sou · H0B382 · 2012-12-04 00:00:00 — Sedan ansökningen kontrollerats förelägger Kronofogdemyndig- heten svaranden att, från det att ansökningen delgavs honom eller henne, yttra sig till myndigheten. Tiden får inte utan särskilda skäl bestämmas (25 § BfL). Om svaranden vill bestrida ansökningen ska han eller hon göra det skriftligen (31 § BfL). Avser målet betalningsföreläggande eller vanlig handräckning har sökanden i denna situation möjlighet att skriftligen begära att målet ska överlämnas till tingsrätt (33 och 34 §§ BfL). Om sökanden i rätt tid har begärt överlämnande ska överlämna målet till behörig tingsrätt för vidare handläggning (36 § BfL). I annat fall skriver Kronofogde- myndigheten av målet (37 § BfL). Återkallar sökanden ansökningen ska målet skrivas av (22 § BfL). Om målet gäller betalningsföreläggande eller vanlig handräck- ning och svaranden inte i rätt tid har bestritt ansökningen ska Krono- fogdemyndigheten meddela utslag i enlighet med ansökningen (42 § första stycket BfL). Om utslag meddelas ska som huvud- regel i utslaget förplikta svaranden att ersätta sökandens kostnader i målet. Kostnadsansvaret är dock begränsat. Sökanden har rätt till ersättning för eget arbete och ombudsarvode. Denna ersättning be- stäms normalt till maximalt i mål om betalningsföreläggande och i mål om handräckning (1 § förordningen [1991:1340] om ersättning för kostnader i mål om betalningsföreläggande eller handräckning hos ). Vidare har sökanden rätt till ersättning för ansökningsavgift och vissa övriga kostnader, däribland kostnad för delgivning (3 § samma förordning). Om svaranden är missnöjd med ett utslag i ett mål om betal- ningsföreläggande eller vanlig handräckning får han eller hon inom en månad skriftligen ansöka om återvinning (52 och 53 §§ BfL). lämnar då över målet för fortsatt hand- läggning till behörig tingsrätt (54 § BfL). Utslag i mål om betalningsföreläggande eller handräckning verk- ställer självmant, om inte sökanden i målet Allmänt om prövningen av hyres- och arrendetvister har angett att verkställighet inte ska ske (2 kap. 1 § tredje stycket utsökningsbalken). Ett utslag i mål om betalningsföreläggande eller vanlig handräck- ning har rättskraft sedan tiden för återvinning löpt ut (64 § BfL). Av statistik som publicerat framgår att det kom in totalt 1 167 097 ansökningar om summarisk process18 till Kronofogdemyndigheten.19 Dessa bestod till 96 pro- cent av ansökningar om betalningsföreläggande. Det är tyvärr inte praktiskt möjligt att sortera ut de ansökningar som avsåg fordringar med anknytning till endast hyra, arrende och bostadsrätt. Vi har beställt viss statistik från avse- ende ansökningar om avhysning. Här ingår samtliga ansökningar om avhysning, alltså rörande exempelvis bostäder, lokaler och parkerings- platser. I tabell 2.8 finns en uppställning över antalet inkomna an- sökningar om avhysning till och den vidare handläggningen där. Som framgår kom det in 39 956 ansökningar om avhysning. En mycket stor andel av ansökningarna kom senare att återkallas av sökanden. meddelade utslag beträffande cirka en tredjedel av ansökningarna. För endast en mycket liten andel av ansökningarna fortsatte handläggningen vid tings- rätten, antingen efter en ansökan om återvinning eller sedan Krono- fogdemyndigheten efter bestridande överlämnat målet dit. Tabell 2.8 Ansökan om avhysning (vanlig handräckning) Ärenden som bestreds hos KFM Ärenden som efter bestridande 18Ansökningar om betalningsföreläggande, handräckning och betalningsfastställelse i pant. 19www.kronofogden.se (). Allmänt om prövningen av hyres- och arrendetvister Tabell 2.9 beskriver hur verkställighetsärendena om avhysning för- delade sig utifrån åberopad exekutionstitel. Som framgår handlade totalt 9 198 sådana verk- ställighetsärenden. Tabell 2.10 innehåller en uppställning över de ärenden om av- hysning som faktiskt verkställde fördelade utifrån åberopad exekutionstitel. verkställde Krono- fogdemyndigheten totalt 2 809 avhysningar. Som framgår utgjorde utslag den i särklass vanligaste exekutions- titeln som låg till grund för ett verkställighetsärende om avhysning. Beträffande utslagen var det dock endast cirka en fjärdedel som också slutligen verkställde. och tredskodomar stod tillsammans för endast cirka en tiondel av exe- kutionstitlarna. Andelen faktiskt verkställa avhysningar med dessa exekutionstitlar som grund var dock betydligt högre jämfört med utslagen. Tabell 2.9 Verkställighetsärenden om avhysning utifrån åberopad exekutionstitel Tabell 2.10 Verkställda avhysningar utifrån åberopad exekutionstitel 20I benämningen dom ingår även beslut från hyresnämnderna och från . 21Se fotnot 20. Allmänt om prövningen av hyres- och arrendetvister har det funnits samarbetsorgan för medarbetarna vid hyres- och arrendenämnderna och i överinstansen. utgjor- des samarbetsorganet av BAHS, som står för Bostadsdomstolens, Arrendenämndernas och Hyresnämndernas . övertogs uppgifterna av HASSO22, som är en förkortning för Hyresnämndernas, Arrendenämndernas och Sam- arbetsorgan. HASSO:s huvudsakliga uppgifter är att verka dels för en enhetlig rättspraxis och ändamålsenliga rutiner vid nämnderna, dels för per- sonalens utbildning och kompetensutveckling samt att arbeta med informations- och policyfrågor. Ledamöterna i utgörs av åtta hyresråd (ett från respektive hyres- och arrende- nämnd), ett hovrättsråd, ett par sekreterare, en chefsadministratör och en informatör som även är ansvarig för hyresnämndernas gemen- samma webbplats. Ledamöterna i utser ett av hyresråden att vara sekreterare. Dennes uppgift är bl.a. att samordna ärenden till samarbetsorganets möten, att föra protokoll vid sammanträdena och att vara kontaktperson i förhållande till ledamöterna, nämnder- na och . Ledamöterna i sammanträder . Värd- skapet för mötena växlar mellan ledamöterna. Med värdskapet följer att vara ordförande för mötet. Vid mötena avhandlar ledamöterna en rad olika företeelser. Det kan bl.a. röra sig om allmän information som arbetsläget vid respektive nämnd och olika organisationsfrågor. Vidare behandlar deltagarna handläggningsrutiner och diskuterar praxisfrågor avseende processrätt och materiell rätt. När det finns behov har möjlighet att inrätta och ge direk- tiv till en arbetsgrupp för arbete med en viss fråga. Mot bakgrund av det kvalitetsarbete som bedrivs vid hyres- och arrendenämnderna har t.ex. beslutat att inrätta en webbgrupp som har till upp- gift att utveckla nämndernas gemensamma webbplats. Vidare har en språkgrupp inrättats för att se över språket i bl.a. skrivelser och beslut från nämnderna. Utöver förekommer det nätverk för anställda vid hyres- och arrendenämnderna, såväl för hyresråd som för nämndsekre- terare. Detta är ett sätt att läka att nämnderna är små och sårbara. Hyresråden och ledamöterna vid den avdelning i som 22 Inledningsvis benämndes och Arrendenämndernas Samarbets- organ (HANS). Allmänt om prövningen av hyres- och arrendetvister handlägger hyresärenden träffas t.ex. vid en årlig hyresrättskonferens. Det anordnas vidare konferenser för nämndsekreterarna. Nätverk finns också på en mer regional nivå. Utöver dessa mer formaliserade grupper samverkar hyres- och arrendenämnderna också i det löpande arbetet. Som exempel kan nämnas att nämnderna bistår varandra vid semestrar och i jävssitua- tioner. 3Särskilda inslag i hyres- och arrendenämndernas verksamhet I våra direktiv anges två olika organisationsalternativ som vi ska överväga. Ett av dessa går ut på att den verksamhet som hyres- och arrendenämnderna bedriver förs över till allmän domstol. I detta kapitel identifierar och analyserar vi vissa särskilda inslag i hyres- och arrendenämndernas verksamhet, som exempelvis medlings- och upplysningsverksamheten samt nämndernas uppgift att vara skilje- nämnd. Avsikten är att bedöma om det skulle vara möjligt att behålla dessa inslag för det fall hyres- och arrendenämndernas verksamhet förs över till allmän domstol. Dessa ställningstaganden kan näm- ligen ha betydelse för vilken organisationsform som väljs. Om ett inslag, som enligt vår bedömning bör behållas, inte kan föras över till allmän domstol är denna organisationsform mindre lämplig. Med att föra över verksamheten till allmän domstol avses här till tingsrätt, som utgör underrätt inom de allmänna domstolarna. Ett överförande till tingsrätt kan ske i olika former. En variant är att samt- liga tingsrätter blir behöriga att pröva hyres- och arrendenämnds- ärenden. Andra alternativ är att koncentrera hyres- och arrende- ärendena till vissa tingsrätter eller att inrätta särskilda domstolar inom tingsrätterna, motsvarande mark- och miljödomstolarna. Vilket av dessa alternativ som är lämpligast tar vi inte ställning till här utan frågan behandlas närmare i avsnitt 4.2.1. Särskilda inslag i hyres- och arrendenämndernas verksamhet 3.2Hyres- och arrendenämndens ställning som förvaltningsmyndighet 3.2.1Hyres- och arrendenämndens judiciella ställning Hyres- och arrendenämnderna har alltsedan inrättandet varit för- valtningsmyndigheter. Inför bildandet av hyresnämnderna uttalade chefen för följande (prop. 1967:171 s. 45 f.): Av lagrådets yttrande framgår att lagrådet betraktar nämnden som ett dömande organ och dess uppgift att pröva vissa tvister som en dömande verksamhet. Jag vill först slå fast vad jag har framhållit tidigare, näm- ligen att jag inte betraktar nämnderna som dömande organ och att det ligger en i att hyresnämndsförfarandet inte utövas i domstols- mässiga former. Det är ingalunda på det sättet att sådana rättsligt bin- dande avgöranden mellan enskilda som tillkommer genom myndighets beslut alltid träffas av domstolar eller eljest i domstolsmässiga former. Avgöranden av detta slag sker i stor utsträckning inom ramen för för- valtningsförfarandet. Därvid tillämpas i regel ett enklare, snabbare och billigare förfarande. Detta innebär emellertid inte att rimliga krav på rätts- säkerhet eftersätts. I det nu föreslagna hyresnämndsförfarandet tillgodoses rättssäkerhets- intresset på skilda sätt. I lagförslaget tas upp skilda förfaranderegler som har stor betydelse från rättssäkerhetssynpunkt, låt vara att de inte är lika utvecklade som enligt . Nämndens sammansättning är vidare en stark garanti för att förfarandet i praktiken kommer att ut- formas på ett sätt som är betryggande även för rättssäkerheten. Slutligen har den part som är missnöjd med nämndens handläggning eller avgö- rande av tvisten alltid möjlighet att få till stånd en domstolsprövning. I flera senare lagstiftningsärenden har det bekräftats att hyres- och arrendenämnderna är förvaltningsmyndigheter (se t.ex. prop. 1971:30 s. 607, prop. 1973:23 s. 199 och prop. 1974:151 s. 145). Nämnderna har dock domstolsliknande funktioner (se m.fl. a.a. s. 66). Hyres- och arrendenämndernas judiciella ställning har analyserats i ett par lagstiftningsarbeten. I förarbetena till dåvarande lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut uttalade man att hyres- och arrendenämn- dernas funktion, organisation, utredningsmöjligheter och självstän- diga ställning i allt väsentligt motsvarar vad som brukar utmärka en domstol. Det anfördes att starka skäl därför talar för att likställa nämnderna med domstolar (prop. 1987/88:69 s. 36). Särskilda inslag i hyres- och arrendenämndernas verksamhet Även analyserade hyres- och arrendenämndernas ställning. I sitt betänkande föreslog utredningen att ett generellt krav på prövningstillstånd skulle införas för överklagande till hovrätt och kammarrätt. Utredningen övervägde särskilt om undantag från kravet på prövningstillstånd borde göras för sådana beslut som överklagas direkt till hovrätt från en förvaltningsmyndighet (SOU 2010:44 s. 291–293). Här konstaterade utredningen att den avgörande frågan är om man betraktar nämnderna som domstolsliknande organ, dvs. om deras prövning kan sägas helt ersätta den första domstolsinstan- sens prövning. Enligt utredningen är så fallet om nämndernas pröv- ning uppfyller kraven för domstolsprövning enligt artikel 6 Europa- konventionen. noterade att det av praxis framgår att också myndigheter som inte nationellt sett utgör dom- stolar kan betraktas som domstolar i mening. Avgörande är om organet vid sin prövning uppfyller de rättssäker- hetsgarantier som kräver. Efter en genomgång av praxis noterade ut- redningen att nämnderna är opartiska organ som är upprättade med stöd av lag och med lagfarna ordförande. konsta- terade vidare att regeringen anställer hyresråden med fullmakt efter förslag och att övriga ledamöter har särskild sak- kunskap inom hyres- respektive arrendenämndernas områden. Enligt utredningen har nämnderna därför en minst lika kvalificerad sam- mansättning som tingsrätterna. Utredningen noterade vidare att nämndernas verksamhet i stor utsträckning är sådan att den hade kunnat utföras av tingsrätt samt att också det faktum att besluten överklagas direkt till hovrätt talar för att nämndernas prövning mot- svarar en prövning av tingsrätt. Enligt utredningen påminner även nämndernas procedurregler om de vid domstol. gjorde därför bedömningen att en prövning av hyres- och arrende- nämnden uppfyller krav på domstolsprövning och att därmed kravet på prövningstillstånd också skulle gälla för nämndernas avgöranden. Även i för vissa hyres- och arrendenämnder gjordes bedömningen att nämnderna ur ett europarättsligt perspektiv ska betraktas som domstolar (s. 32). Särskilda inslag i hyres- och arrendenämndernas verksamhet 3.2.2Vissa särdrag för de ärenden som hyres- och arrendenämnderna handlägger har en stor social och ekonomisk betydelse. Genom dess varaktiga karaktär med fortlöpande skyldigheter för hyresvärd och hyresgäst att fullgöra prestationer mot varandra, skiljer sig avtalet från många andra typer av avtal. De olika rättigheter och skyldig- heter som följer av hyresavtalet ger naturligen dock ibland upphov till meningsmotsättningar och tvister mellan hyresvärd och hyres- gäst. Det kan gälla hyran eller andra hyresvillkor. Det kan också gälla besittningsskyddet efter uppsägning eller frågor om t.ex. rätten till byte eller andrahandsupplåtelse, lägenhetens underhåll och skick m.m. I det följande tar vi upp några särdrag som gäller prövning av tvister främst inom hyresrättens område. I stor utsträckning gäller dock liknande särdrag för arrenderätten och i viss mån också för bostadsrätten. Även dessa avtal är varaktiga och präglas i stora stycken av med hyresrätten snarlika bestämmelser om nyttjanderätten. Vi har i avsnitt 2.1.1 beskrivit den historiska bakgrunden till de statliga hyres- och arrendenämnderna. Motivet för att inrätta dessa nämnder var huvudsakligen att hyresmarknaden skulle tillföras en statlig mycket kvalificerad nämndorganisation som i obundna former kunde vara verksam för att lösa vissa hyrestvister innan dessa för- des vidare till domstol. Ledamöterna i nämnden skulle utses på förslag av hyresmarknadens parter. Medling skulle vara ett väsentligt inslag vid handläggningen, men nämnderna anförtroddes också att pröva tvisterna. Nämnderna skulle vidare leda utvecklingen på området. Betydelsen av snabba avgöranden betonades, förfarandet skulle vara enkelt och något rättegångskostnadsansvar skulle inte förekomma. De statliga hyresnämnderna inrättades när de kommu- nala hyresnämnder som hade tillämpat bestämmelserna hyresregleringslag avskaffades. Bruksvärdesystemet ersatte hyres- regleringen. Det infördes också flera tvingande regler till förmån för hyresgästerna, särskilt reglerna om besittningsskydd. Att ett särskilt prövningssystem vid sidan av domstolarna etablerades – en särskild förvaltningsmyndighet – måste ses i ljuset av den materiella lagstiftningen, dvs. ursprungligen det nya systemet med hyressätt- ning, det förstärkta skyddet till den egna bostaden och de föränd- ringar och den utformning av hyreslagstiftningen i övrigt som gjordes . Bruksvärdesregeln återfinns i 12 kap. 55 § jordabalken och innebär i huvudsak följande. Om hyresvärden och hyresgästen tvistar Särskilda inslag i hyres- och arrendenämndernas verksamhet om hyrans storlek ska hyresnämnden fastställa hyran till skäligt belopp. Hyran är enligt bestämmelsen inte skälig, om den är påtag- ligt högre än hyran för lägenheter som med hänsyn till bruksvärdet är likvärdiga. Någon definition av bruksvärde ges inte i lagtexten, men av förarbetena framgår att det är hyresgästernas preferenser beträffan- de standard, utrustning, planlösningar, närhet till kommunikationer och andra sådana faktorer som ska vara avgörande. Vid jämförelse- prövningen ska nämnden – sedan de allmännyttiga bostadsföretagens prisledande funktion slopats – främst beakta sådana hyror som har bestämts i förhandlingsöverenskom- melser enligt hyresförhandlingslagen (1978:304), dvs. kollektivt framförhandlade hyror mellan i normalfallet den enskilde fastig- hetsägaren och . Enligt förarbetena ska jämförelsen med andra lägenheter ske i grova drag, men i praxis har detta inneburit ganska stora krav på att lägenheter ska vara likvärdiga. I praktiken är det därför ofta svårt att tillämpa huvudregeln om jämförelser med till bruksvärdet likvär- diga lägenheter med användning av det lagstadgade påtaglighets- rekvisitet. I de flesta fall gör hyresnämnden i stället en mer allmän skälighetsbedömning av hyran. Grunden för prövningen blir då det jämförelsematerial som parterna åberopar (ofta då benämnt bak- grundsmaterial), vad nämnden kunnat iaktta vid besiktning och nämn- dens allmänna kännedom om hyrorna på orten. beslut innebär att skälig hyra fastställs att utgå från viss tidpunkt. Nämnden kan då behöva besluta om anstånd med retroaktiva hyreshöjningar eller, vid hyressänkningar, ålägga en hyresvärd att betala tillbaka betalda hyror. Nämnden kan numera också besluta om s.k. trappning av hyran, dvs. en stegvis förhöjning av hyran till den skäliga bruksvärdesnivån. Det är som huvudregel parterna som ska ta fram och åberopa jämförelsematerial. Intresse- ledamöternas allmänna kännedom om hyresnivåer på orten har dock ofta stor betydelse vid prövningen utan att denna redovisas närmare. Något hinder mot att nämndens kännedom om visst jämförelse- material konkret redovisas och kommenteras av parterna finns inte, vilket kan sägas utgöra ett avsteg från dispositionsprincipen. Bruksvärdesregeln tillämpas såväl då en hyresvärd och en enskild hyresgäst tvistar om hyran (12 kap. 54 § jordabalken) som då kollek- tiva förhandlingar mellan normalt fastighetsägaren och hyresgäst- organisationen strandar (24 § hyresförhandlingslagen). Även när en kollektiv förhandlingsöverenskommelse har träffats, kan en enskild hyresgäst klaga på överenskommelsen och få hyran enligt överens- Särskilda inslag i hyres- och arrendenämndernas verksamhet kommelsen prövad av hyresnämnden (22 § hyresförhandlingslagen). Vid strandade förhandlingar blir det de enskilda hyresgästerna som är motparter till fastighetsägaren vid nämnden, dvs. inte den förhand- lande hyresgästorganisationen. Det innebär att antalet parter på hyresgästsidan efter en strandning kan bli mycket stort.1 I sådana ärenden är det därför mycket vanligt att nämnden inledningsvis tar en informell kontakt med de förhandlande ombuden och kallar dessa till nämnden i syfte att dessa ska träffa en förhandlingsöverenskom- melse. Den informella medlingsmetoden, som ganska ofta leder till att förhandlingsöverenskommelser träffas, saknar lagstöd. Det bör i sammanhanget också nämnas att det förekommit att de förhandlande parterna redan före anhängiggörandet vid hyresnämn- den har kontaktat nämnden med önskemål om medling. Medling har i några fall då ägt rum utom rätta som en ren serviceåtgärd från nämndens sida och för att undvika en masshantering vid nämnden. Även en sådan medlingsåtgärd saknar lagstöd. De hyresförhandlingar som sker mellan hyresmarknadens parter innebär inte nödvändigtvis att lägenheternas bruksvärden bedöms. Ofta är det i stället fråga om att förhandla fram rimliga generella hyreshöjningar i anledning av kostnadsökningar m.m. En medling vid hyresnämnden kan innefatta sådana faktorer, men om en pröv- ning måste ske, är det alltid bruksvärdesregeln som gäller, dvs. en rättstillämpning utifrån den utredning om hyror för andra lägenheter som parterna åberopar. Bruksvärdesregeln gäller inte vid nyproduktion under förutsättning att förhandlande parter före inflyttning träffar en förhandlingsöverenskommelse om hyrorna. Bostadshyresgästernas besittningsskydd innebär att hyresavtalet efter en uppsägning ska förlängas, om det inte finns någon i lag (12 kap. 46 § första stycket 1–10) angiven besittningsskyddsbrytande grund att upplösa hyresförhållandet (s.k. direkt besittningsskydd). Besittningsskyddet förutsätter med nödvändighet en norm för hyran för att inte skyddet i praktiken ska bli verkningslöst p.g.a. alltför höga hyreshöjningar. Lokalhyresgäster har också ett besittningsskydd, men ett lokal- hyresavtal kan inte förlängas mot hyresvärdens vilja. I stället har lokalhyresgästen en skadeståndsrätt vid en obefogad uppsägning, 1 När hyresförhandlingarna inom det allmännyttiga bostadsbeståndet strandar i eller på andra ställen där bostadsföretagen inte är medlemmar i och därför inte har tillgång till den partssammansatta , som lämnar rekommendationer om hyran vid förhandlingstvister, kan antalet hyresgäster uppgå till åtskilliga tusen. Antalet parter kan alltså vara så stort att det i praktiken inte ens är möjligt att registrera varje enskild aktör. Särskilda inslag i hyres- och arrendenämndernas verksamhet t.ex. vid krav på en hyra som överstiger marknadshyran (indirekt besittningsskydd). för hyran är i dessa fall alltså marknads- hyran. Jordbruksarrendatorer och bostadsarrendatorer har ett direkt besittningsskydd medan anläggningsarrendatorer har ett indirekt skydd. Vid bruksvärdesprövningen gör hyresnämnden en skälighets- bedömning av hyran. En sådan bedömning görs även när marknads- hyran för en lokalhyresgäst bedöms i ett yttrande om marknadshyran. Skälighetsbedömningar görs även i andra tvister som handläggs vid nämnden. Vid en tvist om ett hyresavtal som är förenat med besitt- ningsskydd ska upphöra kan t.ex. behöva prövas om en hyresgäst åsidosatt sina skyldigheter enligt hyresavtalet i så hög grad att av- talet skäligen inte bör förlängas eller om det inte strider mot god sed i hyresförhållanden eller av någon annan anledning är oskäligt mot hyresgästen att hyresavtalet upphör. Vid tvist om rätt till lägen- hetsbyte prövas om hyresgästen har beaktansvärda skäl för bytet. Även vid tvist om tillstånd till andrahandsuthyrning eller överlåtel- se av hyresrätt görs sådana skälighetsbedömningar. En ansökan om godkännande av förbättringsåtgärder ska bifallas om hyresvärden har beaktansvärt intresse av att åtgärden genomförs och det inte är oskäligt mot hyresgästen att den genomförs. Den typ av skälighetsbedömningar som nämnderna gör och som ofta även innefattar en intresseavvägning mellan parterna är ett sär- drag i förhållande till de prövningar som i allmänhet sker vid allmän domstol. Genom den rättspraxis som har utvecklats har dessa bedömningar dock alltmer kommit att styras av praxis och det måste förutsättas att den som tillämpar lagstiftningen har en god kännedom om denna praxis. Ett annat särdrag beträffande hyresnämndernas ärenden är att avgörandena meddelas genom beslut och alltså inte genom dom som vid allmän domstol. Besluten meddelas vidare efter ansökan men kan i några fall meddelas efter anmälan eller ex officio. Besluten äger i viss utsträckning rättskraft men många beslut är inte utrustade med rättskraft. Vissa beslut är exigibla, andra inte. Om en hyresvärd får bifall till sin ansökan om att ett hyresavtal ska upphöra, är hyres- nämndens beslut exigibelt endast om hyresnämnden efter yrkande meddelar ett s.k. avflyttningsåläggande. Besluten vid nämnden kan innebära bifall eller avslag. En ansökan kan också avvisas och ett ärende kan avskrivas. Detta är inte så märk- ligt i förhållande till en dom. Ofta är besluten till sin form dock mer lika de som meddelas inom förvaltningen och kan t.ex. inne-