sou · H0B32 · 2012-01-16 00:00:00 — I genomsnitt i riket gjordes det 45 resor per frikort . Variationen mellan landstingen var dock stor. I och gjordes i genomsnitt 27 respektive 73 resor per frikort. De totala kostnaderna för sjukvårdshuvudmännen för hela riket uppgick till . Erfarenheter av dagens system Hur stor del av kostnaderna som fördelar sig på de som har fria resor efter att ha erhållit frikort framgår inte av data. Men i genomsnitt i landet är av alla sjukresor frikortsresor. Variationen är dock stor. I utgör frikortsresorna av alla sjukresor, medan motsvarande andel i är . Det totala antalet personer med någon funktionsnedsättning uppskattas av utredningen om fritt val av hjälpmedel (SOU 2011:7), till drygt 1,5 miljoner personer i åldrarna . Antalet barn mellan som är långvarigt sjuka eller har någon funktionsnedsättning beräknas till 225 000. Begreppet funktionsnedsättning är då relativt brett och inkluderar personer med t.ex. allergier eller psoriasis, vilka ofta inte har behov av hjälpmedel. Antalet personer om använder personliga hjälpmedel uppskattas till 800 000–850 000. Funktionsnedsättningarna ökar med stigande ålder och av alla hjälpmedel används av personer som är . Det finns ingen heltäckande statistik om vilka som har hjälpmedel, omfattningen av förskrivning eller tillhandahållande av olika hjälpmedel eller om kostnaderna för hjälpmedel och hjälpmedelsverksamhet. Den statistik som fanns tillgänglig och som har sammanställts av visar på att det i stor utsträckning är äldre som använder hjälpmedel. Förflyttningshjälpmedel i någon form användes /2005 av av befolkningen . I gruppen kvinnor använde något förflyttningshjälpmedel, medan motsvarande andel bland män var . Drygt 250 000 personer hade hörapparat 2004/05. Andelen med hörapparat i åldersgruppen uppgick till bland män och bland kvinnor. Enligt förskrevs cirka 100 000 hörapparater och ljudstimulerare vid landets hörcentraler. Antalet besök vid landets syncentraler var cirka 125 000. Genomsnittligt antal besök på syncentralen per person och år var Erfarenheter av dagens system Majoriteten av dem som fick insatser vid syncentral var äldre personer och närmare hälften var . Enligt utredningen om fritt val av hjälpmedel (SOU 2011:77) finns det ingen samlad statistik över landstingens och kommunernas totala kostnader för hjälpmedel. Landstingens kostnader uppges uppgå till . Den totala kostnaden för hjälpmedel och läkemedelsnära produkter har i en rapport från skattats till (priser) , men då ingick inte samtliga hjälpmedelsgrupper. Hjälpmedelsanvändarnas kostnader har också behandlats i en rapport från som baseras på SCB:s undersökning Hushållens ekonomi (HEK) 2005 och 2006. Av den framgår att knappt en fjärdedel av alla personer i åldern 20–med hinder i vardagen (som inte bor i boende enligt SoL eller LSS) har fått hjälpmedel beviljade eller förskrivna. Dessa personer betalar i genomsnitt för hjälpmedel. av dem hade haft utgifter för hjälpmedel som kommuner och landsting inte beviljat. I genomsnitt betalade de för dessa. 3.4Det samlade avgiftsuttaget för äldre- och handikappomsorgen Den enskildes kostnader för hjälp kan variera kraftigt beroende t.ex. på om hjälp med inköp och matlagning utförs av , till en avgift enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen, eller om den kostnaden läggs på priset för matlådor, eller som en del i ett kostabonnemang på särskilt boende. Det finns därför risk för att enskilda personer inte får tillräckliga medel kvar för andra nödvändiga utgifter. Det saknas nationell överblick över hur kommunernas avgifter inverkar på den enskildes möjligheter att klara nödvändiga utgifter. Det saknas också överblick över om kommunernas avgiftsbelagda service (enligt självkostnadsprincipen), t.ex. matservice och förbrukningsartiklar, erbjuds som ett alternativ till hemtjänst för mat- Erfarenheter av dagens system lagning eller hjälp med inköp, eller om erbjudandet i själva verket är det enda alternativet. 3.5Avgifternas bidrag till finansiering När det gäller kostnader och intäkter för hälso- och sjukvård är uppgifterna inte jämförbara med perioden därefter pga. ändrade redovisningsprinciper. I Tabell 3.11 presenteras statistik från Kommuner och Landsting för åren 2002–2009 som visar utvecklingen av patientavgifter samt nettokostnader för hälso- och sjukvård. I redovisningen går det inte att särskilja avgifter i öppen respektive sluten vård. utgjorde avgifterna för patienter i öppen vård av de totala avgifterna i sjukvård. Tabell 3.11 Patientavgifter för sjukvård samt nettokostnader exklusive tandvård och läkemedel, 2002–2010. Utv '02–'10 Källa: SKL samt egna beräkningar. –2010 har patientavgifterna i sjukvården ökat långsammare än landstingens nettokostnader för sjukvården. Patientavgifternas andel av nettokostnaderna har minskat med i sjukvården. När det gäller sjukvård kan landstingen själva besluta om avgifter för läkarbesök och andra besök även om den maximala patient- Erfarenheter av dagens system avgiften begränsas till för en tolvmånadersperiod. När landstingen höjer avgifterna resulterar det i att man får in högre intäkter från patienter med lågt vårdutnyttjande som bara gör ett fåtal besök , men det medför också att fler patienter får frikort. De avgiftsintäkter som har redovisats är huvudsakligen landstingens egna intäkter. De privata utförarnas patientintäkter motsvaras av lägre nettokostnader i landstingens redovisning för köpt vård. De flesta landstingen har liten omfattning av privat utförd vård. Det är framför allt () som har relativt låga redovisade avgiftsintäkter beroende på att en stor andel av vården bedrivs i privat regi. Men även har en betydande andel privata vårdgivare. Utgår man i stället från medianlandstingets avgiftsintäkter per invånare skulle avgiftsintäkterna bli högre. Kostnadsutvecklingen för läkemedelsförmånen och för de egenavgifter som ingår i läkemedelsförmånen baseras på data för åren 2000–2010, där uppgifter finns samlade i en databas med enhetlig definition. Läkemedelsförmånerna består av två delar: förbrukningsartiklar (t.ex. teststickor vid diabetes) Vidare finns det bestämmelser om kostnadsreducering vid inköp av vissa livsmedel till barn. Patientavgifter förekommer i princip enbart för läkemedel på recept. Livsmedel för barn och förbrukningsartiklar är i stort sett avgiftsfri. Avgifterna för läkemedel på recept uppgick till , medan de övriga delarna av förmånerna uppgick till . Här är det således patientavgifter för läkemedel på recept och kostnader för läkemedel inom förmånen som avses. SOU 2012:2 Erfarenheter av dagens system Tabell 3.12 Kostnader och egenavgift för läkemedel på recept 2000–2010. Källa: (Xplain) och (Concise). Som framgår av Tabell 3.12 ökade totalkostnaderna för läkemedel på recept inom förmånen åren 2000–2010. Patientavgifterna ökade enbart . En orsak är troligen att nya läkemedel och ökade kostnader främst avser patienter som redan ligger över avgiftsstaket, och därför inte bidrar med avgiftsintäkter. Patienternas egenavgiftsandel har minskat från till , dvs. Efter beslutad höjning av avgiftstaket för läkemedel från till beräknas egenavgifternas andel uppgå till vid full effekt. Effekten blir inledningsvis mindre eftersom de som påbörjat en period med högkostnadsskydd före 1/1 2012, enligt övergångsreglerna får behålla det lägre taket om . Ovan redovisade analyser av vilka som konsumerar sjukvård och läkemedel baseras på data från . Det finns emellertid inga nationella data som visar hur konsumtionen i sin helhet varierar mellan olika grupper av individer. För läkemedel finns det visserligen heltäckande data för recept som hämtats ut, men för Erfarenheter av dagens system öppenvård är det endast några få landsting som har data som täcker såväl primärvård som specialiserad vård. När det gäller analyser av hur mycket olika grupper av patienter betalar är det återigen enbart läkemedelsregistret som innehåller sådana uppgifter. Inget landsting har en samlad bild av hur mycket den enskilde patienten betalat för sina besök. Än mindre finns det uppgift om övriga avgifter, för sjukresor och hjälpmedel m.m. För läkemedel finns det uppgifter både om totalkostnader och enskilda patienters kostnader. Detta fångar dock inte upp grupper av individer som inte haft råd att hämta ut förskrivna recept. Det är bara uppgifter om uttagna recept som ingår i läkemedelsregistret. Patienter som inte har råd att hämta ut recept är därmed svåra att fånga upp med nuvarande innehåll i patientregistret. Det är f.n. främst via enkäter som man kan fånga upp dessa. Erfarenheter av dagens system Burström B, et al. Hälsa, livsvillkor och sjukvårdsutnyttjande bland socialt och ekonomiskt utsatta grupper. Socialmedicinsk tidskrift 1/2008. Effektivare läkemedelsanvändning – handlingsplan. (2009). Rapport från en arbetsgrupp med företrädare från , , och Kommuner och Landsting, . (2011) Nyttjande av det statliga tandvårdsstöd som infördes : analys utifrån ett demografiskt och socioekonomiskt perspektiv, Socialförsäkringsrapport 2011:9. (2009) Statistik om hjälpmedel: en översikt av nationella undersökningar. (2007) Hjälpmedel och läkemedelsnära produkter – en kartläggning av marknaden. IHE e-rapport 2007:1. (2000) Patientavgifter och vårdefterfrågan: en kunskapsöversikt. , , 2000:8. (2010) Inkomster och utgifter för vissa personer 20–med funktionsnedsättningar – Specialbearbetning av SCB:s undersökning HEK. (2011) Specialbearbetning av SCB:s undersökning Hushållens ekononomi (HEK). Utredningar (2011) Hjälpmedel – ökad delaktighet och valfrihet. Betänkande av utredningen om fritt val av hjälpmedel, Utredningar, SOU 2011:77. Undersökningarna om levnadsförhållanden (). Hushållens ekononomi (HEK). Kommun och Landsting (2011), Statistik om hälso- och sjukvård samt regional utveckling . . Tandvård och läkemedelsförmånsverket (2011) Översyn av modell för utbyte av läkemedel på apotek: med modell och strategi för och framåt, Dnr 2550/2011. , , , : A large proportion of Swedish citizens refrain from seeking care – Erfarenheter av dagens system lack of confidence in the services a plausible explanation? Health Policy 2007;68(3):333-44. I detta kapitel redovisas fakta om avgifter och högkostnadsskydd för läkarbesök respektive receptbelagda läkemedel i några länder som bedömts vara av särskilt intresse ur svenskt perspektiv. Syftet är att ge underlag för jämförelser mellan förhållandena i och dessa länder, och därmed idéer om tänkbara alternativa utformningar av avgiftsstrukturen. De länder som ingår i redovisningen är , , och , som har skattefinansierade system, samt och , som har försäkringsbaserade system. Inledningsvis jämförs, i Tabell 4.1, dessa länders hälso- och sjukvårdskostnader och andelen av dessa kostnader som är privat finansierade. Vidare redovisas antal läkarbesök per invånare och läkemedelskostnader i öppen vård per invånare. Hälso- och sjukvårdskostnader m.m. Hälso- och sjukvårdskostnader, totalt, % av BNP Läkarbesök per inv. Läkemedelskostnader i öppen vård Källor: 2011, European Observatory: Health system profiles. Hälso- och sjukvårdskostnaderna i , mätt som andel av BNP, uppgick år , vilket är något under genomsnittet för övriga länder i jämförelsen. Av dessa kostnader var privatfinansierade, främst i form av egenavgifter för besök i öppenvård och läkemedel, , vilket är över genomsnittet. Antalet läkarbesök per invånare är klart lägre i än i de övriga länderna, och kostnaderna per invånare för receptförskrivna läkemedel är bland de lägsta. I detta avsnitt jämförs gällande avgiftssystem för läkarbesök i öppen vård respektive läkemedel i de olika länderna1. 4.2.1Avgifter för läkarbesök i primärvård Som framgår av Tabell 4.2 finns det stora skillnader mellan avgiftssystemen i olika länder. Avgifter för läkarbesök i primärvård i några olika länder I genomsnitt , men varierar per 12 månader för all öppenvård. mellan 100–i landstingen. Avgiftsfritt för barn och ungdomar under 18/i de flesta landstingen. Ingen avgift om man anlitar den läkare man är registrerad hos. 13,70/besök för de tre första besöken under ett kalenderår, eller 27,40 per kalenderår. av priset per besök. är högre än standardtariff betalar Offentlig vård (inkl besök och sjukhusvård): 633 per kalenderår. Avgiftsfritt för barn . (Avgift för barn kan läggas till föräldrarnas vid beräkningen av max avgift). Privat vård: Inget 136 NKR/besök Spec. allmänläkare: 180 NKR/besök Patienter som inte har någon kronisk sjukdom betalar fullt pris för bandage, undersökningsmaterial, undersökningar och laboratorieprover. 1 880 NKR (inkl läkar- och psykologbesök, vissa läkemedel och hjälpmedel, röntgen, laboratorietester och reskostnader). Avgiftsfritt för barn , samt för behandling relaterad till yrkes-skada, smittsamma sjukdomar och könssjukdomar. Separat avgiftstak på 2 560 NKR för fysioterapi, viss tandvård, rehabilitering mm. 10 för första kontakten per kvartal (och per besök utan remiss). ingen ytterligare avgift under samma av patientens bruttoinkomst. för kroniskt sjuka (förutsatt att de genomgår årliga uppföljningar). Avgiftsfritt för barn . 1 Avsnitt 4.2–4.3 bygger till stor del på uppgifter från ett projekt vid , LSE (Se , , 2011). I tre av länderna (, och ) tas ingen avgift ut vid besök hos primärvårdsläkaren. I de övriga länderna varierar patientavgifterna mellan (10, ) och (136 NKR, ). Den genomsnittliga patientavgiften i primärvården i () framstår alltså som jämförelsevis hög, särskilt om nolltaxeländerna inkluderas i jämförelsen. I de länder där man tar ut patientavgifter i primärvården tillämpas genomgående någon sorts högkostnadsskydd, oftast i form av ett fast belopp (avgiftstak). I finns två olika avgiftstak, dels ett som omfattar läkarbesök, vissa läkemedel, hjälpmedel och reskostnader, dels ett separat avgiftstak för fysioterapi, viss tandvård, rehabilitering m.m. I har man emellertid ett högkostnadsskydd som är knutet till patientens inkomst. 4.2.2Avgifter för läkarbesök i specialiserad vård Som framgår av Tabell 4.3 är bilden något annorlunda när det gäller patientavgifter för besök hos specialistläkare. Med vissa undantag gäller då en högre avgift. Som regel gäller dock samma högkostnadsskydd som för besök i primärvården. Avgifter för läkarbesök i specialiserad vård i några olika länder I genomsnitt , men varierar mellan 230– per 12 månader för all Avgiftsfritt för barn och för första besöket om patienten fått remiss från ungdomar under 18/, i de flesta Ingen avgift om man remitterats (inkl psyki- atrisk vård vid fastställd diagnos). Psykolog: 373 DKR för , därefter 311 DKR per tim för följande . Offentlig mottagning utanför sjukhus: Som för Offentlig sjukhusmottagning: 27,40/besök 307 Nkr/besök Privat vård betalas av patienten 10/session (högst 8) hos psykolog. 15,60/session för mera avancerad behandling, Självrisk 170 (all hälso- och sjukvård) 10 för första kontakten per kvartal (och per besök utan remiss). Offentlig vård (inkl besök och sjukhusvård): 633 per kalenderår. Avgiftsfritt för barn . Ingår i max-beloppet 1 880 Nkr . Hälsoförsäkringen kan efterskänka självrisken om patienten håller sig till anvisad (preferred) vårdgivare, eller följer preventionsprogram för diabetes, depression, hjärtkärlsjudom, m.fl. Samma som vid besök i primärvård (hos allmänläkare). Samtliga jämförda länder har särskilda avgiftssystem för läkemedel. Se Tabell 4.4. Avgifter för läkemedel i några olika länder per 12 månader. 100–3 900 kr:25 % 0–865 DKR: 3 555 DKR för kroniskt sjuka med stort 865–1 410DKR: behov av läkemedel (efter ansökan av 410–3 045 DKR: över 3 045 DKR: Fria läkemedel vid terminalvård. Patienter betalar upp till 1 410 DKR. (grundersättning , men eller vid svåra och långvariga vid blå recept (viktiga läkemedel, främst för behandling av kroniska sjuk- Patienten betalar fullt pris för alla andra läkemedel. sjuka som behöver även andra läke- medel få högkostnadsskydd för dessa (1 600 NKR) och betalar då av kostnaden däröver. £7,40 per recept, eller £29,10 för ett 3-månaders förköps- kort, PPC (Prescription Prepayment Certificate), eller £104 för ett 12- Självrisk 170 (all hälso- och patienten bara skillnaden mellan begärt pris och referenspriset, utom för vissa särskilt dyra läkemedel. mellan begärt pris och referenspris, plus per läkemedel (min 5–max 10). Avgiftstak 675,39 per kalenderår. Kopplat till levnadskostnadsindex. Över avgiftstaket betalar man 1,50 per läkemedel. 520 NKR per tremånadersperiod för blå recept. Dessa läkemedel täcks också av avgiftstaket på 1 880 NKR . Avgiftsfritt för barn och vissa andra grupper (pensionärer med låg pension, och personer med vissa svåra sjukdomar eller yrkesskada). Preventivmedel gratis för kv 16–. För många är läkemedel avgiftsfria, t.ex. för alla eller under , gravida, m.fl. Hälsoförsäkringen kan efterskänka självrisken om patienten använder anvisade (preferred) läkemedel (gäller bara omeprazol, simvastatin och pravastatine). Samma som vid besök i primärvård (hos allmänläkare). Avgiftsfritt för barn . Även läkemedel relaterade till graviditet och vissa ej receptbelagda läkemedel är gratis. Det danska systemet är det som mest liknar det svenska. Det innehåller liksom det svenska systemet en förmånstrappa med flera steg. Från början () gällde att den som var fick stå för hela kostnaden upp till 500 DKR, betala av kostnaden mellan 500–1 200 DKR, mellan 1 200–2 800 DKR och därutöver . Beloppsgränserna har indexuppräknats (med ett undantag), medan procenttalen i respektive intervall bibehållits. Avrundning görs nedåt till närmaste helt femkrontal. gäller de belopp som framgår av Tabell 4.4. Det finns alltså inget absolut avgiftstak som i . Dock finns möjlighet för långvarigt sjuka att få hela kostnaden över ett visst belopp (f.n. 16 436 DKR) täckt av försäkringen, genom ett s.k. kronikertilskud. Den maximala egenbetalning är då 3 555 DKR. I , där det nu gällande systemet infördes , betalar man enligt grundregeln av läkemedelskostnaden upp till avgiftstaket, som är 675,39. Därefter betalar man endast en avgift på 1,50 per läkemedel under resten av kalenderåret. Det norska systemet skiljer på blå recept och vita recept. För blå recept, som omfattar de läkemedel som anses viktigast för patienten (främst för behandling av kroniska sjukdomar) betalar patienten av kostnaden upp till högst 520 NKR per tremånadersperiod. Dessa läkemedel täcks också av avgiftstaket för läkarbesök på 1 880 NKR . För alla andra läkemedel betalar patienten fullt pris. I tillämpas ett system med 3-månaders eller 12- månaders Prescription Prepayment Certificate (PPC), i princip förköpshäften på läkemedel. Dessa kostar motsvarande (£29,10) respektive (£104) och innebär en besparing för den som behöver mer än 4 läkemedel per kvartal respektive 14 läkemedel . Dessutom är många och stora grupper (t.ex. alla som är eller under , 16–18 åringar som studerar på heltid, gravida, vissa kroniskt sjuka, m.fl.), motsvarande ungefär halva befolkningen, helt befriade från att betala egenavgift för läkemedel. var av alla recept avgiftsfria. Redovisningen ovan ger en ögonblicksbild av den nu gällande avgiftsstrukturen i de olika länderna. Ser man tillbaka 10–i tiden kan man konstatera att de länder som då tillämpade nolltaxa i primärvården (, och ) har fortsatt med detta. I övriga länder har egenavgifterna höjts . har man infört eller utvidgat olika former av högkostnadsskydd för att lindra bördan av egenavgifterna för vissa grupper i befolkningen. Det gäller särskilt sådana grupper som har stora vårdbehov eller på annat sätt är socialt och/eller ekonomiskt utsatta, t.ex. låginkomsttagare. Som framgått ovan har alla de länder som tar ut patientavgifter i primärvården något slags högkostnadsskydd. Den vanligaste metoden att skydda mot höga vårdavgifter har varit att införa avgiftstak . och har avgiftstak respektive självriskbelopp som är mer täckande än övriga länders. I , där avgifterna ökat som antalet individer som är befriade från avgifter minskat, har man i stället infört ett högkostnadsskydd som är knutet till patientens hushållsinkomst. Det innebär att endast om utgifterna överstiger av bruttoinkomsten (för kroniskt sjuka förutsatt att de går på årliga kontrollbesök för uppföljning av sin sjukdom) får man del av högkostnadsskyddet. Ett annat sätt att skydda mot höga avgifter har varit att helt befria vissa grupper från avgifter, t.ex. barn under en viss ålder (, , och ). Det förekommer även att patienter som genomgår vissa typer av behandling kan slippa att betala avgifter (, ). Ytterligare en variant av högkostnadsskydd är att reducera avgifterna för vissa grupper, som i där barn har lägre egenavgift för läkemedel. När det gäller läkemedel har samtliga jämförda länder någon typ av egenavgifter. Även här har man som regel höjt egenavgifterna , ofta genom koppling till något index. Ett undantag från denna utveckling kan noteras i delar av (, och ) där man avskaffat egenavgiften för läkemedel. Av samma skäl som beträffande öppenvårdsbesök har man infört högkostnadsskydd för egenavgifter för läkemedel. Även dessa skydd är ofta indexreglerade på ett eller annat sätt. I har man t.ex. ett avgiftstak för läkemedel som enligt lag är bundet till levnadskostnadsindex, så att beloppet ändras och i samma förhållande som folkpensionerna ändras med stöd av lagen om folkpensionsindex. Beloppsgränserna i den danska förmånstrappan för läkemedel har sedan den infördes ändrats i stort sett . I har återkommande höjningar skett av självrisknivån, som ligger på . har den höjts den till , och kommer enligt en aktuell prognos att ligga på . En annan tendens, som gäller den rent tekniska hanteringen av avgiftssystemen, är den utveckling som skett mot användning av elektroniska system. Det mest närliggande exemplet på detta är övergången från det gemensamma pappersbaserade högkostnadsskyddet för besök i öppen vård och läkemedel som gällde i . Då infördes separata högkostnadsskydd. Det avgiftssystem som gäller för läkemedel är helt automatiserat, och administreras numera av . Motsvarande utveckling av systemen har skett i andra länder, och ambitionen tycks i de flesta länder vara att alla avgiftssystem ska utformas på detta sätt. 4.4Vad säger litteraturen? () har för utredningens räkning gjort en systematisk litteraturöversikt för att kartlägga det aktuella kunskapsläget rörande konsekvenser av avgiftsstrukturen för efterfrågan på läkarbesök i öppen vård respektive läkemedel, samt eventuell inverkan på patienternas hälsotillstånd. Litteraturöversikten2, som sammanfattas i bilaga 2, utmynnade i följande slutsatser: Ökade egenavgifter för läkarbesök leder till minskad efterfrågan på läkarbesök. Priselasticiteten är cirka -0,3, vilket innebär att en avgiftshöjning på leder till cirka 3 procents minskning av efterfrågan. Ökade egenavgifter för läkemedel leder till minskad efterfrågan på läkemedel (priselasticitet cirka -0,4). Det vetenskapliga underlaget är otillräckligt för att bedöma om efterfrågan på läkarbesök och andra sjukvårdstjänster påverkas av förändringar i egenavgifter för läkemedel. 2 Arbetet har inom SBU utförts av , och . Litteraturöversikten i sin helhet, inklusive sökstrategier, tabeller, etc., finns tillgänglig på SBU:s hemsida Det vetenskapliga underlaget är otillräckligt för att bedöma om patienternas hälsotillstånd påverkas av förändringar i egenavgifter för läkemedel. 4.5Administrativa kostnader för avgiftssystemen Enligt en , European commision report on health systems, utmärker sig med låga administrativa kostnader inom hälso- och sjukvården. Som framgår av Tabell 4.5 är så väl de offentliga som de totala utgifterna för hälsoadministration och sjukförsäkring lägre än EU-genomsnittet. Detta gäller både som andel av de totala hälso- och sjukvårdskostnaderna och som andel av BNP. Tabell 4.5 Utgifter för hälsoadministration och hälsoförsäkring, 2008 - % av hälso- och sjukvårdskostnaderna - % av BNP - % av hälso- och sjukvårdskostnaderna - % av BNP Källa: European commission report on health systems (2010); * Baserat data.