sou · H0B360 · 2012-09-28 00:00:00 — Som framgår av avsnitt 3.9.1 föreslår utredningen att utländska fordon ska omfattas av infrastrukturavgifterna. Eftersom redan portot för utländska brev uppgår till framstår det inte som lämpligt att skicka en underrättelse avseende låga belopp i fråga om de utländska fordonen. Även av denna anledning finns alltså skäl att utforma systemet så att underrättelser om beslut avseende mycket låga belopp undviks i möjligaste mån. Att helt avstå från att kräva betalning för beslut som uppgår till framstår dock som uteslutet – både med hänsyn till hur rabatter får utformas enligt Eurovinjettdirektivet och med hänsyn till likställighetsprincipen. Det förekommer visserligen i flera skattesammanhang regler om att belopp inte ska krävas in. Infrastrukturavgifterna är dock av sådan karaktär att det kan framstå som orättvist om sådana som åker lite skulle åka gratis, medan de som åker mycket måste betala för alla resor. Vidare påverkas finansieringen av infrastrukturen av att avgifter inte kommer in i den utsträckning som man räknat med. Mot denna bakgrund föreslås inte ett generellt undantag för dem som påförs belopp . I stället bör betalning av infrastrukturavgiften ske än en månad. Avgifterna ska därför oavsett belopp alltid betalas för ett kalenderkvartal. På så sätt kommer flera beslut om infrastrukturavgift uppgå till något högre belopp än om de hade avsett en månad. Beslut om infrastrukturavgift ska därmed fattas senast den 20 efter kalenderkvartalet (dvs. , , och ). Avgiften ska därefter betalas senast den i kalendermånaden efter den månad då beslutet fattades (dvs. , , och ). Det kan emellertid finnas fordonsägare som ofta kommer upp i höga belopp och som av den anledningen hellre vill betala oftare än kvartalsvis. En möjlighet bör därför öppnas för den enskilde att begära att få betala oftare än . Då ska beslut om infrastrukturavgift fattas senast den 20 efter den månad då passagerna skett. Likaså finns det anledning för betalningsförmedlare enligt den föreslagna lagen om elektroniska vägtullsystem (se kapitel 4) att ha kortare betalningsfrister. Av reglerna om EETS följer nämligen att betalningsförmedlarna ska betala ett samlat belopp till avgifts- upptagaren . Betalningsförmedlaren skulle alltså tvingas ta en risk att förlora större intäkter om betalningsförmedlaren inte får in infrastrukturavgiften tidigare än från sina kunder, exempelvis om kunder går i konkurs. En sådan ekonomisk risk kan komma att övervältras på avgiftsupptagaren. Även avgifts- upptagaren tar en motsvarande risk om en betalningsförmedlare går i konkurs. Betalas infrastrukturavgiften genom en betalningsför- medlare ska därför huvudregeln i stället vara betalning. Den föreslagna betalningsperioden bedöms inte i sig innebära att bilder och andra uppgifter om passagen behöver sparas onödigt . 3.11.4Utländska fordonsägares möjlighet att betala infrastrukturavgifter Utredningens förslag: Betalning av infrastrukturavgift på allmän väg ska ske för utländska som för svenska fordon, dvs. kvartalsvis , maj, eller genom betalningsförmedlare. Betalning för passage av betalstation med utländska fordon ska ske genom betalningsförmedlare eller på nätet. Om betalning inte sker på detta sätt inom föreskriven tid ska en underrättelse skickas och en tilläggsavgift tas ut. Med de givna tekniska förutsättningarna kan, som nämnts, någon fullständig täckning av de utländska fordonsägarna inte garanteras. För att optimera förutsättningarna för att alla som passerar ett vägtullsområde också betalar sin infrastrukturavgift, så att det blir konkurrens på lika villkor, bör det finnas möjlighet för de utländska fordonsägarna att betala på flera olika sätt. Här kan noteras att utfärdades 61 000 parkerings- anmärkningar i där fordonet var registrerat utomlands. Man fick in av dessa genom att enbart placera ett inbetal- ningskort på framrutan. Om det finns flera sätt att betala avgiften på kan det antas att betalningsviljan ökar ytterligare. I och finns flera sätt att betala, se avsnitt 2.5.1 och 2.5.5. Av största vikt är att det finns information om hur betalning ska ske. En annan förutsättning för att få utländska fordonsägare att betala torde vara att det finns en effektiv kontroll. Utredningen åter- kommer till den frågan i det kommande arbetet i samband med att den del av uppdraget som avser påminnelseavgifter behandlas. Om fordonet har en transponder betalas avgiften via betalnings- förmedlaren. Eftersom transpondern (eller övergångsvis HGV- listan) ska innehålla uppgift om utsläppsklass kan rätt infra- strukturavgift tas ut (se avsnitt 3.11.8). Som framgår av avsnitt 2.5.1 har man i en betaltjänst på internet där utländska fordonsägare kan registrera sig och betala, både i förväg och i efterhand. En liknande funktion bör införas i . Här kan man tänka sig att rabatter avseende infrastrukturavgiften kan medges om registrering sker. En sådan rabatt är förenlig med bestämmelserna i direktivet. Förhandsbetalningen innebär då att man deponerar ett belopp som sedan dras slutligt när avgiftsbeslutet är fattat eller att uppgifter om kreditkort registreras från vilket avgiften kan dras. Även här har de tunga lastbilarna möjlighet att registrera utsläpps- klass och därmed få en lägre avgift än annars. Eventuellt kan det bli aktuellt att tillhandahålla betalningsmöjlighet på internet på bensin- stationer och liknande i anslutning till vägtullsystemen. bör också alternativa betalningsmöjligheter via sms och liknande – som finns i – kunna införas. Ett krav på att alla ägare av utländska fordon som passerat en betalstation (även de som har transponder eller har betalat på nätet) ska underrättas genom ett månatligt eller kvartalsvis beslut om avgift skulle innebära mycket höga administrativa kostnader. Dels skulle det krävas att alla utländska fordonsägare identifierades, vilket är en kostsam och dessutom i vissa fall omöjlig uppgift. Dels skulle portot för underrättelsen i många fall överstiga det beslutade beloppet. Utredningen föreslår därför att de utländska fordonsägarna som huvudregel ska betala antingen genom betalningsförmedlare (dvs. med stöd av transponder) eller på nätet inom den tid som angivits i avsnitt 3.11.3. Som framgår av avsnitt 3.11.5 föreslår utredningen att beslut om infrastrukturavgift avseende de utländska fordons- ägarna ska undantas från kravet på underrättelse. Först om betal- ning inte sker genom betalningsförmedlare eller på nätet i rätt tid ska den utländska fordonsägaren få en underrättelse om beslut, antingen av den svenska avgiftsupptagaren (efter direktkontakter mellan de svenska och utländska myndigheterna avseende ägaruppgifter) eller genom ett privat bolag. Här kan utsläppsklass eventuellt inte ligga till grund för en lägre infrastrukturavgift efter- som någon sådan information generellt sett inte finns tillgänglig, vilket innebär en sämre situation för de renare tunga lastbilarna. Det kan ge incitament att betala på annat sätt. Eftersom betalning inte skett inom föreskriven tid ska också en tilläggsavgift tas ut, se avsnitt 3.11.6. Utredningen återkommer i det kommande arbetet till frågan om påminnelseavgift ska införas. 3.11.5Undantag från motiverings- och underrättelseskyldighet för utländska fordonsägare Utredningens förslag: Ett undantag från motiverings- och underrättelseskyldigheten enligt förvaltningslagen (1986:223) ska införas för de utländska fordonsägarna såvitt avser beslutet att ta ut infrastrukturavgift. Sådan skyldighet ska dock fullgöras på begäran och senast vid påminnelse om betalning. I 20 § förvaltningslagen (1986:223) anges att ett beslut genom vilket ett ärende avgörs ska innehålla de skäl som bestämt utgången. Skälen får utelämnas helt eller delvis bland annat om beslutet inte går någon part emot, om det av någon annan anledning är uppenbart obehövligt att upplysa om skälen eller om ärendet är så brådskande att det inte finns tid att utforma skälen. Paragrafens andra stycke anger att en myndighet på begäran av den enskilde, om möjligt, bör lämna ut skälen i efterhand. Enligt 21 § förvaltningslagen ska den enskilde i ett ärende underrättas om innehållet i ett beslut som avser myndighets- utövning. Vidare ska den enskilde underrättas om hur man överklagar. Underrättelse enligt 21 § behöver inte ske om det är uppenbart obehövligt. Om annan lag eller förordning innehåller någon bestämmelse som avviker från förvaltningslagen, gäller enligt 3 § förvaltnings- lagen den bestämmelsen. Av förarbetena till den nuvarande förvaltningslagen (prop. 1985/86:80 s. 57) framgår att också ett automatiserat förvaltnings- förfarande omfattas av förvaltningslagen. Det gäller även om det är fråga om massärenden. När trängselskattesystemet infördes permanent skulle skatten betalas utan anmaning . Under fattades cirka 110 000 beskattningsbeslut. Regeringen vägde då intresset för den enskilde av att få ett beslutsmeddelande med en motivering mot det administrativa arbete det skulle innebära och kom fram till att ett undantag från förvaltningslagens regler om motiverings- och underrättelseskyldighet kunde accepteras. Regeringen anförde följande (prop. 2006/07:109 s. 24 f.). Det skulle kunna hävdas att det är uppenbart obehövligt med under- rättelse eller att beslutet inte har gått den enskilde emot, eftersom de flesta som registreras vid en passage är medvetna om detta. Det kan dock i viss omfattning förekomma att ägaren till en bil påförts skatt utan att grund för detta förelegat eller att ägaren inte haft anledning att tro att skatt påförts. Även fall där ägaren är ovetandes om att bilen passerat skulle kunna förekomma. Den korta tiden för att betala skatten och den stora mängden beslut gör det i praktiken omöjligt att lämna underrättelser på sätt som anges i förvaltningslagen. Det skulle, som anfört, vara möjligt att förlänga betalfrister och skatteperioder och därmed ge möjlighet till ett förfarande med utskick av underrättelser. Som framgår av avsnitt 5.1 anser regeringen att frågan om en månatlig debitering bör utredas. I ett nära perspektiv är dock en förutsättning för att ta ut trängselskatt att den enskilde inte behöver underrättas om skattebesluten och därmed inte heller underrättas om skälen för beslutet. Som nämnts ovan framhåller att avvikelser från förvaltningslagen bör förekomma endast om det finns bärande sakliga och funktionella skäl för det. pekar också på att förvaltningslagens bestämmelser är avsedda att tillförsäkra enskilda en god rättssäkerhet i deras mellanhavanden med myndig- heter. Regeringen är självfallet medveten om att bestämmelserna om att den enskilde skall underrättas om förvaltningsbeslut och att dessa beslut skall motiveras är av grundläggande betydelse för rättssäker- heten. Regeringen delar alltså uppfattning att undantag från dessa regler endast bör förekomma om det finns bärande och funktionella skäl för det. Enligt regeringens mening finns sådana skäl. Som redan anförts uppgår antalet beslut till cirka 110 000 per dag. Med denna mängd beslut skulle kostnaderna för utskick samt nödvändig administration bli betydande. Vidare bör man fästa vikt vid omfattningen av den rättsförlust som kan drabba den enskilde. Om ägaren inte är medveten om att bilen använts får han kännedom om skattebeslutet senast vid påförandet av expeditionsavgift. Den rätts- förlust som skulle kunna uppkomma är således begränsad till att den enskilde påförs expeditionsavgift. Vidare finns en högsta gräns för skattebeloppet per dag, som är . Det är således inte fråga om betydande skattebelopp. Några belägg finns inte heller för att avsaknaden av motiverade underrättelser under Stockholms- försöket har lett till att bilägarna i någon nämnvärd omfattning påförts expeditionsavgift utan att de varit medvetna om att trängselskatt påförts. Även om en viss rättsförlust kan drabba den enskilde innebär alltså lagen i sig att den förlusten blir begränsad. Regeringen anser sammanfattningsvis att förhållandena när det gäller uttag av trängselskatt är sådana att de i promemorian föreslagna undantagen från förvaltningslagen är berättigade. Besluten om trängselskatt bör dock inte undantas från bestämmelserna i båda styckena i 20 § förvaltningslagen. För det fall den enskilde i efterhand vill veta varför skatt påförts, måste det ges möjlighet för den enskilde att få upplysningar om detta. Bestämmelsen i 20 § andra stycket förvaltningslagen, om att den enskilde på begäran kan få upplysning om skälen för ett beslut, bör därför gälla även för beslut som tas i samband med det automatiserade förfarandet. När betalningssystemet övergick till månatliga beskattningsbeslut med fakturor som fungerar som beslutsunderrättelser behövdes inte längre undantaget. Som nämnts ovan skulle ett krav på att alla ägare av utländska fordon som passerat en betalstation underrättas om avgiftsbeslutet medföra mycket höga administrativa kostnader. krävas att alla utländska fordonsägare identifierades, vilket är en kostsam och dessutom i vissa fall omöjlig uppgift. Dels skulle portot för underrättelsen i många fall överstiga det beslutade beloppet. Resultatet av ett krav på underrättelse skulle bli att endast de fordonsägare som finns i ett korrekt register i ett land som är villigt att lämna ut uppgifterna till utan orimliga kostnader skulle påföras avgift. Redan detta gör att det är motiverat med ett undantag. Vidare medför ett krav på underrättelse ytterst omotiverade kostnader i de fall då den avgiftsskyldige redan betalat sin avgift genom en betalningsförmedlare eller via internet. De skäl som framfördes för ett undantag i ovan nämnda för- arbeten (som för övrigt lämnades utan erinran av Lagrådet) kan med andra ord fortfarande åberopas som skäl för undantag för de utländska fordonen. I praktiken innebär ett undantag från underrättelseskyldigheten att de som har betalat genom betalningsförmedlare eller på nätet inte får någon automatisk underrättelse. Om motivering begärs ska en sådan självfallet lämnas. De ägare till utländska fordon som inte har betalat på nämnda sätt får i stället en underrättelse med moti- vering som en slags påminnelse (för det fall att de kan identifieras genom kontroll i ett nationellt vägtrafikregister). Rättsförlusten begränsas alltså till en tilläggsavgift (se avsnitt 3.11.6). De ägare till utländska fordon som inte kan identifieras får visserligen betala tilläggsavgift när sådan identifiering sedermera sker (om beslutet inte hinner preskriberas och gallras ). Rättsförlusten får dock anses vara så begränsad att den kan accepteras. Det bör i det här sammanhanget också framhållas att utredningen i det fortsatta arbetet kommer att utreda förutsättningarna för att införa en påminnelseavgift. De utländska fordonsägare som inte betalar sin avgift frivilligt i rätt tid genom antingen internet eller en godkänd betalnings- förmedlare får alltså en tilläggsavgift med den första underrättelsen. En viss särbehandling av den utländska trafiken blir det således. Medan de svenska fordonsägarna har fått en underrättelse med uppgift om vilken som är den sista betalningsdagen får de utländska endast upplysning om att infrastrukturavgifter ska betalas genom allmän information. Kraven på sådan information måste därför ställas högt. Det krävs att informationen sprids på olika sätt vid landets gränser, vid vägtullsområdena och på exempelvis turist- byråer. En sådan ordning har som nämnts ovan accepterats förut såvitt avser de svenska fordonsägarna. kommer dock inte att behöva betala mer än de svenska fordons- ägare som inte har betalat i rätt tid. Vidare kommer de utländska fordonsägarna på samma sätt som de svenska att kunna begära omprövning eller överklaga ett beslut om infrastrukturavgift och tilläggsavgift. Den särbehandling av de utländska fordonsägarna som det således blir fråga om måste, särskilt mot bakgrund av vad som ovan anförts som skäl för ett undantag, därmed kunna accepteras. Bestämmelserna i 20 § första stycket och 21 § förvaltningslagen ska därför inte tillämpas i fråga om beslut om infrastrukturavgift för de utländska fordonsägarna. Självklart ska den enskilde kunna begära motivering av beslutet i efterhand. Undantag från förvaltningslagens bestämmelser kan enligt dess 3 § även göras i förordning. Utredningen föreslår att bestämmelsen tas in i förordning. Utredningens förslag: Tilläggsavgift ska tas ut vid utebliven betalning av infrastrukturavgift på allmän väg. Om en bil har utrustats med transponder som är kopplad till ett avtal med en betalningsförmedlare enligt lagen om elektroniska vägtullsystem, ska tilläggsavgift aldrig tas ut av den betalningsskyldige. Utredaren får enligt tilläggsdirektiven endast föreslå bestämmelser som motsvarar nuvarande regler som gäller vid försent betald trängselskatt i detta delbetänkande. Ett samlat förslag såvitt avser påminnelse- och sanktionsavgifter ska lämnas i slutbetänkandet avseende både trängselskatt och infrastrukturavgifter. I 14 § lagen (2004:629) om trängselskatt anges att om trängsel- skatt inte betalas i rätt tid, ska en särskild avgift (tilläggsavgift) påföras den skattskyldige med . Tilläggsavgift får på- föras en skattskyldig högst en gång per bil och kalendermånad. Tilläggsavgift och obetald trängselskatt ska betalas senast efter dagen för beslutet om tilläggsavgift. I denna del noteras att Eurovinjettdirektivet anger att medlems- staterna ska upprätta lämpliga kontroller och fastställa det påföljds- system som ska tillämpas för överträdelser av de nationella bestäm- melser som antagits. De ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att de tillämpas. De fastställda påföljderna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. I enlighet med utredningsdirektiven föreslår utredningen att en tilläggsavgift ska tas ut på samma sätt som i trängselskattesystemet. För utländska fordon ska tilläggsavgift beslutas även om någon underrättelse inte skickas, se avsnittet 3.11.5 om undantag från underrättelseskyldighet. En fordonsägare eller någon annan som nyttjar fordonet och som har kontrakt med en EETS-betalningsförmedlare (se kapitel 4) betalar till denne med befriande verkan. Det kan dock förekomma att betalningsförmedlaren inte sköter sina åtaganden mot det allmänna. Den enskilde ska inte riskera att påföras tilläggsavgift på grund av att betalningsförmedlaren inte vidarebefordrat avgiften till staten. Eftersom staten inte kommer att ha kunskap om huruvida den avgiftsskyldige har betalat till betalningsförmedlaren måste ett undantag från bestämmelserna om tilläggsavgift införas för dem som har avtal med EETS-betalningsförmedlare. Betaltjänsterna AutoPASS, AutoBizz och BroBizz är inte reglerade i svensk rätt. Därför föreslås inte något motsvarande undantag för den som har sådan transponder. Utredningens förslag: Befrielse från infrastrukturavgift på allmän väg och tilläggsavgift ska kunna medges på samma sätt som i lagen om trängselskatt. I 18 § lagen om trängselskatt finns en bestämmelse om befrielse från trängselskatt och tilläggsavgift om det skulle framstå som uppenbart oskäligt att ta ut skatten eller avgiften. Som skäl för bestämmelsen anfördes följande i förarbetena (prop. 2003/04:145 s. 112 f.). Möjligheten att befria bilens ägare från skatt eller avgift, alternativt att återbetala redan betalt belopp, bör dock användas restriktivt och främst i situationer där bilens ägare blivit betalningsskyldig utan egen förskyllan och rimligen inte kunnat förhindra att skattskyldighet uppstått. Trängselskatt och tilläggsavgift tas således inte ut om det skulle framstå som uppenbart oskäligt att ta ut sådan skatt eller avgift. Som uppenbart oskäligt kan anses att den skattskyldige med hjälp av t.ex. en polisanmälan kan visa att bilen vid skattskyldighetens inträde var frånhänd honom eller henne genom brott. Det kan också anses som uppenbart oskäligt om den skattskyldige på grund av avspärrningar eller liknande blivit tvingad att passera en sådan betalstation som anges i bilagan till denna lag. Med hänsyn till att infrastrukturavgiften i många delar ska ut- formas på samma sätt som trängselskatten ska en motsvarande bestämmelse om befrielse införas i förordningen om infrastruktur- avgifter. 3.11.8Högsta avgiftsnivån om utsläppsklass inte kan styrkas Utredningens förslag: Om uppgift om EURO-utsläppsklass inte finns tillgänglig, ska infrastrukturavgiften för en tung lastbil fastställas till det högsta avgiftsbeloppet. Enligt Eurovinjettdirektivet ska avgifterna differentieras för de tunga lastbilarna utifrån EURO-utsläppsklass. Det är ingen sanktion i sig, utan mer ett miljöstyrande inslag i avgiften. Däremot finns det en bestämmelse av sanktionskaraktär i artikel 7g.2 i Eurovinjettdirektivet. Där anges bland annat att den högsta avgiften tas ut om en förare vid en kontroll inte kan förete de fordonsdokument som krävs för att styrka fordonets EURO- utsläppsklass. Det finns emellertid inga särskilda dokument som utvisar utsläppsklass som är obligatoriska att medföra vid färd. Regist- reringsbevis för fordon regleras på EU-nivå genom Rådets direktiv /37/EG av om registreringsbevis för fordon21. Innehållet i registreringsbevisen framgår av bilaga 1 till direktivet. Det finns inga obligatoriska krav på uppgift om utsläppsklass på fordonet i registreringsbevis, bara typ av bränsle eller kraftkälla. Däremot är det frivilligt att föra in vissa uppgifter om utsläpp av vissa ämnen i avgaserna och miljökategori för EG- typgodkännande. Eurovinjettdirektivets ovan nämnda bestämmelse innebär således att utländska fordon ska medföra någon annan form av 21 Båda bilagorna till direktivet har ändrats genom kommissionens direktiv /127/EG av om ändring av rådets direktiv /37/EG om registreringsbevis för fordon. dokumentation av vilken utsläppsklass fordonet tillhör som kan uppvisas vid en kontroll. Eftersom utredningen inte föreslår att avgiftsupptag ska ske i bomsystem, finns det emellertid inte någon situation där en förare ska behöva visa EURO-utsläppsklass. Eurovinjettdirektivets bestämmelse bör därför i stället genomföras på så sätt att avgiften (vid beslutstidpunkten eller efter begäran om omprövning eller överklagande) ska fastställas till det högsta beloppet om den enskilde inte kan visa eller det framgår på annat sätt att fordonet har en högre utsläppsklass. För utländska fordon kan det i stor utsträckning saknas uppgift om utsläppsklass vid beslutstidpunkten eftersom direkttillgång till andra länders vägtrafikregister saknas. Av bilaga 1 till förordningen (2001:650) om vägtrafikregister följer att vägtrafikregistret ska innehålla uppgift om miljöklass. Miljöklasserna för tunga lastbilar regleras i svensk rätt i bilaga 1 B till lagen (2001:1080) om motorfordons avgasrening och motorbränslen (lagen är upphävd men gäller fortfarande i dessa delar) såvitt avser miljöklass 2000 (vilket motsvarar Euro III), miljöklass 2005 (vilket motsvarar Euro IV), miljöklass 2008 (vilket motsvarar Euro V) och miljöklass EEV. I 31 § avgasreningslagen (2011:318) anges kraven för att uppnå Euro 6. Utsläppsklasserna Euro 0-II saknar således reglering i svensk rätt i motsvarande mån. En hänvisning i förordningen får därför göras till bilagan till Eurovinjettdirektivet i denna del. För dessa senare fordon blir alltså huvudregeln att den högsta avgiften ska tas ut. 3.12Infrastrukturavgifter på väg och integritet Utredningens förslag: Integritetsaspekten bör hanteras på samma sätt som i systemet med trängselskatter. I fråga om allmän kameraövervakning, behandling av personuppgifter och sekretess ska liknande bestämmelser tas in som finns i systemet med trängselskatter. Därutöver ska en sekretess- brytande bestämmelse avseende EETS-betalningsförmedlare införas. Uttaget av infrastrukturavgift på väg och kontrollen av efter- levnaden av avgiftsskyldigheten får inte innebära ett större intrång i trafikanternas personliga integritet än vad som är nödvändigt. Risken för intrång i enskildas integritet måste minimeras, som denna risk måste vägas mot värdet av att införa smidiga och effektiva tekniska lösningar för betalning och kontroll.