sou · H0B319 · 2012-03-30 00:00:00 — Av 2 kap. 1 § TF framgår att rätten att ta del av allmänna handlingar syftar till att främja ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning. Handlingsoffentligheten utgör sålunda en del av yttrande- och informationsfriheten och skapar därmed möjlighet för en fri debatt i skilda samhällsfrågor. Handlingsoffentligheten fungerar också som ett viktigt kontrollinstitut och garanterar därmed rättssäkerheten och effektiviteten i förvaltningen. Vid sidan av dessa syften har handlingsoffentligheten också kommit att fylla en funktion som informationsförsörjare i vid mening. Hos myndigheter finns en riklig tillgång på uppgifter både om Offentlighet i patentärenden SOU 2012:19 86 förhållanden inom offentlig verksamhet och på det privata området. Genom handlingsoffentligheten kan exempelvis forskare och privata företag få fram uppgifter som sedan kan användas för den egna verksamheten. Principen har alltså stor betydelse också för både forskningen och näringslivet (SOU 1997:39 s. 469). 6.2 Sekretess Offentlighetsprincipen gäller inte utan undantag. Möjlighet finns t.ex. att göra avsteg från handlingsoffentligheten. Rätten att ta del av allmänna handlingar får dock endast begränsas om det är motiverat med hänsyn till vissa av de i 2 kap. 2 § TF angivna syftena. Ett av de syftena som räknas upp i bestämmelsen är skyddet för enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden. En begränsning av handlingsoffentligheten ska anges noga i bestämmelse i en särskild lag, eller om det i visst fall är lämpligare, i annan lag som den särskilda lagen hänvisar till. Med den särskilda lagen avses offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) (OSL). I denna lag finns alltså uppräknat vilka typer handlingar som omfattas av sekretess. 6.3 Offentlighet i ärende om ansökan om patent Såväl en patentansökan med bilagor som andra handlingar som finns i ett ansökningsärende – exempelvis förelägganden, svaromål och annan skriftväxling som ges in till eller upprättas av PRV – är i princip allmänna handlingar och skulle därför enligt huvudprincipen vara offentliga. I offentlighets- och sekretesslagens femte avdelning finns emellertid intaget bestämmelser till skydd för uppgifter om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden. Av 31 kap. 20 § OSL framgår att sekretess gäller i ärende om ansökan om patent för uppgift om uppfinning eller företagshemlighet, om inte annat följer av patentlagen. En uppfinning är ofta ett resultat av stora investeringar och arbete. Uppfinningen kan därför ha ett stort ekonomiskt värde. Att en uppfinning är föremål för en patentansökan innebär dock inte alltid att den också är klar att kommersialiseras. Det kan också visa sig att uppfinningen inte går att patentera i den form den har beskrivits i patentansökningen. Sökanden kan därför ha ett behov SOU 2012:19 Offentlighet i patentärenden 87 att hemlighålla uppfinningen ytterligare efter att ansökningen gjorts. Därigenom ges möjlighet att göra ytterligare justeringar av uppfinningen eller att förbereda eventuell marknadsföring. Tanken bakom patentsystemet är dock att ett utbyte ska ske genom att det allmänna ger uppfinnaren en ensamrätt i utbyte mot att denne tillhandahåller information om den tekniska lösningen bakom uppfinningen. Detta kräver att innehållet i en patentansökan offentliggörs. 6.3.1 Offentliggörande enligt 22 § PL Bestämmelser om handlingsoffentlighet i patentärenden finns i 22 § PL. Denna bestämmelse ingår i 2 kap. patentlagen, som reglerar handläggningen av svenska patentärenden. Ursprungligen offentliggjordes ett patent först vid beviljandet. I 22 § första stycket PL anges också att handlingarna i ett patentärende blir allmänt tillgängliga när ett patent meddelas. Som redovisats i avsnitt 3.3.1 hålls handlingarna dock vanligtvis tillgängliga , nämligen från ingivnings- eller prioritetsdagen (22 § andra stycket PL). Denna bestämmelse infördes för att förhindra att ansökningar hölls hemliga om handläggningen drog ut . Tanken bakom detta tidigarelagda offentliggörande av uppfinningen är att uppmärksamma allmänheten på att en viss ny teknik kan komma att omfattas av patentskydd och hur detta skydd då kan gestaltas. Som tidigare påpekats kan en nationell svensk patentansökan kan lämnas in på engelska. Sökanden ska då enligt 3 § tredje stycket PK föreläggas att lämna in en översättning till svenska av ansökningen innan denna blir allmänt tillgänglig enligt 22 § PL. När ansökningen publiceras vid artonmånadersdagen sker alltså detta på svenska. 6.3.2 Offentliggörande av internationella ansökningar Internationella patentansökningar som PRV tar emot i sin egenskap av internationell är inte föremål för handläggning enligt 2 kap. PL. Bestämmelsen i 22 § PL är alltså inte tillämplig på en sådan ansökan. Offentlighet i patentärenden SOU 2012:19 88 Ansökningens offentlighet i den internationella fasen regleras i PCT. En internationell ansökan publiceras genom försorg 18 månader efter eller prioritetsdagen. Publiceringen sker på något av PCT:s 10 publiceringsspråk. Detta innebär dock inte att ansökningen blir allmänt tillgänglig i patentlagens mening. För att en internationell patentansökan ska ses som allmänt tillgänglig enligt 22 § PL krävs enligt 33 § tredje stycket PL att sökanden till PRV gett in en översättning till svenska av ansökningen, dvs. av beskrivning, patentkrav och sammandrag. PRV får alltså inte hålla ansökningen tillgänglig förrän en översättning till svenska inkommit till myndigheten. När översättning har lämnats in, följer offentliggörandet av internationella ansökningar samma bestämmelser som gäller för offentliggörande av svenska patentansökningar. 6.3.3 Rättsverkningar knutna till offentliggörandet Till offentliggörandet är vissa rättsverkningar knutna. När ansökningen blir allmänt tillgänglig enligt 22 § PL erhålls det s.k. provisoriska skyddet. För en redogörelse av innehållet i detta skydd, se avsnitt 3.4. Vidare kan den komma att utgöra nyhetshinder mot senare gjorda ansökningar. I och med att en ansökan har blivit allmänt tillgänglig ska dess innehåll anses känt från den dag ansökningen gjordes (2 § andra stycket PL). Bestämmelsen i 3 § tredje stycket PK får ses mot bakgrund av såväl uppkomsten av dessa rättsverkningar som av offentlighetsprincipen. För att bestämmelserna om allmänna handlingars offentlighet i realiteten ska fylla sin funktion ska de i princip vara skrivna på ett språk som förstås av allmänheten. I den mån en allmän handling är skriven på ett främmande språk begränsas läsarens förmåga att tillgodogöra sig innehållet i handlingen. Det har därför ansetts att det är väsentligt att de handlingar som blir allmänna är skrivna på svenska. Patentbesvärsrätten har också i ett antal avgöranden1 uttalat att bestämmelsen i 3 § PK att sökanden ska föreläggas att lämna in en översättning till svenska innan ansökningen blir allmänt tillgänglig enligt 22 § PL bl.a. syftar till att ta till vara tredje mans intresse av att kunna överblicka eventuellt nytillkommande rättigheter. Enligt 21 § PK är det också de först ingivna handlingarna på svenska som 1 Se t.ex. beslut i mål nr. SOU 2012:19 Offentlighet i patentärenden 89 utgör grundhandlingarna och som alltså anger den ram inom vilken patentansökningen kan ändras. Enligt vad PBR uttalat i dessa avgöranden blir förutsägbarheten och tredje mans möjlighet till insyn avsevärt försämrade om några grundhandlingar inte finns till hands när ansökningen blir allmänt tillgänglig. Enligt domstolen innebär därför den uttryckliga bestämmelsen i 3 § tredje stycket PK att en översättning ska ges in senast inför att ansökningen blir allmänt tillgänglig att en ansökan inte kan prövas av PRV om en översättning kommit in först efter denna tidpunkt. 6.3.4 Särskilt om det provisoriska skyddet för internationella respektive europeiska patentansökningar Olika bestämmelser gäller för erhållande av det provisoriska skyddet för internationella patentansökningar och europeiska patentansökningar. För uppkomsten av detta skydd krävs i fråga om en internationell ansökan översättning till svenska av hela ansökningen, dvs. beskrivning, patentkrav och sammandrag. Det ansågs vara ett väsentligt intresse för svenska uppfinnare och svenskt näringsliv att en svensk översättning fanns att tillgå innan den internationella ansökningen gavs ett skadeståndsrättsligt skydd (SOU 1974:63 s. 101 ff.) Vad avser en europeisk ansökan krävs dock endast att patentkraven översätts. Denna skillnad i översättningskraven fanns redan innan en inskränkning av översättningskraven för en europeisk ansökan infördes i till följd av Londonöverenskommelsen. För att en europeisk patentansökan ska få rättsverkan i ett konventionsland får enligt EPC översättning krävas endast av patentkraven. Det konstaterades i förarbetena att det enligt EPC inte fanns något utrymme att ha ett längre gående översättningskrav avseende de europeiska ansökningarna. Av denna anledning övervägdes om kravet på översättning för att erhålla det provisoriska skyddet skulle begränsas till enbart patentkraven även för de internationella patentansökningarna. Det påpekades därvid emellertid att det var viss skillnad mellan europeiska och internationella ansökningar. De europeiska ansökningarna publiceras nämligen på något av EPO:s handläggningsspråk, dvs. engelska, franska eller tyska. Svenskt näringsliv och svenska uppfinnare ansågs därmed, i vart fall om patentkraven finns i svensk översättning, utan alltför stor svårighet kunna tillgodogöra sig ansökningarnas innehåll, antingen själva Offentlighet i patentärenden SOU 2012:19 90 eller genom att anlita biträde. Vad däremot gäller internationella ansökningar publiceras dessa på engelska, franska, japanska, ryska, tyska, spanska, kinesiska, arabiska, koreanska och portugisiska2. Mot bakgrund av att en internationell ansökan därför kan vara på sådant språk att svenska intressenter knappast utan stora svårigheter kan tillgodogöra sig ansökningens innehåll bedömdes att det fanns skäl för skillnaderna i översättningskraven mellan de internationella och europeiska patentansökningarna. Ett alternativ som övervägdes var att behålla det mer omfattande översättningskravet endast för internationella ansökningar som är publicerade på annat språk än engelska, franska eller tyska. Ett sådant alternativ ansågs dock mindre lämpligt av bl.a. politiska skäl (SOU 1976:24 s. 272). Internationella ansökningar hålls alltså inte allmänt tillgängliga hos PRV förrän en översättning till svenska av ansökningen har inkommit, oavsett om PRV har fått del av ansökningen. Anledningen till detta var att man ville undvika att ansökningen hölls tillgänglig men att det skadeståndsrättsliga skyddet uppkom först vid den senare tidpunkt när översättningen inkom. Den valda lösningen innebär visserligen att offentliggörandet enligt patentlagen av internationella ansökningar kan fördröjas något men det ansågs vara att föredra att offentliggörandet enligt 22 § PL fick samma rättsverkan i skadeståndsrättsligt hänseende oavsett om det rör en nationell eller internationell ansökan (prop. 1977/78:1 Del A s 294 f.). 6.3.5 Övriga bestämmelser om rätt att ta del av handlingar i ett ansökningsärende Under vissa förutsättningar har tredje man rätt att få tillgång till handlingarna i ett ansökningsärende redan innan dessa blir allmänt tillgängliga enligt 22 § PL. Av 56 § PL framgår nämligen att i den mån en sökande gör sin rätt på grund av ansökningen gällande mot annan är han eller hon på begäran skyldig att lämna sitt samtycke till att denne får ta del av handlingarna. Bestämmelsen avser fall då patentsökanden redan innan ansökningen blivit allmänt tillgänglig varnar annan för patentintrång. Sökandens skyldighet att enligt 56 § första stycket PL låta tredje man ta del av handlingarna i ett 2 Vid tillträde till PCT var publiceringsspråken dock begränsade till engelska, franska, japanska, ryska eller tyska. SOU 2012:19 Offentlighet i patentärenden 91 patentansökningsärende avser handlingarna på det språk på vilket de föreligger. Har ansökan getts in på annat språk än svenska är sökanden alltså inte skyldig att tillställa motparten någon översättning till svenska av ansökningen (prop. 1977/78:1 del A s. 269 f.). Regleringen i 56 § PL gäller även för internationella patentansökningar samt för europeiska patentansökningar och patent. Bestämmelsen är tillämplig oavsett om ansökningen finns hos PRV, hos annan nationell myndighet eller hos internationell organisation. Någon skyldighet att översätta ansökningen till svenska finns inte heller i dessa fall. 6.4 Offentlighet i efterföljande förfaranden Bestämmelsen i 31 kap. 20 § OSL om sekretess i ärende om ansökan om patent är tillämplig i första hand hos PRV men kan också bli aktuell hos PBR eller . I den mån ett beslut av PRV i ett ansökningsärende överklagas innan ansökningen blivit offentlig enligt 22 § PL omfattas uppgifterna om uppfinningen alltså alltjämt av sekretess. I annat fall är handlingarna som huvudregel offentliga. När patent har meddelats är handlingarna under alla förhållanden offentliga. Även handlingarna i efterföljande förfaranden, t.ex. i en invändning är offentliga. Som nämnts innebär offentlighetsprincipen också att domstolsförhandlingar ska vara offentliga. Principen om förhandlingsoffentlighet innebär alltså bl.a. att var och en ska ha rätt att närvara vid domstolsförhandlingar samt ha möjlighet att ta del av det som sägs och sker där. Att förhandling vid domstol ska vara offentlig framgår av 2 kap 11 § regeringsformen samt av och förvaltningsprocesslagen (1971:291). Denna princip gäller i såväl administrativ som allmän domstol. 93 7 Språkpolitiken och språklagen Användningen och betydelsen av svenska språket och dess förhållande till andra språk har avhandlats i olika sammanhang. Detta kapitel behandlar den svenska språkpolitiken och språklagen samt de överväganden som gjordes i språkligt hänseende i samband med tillträde till Londonöverenskommelsen. 7.1 Den svenska språkpolitiken Språkpolitik är sådan språkplanering som bedrivs med politiska medel. För att få ett samlat grepp om den svenska språkpolitiken tillsatte regeringen en parlamentarisk kommitté med uppdrag att lägga fram ett förslag till handlingsprogram för det svenska språket. Utifrån detta föreslog regeringen i propositionen Bästa språket – en samlad svensk språkpolitik (prop. 2005/06:2) fyra mål för svensk språkpolitik. antog sedermera dessa mål . De fyra språkpolitiska målen Av de fyra språkpolitiska mål som antagit anger de två första målen att svenska språket ska vara huvudspråk i och att svenskan ska vara ett komplett och samhällsbärande språk. Det tredje målet är att den offentliga svenskan ska vara vårdad, enkel och begriplig. Slutligen ska alla ha rätt till språk: att utveckla och tillägna sig svenska språket, att utveckla och bruka det egna modersmålet och det nationella minoritetsspråket och att få möjlighet att lära sig främmande språk. För att ett språk ska leva och utvecklas krävs att det används. Detta innebär i sin tur att svenskan måste användas inom samtliga samhällsområden för att behålla sin position som ett komplett och Språkpolitiken och språklagen SOU 2012:19 94 samhällsbärande språk. Det framhölls därför att alla måste medverka till att svenska språket förblir ett språk som kan användas i hela samhället, t.ex. inom administrationen, rättsväsendet, det politiska systemet, inom undervisningsväsendet, i arbetslivet och i kulturlivet (a. prop. s. 16). konstaterades att engelskan används på alltfler områden i samhället. Särskilt kunde denna utveckling noteras inom näringsliv, utbildning och forskning. Ett minskat användningsområde för svenskan ansågs missgynna utvecklingen av nya ord, termer och begrepp. Att kvalificerat arbete sker på ett språk som inte är den yrkesverksammas modersmål medför en risk för återverkningar på det nationella språkets ställning genom s.k. domänförluster. Domänförluster uppkommer när ett språk ersätter ett annat inom ett samhällsområde (en domän). Förluster i användningsområden för svenskan kan vidare minska möjligheterna till insyn och demokratisk delaktighet och kontroll. Utvecklingen av termer Propositionen tar även upp betydelsen av att en svensk terminologi skapas och används. Termer är ord och uttryck som används i en specifik betydelse inom ett fackområde. En terminologi är en uppsättning sådana termer. Att det finns termer på svenska är viktigt både för medborgarna och för det svenska språkets utveckling. Det poängterades därför att ett väl fungerande fackspråk inom olika områden med entydiga termer och begrepp ger tydligare texter och regelverk, vilket i sin tur bidrar till en effektiv kommunikation (a. prop. s. 29). Precisa och överenskomna termer ansågs också nödvändiga för att man ska kunna söka och förlita sig på information, t.ex. i olika databaser. Det är genom den konkreta användningen av språket som det skapas termer för innovationer och andra nya företeelser och begrepp. Inom många områden sker utveckling och innovation genom internationellt utbyte, varvid engelska eller något annat utländskt språk används. Bildandet av multinationella koncerner har också lett till att flera företag har engelska som arbetsspråk. innebär detta en risk för att det inom vissa områden inte skapas nya svenska termer i tillräcklig utsträckning. Tillgång till lämpliga ord och termer är en förutsättning för att specialister av olika slag ska kunna arbeta på svenska inom sitt expertområde. SOU 2012:19 Språkpolitiken och språklagen 95 termer krävs också för att den specialiserade kunskapen ska kunna föras vidare ut i samhället. Förutsättningarna för kommunikation mellan olika grupper, t.ex. mellan experter och lekmän, kan alltså försämras om inte ord och uttryck skapas och utvecklas. Om en viss terminologi som används inte är tillgänglig på det svenska språket, försämras vidare möjligheterna till insyn och kontroll av allmän verksamhet. 7.2 Språklagen Utifrån de språkpolitiska målen utarbetades språklagen (2009:600), som trädde i kraft . Det övergripande syftet med lagen är att ange vilken ställning svenskan och andra språk har i samhället och att värna om svenskan och den språkliga mångfalden. Skälen till införandet av språklagen Ett av skälen till att en språklag ansågs nödvändig var att svenska språkets ställning inte är lika självklar inom alla samhällsområden som . Stora förändringar har skett i språksituationen och språket präglas av en internationalisering som går i allt snabbare takt. Denna internationalisering består bl.a. i ökat samarbete och utbyte över nationsgränserna, såväl för den enskilde som för näringsliv och offentlig verksamhet. Många företag driver t.ex. verksamhet med förgreningar världen över och samarbetet nationer emellan har blivit mer omfattande (prop. 2008/09:153 s. 7 f.). Denna utveckling har lett till krav på att människor från olika språkområden ska kunna kommunicera över språkgränserna, vilket har påverkat språkanvändningen särskilt inom näringslivet, forskningen och politiken. En följd har blivit att engelskans ställning har stärkts inom dessa områden. Från rent språklig synpunkt ansågs en sådan utveckling inte oproblematisk. Eftersom språkanvändningen är intimt sammankopplad med språkets utveckling har det ökade bruket av engelska inom dessa områden stor påverkan på svenska språkets utveckling. Om svenskan inte används parallellt med engelskan kan det leda till att svenska ord, termer och uttryck inte skapas i tillräcklig utsträckning för att det svenska språket ska kunna användas inom alla samhällsområden. Språkpolitiken och språklagen SOU 2012:19 96 propositionen framhölls därför att det hade blivit allt tydligare att det svenska språkets ställning och utveckling borde värnas. Internationaliseringen ansågs emellertid också ha många positiva och önskvärda konsekvenser. Det poängterades därför att det var viktigt att språklagstiftningen utformades på ett sådant sätt att en fortsatt internationalisering inte skulle hämmas (a. prop. s. 13). Att införa en språklag ansågs vidare ha en stor symbolisk betydelse. En lag ansågs ge en tydlig signal om svenskans betydelse i vårt samhälle och garantera att svenskan även ska vara vårt huvudspråk. Förutom en statushöjande effekt för svenska språket förmodades en lagstiftning också leda till en ökad medvetenhet i frågor som rör språkanvändning. 7.2.1 Språklagens innehåll Inledning Språklagen innehåller bl.a. bestämmelser om svenska språkets ställning och användning. Lagen slår fast att svenskan är huvudspråk i (4 §). Det innebär att svenska är samhällets gemensamma språk, som alla som bor i ska ha tillgång till och som ska kunna användas inom alla samhällsområden (5 §). Det allmänna åläggs ett särskilt ansvar för att svenskan används och utvecklas (6 §). Språket i domstolar, förvaltningsmyndigheter och andra organ som fullgör uppgifter i offentlig verksamhet är svenska (10 §). För att så långt som möjligt säkerställa utvecklingen av termer inom svenska språket har myndigheter ålagts ett särskilt ansvar för att terminologi inom deras olika fackområden finns tillgänglig, används och utvecklas (12 §). Svenskan som huvudspråk I förarbetena utvecklas innebörden av bestämmelsen att svenskan är huvudspråk i . Bestämmelsen innebär konkret att all offentlig verksamhet bygger på det svenska språket (a. prop. s. 17). Lagar är skrivna på svenska, myndigheters och domstolars handläggningsspråk är svenska och kommunikation med myndigheter kan alltid ske på svenska. Beslut och andra viktigare dokument upprättas som huvudregel på svenska och information till allmänheten om offentlig verksamhet finns alltid på svenska. SOU 2012:19 Språkpolitiken och språklagen 97 språket ska vidare följa samhällsutvecklingen i stort, t.ex. i fråga om vokabulär och terminologi. Som samhällets gemensamma språk bör svenskan vara ett komplett språk och ska kunna användas inom alla sektorer i samhället. Detta innebär i sin tur att det ska vara tillräckligt för den som verkar och bor i att behärska svenska språket för att kunna delta i samhällslivet och ta tillvara sina rättigheter och fullgöra sina skyldigheter. Den enskilde ska alltså kunna utgå från att han eller hon vid kontakter med myndigheter alltid har möjlighet att kommunicera – muntligt och skriftligt – på svenska. Språkanvändningen i offentlig verksamhet Som en konsekvens av att det i språklagen anges att svenskan har ställning som huvudspråk i togs också in en bestämmelse som anger att språket i domstolar, förvaltningsmyndigheter och andra organ som fullgör uppgifter i offentlig verksamhet är svenska (10 § första stycket). Bestämmelsen i 10 § första stycket är avsedd att ge uttryck för vad som gäller i , nämligen att de offentliga organen arbetar på svenska. Innan språklagen infördes framgick det endast indirekt av viss reglering att det förutsattes att svenska språket skulle användas i den offentliga verksamheten, exempelvis genom regler om tolkning och översättning av handlingar och om den språkliga utformningen av myndigheters skrivelser och beslut. Innebörden av bestämmelsen i 10 § första stycket är att de offentliga organen ska arbeta på svenska, skriftligt såväl som muntligt. Svenska är alltså förvaltningsspråket och ska användas inom den offentliga sektorns centrala verksamhetsområde, det s.k. kärnområdet (a. prop. s. 29 f.). Kärnområdet omfattar sådana förfaranden och allmänna handlingar som är av särskilt stor betydelse inom den offentliga verksamheten, såsom den politiska beslutsprocessen, domstolsförhandlingar, domar, protokoll, beslut, föreskrifter, verksamhetsberättelser och andra dokument av liknande karaktär. De behov av framställningar på andra språk som kan finnas här får tillgodoses genom översättning från de svenska originalen. Utanför kärnområdet är regleringen avsedd att vara flexibel. Språkpolitiken och språklagen SOU 2012:19 98 Det allmännas ansvar I språklagen har det allmänna getts ett särskilt ansvar för att svenskan används och utvecklas (6 §).