på EES-medborgare och att det finns en fördel med ett samlat regelverk eftersom EES-medborgare har rätt att använda sig av de rättigheter som tillkommer alla utlänningar enligt allmänna bestämmelser. Mot denna bakgrund ansågs övervägande skäl tala för att samla regleringen i en lag och förlägga bestämmelserna som specifikt tar sikte på EES-medborgare i ett särskilt kapitel. Särskilt om 13 kap. – Särskilda regler för utlänningar som omfattas av eller Som framgått ovan finns i 13 kap. bestämmelser om inresa, vistelse, arbete och avlägsnande ur landet som särskilt gäller för EES-med- borgare, medborgare i och för deras familjemedlemmar. Bestämmelserna är också under vissa förutsättningar tillämpliga på andra arbetstagare och egna företagare (110 § fjärde stycket). Bestämmelserna i kapitlet är strukturerade enligt följande: Tillämpningsområde (109–110 §§) Uppehållsrätt (111 §) Uppehållsrätt (112–114 §§) Permanent uppehållsrätt (115–116 §§) Registreringsbevis, uppehållskort, intyg om permanent uppehållsrätt och permanent uppehållskort (117–119 §§) Återkallelse av uppehållsdokument etc. (120 §) Avvisning (121 §) Utvisning av hänsyn till allmän ordning och säkerhet (122 §) Utvisning av hänsyn till folkhälsa (123 §§) Inreseförbud (124 §) Bemyndigande angående övergångsbestämmelser (125 §) I en förordning, utlendingsforskriften, (FOR-2009-10-15-1286, forskrift om utlendingers adgang til riket og deres opphold her) finns närmare föreskrifter om tillämpningen av utlänningslagen. Regleringen i några andra länder Förordningen är mycket omfångsrik. Den innehåller drygt 300 paragrafer som är indelade i 20 kapitel. Varje paragraf i förordningen hänför sig till en viss paragraf i utlänningslagen. Med ett undantag (123 § utlänningslagen – utvisning av hänsyn till folkhälsa) finns det i förordningen tillämpningsföreskrifter till samtliga paragrafer i 13 kap. i lagen. Dessa föreskrifter finns i 19 kap. i förordningen. Bestämmelserna om uppehållsrätt i 13 kap. utlänningslagen och 19 kap. utlänningsförordningen reglerar inte på ett uttömmande sätt rätten för angivna personkategorier att resa in i och uppehålla sig i . I lagen föreskrivs uttryckligen att uppehållsrätt inte utgör hinder för uppehållstillstånd enligt lagens allmänna bestämmelser (109 § tredje stycket). Enligt förarbetena till lagen ska den som omfattas av bestämmelserna om uppehållsrätt fritt kunna välja om han eller hon vill nyttja denna rätt eller ansöka om uppehållstillstånd enligt allmänna regler (AID 2007-10-24V1 punkten 2 och 8.2). Vidare är nordiska medborgare undantagna från krav på pass (vid inresa från nordiskt land), visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd (5 § andra stycket utlänningslagen samt 2-1 § och 3-1 § utlänningsförordningen). 4 En tydligare reglering 4.1Behovet av en tydligare reglering