sou · GZB375d4 · 2012-01-01 00:00:00 — På EU nivå samverkar näringen i många medlemsländer också aktivt och har bl.a. antagit ett frivilligt initiativ med målsättningen att operativ kastrering av grisar ska upphöra . Trots detta föreslår utredaren att det ska bli förbjudet att kastrera grisar utan bedövning i . Vi anser mot bakgrund av det intensiva utvecklingsarbete som pågår inom landet och inom EU att ett slutdatum är obehövligt. Konsekvenserna av förslaget har inte redogjorts för vilket vi vänder oss emot. Krav på daglig tillsyn Kravet på daglig tillsyn är en skärpning av den nuvarande formuleringen i djurskyddsföreskrifterna, där det nu anges att djur normalt ska ses till minst en gång . Vi är angelägna om att konsekvenser av ett nytt krav inte leder till att naturbetesmarker och öar t.ex. inte kan användas för betande djur. Konsekvenserna av utredarens förslag har inte redogjorts för vilket vi vänder oss emot. Vi anser att den nu gällande bestämmelsen rörande tillsyn ska kvarstå. Vad gäller att hålla djur lösgående så går utvecklingen mycket tydligt mot att uppbundna system för mjölkkor fasas ut och ersätts med lösdrift. Vi anser inte att djurskyddslagstiftningen behöver användas som verktyg för att förstärka denna utveckling. Konsekvenserna av förslaget har inte redogjorts för vilket vi vänder oss emot. I utredningen föreslås att ska införa föreskrifter om förbud att använda grävling vid grytanlagsprov samt att en översyn av föreskrifter gällande eventuellt liknande förbud för andra djur som används på samma sätt. I har vi ett flertal vilda djurarter som lever i gryt och som orsakar samhället skador och smittskyddsproblem vilka genererar betydande kostnader. De nordiska regeringarna, med stöd av EU, avsätter t.ex. under 2010-2013 totalt för att försöka utrota mårdhunden, som lever i gryt. I budgetpropositionen 2012 avsätts 3 miljoner för att öka över- vakningen av rävstammen i med anledning av att rävens dvärgbandmask påträffats i landet. De skador som grävlingen orsakar både i svenskt lantbruk som hos enskilda husägare är väl kända och omfattande. I takt med ett ökat utbyte av rovdjursstammarna med där rabies fortfarande har en omfattande spridning så ökar risken att det även till kommer ett rabiesinfekterat djur i likhet med vad som hände i och där spridningen i landet även skedde till grytlevande djur. Avskjutningen av grytlevande djur är betydande , t.ex. rävar ca 80 000, grävling ca 30 000. Provverksamheten för grythundar har som syfte att kunna selektera bort för skarpa och därmed helt olämpliga hundar från grytjakt. Sådana hundar riskerar att skada både sig själva och/eller det vilt som går ner i gryt. Detta gäller oavsett om dessa djur är oskadade, skadade eller bär på en befarad smittsam sjukdom. Resultaten från provverksamheten är vidare till mycket stor hjälp vid avelsarbetet för att se till att vi i landet har ett tillräckligt stort antal hundar som har en förmåga att fungera som grythund. decennier tillbaka finns inte någon tävlingsverksamhet som rör grytprovsverksamhet. Att inte kunna prova hundar vid grytprov med levande grävling och där själva provverksamheten sker utifrån ett mycket rigoröst regelverk för att förhindra att djuren skadar varandra är förödande för möjligheten att kunna utnyttja hundar i grytjakt. Provledaren har under hela provets genomförande möjlighet att avbryta provet då hunden och grävlingen är lätt åtkomliga för funktionär och ägare, då kan även eventuella uppkomna skador lätt åtgärdas. En sådan stress på ett djur innebär inte med automatik att det behöver vara till skada för djuret och heller inte större än vad som uppstår vid en naturlig kontakt mellan hund och djuret i fråga. Regleringen hur grävlingen ska hållas i hägn finns upptagna i föreskrifter. Verksamheten har i varit föremål för statlig prövning och befunnits så viktig ur samhällssynpunkt att den har fått fortsätta. Om verksamheten förbjuds kommer vi i landet relativt snabbt inte längre kunna använda utbildade hundar i arbetet med att på olika sätt begränsa de skador som grytlevande vilda djur orsakar samhället. Enligt jaktlagens § 28 ska vilt som skadas vid jakt av jägaren vidta de åtgärder som behövs för att djuret ska kunna spåras upp och avlivas. Om otränade hundar då kommer att användas och där möjlighet att kunna under kontrollerade former pröva om de har de beteenden som behövs för att möta ett vilt djur i gryt kommer det att ge upphov till betydande djurskyddsproblem med skador på de involverade djuren som kunnat undvikas om hunden fått erforderlig träning. Utredningen föreslår vidare att en översyn av andra föreskrifter som avser andra djur. Främst avses då de hägn som används för att prova hundar på vildsvin och björn. Stammar av vildsvin har ökat explosions- artat och 2010 sköts enligt uppgift 65 000 djur. Om får samma utveckling av vildsvinsstammen som t.ex. varit i som ligger före i utvecklingen i denna fråga så kommer vi att behöva skjuta flera hundratusen vildsvin . Vid eftersöksjakt på vildsvin är hunden ett mycket viktigt hjälpmedel, på samma sätt som i förvaltningen av de flesta vilda arter. Men vad gäller vildsvin så finns samma behov att kunna få pröva hundar på levande vildsvin under kontrollerade former för att undvika skador på antingen hunden eller vildsvinet. Att även denna verksamhet skulle förbjudas skulle på motsvarande sätt som grytprov allvarligt försvårar de önskemål som finns att se till att den svenska vildsvinsstammen inte växer i omfattning där den orsakar helt orimliga skador. Samma bedömning gäller för möjligheten att pröva hundar på björn och där den årliga jakten omfattar drygt 250 djur. Med ovanstående skäl menar jag att utredningen inte har belyst och beaktat de konsekvenser som det föreslagna förslaget kommer att leda till för svenska samhället både ur skadeperspektiv, både på grödor, fastigheter som annat vilt, främst markhäckande fågel, liksom en minskad förmåga att hantera smittsamma sjukdomar dvs. grytlevande djur är betydande reservoarer för dessa olika smittor som tenderar att öka i . Detsamma gäller möjligheten att kunna utnyttja hund på de starkt växande stammarna av vildsvin och björn. Vi, och , har deltagit i utredningen om översyn av djurskyddslagstiftningens utformning och innehåll som experter. Med anledning av det delbetänkande som läggs fram vill vi framföra följande särskilda yttrande: Utredningen fick 2009 ett omfattande och genomgripande direktiv. Att göra en bred översyn av den samlade djurskydds- lagstiftningens utformning och innehåll och lämna förslag till ny djurskyddslag och förordning är en grannlaga uppgift. Det visade sig inte minst genom de många områden av både djurhållning och lagstiftning som utredningen gått igenom. Det visade sig även genom den betydande tidsåtgång som krävdes, vilket bland annat resulterade i två förlängningar av utredningsperioden. Efter att ha följt utredningsarbetet som experter vill vi här understryka att vi anser att utredaren och hennes kansli gjort ett bra arbete och bemödat sig om att lyssna och ta till sig synpunkter från experter, sakkunniga och utomstående. Många intressenter har fört fram sina åsikter och de flesta har fått se vissa önskemål tillgodosedda medan andra yrkanden inte har hörsammats. Det gäller inte minst oss själva. Vi vill däremot uppmärksamma den positiva och lyhörda atmosfär som utredningen bedrivits under. Det förslag som utredaren nu lägger anser vi vara en rimlig kompromiss, med goda förutsättningar att utgöra grunden för en ny djurskyddslag och förordning. Vi vill också framhålla den höga vetenskapliga kvalitet som utredningens bakgrundskapitel håller och det pedagogiska värde dessa texter kan ha för envar som är intresserad av aktuella fakta om djurhållning och djurvälfärd. Vår förhoppning är att utredningens förslag beaktas på ett seriöst sätt av remissinstanser, riksdag och regering. BILAGOR 1–6 En särskild utredare ska -göra en bred översyn av den samlade djurskyddslagstiftningens utformning och innehåll, -lämna förslag till ny djurskyddslag och förordning, samt -ge exempel på hur andra föreskrifter på området kan utformas. Den nya lagstiftningen ska -syfta till att uppnå minst samma djurskyddsnivå som , -liksom dagens lagstiftning utgå från de enskilda djurens behov samt verka förebyggande, och -bygga på vetenskap och beprövad erfarenhet. Under dessa förutsättningar ska utredaren analysera hur den samlade lagstiftningen kan moderniseras och förenklas samt förändras så att den blir mera flexibel och målinriktad. I samband med denna breda översyn ska utredaren ägna särskild uppmärksamhet åt vissa problem på djurskyddsområdet. Utredaren ska bl.a. se över vilka åtgärder som kan vidtas för att komma till rätta med problem med övergivna och förvildade djur, användning av djur för sexuella ändamål, hur dagens bestämmelse om naturligt beteende kan förtydligas och undersöka vilka åtgärder som behövs för att vända utvecklingen inom aveln i en ur djurhälso- och djurskyddsperspektiv mer positiv riktning. Ett gott djurskydd är ett uttalat samhällsintresse. anses generellt ha en hög djurskyddsnivå och är ett land som arbetar aktivt för att förbättra djurskyddet. Det finns en hög grad av samsyn mellan myndigheter och djurhållare om vikten av ett gott djurskydd. I allmänhetens ögon är ett gott djurskydd en självklar- het och exempel på motsatsen upprör många. Många anser att dagens djurskyddslagstiftning i grunden är bra som det måste konstateras att det förekommer vissa problem i dagens djurhållning som inte har kunnat lösas med nuvarande lagstiftning. Lagstiftningen på djurskyddsområdet består dels av EG- förordningar, vilka är direkt tillämpliga i medlemsstaterna, dels av nationell lagstiftning med utgångspunkt i djurskyddslagen (1988:534). Djurskyddslagen syftar till att förebygga onödigt lidande och sjukdom hos husdjur och försöksdjur samt andra djur om de hålls i fångenskap. Lagen kompletterar även de EG- förordningar som faller inom lagens tillämpningsområde. Genom djurskyddslagen har ett flertal EG-direktiv på djur- skyddsområdet genomförts. Även bestämmelser i konventioner om djurskydd, vilka har ratificerats av , har genomförts genom djurskyddslagen. Djurskyddslagen innehåller grundläggande bestämmelser om hur djur ska hållas och skötas. Enligt lagen får vidare regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, utfärda föreskrifter i frågan. Mer detaljerade bestämmelser finns därför i djurskyddsförordningen (1988:539). Regeringen har dock i huvud- sak lämnat föreskriftsrätten vidare till . Flertalet detaljföreskrifter finns därför samlade i Statens jordbruksverks författningssamling, SJVFS. En bred översyn för att skapa en modern och flexibel lagstiftning som resulterar i minst samma djurskyddsnivå som Den nuvarande djurskyddslagen trädde i kraft och har varit föremål för ett stort antal tillägg och ändringar. Det finns därför ett behov av att se över lagen för att göra den tydligare och mer lättläst samt för att ge den en ändamålsenlig struktur. Motsvarande gäller också för djurskyddsförordningen. Vidare kan det konstateras att en del bestämmelser i djurskyddslagstiftningen inte grundar sig på enbart djurskyddsskäl. Ett exempel på detta är bestämmelserna om att ormar som är farliga för människor måste hållas i låsta terrarier. Som nämnts tidigare finns det i en hög grad av samsyn om en hög ambitionsnivå för djurskyddet. Det har emellertid i olika sammanhang framkommit synpunkter på de svenska djurskyddsföreskrifternas detaljeringsgrad och en större flexibilitet vad gäller hur ett gott djurskydd kan uppnås har efterfrågats av företrädare för olika kategorier av djurhållare. Dessutom har bakgrunden till vissa regler ifrågasatts. Det har t.ex. handlat om att man inte har hållit med om de utrymmesmått som valts för olika djurslag eller att man har funnit brister i logiken kring varför vissa djur inte får hållas för sällskap och hobby medan andra tillåts för detta ändamål. Djurskyddslagen anger övergripande mål för djurskyddet. Där föreskrivs t.ex. att djur ska behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. Djurskyddsförordningen innehåller bl.a. djurslagsspecifika krav som beskriver förutsättningar som ska uppfyllas i djurens miljö men inte exakt hur dessa ska utformas (s.k. funktionskrav). Exempel på funktionskrav är bestämmelserna om att höns för äggproduktion inte får hållas i andra inhysnings- system än sådana som uppfyller hönsens behov av rede, sittpinne och sandbad samt att nötkreatur som hålls för mjölkproduktion ska hållas på bete. Lagen och förordningen innehåller således redan bestämmelser som kan sägas vara mål- och funktionsinriktade och som därmed är relativt flexibla till sin natur. I de föreskrifter som kompletterar lagen och förordningen förekommer dock i högre grad bestämmelser som på ett detaljerat sätt ställer krav på hur djurens miljö ska vara utformad (s.k. resurskrav) för att lagens respektive förordningens mål ska uppfyllas. En förändring av regelverket så att det blir mer målinriktat och innehåller fler funktionskrav och färre resurskrav innebär en ökad möjlighet till flexibilitet. En sådan förändring skulle också kunna innebära att djurhållarens betydelse för djurens välfärd blir tydligare. Erfarenheter från liknande förändringar inom livsmedels- lagstiftningen visar att en mer målinriktad lagstiftning innebär många fördelar genom att den skapar möjlighet till individuella lösningar och anpassningar för olika företag. lagstiftning kan emellertid i ett övergångsskede också medföra att det uppstår ett behov av kompetensutveckling hos berörda. Denna typ av bestämmelser kan även innebära större utmaningar vad gäller att göra systemet förutsebart och rättssäkert för djurhållare, kontrollmyndigheter och allmänhet. En annan faktor att väga in är att dagens EG-lagstiftning om djurskydd oftast består av detaljerade resurskrav. Vår kunskapsbas utvecklas kontinuerligt genom forskning och erfarenhet. Vi vet mer om djurens behov, beteende och vad som krävs för att uppnå en god djurvälfärd än då nuvarande djurskyddslag tillkom. En förutsättning för att den samlade lagstiftningen ska kunna formuleras så att den blir mer flexibel och innehåller fler mål- och funktionsinriktade bestäm- melser är att det finns användbara metoder för att mäta djurens välbefinnande så att det är möjligt att på ett objektivt sätt kontrollera att bestämmelserna efterlevs. har bl.a. ett stort, internationellt, EU-finansierat forskningsprojekt, Welfare quality arbetat med att utveckla metoder för att genom s.k. djurbaserade parametrar mäta välbefinnandet hos olika djurslag. Kontroller med hjälp av djurbaserade parametrar innebär att man i huvudsak utgår från djuret och de beteenden och den hälsostatus som djuret uppvisar. Ett gott djurskydd är ett uttalat samhällsintresse och ett prioriterat område för regeringens arbete, såväl nationellt som internationellt. Regeringen arbetar även intensivt med att skapa enklare regler för företagare och att sänka kostnaderna orsakade av olika regelverk. Regeringen menar att enklare och mera flexibla regler inte behöver stå i motsats till ett gott djurskydd. Mot den här beskrivna bakgrunden anser regeringen att det finns skäl för att göra en bred översyn av den samlade djurskyddslagstiftningen. Syftet är att undersöka om denna kan moderniseras och förenklas samt bli mer flexibel och målinriktad. ska minst samma djurskyddsnivå uppnås som den som dagens lagstiftning medför. Särskilda frågor som bör utredas Det har i olika sammanhang, exempelvis i utredningar, genom uppmärksamhet i media, genom brev från allmänheten och vid kontakter med organisationer kunnat konstateras att det finns vissa områden där dagens lagstiftning inte är eller upplevs som till- räckligt ändamålsenlig och tydlig. Regeringen anser att följande områden särskilt bör ses över. Övergivna och förvildade djur Djurskyddslagen reglerar vård och behandling av husdjur och försöksdjur samt andra djur om de hålls i fångenskap. har det blivit tydligt att det inte sällan förekommer att djur som människan har haft i sin vård överges eller kommer bort. När sådana djur får avkommor kan populationer av förvildade djur uppstå. Det förekommer också att djurhållare inte fullt ut tar ansvar för i vilken omfattning som deras djur parar sig, vilket också kan leda till att det bildas grupper av djur som står helt eller delvis utanför djurhållarens omsorg. Katten är ett särskilt utsatt djur i dessa sammanhang. Det finns ett stort antal förvildade katter i . Det saknas en tydlig avgränsning av termerna vård och behandling samt husdjur och bl.a. mot den bakgrunden råder det en viss osäkerhet om i vilken utsträckning som övergivna, borttappade och förvildade djur omfattas av djurskyddslagens bestämmelser. Vidare saknas det ett enhetligt sätt att hantera dessa djur. För djur som inte är vana vid eller är anpassade till ett liv i det vilda, kan denna tillvaro innebära allvarliga djurskyddsproblem. Det bör därför utredas vilka åtgärder som behöver vidtas för att komma till rätta med problemen med övergivna och förvildade djur. I 4 § djurskyddslagen föreskrivs att djur ska hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att det främjar deras hälsa och ger dem möjlighet att bete sig naturligt. Bestämmelsen anses vara en portalparagraf för den svenska djurskyddslagstiftningen och den har ett stort symbolvärde. Det finns emellertid en del oklarheter kring vad som egentligen avses med bestämmelsen. I författnings- kommentaren till prop. 1987/88:93, genom vilken bestämmelsen infördes, anges att avsikten med bestämmelsen är att varje djurarts särskilda biologiska beteende skall beaktas. Vad som skall anses utgöra ett djurs biologiska beteende får avgöras utifrån gjorda Bilaga 1 SOU 2011:75 erfarenheter och vetenskapliga rön. Olika utredningar har också uppmärksammat problemet med att dagens formulering är otydlig SOU 2003:86). huruvida formuleringen avser grundläggande beteenden som är viktiga för djurets välbefinnande eller avser beteenden som djur utför i vilt tillstånd. Mot denna bakgrund anser regeringen att bestämmelsen bör förtydligas. som innebär ett lidande för djuren Enligt 29 § djurskyddsförordningen är avel med sådan inriktning att den kan medföra ett lidande för djuren förbjuden. Inom vissa områden, inte minst när det gäller avel med vissa hund- och kattraser, finns det dock en inriktning på aveln som innebär ett stort fokus på vissa specifika egenskaper. Detta fokus kan i vissa fall leda till att djuren utsätts för en ökad risk för skada eller sjukdom samt kan öka risken för inavel. Även om många uppfödare är medvetna om dessa risker och arbetar aktivt för att motverka en avel med sådana konsekvenser, är det helt uppenbart att det fortfarande finns ett antal raser där djuren är utsatta för fysiska problem till följd av sin kroppsbyggnad. Som exempel på problem kan nämnas trubbiga nosar som kan leda till andningsproblem för djuren, ögon vars form, storlek eller placering leder till ögonbesvär samt återkommande förlossningsproblem som leder till att djuren måste genomgå kejsarsnitt. Regeringen anser att det bör utredas vilka åtgärder som behövs för att vända utvecklingen inom aveln i en mer djurhälso- och djurskyddspositiv riktning så att målet i första hand är att avla mot fysiskt och mentalt friska och sunda djur. I sammanhanget måste även beaktas att det inom EU finns regler för att främja handeln på den inre marknaden, såväl generella regler som regler för vissa djur, bl.a. nötkreatur och hästar. Dessa regler kan i vissa fall påverka vilka krav på djurskydd som medlemsstaterna kan ställa i samband med avel med djur. Särskilda krav för viss djurhållning Enligt 16 § djurskyddslagen krävs tillstånd för den som yrkesmässigt eller i större omfattning bl.a. håller, föder upp, upplåter eller säljer sällskapsdjur eller hästar, tar emot sällskapsdjur eller hästar för förvaring eller använder hästar i ridskoleverksamhet. Frågor om tillstånd prövas av som även har rätt att återkalla tillstånd. Vid tillståndsgivningen ska särskild hänsyn tas till om den sökande kan anses vara lämplig för att bedriva verksamheten och om de anläggningar i vilka verksamheten ska bedrivas är lämpliga från djurskyddssynpunkt. Bakgrunden till att kravet har införts har varit bristande regelefterlevnad bland den här typen av verksamheter, vilket har lett till att djur utsatts för lidande. Ett annat tillståndskrav finns inom lantbruket genom kravet på förprövning av djurstallar m.m. enligt 5 § djurskyddsförordningen. Andra former av särskilda krav finns även avseende bl.a. zoobutiker, cirkusar och djurparker. Lagstiftaren har således i flera fall ansett att modellen med att ställa särskilda krav på vissa typer av djurhållning är ett effektivt sätt att förebygga djurskydds- problem. Djurhållningen har, inte minst när det gäller sällskapsdjur, utvecklats över tiden. Detta innebär även att nya problem och frågeställningar har uppstått. Det har bl.a. i olika sammanhang påtalats att det finns oklarheter vad gäller orsakerna till varför vissa djur av djurskyddsskäl inte får hållas för sällskap och hobby. Krav på tillstånd har pekats på som ett alternativ till förbud. Ett annat förslag som har förts fram är att det bör införas kunskapskrav för viss djurhållning. Det har även framkommit att tillståndskraven enligt 16 § i djurskyddslagen i vissa fall används på annat sätt än vad som är avsikten, t.ex. för att komma till rätta med s.k. djursamlare. Mot bakgrund av att djurhållningen ständigt utvecklas finns det skäl att utreda om de former av särskilda krav som finns för olika djurslag och olika typer av djurhållning motsvarar dagens behov och är ändamålsenligt utformade. Tävling med och träning av djur I 17 § djurskyddslagen föreskrivs att djur inte får tränas för eller användas vid tävling på ett sådant sätt att de utsätts för lidande. Denna formulering är strängare än den i 2 § djurskyddslagen där det står att djur inte får utsättas för onödigt lidande. Lagstiftaren har alltså ansett att det inte finns skäl att acceptera någon form av lidande hos djur i samband med träning och tävling. diskuterades djurskyddet i samband med framför allt vissa former av hästtävlingar och träning intensivt i bl.a. media. En särskild problematik i sammanhanget är att det i en del tävlingar kan finnas stora prispengar involverade. Olika krav på åtgärder för att förbättra djurskyddet har förts fram, t.ex. att åldersgränser bör införas för när djur får börja tävla, utrustningskrav, förbud mot spödrivning m.m. Med anledning av de problem och förslag till åtgärder som har diskuterats anser regeringen att det bör göras en allmän översyn av djurskyddet i samband med träning och tävling med djur. Omhändertagande av djur och djurförbud Det är väsentligt att samhället kan ingripa kraftfullt om djur hanteras på ett sådant sätt att de utsätts för allvarliga djurskydds- problem. Med stöd av 31–35 §§ djurskyddslagen kan djur omhändertas och med stöd av 29 § djurskyddslagen kan personer förbjudas att ha hand om djur. Regeringens uppfattning är att omhändertaganden och djur- förbud används på ett ansvarsfullt sätt. I enstaka fall har det emellertid uppstått vissa problem i samband med att ett beslut om omhändertagande av djur har överklagats, bl.a. avseende möjligheterna att få tillbaka ett djur om en högre rättslig instans beslutar att ett omhändertagande var felaktigt. Ett annat problem är vem som ska betala kostnaderna för omhändertagandet av djuret i sådana fall. Regeringen har också uppmärksammats på att tillämpningen av bestämmelserna i 31 § punkten 5 och 29 § första stycket punkten 5 djurskyddslagen i vissa fall kan leda till oönskade konsekvenser. De situationer som åsyftas är när en person gör sig skyldig till något som föranleder upprepade förelägganden eller förbud. Läns- styrelsen är i sådana fall skyldig att besluta att omhänderta ett djur eller att meddela ett djurförbud. Nämnda skyldighet infördes . Som skäl till detta angavs i prop.