sou · H0B355d2 · 2012-08-24 00:00:00 — Andra punkten straffbelägger ett uppsåtligt eller oaktsamt läm- nande av felaktiga uppgifter om identiteten hos upphovsmannen, tillhandahållaren, vem som framträder eller uppgiftslämnaren. Även här krävs målsägarangivelse för allmänt åtal. Genom tredje punkten är det förenat med straffsanktion att upp- såtligen efterforska någon som har rätt till anonymitet enligt 1 §. Här avses således upphovsmannen, den som framträder och upp- giftslämnaren. Begreppet uppsåtligen får uppfattas på samma sätt som inom den allmänna straffrätten. Straffbestämmelsen avser således fall där syftet med frågor eller andra åtgärder har varit att få kunskap om vem som står bakom en publicering som t.ex. förfat- tare eller meddelare (SOU 2009:14 s. 225). Brottet hör under all- mänt åtal och förutsätter alltså inte målsägarangivelse. I fråga om repressalieförbudet straffbeläggs genom fjärde punk- ten vissa mer allvarliga ingripanden om de sker uppsåtligen. Det som omfattas är avskedande, uppsägning, utdelande av disciplin- påföljd och liknande åtgärder. Som exempel på en liknande åtgärd kan nämnas vissa fall av fråntagande av arbetsuppgifter och utebliven löneförhöjning (se prop. 2009/10:81 s. 42). Brottet hör under allmänt åtal. Det bör anmärkas att begränsningar i straffstad- gandet inte ska uppfattas som en inskränkning av själva repres- salieförbudet enligt 6 §. Förbudet i sig är alltså vidare än det straff- belagda området. Repressalier som inte omfattas av straffstadgan- det kan mycket väl vara förbjudna enligt 6 §. De torde i första hand få påtalas inom ramen för Justitiekanslerns och JO:s tillsyn över allmän verksamhet. 4 kap. 1 § Vad utgivningsbevis kan avse (1 kap. 5 § TF, 1 kap. 9 § och 4 kap. 1 § YGL) 1 § Utgivningsbevis får beviljas för utgivning av massmedier. Beviset kan avse utgivning eller regelbunden utgivning under ett gemensamt namn. I paragrafen anges vad ett utgivningsbevis kan avse. Utgivningsbe- vis får beviljas för alla slags massmedier, dvs. för medier som är avsedda att sprida yttranden till allmänheten (se 1 kap. 3 §). Det kan röra sig om t.ex. dagstidningar, nättidningar, tidskrifter och böcker i alla former, radio- och tv-kanaler eller -program, bloggar, andra webbsidor, filmer, cd-skivor med innehåll, andra digitala och analoga lagringsmedier med innehåll, flygblad, affischer, klister- märken m.m. (se författningskommentaren till 1 kap. 3 §). Ett utgivningsbevis kan omfatta utgivning men även utgivning och med en gemensam titel. Utgivningsbeviset kan således omfatta utgivning av t.ex. en bok, en tidning eller en nättidning. Ett utgivningsbevis kan även omfatta flera massmedier som ges ut av samma person. Däremot kan utgivningsbevis inte utfärdas för en verksamhet, även om denna omfattar spridning av flera massmedier. preciseras till att avse utgivning av ett eller flera massmedier. Omfattningen av utgivningsbeviset ska framgå av den beskrivning som lämnas vid ansökan. Någon definition av begreppet utgivningsbevis har inte ansetts nödvändig. Vad det är fråga om är en handling som utgör ett bevis på att det beskrivna massmediet omfattas av grundlagens formella tillämpningsområde. Det är således inte – som ordet möjligen kan antyda – ett bevis om en rätt att ge ut en tidning eller något annat massmedium. I finns inte något krav på tillstånd för sådan utgivning. Även om ett utgivningsbevis har utfärdats kan en tillämpning av grundlagen vara helt eller delvis utesluten av andra skäl. Det kan t.ex. bero på att något undantag är tillämpligt (se bl.a. 1 kap. 11– 15 §§ och 6 kap. 5 och 6 §§), såsom att en del av massmediet utgör en sådan kommersiell annons som är undantagen från tillämp- ningsområdet enligt 1 kap. 13 § 4. Tillämpning av grundlagen kan även vara utesluten i fråga om delar av massmediet därför att den ansvarige saknar möjlighet att kontrollera innehållet före offentlig- görandet (1 kap. 5 § tredje stycket). 4 kap. 2 § Ansökan om utgivningsbevis m.m. (1 kap. 5 § TF och 1 kap. 9 § andra stycket YGL) 2 § Ansökan om utgivningsbevis enligt 1 § görs av ägaren eller den som annars står för utgivningen av massmediet. Utgivningsbevis ska utfärdas om –ansökan avser ett eller flera massmedier, –ansökan innehåller namn på de massmedier som ansökan avser, –namn och adress i anges för en behörig utgivare som har åtagit sig uppdraget. Närmare bestämmelser om ansökan och utfärdande av utgivnings- bevis får meddelas i lag. I lag meddelas även föreskrifter om straff för den som bryter mot en bestämmelse som har meddelats med stöd av denna paragraf. Paragrafen anger vad som krävs för att utgivningsbevis ska utfär- das. Som den är formulerad anger den också uttömmande vilka krav den utfärdande myndigheten får ställa för att utfärda ett utgivningsbevis. Enligt första stycket ska ansökan göras av ägaren eller den som annars står för utgivningen av massmediet. Normalt torde det inte finnas anledning för den myndighet som prövar ansökan att under- söka om det som gör ansökan är behörig, men det kan naturligtvis finnas omständigheter som gör att en sådan prövning måste ske. I andra stycket anges vad som fordras för att utgivningsbevis ska utfärdas. Det ska vara fråga om ett eller flera massmedier och nam- net på massmediet eller massmedierna ska anges. Dessutom ska namn och adress i på en behörig utgivare som har åtagit sig uppdraget finnas. Är de tre kraven uppfyllda ska utgivningsbevis utfärdas. Myndigheten har att pröva om utgivningen av det eller de medier som ansökan avser är ett eller flera massmedier enligt defi- nitionen i 1 kap. 3 §. För att myndigheten ska kunna göra en sådan prövning måste ansökan innehålla en beskrivning av massmediet som är tillräcklig för den bedömning som ska göras. I ansökan ska alltså även anges ett namn för varje massmedium som omfattas av ansökan. Någon kontroll av om namnet är förväx- lingsbart med andra namn behöver inte göras och förväxlingsbarhet är inte heller en grund för att avslå ansökan. Beträffande utgivaren ska myndigheten bara kontrollera att den som har angetts uppfyller behörighetskraven enligt 5 kap. 2 §, att han eller hon har åtagit sig uppdragit och att namn och adress i finns i ansökan. Behörighetskraven innebär att utgivaren ska ha hemvist i samt inte vara underårig, försatt i konkurs eller ha förvaltare. Kontrollen av att vederbörande har åtagit sig uppdraget får normalt ske genom att det undersöks om det finns ett trovärdigt åtagande från utgivaren. Syftet är då främst att und- vika att någon utses för skens skull. Myndigheten ska inte under- söka exempelvis om vederbörande har tillräcklig förmåga att axla det ansvar som utgivarskapet innebär. Närmare bestämmelser om hur förutsättningarna ska kontrolle- ras anges i tillämpningslagen. Att myndigheten inte får ställa några andra krav för prövningen än de som framgår av andra stycket innebär bl.a. att det inte ska prövas om tillämpningen av grundlagen i det enskilda fallet kan vara utesluten, t.ex. för att massmediet innehåller delar som inte kan kontrolleras av den ansvarige (jfr 1 kap. 5 § tredje stycket). Inte heller har det betydelse för utfärdandet att massmediet inne- håller sådana yttranden som är (helt eller delvis) undantagna från grundlagens tillämpningsområde, t.ex. barnpornografiska bilder eller vissa kommersiella annonser (se 1 kap. 11–15 §§). Det säger sig själv att den utfärdande myndigheten inte får fästa någon vikt vid innehållet i det som har publicerats eller ska publice- ras i det massmedium som ansökan avser. Om en ansökan om utgivningsbevis skulle avslås på den grunden att det kan förväntas att yttrandefrihetsbrott kommer att begås via massmediet vore det i strid inte bara med denna bestämmelse utan även med förbudet mot hindrande åtgärder enligt 1 kap. 8 § andra stycket. I tredje stycket sägs att närmare bestämmelser om ansökan och utfärdandet av utgivningsbevis får meddelas i lag. Sådana bestäm- melser kan gälla vad ansökan ska innehålla och vilken myndighet som ska pröva ansökningar om utgivningsbevis. Tredje stycket ger även stöd för att i lag föreskriva straff för den som bryter mot en bestämmelse som har meddelats med stöd av denna paragraf. Det kan t.ex. röra straff för den som uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnar en oriktig uppgift i ansökan om utgivningsbevis (jfr 3 kap. 25 § tillämpningslagen i nuvarande lydelse). 4 kap. 3 § Giltighet och förnyelse av utgivningsbevis (5 kap. 5 § fjärde – sjätte styckena TF och 1 kap. 9 § tredje, fjärde och sjätte styckena YGL) 3 § Ett utgivningsbevis gäller från utfärdandet. Utgivningsbevis får förnyas i perioder om förutsättningar att utfärda bevis finns. Förnyas inte beviset upphör det att gälla. Om verksamheten är kortvarig eller om utgivningsbevis annars begärs för , får utgivningsbeviset beslutas gälla eller för- nyas för än . Närmare bestämmelser om utfärdande och förnyelse av utgivnings- bevis meddelas i lag Paragrafen innehåller regler om giltighet och förnyelse av utgiv- ningsbevis. Den kompletteras med mer detaljerade bestämmelser i tillämpningslagen. Enligt första stycket gäller ett utgivningsbevis normalt från utfärdandet. Det gäller under förutsättning att det inte åter- kallas (se 4 §). Reglerna innebär att det i praktiken kan förekomma utgivningsbevis som inte motsvaras av någon utgivning. Det har inte ansetts att detta är en så stor olägenhet att det har funnits skäl att föreskriva en anmälningsskyldighet för innehavaren. rar dock att myndigheten, i syfte att bli av med onödiga utgiv- ningsbevis, frågar om en verksamhet fortfarande bedrivs. Utgivningsbevis kan förnyas med åt gången. För förnyelse gäller samma förutsättningar som när beviset först utfärdas. Sker ingen förnyelse upphör beviset att gälla. Ett utgivningsbevis gäller till dess att det återkallas eller upphör att gälla på grund av att tiden har gått ut. Det innebär att det inte ska prövas om utgivningsbeviset har blivit korrekt utfärdat vid t.ex. utredning av brott som kan ha begåtts genom yttranden i massme- diet. Så länge utgivningsbeviset inte är återkallat, eller har upphört på grund av att tiden har gått ut, är grundlagen alltså formellt til- lämplig för det massmedium som beviset avser, och det gäller även om beslutet om utgivningsbevis har varit felaktigt. En annan sak, som har påpekats i anslutning till 1 §, är att grundlagens tillämplig- het ändå kan vara utesluten på grund av undantag eller någon annan anledning (se bl.a. 1 kap. 11–15 §§, 6 kap. 5 och 6 §§ och 1 kap. 5 § tredje stycket). Skulle det t.ex. undantagsvis inte vara fråga om ett massmedium gäller inte grundlagen trots att ett utgivningsbevis har utfärdats. Det framgår av hur bestämmelsen om tillämpningsområdet i 1 kap. 5 § är utformad. Enligt andra stycket får det beslutas om en kortare giltighetstid än . Det gäller bl.a. om verksamheten är kortvarig eller om sökanden annars särskilt begär utgivningsbevis för . Närmare bestämmelser om detta finns i tillämpningslagen. Avsik- ten är att myndigheten ska bestämma giltighetstiden efter vad som är lämpligt i det enskilda fallet. I själva verket torde det komma att vara relativt vanligt att utgivningsbevis utfärdas för betydligt kor- tare tid än . I tredje stycket sägs att det meddelas närmare bestämmelser om utfärdande och förnyelse av utgivningsbevis i lag. Vi har ovan varit inne på vad sådana bestämmelser bl.a. kan innehålla. 4 kap. 4 § Återkallelse av utgivningsbevis (5 kap. 6 § TF, 1 kap. 9 § tredje stycket YGL) 4 § Utgivningsbevis får återkallas endast –om förutsättningar att utfärda ett bevis inte längre finns, –om utgivningen inte har påbörjats från den dag då utgivningsbeviset utfärdades, –om det står klart att utgivningen har upphört, eller –om den som innehar utgivningsbeviset begär det. Närmare bestämmelser om återkallelse av utgivningsbevis meddelas i lag. Paragrafen innehåller en bestämmelse om de förutsättningar under vilka ett utgivningsbevis får återkallas. Så får enligt första stycket ske om det inte längre finns förutsättningar att utfärda ett bevis, exem- pelvis om det har blivit känt att det inte är fråga om något massme- dium eller om den angivne utgivaren inte existerar. Beviset får även återkallas om utgivningen inte har påbörjats eller om det står klart att utgivningen har upp- hört. Syftet är främst att se till att de giltiga utgivningsbevisen mot- svarar faktisk verksamhet och att det ska vara enkelt att avgöra i vilka fall grundlagen gäller. Om och hur myndigheten ska kontrol- lera om utgivningen kommer igång är en sak som avhandlas i til- lämpningslagen. Slutligen får utgivningsbeviset återkallas om innehavaren begär det. Som har sagts tidigare, och som avhandlas i tillämpningslagen, får myndigheten agera för att ta reda på om verksamheten bedrivs eller inte. Bestämmelserna om återkallelse får enligt andra stycket kom- pletteras med mera detaljerade bestämmelser i lag. I praktiken handlar det då om den s.k. tillämpningslagen. Bestämmelserna kan avse t.ex. förfarandet vid återkallelse (jfr 3 kap. 23 § andra stycket nuvarande tillämpningslag). 5 kap. 1 § Utseende av utgivare (5 kap. 2 § första stycket och 5 kap. 3 § första stycket TF, 4 kap. 1 § YGL) 1 § För massmedier som ges ut av massmedieföretag eller för vilka utgivningsbevis gäller ska det finnas en utgivare. Utgivare för massme- dier som ges ut av massmedieföretag får utses för hela eller delar av verksamheten. Utgivare utses av massmedieföretaget eller av den som ansöker om eller har fått utgivningsbevis enligt 4 kap. 2 §. Närmare bestämmelser om utseende av utgivare meddelas i lag. I paragrafens första stycke finns den grundläggande bestämmelsen om att det ska finnas en utgivare för varje massmedium som ges ut av ett massmedieföretag eller med stöd av ett utgivningsbevis. Det är därmed en skyldighet för den som driver verksamheten att utse utgivare. Av detta anses även följa, utan att det behöver finnas någon uttrycklig regel därom, en skyldighet att utse ny utgivare om en tidigare utsedd utgivare är behörig eller om hans eller hennes uppdrag upphör. Utgivare ska enligt andra meningen utses för hela eller delar av verksamheten. När det gäller massmedieföretag kan det av olika skäl vara mest praktiskt och även i övrigt lämpligast att ansvaret decentraliseras. Hur ansvaret fördelas och beskrivs är företagets ensak, det avgörande är att varje massmedium har en utgivare. Skyldigheten att utse utgivare åligger enligt andra stycket mass- medieföretaget eller, för massmedier med utgivningsbevis, den som har eller ska ansöka om utgivningsbevis enligt 4 kap. 2 §. Enligt ansvarsbestämmelserna (8 kap. 3 §) faller ansvaret på den som ska utse utgivare om utgivare saknas eller om utgivaren inte är behörig. Det ligger bl.a. därför i dennes intresse att se till att en behörig utgivare utses på ett korrekt sätt. Att behörig utgivare ska utses innan utgivningsbevis får utfärdas följer av 4 kap. 2 §. Enligt tredje stycket ska närmare bestämmelser om utseende av utgivare meddelas i lag. De frågor som behöver regleras i lag är bl.a. en skyldighet för massmedieföretag att föra ett register över utsedda utgivare och vilka uppgifter som ska registreras (jfr 3 kap. 1 § tillämpningslagen). För de massmedier som får grundlagsskydd genom utsättande av ansvarsuppgifter enligt 1 kap. 5 § behöver det inte utses någon utgivare. I stället ansvarar den som anges i ansvarsuppgifterna. 5 kap. 2 § Behörighetskrav (5 kap. 1 § TF, 4 kap. 2 § YGL) 2 § Utgivare ska ha hemvist i . Den som är underårig eller i konkurs eller som har förvaltare enligt särskilda bestämmelser i lag får inte vara utgivare. Paragrafen innehåller behörighetskraven för den som ska utses till utgivare. Avsikten med att ställa krav på utgivarens behörighet är att denne ska kunna axla det ansvar som följer med uppgiften. Det måste även vara enkelt att finna utgivaren vid ett eventuellt ansvarsutkrävande. Därför uppställs kravet att utgivaren ska ha hemvist i . Kravet på viss behörighet ska förstås så att utgivaren förlorar sitt uppdrag om det brister i behörigheten, exempelvis genom att han eller hon försätts i konkurs. I så fall åligger det den som ska utse utgivare att omgående utse en ny, behörig, utgivare. Detta följer indirekt av 1 §. Bestämmelsen motsvarar i stort sett vad som gäller enligt TF och YGL. Det krav som där gäller att utgivaren ska vara svensk medborgare har dock tagits bort. Det har ansetts tillräckligt att denne har hemvist i . 5 kap. 3 § Utgivarens befogenhet (5 kap. 3 § TF, 4 kap. 3 § YGL) 3 § Utgivaren ska ha befogenhet att utöva tillsyn över massmediets offentliggörande och att bestämma över dess innehåll så att ingenting får införas däri mot hans eller hennes vilja. Varje inskränkning i denna befogenhet ska vara utan verkan. I paragrafen anges att utgivaren ska ha befogenhet att vägra att publicera det som han eller hon inte vill ta ansvar för eller av andra skäl finner olämpligt att offentliggöra. I denna befogenhet ingår även en rätt att utöva tillsyn över massmediets offentliggörande, vilket bl.a. innebär att utgivaren ska ha full insyn i verksamheten. Bestämmelsen ger däremot inte utgivaren någon rätt att mot äga- rens vilja publicera material i massmediet (se Axberger, Tryckfri- hetens gränser, 1984 s. 117). Om utgivaren uppenbarligen saknar den befogenhet som krävs enligt denna paragraf övergår ansvaret enligt 8 kap. 3 § till den som ska utse utgivare. Varje inskränkning i utgivarens befogenhet ska enligt andra meningen vara utan verkan. Innebörden av detta är att grundlagen tar över annan rättslig reglering av exempelvis marknadsrättslig eller arbetsrättslig art (se bl.a. MD 1998:18). Detsamma gäller före- skrifter som den som utser utgivaren kan tänkas utfärda och avtal som denne ingår med utgivaren. 5 kap. 4 § Ställföreträdare (5 kap. 9 § TF, 4 kap. 5 § YGL) 4 § En utgivare får utse en eller flera ställföreträdare. Vad som sägs om utgivare i 2 § gäller också för en ställföreträdare. En ställföreträdare ska ha sådan befogenhet som anges 3 § när han eller hon tjänstgör som utgivare. Om utgivarens uppdrag upphör faller också ställföreträdarens upp- drag. Närmare föreskrifter om ställföreträdare anges i lag. Ställföreträdaren utses enligt första stycket första meningen av utgi- varen. Ställföreträdaren behöver inte anmälas, men enligt andra meningen ska han eller hon uppfylla samma behörighetskrav som gäller för utgivaren. I händelse av att ställföreträdaren inte är behö- rig övergår ansvaret till utgivaren (8 kap. 2 §). Ställföreträdaren ska också ha samma befogenhet som utgivaren när han eller hon träder i dennes ställe. Ställföreträdare får alltså utses av utgivaren. För det fall att utgi- varens uppdrag upphör, exempelvis på grund av att denne är behörig, faller även ställföreträdarens uppdrag. Det sägs i andra stycket. Enligt tredje stycket får det i lag anges närmare bestämmelser om ställföreträdare. Det kan bl.a. handla om hur och när ansvaret över- går till ställföreträdaren och att ställföreträdare ska godkännas av den som har utsett utgivaren (jfr 3 kap. 14 § tillämpningslagen i nuvarande lydelse). 5 kap. 5 § Anmälan av utgivare (5 kap. 4 § TF, 4 kap. 4 § andra stycket YGL och 3 kap. 1, 12 och 13 §§ tillämpningslagen) 5 § Utgivare för massmedier med utgivningsbevis ska anmälas till den myndighet som anges i lag. Anmälan ska göras av den som utser utgi- varen. Närmare föreskrifter om anmälan av utgivare anges i lag. I bestämmelsens första stycke anges en skyldighet att anmäla utgi- vare för massmedier med utgivningsbevis. Att behörig utgivare har utsetts och åtagit sig uppdraget är en förutsättning för att utgiv- ningsbevis ska utfärdas. Det följer av 4 kap. 2 §. Den första anmä- lan av utgivare för ett massmedium med utgivningsbevis görs såle- des i samband med ansökan om utgivningsbevis. Denna bestäm- melse innebär att det finns en skyldighet att även anmäla utgivare som utses till den i lag angivna myndigheten. Anmälan ska göras av den som utser utgivaren. Anmälningsskyldigheten gäller alltså bara för utgivare för massmedier med utgivningsbevis. När det gäller massmedieföretag har det ansetts tillräckligt att företaget håller uppgiften om utgivare tillgänglig (se 6 §). Syftet med anmälningsskyldigheten är dels att ansvaret ska vara klarlagt, vilket är grunden för att utgivningsbevis medför grund- lagsskydd, dels att enskilda, myndigheter m.fl. utan större utred- ning ska kunna ta reda på vem som är utgivare för ett visst mass- medium. Enligt andra stycket får även här närmare föreskrifter anges i lag. Avsikten är att det i tillämpningslagen ska framgå att den myndig- het som tar emot anmälan ska registrera den i ett register som hålls tillgängligt för allmänheten. För att myndigheten ska kunna kontrollera utgivarens behörighet bör det vidare föreskrivas i til- lämpningslagen att det till anmälan ska fogas nödvändig doku- mentation, såsom bevis om att utgivaren inte är försatt i konkurs eller under förvaltare, samt personbevis. Av tillämpningslagen bör även framgå att myndigheten endast får registrera utgivare som uppfyller behörighetskraven. 5 kap. 6 § Uppgift om utgivare (5 kap. 11 § TF, 4 kap. 2 § andra stycket och 4 § andra stycket YGL) 6 § En uppgift om vem som är utsedd till utgivare ska hållas tillgänglig för allmänheten. Närmare föreskrifter om hur uppgiften ska hållas till- gänglig anges i lag. I bestämmelsen anges en generell skyldighet att lämna uppgift om utgivaren. Avsikten med bestämmelsen är att uppgiften om vem som är utgivare för ett visst massmedium ska finnas lätt tillgänglig för alla. Bestämmelsen avses bli kompletterad i tillämpningslagen. Där bör anges att uppgifterna företrädesvis ska lämnas i massme- diet, t.ex. i sluttexterna av en film eller på ett särskilt ställe på en webbplats. För det fall massmediet är knutet till en fysisk infor- mationsbärare, såsom en dvd-skiva, bör det föreskrivas att uppgif- ten ska lämnas även på varje exemplar. Vad gäller massmedier som ges ut av massmedieföretag ska i tillämpningslagen föreskrivas en skyldighet för sådana företag att föra ett register över utsedda utgi- vare (jfr 3 kap. 1 § tillämpningslagen) samt att hålla registret till- gängligt för allmänheten. För massmedier med utgivningsbevis gäller således både en skyldighet att anmäla utgivare till angiven myndighet och en skyl- dighet att hålla uppgiften om utgivare tillgänglig för allmänheten. 5 kap. 7 § Straff vid överträdelse (5 kap. 12–14 §§ TF, 4 kap. 6 § YGL) 7 § Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryter mot skyldig- heten att utse utgivare enligt 1 § första stycket ska dömas till böter eller, om omständigheterna är synnerligen försvårande, till fängelse i högst . I lag får föreskrivas om straff för den som bryter mot 5 eller 6 § eller mot en föreskrift i lag som har meddelats med stöd av någon av dessa bestämmelser eller med stöd av 1 eller 4 §. I paragrafen finns bestämmelser om straff. I första stycket föreskrivs straff för den som bryter mot sin skyldighet att utse utgivare enligt 1 § första stycket. Straffet är böter eller, om omständigheterna är synnerligen försvårande, fängelse i högst . Omständigheterna kan tänkas vara så försvårande om det har varit fråga om ett med- vetet agerande för att undgå ansvar för relativt allvarlig brottslighet. Straffansvaret omfattar överträdelser som sker uppsåtligen eller av grov oaktsamhet I andra stycket sägs att lagstiftaren får föreskriva straff för den som bryter mot skyldigheten att anmäla utgivare enligt 5 § eller skyldigheten att hålla uppgift om utgivare tillgänglig för allmän- heten enligt 6 §. Vidare får lagstiftaren föreskriva straff för den som bryter mot föreskrifter i lag som har meddelats med stöd av dessa paragrafer eller med stöd av 1 eller 4 §. Bestämmelserna finns i til- lämpningslagen. Framställning och spridning av massmedier 6 kap. 1 § Bevarandeskyldighet och pliktleverans (4 kap. 4 § TF samt 3 kap. 6 § och 9 § YGL)