sou · H0B378 · 2012-11-29 00:00:00 — Lagen (2009:62) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism har till syfte att förhindra att finansiell verksamhet och annan näringsverksamhet utnyttjas för penningtvätt eller finansiering av terrorism. I 3 kap. 1, 1 a och 6 §§ samt 4 kap. 6 § tilläggs uppgifter. Av förarbetena till lagen framgår att avsikten är att handläggningen hos ska ske hos som är den enhet inom styrelsen som har till uppgift att arbeta mot just penningtvätt och finansiering av terrorism.70 I den nya organisationen bör därför uppgifterna enligt lagen tilläggas . Kungörelsen om utlämning till eller från , , eller för verkställighet av beslut om vård eller behandling Enligt 4 § kungörelsen (1970:710) om utlämning till eller från , , eller för verkställighet av beslut om vård eller behandling ska en polismyndighet som ska verkställa 2007/08:37 avsnitt 6.4. 2008/09:70 s. 196 f. och 199. ett utlämningsbeslut inhämta besked, från eller den utländska myndighet som begärt utlämningen, bl.a. i frågan om beslutet är verkställbart. Bestämmelsen bör ändras så att , om det behövs, ska inhämta de besked som avses i förordningen från den utländska myndigheten. Det interna förfarandet inom behöver inte regleras i kungörelsen. Vidare behöver ordet i 8 § bytas ut mot ordet Slutligen behöver ordet polismyndighet bytas ut mot ordet i 3, 5, 7 och 10 §§. Förordningen om överlämnande till enligt en europeisk arresteringsorder Förordningen (2003:1178) om överlämnande till enligt en europeisk arresteringsorder innehåller bestämmelser om genomförandet av EU-beslutet om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna. I förordningen regleras förfarandet vid utlämning till för lagföring och för verkställighet av frihetsberövande påföljd. Enligt 4 § utfärdas en arresteringsorder för verkställighet av frihetsberövande påföljd av . Vidare har i 7–9, 11 och 13–15 §§ tillagts uppgifter som ansvarig myndighet när det gäller det närmare förfarandet i . I samtliga dessa bestämmelser bör ordet bytas ut mot . Förordningen om överlämnande till enligt en nordisk arresteringsorder Förordningen (2012:566) om överlämnande till enligt en nordisk arresteringsorder innehåller bestämmelser för genomförande av konventionen av om överlämnande mellan de nordiska staterna på grund av brott (nordisk arresteringsorder). I 12 och 13 §§ anges att , eller den polismyndighet som bestämmer, i vissa fall enligt förordningen ska lämna hjälp till andra myndigheter. I dessa bestämmelser bör i stället anges att ska lämna hjälp. Frågan om vilken enhet inom som sedan ska biträda är en intern fråga inom myndigheten. I 4, 7–10 och 14 §§ har tillagts vissa uppgifter. bytas ut mot ordet . Anpassningen av registerförfattningarna till en ny polisorganisation bör ske med utgångspunkt i dels att anpassningen inte får stå i strid med internationella åtaganden, dels att det materiella innehållet i författningarna inte ska ändras. I sistnämnda avseende måste särskilt uppmärksammas att frågan om författningarnas tillämplighet hos är komplex och de ändringar som görs måste utformas så att de speglar den avsedda tillämpningen och att den nya till skillnad från inte omfattar Säkerhetspolisen. När det gäller tillämpligheten av författningsbestämmelser i allmänhet på Säkerhetspolisen, gäller att denna polis kan uppträda under tre begrepp som en del av begreppet , dvs. om inte annat framgår omfattar detta begrepp även Säkerhetspolisen, under eget begrepp, dvs. under begreppet polismyndighet med stöd av 7 § andra stycket polislagen (1984:387) i de fall då genom Säkerhetspolisen leder polisverksamhet. Flertalet registerförfattningar innehåller inga uttryckliga uttalanden om i vilken omfattning de nu redovisade begreppen och polismyndighet är avsedda att tillämpas på detta sätt. Med något undantag, är det först i förarbetena71 till polisdatalag som tillämpligheten vid blir föremål för en mera omfattande analys med den slutsats om tre begrepp som redovisats. Särskilt när det gäller registerförfattningar som tillkommit före , kan det därför inte alltid med säkerhet 2009/10:85 bl.a. s. 72 f. och s. 309. sägas hur lagstiftaren sett på tillämpligheten av ett visst stadgande på Säkerhetspolisens verksamhet. Med hänsyn till den viktiga funktion som registerlagarna har, inte minst från integritetssynpunkt, har kommitténs ambition varit att uttryckligen i författningstexten söka klargöra när Säkerhetspolisen avses. Det finns ytterligare skäl för en sådan tydlighet. Med den konstruktion som 7 § andra stycket polislagen (1984:387) har , och även fortsättningsvis kommer att ha, får det anses vara den myndighet som ska tillämpa den författningsbestämmelse som innehåller begreppet polismyndighet, som också ska avgöra om 7 § är tillämplig72. I de fall den författningsbestämmelse som innehåller begreppet polismyndighet inte har annan adressat, såsom fallet är exempelvis med flertalet bestämmelser i , vållar detta inget problem. Vid tillämpningen av registerförfattningarna däremot, liksom i andra fall, kommer det som regel att vara en annan myndighet som ska pröva om 7 § ska tillämpas. Mot denna bakgrund är ett uttryckligt stadgande om tillämpningen på Säkerhetspolisen direkt i den aktuella författningsbestämmelsen den mest rättssäkra lagstiftningstekniken. Även registerförfattningarnas tillämpning på behöver uppmärksammas. är laboratoriet en myndighet, med som chefsmyndighet, och registerförfattningarna följaktligen tillämpliga på laboratoriet endast i den mån detta framgår av författningen. I den nya organisationen kommer laboratoriet att vara en organisatorisk enhet inom den nya . Därmed kommer laboratoriet, åtminstone formellt, att omfattas av de bestämmelser i registerförfattningarna som avser . Begränsningar i tillämpningsområdet kan åstadkommas genom att en viss författningsbestämmelse begränsas till att avse exempelvis brottsbekämpande verksamhet. Som kommittén redovisat i avsnitt 3.3. kan begränsningar även göras genom de myndighetsinterna föreskrifter om behörigheter som myndigheten kommer att behöva utfärda. När det gäller registerförfattningarna är det i huvudsak fyra sakområden som är av intresse. Det gäller frågan om (1) vilken myndighet som ska föra registret, (2) för vilka ändamål registret får föras, (3) till vilka myndigheter som uppgifter får lämnas ut och (4) rätten att ha direktåtkomst till det aktuella registret. I de två sistnämnda avseendena bör noteras att ett utlämnande som huvudregel a.a. s. 72 nederst och s. 73. förutsätter två skilda myndigheter. Många av de hanteringar som är betrakta som ett utlämnande kommer i en organisation med sammanlagda myndigheter istället att regleras av myndighetsinterna behörighetsregler. På motsvarande sätt saknar frågan om direktåtkomst aktualitet inom en och samma myndighet. Lagen och förordningen om det statliga personadressregistret (SPAR) I lagen (1998:527) om det statliga personadressregistret (SPAR) och förordningen (1998:1234) med samma namn finns bestämmelser om det statliga personadressregistret. Registret, som får utnyttjas av både myndigheter och enskilda, får användas för att bl.a. aktualisera, komplettera och kontrollera personuppgifter samt för att ta ut uppgifter om namn och adress genom urvalsdragning för direktreklam, opinionsbildning eller samhällsinformation. Enligt 7 § får de uppgifter i SPAR, som hämtats från beskattningsdatabas, i elektronisk form endast lämnas ut till polismyndigheter och . Vidare gäller enligt 6 och 7 §§ förordningen (1998:1234) med samma namn att uppgift i elektronisk form om födelsehemort och svenskt medborgarskap får lämnas ut från registret endast till och polismyndigheter. I de tre bestämmelserna behöver orden polismyndigheter och bytas mot ordet . Säkerhetspolisen har behov av dessa uppgifter bl.a. för de ärenden enligt utlänningslagen (2005:716) som denna polis handlägger. Detta behov tillgodoses , när det gäller förordningen, genom att Säkerhetspolisen organisatoriskt är en del av . Säkerhetspolisen bör därutöver ges möjlighet att få uppgifter i elektronisk form även beträffande de uppgifter som avses i 7 § lagen. I den nya organisationen bör Säkerhetspolisen därför anges uttryckligen i de tre bestämmelserna. Lagen om belastningsregister och lagen om misstankeregister samt de båda förordningarna med samma namn Lagen (1998:620) om belastningsregister (BR-lagen) och lagen (1998:621) om misstankeregister (MR-lagen), liksom de båda förordningarna (1999:1134) och (1999:1135) med samma namn, inne- håller bestämmelser om det belastningsregister och det misstankeregister som för. Uppgiften att föra belastningsregistret och misstankeregistret, liksom att vara personuppgiftsansvarig för behandlingen av personuppgifter i de två lagarna (1 § i båda lagarna) bör i den nya organisationen övergå till den nya . Av ändamålsbeskrivningen (2 § båda lagarna) framgår bl.a. att registren förs för att ge polismyndigheter information om belastningsuppgifter som behövs hos 1. polismyndigheter för att förebygga, upptäcka och beivra brott (2 § första stycket första punkten båda lagarna) och 2. polismyndigheter eller andra myndigheter för sådan lämplighetsprövning, tillståndsprövning eller annan prövning som anges i författning (2 § första stycket fjärde punkten BR-lagen och 2 § första stycket tredje punkten MR-lagen). Beträffande MR- lagen tillkommer ändamålet att samordna förundersökningar (2 § första stycket första punkten MR-lagen). I dessa bestämmelser behöver begreppet polismyndigheter ersättas med begreppet . Säkerhetspolisen har samma behov av uppgifter om tidigare belastningar i sin verksamhet för att förebygga, upptäcka och utreda brott som polismyndigheterna.73 Det får därför antas att bestämmelsen i 2 § första stycket första punkten båda lagarna är avsedd att, med tillämpning av 7 § andra stycket polislagen (1984:387), tillgodose även (Säkerhetspolisens) behov av belastningsuppgifter då styrelsen leder sådan verksamhet som avses i denna punkt i båda lagarna. Mot denna bakgrund bör även Säkerhetspolisen anges i 2 § första stycket första punkten båda lagarna. Även i de bestämmelser om författningsreglerad prövning som avses i 2 § första stycket fjärde punkten BR-lagen och 2 § första stycket tredje punkten MR-lagen behöver begreppet polismyndigheter ersättas med begreppet . Eftersom Säkerhetspolisen redan omfattas av dagens skrivning annan myndighet behöver denna polis inte anges särskilt här. I båda lagarna (6 § BR-lagen och 5 § MR-lagen) anges att uppgifter ur registren ska lämnas till bl.a. polismyndigheter om uppgifterna behövs i myndigheternas verksamhet för att förebygga, upptäcka eller utreda brott. Även här får det antas att bestämmelsen med tillämpning av 7 § andra stycket polislagen (1984:387) är avsedd att tillämpas så att utlämnande ska ske även till Rikspolis- 1997/98:97 s. 73. styrelsen (Säkerhetspolisen) då styrelsen leder polisverksamhet. Här bör därför Säkerhetspolisen uttryckligen anges. Däremot finns det inte anledning att ange med hänsyn till att hanteringen av uppgifter inom myndigheten inte är att anse som ett utlämnande. Denna hantering ska, såsom berörts i närmast föregående avsnitt, istället regleras genom myndighetsinterna behörighetsföreskrifter. Slutligen anges i båda lagarna (15 § BR-lagen och 12 § MR- lagen) att prövar frågan om utlämnande, men att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om att polismyndighet i vissa fall får pröva frågan. Eftersom den nya omfattar såväl det som är som de nuvarande polismyndigheterna, är frågan om beslutanderättens fördelning i den nya myndigheten att anse som en intern fråga som kan regleras genom föreskrifter som myndigheten utfärdar. De två bestämmelserna, bör därför ändras så att det endast anges att prövar fråga om utlämnande. BR-förordningen och MR-förordningen innehåller kompletterande bestämmelser till de båda lagarna med samma namn. I 10 § första stycket 4 BR-förordningen och 3 § första stycket 3 MR-för- ordningen anges att uppgifter i vissa fall ska lämnas ut till en polismyndighet bl.a. i ärenden som avser lämplighetsprövning. I andra stycket i dessa paragrafer anges att det som sägs om polismyndighet även gäller . Eftersom det som är att anse som ett utlämnande av uppgifter från till en polismyndighet, i den nya i stället kommer att regleras av interna regler om behörighet, behövs bestämmelserna i 10 § första stycket 4 BR-förordningen och i 3 § första stycket 3 MR-förordningen inte längre. Säkerhetspolisens behov av uppgifter i dessa ärenden tillgodoses genom bestämmelsen i 10 § andra stycket BR-förordningen och i 3 § andra stycket MR-förordningen. Även i en organisation där Säkerhetspolisen är en självständig myndighet, har denna polis behov av en bestämmelse av denna innebörd. Lagtekniskt kan detta åstadkommas genom att andra stycket i båda bestämmelserna upphävs samt att i 10 § första stycket 4 BR-förordningen och i 3 § första stycket 4 MR-förord- ningen orden en polismyndighet ersätts med ordet Säkerhetspolisen. Den del av 3 § första stycket 3 MR-förordningen som avser uppdrag enligt 4 kap. 14 a polisförordningen (1998:1558) kan utgå eftersom sådana uppdrag inte förekommer vid Säkerhetspoli- Eftersom Säkerhetspolisen inte handlägger passärenden bör vidare ordet passärenden utgå i dessa två punkter. I 10 § första stycket 15 BR-förordningen och 3 § första stycket 9 MR-förordningen finns bestämmelser om utlämnande av uppgifter till . Eftersom laboratoriet kommer att vara en del av den nya kan dessa två bestämmelser upphävas. I 17 och 25 §§ BR-förordningen finns vissa bestämmelser som avser i sin egenskap av den myndighet som enligt 2 § BR-lagen för registret. Eftersom denna uppgift föreslås överförd till , behöver ordet bytas ut mot . I 19 § BR-förordningen och 6 § MR-förordningen finns bestämmelser om direktåtkomst för bl.a. polismyndigheter. Av skäl som redovisats i inledningen av avsnitt 4.11.4 saknar dessa regler aktualitet i en framtida organisation där det som är och polismyndigheterna organiseras i samma myndighet. Bestämmelserna bör därför ändras så att ordet Polismyndigheter utgår. Säkerhetspolisen har en motsvarande tillgång till uppgifter i registren i dess egenskap av organisatorisk del av . När Säkerhetspolisen blir en självständig myndighet måste denna tillgång istället säkras genom bestämmelser om direktåtkomst. Säkerhetspolisen behöver därför anges i 19 § BR- förordningen och 6 § MR-förordningen bland de myndigheter som får ha direktåtkomst till uppgifter. I 25–26, 28–32 och 34–37 §§ BR-förordningen och 12–15 §§ MR-förordningen finns bestämmelser om det ansvar som andra myndigheter har främst då det gäller att lämna uppgifter till för att dessa ska tillföras registret. I samtliga dessa bestämmelser behöver ordet bytas ut mot . I 33 § BR-förordningen och 11 § MR- förordningen finns en motsvarande bestämmelse som reglerar en polismyndighets skyldighet att lämna uppgifter till . Eftersom detta förfarande i den nya istället bör regleras genom en intern myndighetsföreskrift kan 33 § BR- förordningen och 11 § MR-förordningen upphävas. I 38 och 39 §§ BR-förordningen och 16–18 §§ MR-förordningen finns bestämmelser om rätt för berörda myndigheter att meddela föreskrifter om de båda förordningarnas tillämpning. I 38 § första stycket BR-förordningen och 17 § första stycket MR-förordningen anges att efter samråd med berörda centrala myndigheter får meddela sådana föreskrifter. I 39 § BR-förord- ningen och 18 § MR-förordningen anges att , i samråd med bl.a. får meddela förskrifter i vissa avseenden. Vidare gäller enligt 16 § MR-förordningen att , efter samråd med berörda centrala myndigheter, får föreskriva att registreringen i av vissa uppgifter får begränsas. I samtliga dessa fem bestämmelser behöver ordet bytas ut mot . Enligt 38 § andra stycket BR-förordningen och 17 § andra stycket MR-förordningen får meddela förskrifter om att polismyndighet i vissa fall får pröva frågan om att lämna ut uppgifter enligt BR- lagen. Befogenheten att pröva frågan om utlämnande av uppgifter i den nya bör regleras genom myndighetsinterna föreskrifter. Bestämmelserna i 38 § andra stycket BR-förordningen och 17 § andra stycket MR-förordningen kan därför upphävas. Lagen och förordningen om behandling av personuppgifter vid medverkan i brottsutredningar I 10 § lagen (1999:90) om behandling av personuppgifter vid medverkan i brottsutredningar anges att det underrättelseregister som förs i verksamhet får innehålla bl.a. hänvisning till register som förs av polismyndighet i vilket uppgifter om den registrerade förekommer. Här behöver ordet polismyndighet bytas ut mot . Vid bedömningen av om hänvisningen ska avse även register som förs av Säkerhetpolisen bör beaktas att brottsutredande verksamhet omfattar sådana brott som är av ekonomisk art eller som har nära koppling till sådana brott74. Behovet för av att i sitt underrättelseregister hänvisa till Säkerhetspolisens register får anses vara begränsat, med hänsyn till att Säkerhetspolisens register avser uppgifter om brott av annat slag. I förarbetena till lag berörs inte frågan om bestämmelsen i 10 § är avsedd att omfatta även Säkerhetspolisens register. Det uttalas75 dock att de uppgifter som får registreras ska framgå direkt av lagen med hänsyn till att de ur integritetssynpunkt är mycket känsliga. Mot denna bakgrund talar, enligt kommitténs bedömning, över- 741 § lagen (1997:1024) om medverkan i brottsutredningar. 1998/99:34 s. 53. vägande skäl för att det inte varit avsikten att Säkerhetspolisens register skulle omfattas av hänvisningen i 10 §. I förordningen (1999:105) om behandling av personuppgifter vid medverkan i brottsutredningar ges kompletterande föreskrifter till lagen (1999:90) med samma namn. Enligt 8 § förordningen får uppgifter som behandlas automatiskt i en särskild undersökning lämnas ut till en polismyndighet endast om uppgifterna kan antas ha särskild betydelse för en pågående undersökning eller andra brottsbekämpande åtgärder. Trots sin lydelse får det antas att bestämmelsen, i avsaknad av andra bestämmelser i ämnet, är avsedd att reglera också till vilka myndigheter som ett utlämnande får ske. I 8 § bör orden en polismyndighet bytas ut mot ordet . Med hänsyn till att uppgifter från en särskild undersökning kan vara av betydelse även för Säkerhetspolisens verksamhet, bör även Säkerhetspolisen anges i 8 §. I 10 § anges att uppgifter ur ett underrättelseregister får lämnas ut till bl.a. en polismyndighet. Av de skäl som redovisats beträffande 8 § bör även i denna bestämmelse ordet en polismyndighet bytas ut mot ordet och Säkerhetspolisen läggas till. Lagen och förordningen om Schengens informationssystem Lagen (2000:344) om Schengens informationssystem (SIS-lagen) innehåller bestämmelser om det register som ska vara den svenska nationella enheten i Schengens informationssystem (SIS). Enligt 1 § ska föra detta register och även vara personuppgiftsansvarig myndighet. Uppgiften att föra , liksom att vara personuppgiftsansvarig myndighet, bör i enmyndighetsmodellen övergå till den nya Polismyndigheten.76 Enligt ändamålsbestämmelsen i 2 § ska registret vara ett hjälpmedel för stater när det gäller att göra framställningar om bl.a. omhändertagande av personer som är efterlysta. I 9 §77 regleras vilka myndigheter som har rätt att få uppgifter ur registret. Enligt bestämmelsen har polismyndigheter rätt att få uppgifter när de utför undersökningar och andra kontroller än gränskontroller i sin verksamhet för att 76Bestämmelsen får en ny lydelse genom SFS 2010:380 som träder i kraft den dag regeringen beslutar. Detta påverkar dock inte bedömningen i denna del. 77Bestämmelsen får en ny lydelse genom SFS 2010:380 som träder i kraft den dag regeringen beslutar. Enligt förarbetena (prop. 2009/10:86 s. 63 f.) är dock inte någon förändring avsedd när det gäller vilka myndigheter som ska ha tillgång till registret. Övervägandena avser därför den nya lydelsen. förebygga och utreda brott (första stycket 1) och i sin verksamhet för att upprätthålla allmän ordning och säkerhet (första stycket 2). I den nya kommer de fall som avses i de två punkterna att regleras av interna regler om behörighet. Någon skrivning om behövs därför inte. Med hänsyn till registrets innehåll är det av betydelse även för den verksamhet som Säkerhetspolisen bedriver. Denna tillgång torde tillgodoses genom att Säkerhetspolisen är en organisatorisk del av den myndighet som för registret, . Alternativt torde Säkerhetspolisen kunna få tillgång till uppgifterna med stöd av 7 § andra stycket polislagen. För att tillgodose Säkerhetspolisens tillgång till de uppgifter som avses i 9 § första stycket 1 även i den nya organisationen bör Säkerhetspolisen anges uttryckligen här. Detsamma gäller 9 § första stycket 2 med hänsyn till att Säkerhetspolisen, bl.a. inom området personskydd, får anses bedriva verksamhet för att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. I 5–7 §§, 11 och 12 §§ om tillåten behandling, förbud mot registrering av känsliga uppgifter, gallring och rättelse finns regler som avser i dess egenskap av ansvarig myndighet.78 I samtliga dessa bestämmelser behöver ordet bytas ut mot . Även i de nya bestämmelserna om tilläggsinformation och om överklagande i 14 och 17 §§, som båda avser i egenskap av ansvarig myndighet för registret, behöver ordet bytas ut mot Polismyndigheten.79 I 2, 4 och 6–8 §§ förordningen (2000:836) om Schengens informationssystem (SIS-förordningen) finns bestämmelser om vilka polisiära myndigheter som får göra framställningar om registrering i . Enligt 2 § får en framställning om att en person, som har efterlysts för överlämnande eller utlämning, ska omhändertas registreras på begäran av . Av förarbetena80 framgår att här aves utlämning enligt utlämningslagen (1957:668) och den då gällande nordiska utlämningslagen (1959:254) samt överlämnande enligt lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. bytas ut mot ordet . Enligt 4 § SIS-förordningen får en framställning med begäran om 78Vissa av dessa bestämmelser får en ny numrering genom SFS 2010:380 som träder i kraft den dag regeringen bestämmer. 79Bestämmelserna är införda genom SFS 2010:380 och träder i kraft den dag regeringen bestämmer. 1999/2000:64 s. 122 och prop. 2003/04:7 s. 221. uppgift om uppehållsort för en person som har anmälts försvunnen registreras på begäran av en polismyndighet. Eftersom det är en uppgift för polismyndighet att efterforska försvunna personer bör ordet polismyndighet här bytas ut mot ordet . Enligt 6 § SIS-förordningen får en framställning, med begäran om uppgift om uppehållsort för en person som ska inställa sig för verkställighet av frihetsberövande, registreras på begäran av en polismyndighet. Eftersom det är en uppgift för polismyndighet81 att ombesörja förpassningar i dessa fall, bör ordet polismyndighet bytas ut mot ordet . I 7 och 8 §§ anges att en framställning med begäran om dold övervakning respektive om en åtgärd beträffande ett fordon eller föremål som har efterlysts för att tas i beslag eller för att användas som bevismaterial vid en rättegång i brottmål, får registreras på begäran av en polismyndighet. I bestämmelserna, som båda avser brottsbekämpande verksamhet utan begränsning till vissa brott, bör ordet polismyndighet bytas ut mot orden och Säkerhetspolisen. I 10 § SIS-förordningen anges i första stycket att polismyndigheterna får ha direktåtkomst till . Hanteringen av uppgifter inom den nya kommer att regleras av interna föreskrifter om behörighet. Däremot bör det anges att Säkerhetspolisen får ha direktåtkomst. I 10 § andra stycket anges att får ha direktåtkomst när verket bistår en polismyndighet i gränskontrollverksamhet. Denna bestämmelse bör ändras så att det anges att får ha direktåtkomst när verket biträder . I 11 § ges bemyndigande att i samråd med Datainspektionen meddela tillämpningsföreskrifter. Bestämmelsen bör ändras så att ges denna befogenhet. Lagen och förordningen om behandling av uppgifter i