sou · GZB371 · 2012-01-01 00:00:00 — However, if there is a valid extradition agreement between and the requesting state, the agreement may mean that , on the basis of inter- national law and other than in exceptional cases, does not have the right to refuse extradition. Bilateral agreements are currently in force with , and the . The reason for the current system with the Government as decision-maker is that extradition cases can have a bearing on foreign and security policy, which is the sole responsibility of the Government. The number of cases of extradition from is at the most 20 per year, whereas the number of cases of requests for extradition to is about half that, i.e. a maximum of ten per year. In the past twenty years or so, requests for extradition from have primarily come from the rest of Europe, and the Caucasus, and in many cases from and other former parts of the Soviet Union. The Commissions point of departure for the review was that extradition from for legal proceedings or the enforcement of a sentence must occur in a speedy, legally secure and efficient way, with due consideration paid to obligations under international law. In this connection, the Commission proposes a completely new Extradition Act, whereby the general courts – with the district court as the first instance – alleviate the Government and the Supreme Court and fully takes on the role as decision- making body in all cases under the Act. In the interest of legal security, the circumstances and conditions of extradition should be clearly stated, as should the use of coercive measures in extradition cases. In the Commissions view, a transfer of the right of decision to the general courts has several advantages. It is more appropriate that extradition cases are dealt with in proceedings that are strictly of a judicial nature. In a court of law, the two-party procedure and the oral principle are a natural part, with a public authority – the Swedish Prosecution Authority in extradition cases – confronting the person in question. At the same time, the process offers greater opportunities for insight and transparency. It may also be assumed that proceedings that are strictly of a judicial nature could lead to a quicker processing, without compromising the legal rights of the individual. Court proceedings, whereby an examination begins in a general lower court and there is the possibility to appeal to the court of appeal and the Supreme Court (with the customary requirement that leave to appeal is granted), also provide better legal security for the individual compared with the current situation, where a court examination takes place in just one court. However, the Government should also henceforth have full con- trol over extradition cases where Swedish foreign and security policy is concerned. This currently follows from the Governments dis- cretionary right of review and right of decision. Here, the Com- mission proposes that the Government should be able – through a procedural declaration to the court – to guarantee that a request for extradition is not approved right up until an extradition order has been enforced. It is proposed that a procedural declaration from the Government with reference to foreign and security policy (an area under which military and political crimes should also fall) should represent an absolute impediment to extradition in a judicial exami- nation. Thanks to a more comprehensive regulation of the circumstances and conditions for extradition, it has been possible to better high- light protection of human rights in the new Extradition Act, e.g. by referring explicitly to Convention and the Rights of the Child. The impediments to extradition and the conditions for extradition are, in the Commissions proposal, generally explained in greater detail, but they are essentially based on the main features of the present law. This means that special attention is still given to the risk of capital punishment, torture, persecution or to due pro- cess concerns in the requesting state. As already stated, the extradition of Swedish citizens is not at all possible under the current regulations. The Commission proposes a relaxation of the absolute ban. In the present globalised world, an absolute ban seems out-dated and not very satisfactory. Swedish citizenship is not an impediment to extradition within the EU or the Nordic region either. Henceforth, should therefore be in a better position to contribute to legal proceedings being ini- tiated for crimes of an international nature by ensuring that legal action is taken in the place where the procedural and practical con- ditions are best. A Swedish citizen who has committed a serious crime or lived for a long time in another country and committed a crime there should therefore not be able to avoid being subject to legal action simply by travelling to . It is therefore proposed that the extradition of Swedish citizens for the purpose of legal action be possible under certain conditions (including considerations of the Swedish citizens links to the other state and the seriousness of the crime), as long as other general conditions are met and on the express condition, that the Swedish citizen is returned to , following legal proceedings in the other country, so that a penal sentence can be enforced here, provided that the convicted person does not consent to the enforcement of the sentence in the country in question. However, the Commission proposes that extradition of Swedish citizens for the enforcement of a sentence should only be possible in situations where the Swedish citizen has explicitly con- sented to serve the sentence in the other state. For the purpose of generally simplifying and speeding up the extradition procedure – mainly between countries in cases where the person whose extradition is requested has consented to extradition – the Commission proposes that ratify the third Additional Protocol to the 1957 Conven- tion on Extradition. Special provisions for this kind of simplified extradition procedure are also proposed in the new Extradition Act. In the Commissions view, the amending protocol of 15 2003 to the 1977 European Convention on the Suppression of Terrorism can be expected to result in improved extradition co- operation concerning terrorism-related crime. The Commission, therefore, considers that it is a natural step for to also ratify the protocol. The Commission does not consider that any special provisions are needed in the Extradition Act in this respect. Where extradition to is concerned, the Commission essentially proposes that the current regulation remains in place in substance, but it has also provided a completely new and revised Extradition Ordinance as a supplement to the new Extradition Act. The Commissions proposal for a new extradition procedure thus entails that the general courts are given responsibility for a completely new type of cases, while the Supreme Court and the Government Offices are relieved of a large part of the present re- sponsibility for extradition cases. In view of this, the Commission finds that its new proposals will be cost-neutral. The Commission suggests that the new Extradition Act and the consequential amendments enter into force at the earliest on 1 January 2014. lag (0000:00) om utlämning Härigenom föreskrivs följande. 1 kap. Allmänna bestämmelser 1 § Denna lag ska tillämpas då en stat (ansökande stat) begär någon som är eftersökt för utlämning (den eftersökte) utlämnad från på grund av brott. I 10 kap. 2 § finns vissa bestämmelser som gäller då är ansökande stat. Lagen gäller inte, om lagen (0000:00) om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder eller lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder är tillämplig i förhållande till ansökande stat. 2 § Regeringen meddelar närmare föreskrifter om tillämpningen av denna lag. Grundläggande villkor för utlämning 1 § En eftersökt, som i den ansökande staten är misstänkt, tilltalad eller dömd för en där straffbelagd gärning, ska, om personen an- träffas i och annat inte följer av denna eller annan lag, för lag- föring eller verkställighet av en frihetsberövande påföljd utlämnas till den ansökande staten. Strafftrösklar och krav på dubbel straffbarhet 2 § Utlämning får beviljas endast för en gärning som enligt svensk lag motsvarar brott, för vilket är föreskrivet fängelse . Om utlämning beviljas för en sådan gärning som avses i första stycket, får utlämning dock beviljas även för annan gärning som motsvarar brott enligt svensk lag. Avser utlämningen verkställighet av en frihetsberövande påföljd, krävs, förutom vad som anges i första eller andra stycket, att en fri- hetsberövande påföljd har dömts ut, ensamt eller som gemensam påföljd för flera gärningar, och att av påföljden återstår att verkställa. 3 § Utlämning för verkställighet av en frihetsberövande påföljd får beviljas, endast om den dom, enligt vilken påföljden dömts ut, stöds av utredningen och i övrigt i allt väsentligt framstår som riktig. När det följer av ett utlämningsavtal mellan och den an- sökande staten, får utlämning dock beviljas för verkställighet av en frihetsberövande påföljd enligt en dom, vilken har meddelats av en behörig domstol, om det inte i det särskilda fallet framgår att domen är uppenbart oriktig. 4 § Utlämning för lagföring får beviljas, endast om framställningen grundas på ett beslut om häktning, vilket har meddelats av en be- hörig myndighet i den ansökande staten, och det föreligger sanno- lika skäl för att den eftersökte har begått gärningen. I fråga om gär- ning, för vilken utlämning kan ske enligt 2 § andra stycket, får dock framställningen i denna del grundas på annan utredning. När det följer av ett utlämningsavtal mellan och den an- sökande staten, får utlämning för lagföring dock beviljas enligt ett beslut om häktning, vilket har meddelats av en behörig domstol, om det inte i det särskilda fallet framgår att häktningsbeslutet är uppen- bart oriktigt. 5 § En eftersökt som är svensk medborgare får utlämnas för lag- föring enligt denna lag, endast om möjligheterna till lagföring i bedöms vara avsevärt sämre än i den ansökande staten och 1.denne vid tiden för gärningen stadigvaran- de har vistats i den ansökande staten och alltjämt har en anknytning dit, 2.enligt egen önskan är medborgare också i den ansökande staten, 3.den gärning för vilken utlämning begärs motsvarar brott, för vilket enligt svensk lag är föreskrivet fängelse . Har gärningen i sin helhet begåtts i , får utlämning be- viljas, endast om gärningen innefattar medverkan till ett brott som begåtts utom riket eller om utlämning beviljas även för en annan gär- ning som begåtts utom riket. Av 4 kap. 2 § 4 framgår att, som villkor för utlämning av en eftersökt som är svensk medborgare ska ställas att denne ska åter- föras till för verkställighet av en frihetsberövande påföljd i anledning av brottet, såvida inte den eftersökte samtycker till att verkställighet i stället sker i den ansökande staten. 6 § En eftersökt som är svensk medborgare får utlämnas för verk- ställighet av en frihetsberövande påföljd enligt denna lag, endast om denne samtycker till utlämning. 1 § Utlämning får inte beviljas för en gärning som den eftersökte begått, innan denne fyllt . 2 § Utlämning får inte beviljas, om det skulle strida mot den euro- peiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna eller de tilläggsprotokoll till konven- tionen som gäller som lag här i landet. Tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning 3 § Utlämning får inte beviljas, om det finns risk för att den efter- sökte i den ansökande staten, eller i annan stat till vilken det finns risk för att den eftersökte vidaresänds från den ansökande staten, kommer att bli utsatt för tortyr eller omänsklig eller förnedrande be- handling eller bestraffning. 4 § Utlämning får inte beviljas, om den eftersökte riskerar att dömas till dödsstraff för det brott som utlämningen avser eller har dömts till sådant straff och det föreligger risk att straffet verkställs. Av 4 kap. 2 § 1 framgår att, om dödsstraff är föreskrivet enligt lagstiftningen i den ansökande staten för det brott som utlämningen avser, ska som villkor för utlämning uppställas, att sådant straff inte får utdömas eller verkställas, såvida det har utdömts. 5 § Utlämning får inte beviljas av en eftersökt som på grund av etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande förhållande, nationa- litet, religiös eller politisk uppfattning eller på grund av kön, sexuell läggning eller annan tillhörighet till en viss samhällsgrupp löper risk att utsättas för förföljelse i den ansökande staten. Utlämning får inte heller beviljas, om det finns risk för att den eftersökte vidaresänds från den ansökande staten till en stat, där denne riskerar sådan för- följelse. Förbud mot utlämning enligt första stycket gäller oberoende av om det är myndigheter i den ansökande staten, eller i stat till vilken den eftersökte riskerar att vidaresändas, som är direkt ansvariga för att den eftersökte riskerar att utsättas för angiven förföljelse eller om myndigheterna i dessa stater inte bedöms kunna erbjuda tillräck- ligt skydd mot förföljelse från enskilda. 6 § Utlämning får inte beviljas, om det på grund av den efter- söktes ålder, hälsotillstånd, familjeliv eller övriga personliga förhåll- anden, av humanitära skäl vore uppenbart oskäligt att utlämna. I alla utlämningsärenden som rör den som är ska särskilt beaktas vad hänsynen till den unges hälsa och utveckling samt barnets bästa i övrigt kräver. Avser framställningen utlämning för lagföring och kan hinder mot utlämning enligt första stycket inte anses föreligga, om den efter- sökte återförs till för verkställighet här i landet av en frihets- berövande påföljd i anledning av brottet, får utlämning dock be- viljas, på villkor enligt 4 kap. 2 § 2 om att sådant återförande sker efter utlämning och lagföring i den ansökande staten. 7 § Utlämning får inte beviljas, om det framgår att den eftersökte har dömts eller riskerar att dömas utan att grundläggande krav på en rättvis rättegång är tillgodosedda. 8 § Utlämning får inte beviljas för verkställighet av en dom som meddelats utan att den eftersökte har varit personligen närvarande vid förhandling i saken inför domstol, om inte den eftersöktes rätt att försvara sig ändå kan anses ha blivit tillräckligt tillgodosedd. Utlämning får dock beviljas utan hinder av första stycket, på vill- kor enligt 4 kap. 2 § 3, att den eftersökte ska ha rätt till en förnyad förhandling i saken inför domstol, vid vilken dennes rätt att för- svara sig blir tillräckligt tillgodosedd. 9 § Utlämning får inte beviljas, om den eftersökte riskerar att ställas inför en domstol, vilken särskilt inrättats för att handlägga ett mål mot denne eller som annars inrättats för ett visst mål eller i övrigt är av extraordinärt slag. Utlämning får inte heller beviljas för verk- ställighet av en dom som meddelats av en sådan domstol. Som sådan extraordinär domstol som avses i första stycket ska inte anses domstol som inrättats med stöd från eller annan domstol i enlighet med vad regeringen tillkännagivit. 10 § Utlämning får inte beviljas, om det skulle strida mot bestäm- melser om immunitet och privilegier enligt lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall eller mot annan sådan lag. Villkor vid tidigare utlämning eller överlämnande 11 § Utlämning får inte beviljas, om den enligt 2 kap. 8 § andra stycket skulle strida mot ett villkor som har uppställts vid utlämning eller överlämnande till . Politiska och militära brott samt hänsyn till utrikes- och säkerhetspolitik 12 § Utlämning får inte beviljas, om regeringen avgett förklaring att utlämningsframställningen av hänsyn till rikets utrikes- eller säker- hetspolitik eller att den avser politiskt eller militärt brott inte ska be- viljas. Beslut om utlämning eller överlämnande till annan stat, tribunal eller internationell domstol 13 § Utlämning får inte beviljas, om den eftersökte enligt 6 kap. 9 eller 10 § ska utlämnas eller överlämnas till en annan stat eller till en tribunal eller internationell domstol. Hinder avseende viss gärning 14 § Utlämning för viss gärning får inte beviljas, om påföljd för gär- ningen skulle ha bortfallit på grund av preskription eller inte längre skulle kunna ha dömts ut enligt svensk lag, med beaktande även av rättsverkan av åtgärder som vidtagits i den ansökande staten, såvida motsvarande åtgärder hade vidtagits i inom ramen för en här pågående brottsutredning. Vid bedömningen enligt första stycket ska, lika med åtgärd som avses i 35 kap. 1 § första stycket , anses att den efter- sökte erhållit del av framställning om utlämning för brottet. Inledd förundersökning eller väckt åtal 15 § Utlämning för viss gärning får inte beviljas, om förundersök- ning har inletts eller åtal väckts i för gärningen och lagföringen därför inte bör ske i den ansökande staten, såvida inte Åklagarmyn- digheten medger det. 16 § Utlämning för viss gärning får inte beviljas, om 1.gärningen har prövats genom lagakraftvunnen dom i , 2.gärningen omfattas av nåd eller annat beslut enligt 12 kap. 9 § regeringsformen, 3.det enligt 20 kap. 7 § eller motsvarande be- stämmelse i annan lag har meddelats beslut att inte åtala för gärningen, eller 4.gärningen har prövats genom lagakraftvunnen dom i en annan stat än den ansökande staten och gärningen har begåtts i den först nämnda staten eller denna stat har tillträtt den europeiska utläm- ningskonventionen eller en överenskommelse som avses i 2 kap. 5 a § fjärde stycket eller denna stat har slutit särskilt avtal med om utlämning för brott, och a. den eftersökte har frikänts från ansvar, b. den eftersökte har förklarats skyldig till gärningen utan att påföljd har ådömts, c. ådömd påföljd har verkställts i sin helhet eller verkställigheten pågår, eller d. ådömd påföljd har bortfallit enligt lagen i den stat där domen meddelats. Första stycket 4 gäller inte i fråga om gärning, som har begåtts i den ansökande staten eller mot denna stat eller menighet eller all- män inrättning i den staten, eller brott, som avses i 2 kap. 3 § 6 eller 7 , såvida inte lagföringen har skett på begäran av den ansökande staten eller efter det att den eftersökte har utlämnats från denna stat för lagföring. Särskilda villkor för utlämning 1 § För bifall till en framställning om utlämning ska uppställas villkor, att den eftersökte får lagföras eller straffas i den ansökande staten för annan gärning, än den som omfattas av utlämningen och som begåtts före utlämningen, eller får för sådan gärning vidare- utlämnas till annan stat, endast om 1.särskilt tillstånd enligt vad som anges i 7 kap. 10 eller 11 § lämnats, 2.den eftersökte frivilligt kvarstannat i den ansökande staten efter att rättegång hållits eller utdömd påföljd verk- ställts avseende den gärning för vilken utlämning skett, 3.den eftersökte frivilligt återvänt till den ansökande staten efter att ha lämnat den, 4.den eftersökte, när det gäller ytterligare lagföring eller straff- verkställighet i den ansökande staten, enligt 5 kap. 5 § lämnat sitt medgivande till det, eller 5.den eftersökte, när detta följer av ett utlämningsavtal mellan och den ansökande staten, efter att ha utlämnats, vid dom- stol eller annan behörig rättslig myndighet i den ansökande staten, har lämnat sitt medgivande till det. 2 § För bifall till en framställning om utlämning ska i tillämpliga delar uppställas villkor, att den eftersökte 1.inte får dömas till dödsstraff, om sådant straff enligt lagstift- ningen i den ansökande staten är föreskrivet för det brott som ut- lämningen avser, eller att sådant straff inte får verkställas, såvida det har utdömts, 2.ska återföras till för verkställighet här i landet av en frihetsberövande påföljd i anledning av brottet, om det är påkallat av humanitära skäl enligt 3 kap. 6 § tredje stycket, 3.ska ha rätt till en förnyad förhandling i saken inför domstol, vid vilken dennes rätt att försvara sig blir tillräckligt tillgodosedd, om utlämningsframställningen grundar sig på en utevarodom som utgör hinder mot utlämning enligt 3 kap. 8 § första stycket, 4.om denne är svensk medborgare, ska återföras till för verkställighet här i landet av en frihetsberövande påföljd i anled- ning av brottet, såvida inte den eftersökte samtycker till att verk- ställighet i stället sker i den ansökande staten, och 5.ska återföras till efter viss rättegångs avslutande eller viss straffverkställighet enligt 7 kap. 2 § fjärde stycket. Garanti att villkor kommer att följas 3 § Utlämning får beviljas, endast om den ansökande staten lämnat tillfredsställande garantier för att de villkor som uppställs enligt 1 och 2 §§ kommer att följas. 1 § En framställning om utlämning ska göras skriftligen hos Justitie- departementet. Till framställningen ska bifogas kopia av häktningsbeslut eller dom som åberopas eller, i fall som avses i 2 kap. 2 § andra stycket, annan utredning på vilken framställningen grundas. Om det inte framgår av nämnda handlingar, bör uppgifter lämnas om 1.den eftersöktes identitet och nationalitet, 2.den brottsliga gärningen, med angivande av tid och plats för denna, en beskrivning av omständigheterna kring gärningen och den eftersöktes delaktighet i den, 3.gärningens beskaffenhet i övrigt och dess rättsliga rubricering samt tillämpliga straffbestämmelser, 4.tillämpliga bestämmelser om preskription och preskriptions- avbrott, 5.när framställningen avser utlämning för verkställighet av en frihetsberövande påföljd, huruvida dels någon del av påföljden redan har verkställts, dels denna dömts ut i en sådan utevarodom som av- ses i 2 kap. 8 §, och 6.om möjligt, andra rättsliga konsekvenser av gärningen. 2 § Om utlämningsframställningen inte avslås enligt 6 kap. 1 § andra stycket, ska denna lämnas över till . 3 § Åklagaren ska utreda om det finns förutsättningar för utläm- ning från . När den eftersökte är svensk medborgare eller under och utlämning begärs för lagföring, ska det dess- utom utredas om lagföringen kan ske i . Om det under ut- redningen framkommer omständigheter som innebär att det kan antas vara fråga om politiskt eller militärt brott ska åklagaren utan dröjs- mål informera härom. Anser åklagaren att det på annan grund kan finnas skäl för regeringen att avge process- förklaring enligt 3 kap. 12 §, ska åklagaren även informera Justitie- departementet härom utan dröjsmål. Vid utredningen tillämpas bestämmelserna om förundersökning i brottmål, om inte annat sägs i denna lag. Utredningen ska bedrivas skyndsamt. 4 § En offentlig försvarare ska förordnas, om den eftersökte begär det, är eller i övrigt bedöms vara i behov av en för- svarare. 5 § Den eftersökte ska, så snart det kan ske, tillfrågas om denne samtycker till att utlämnas och om denne medger att, utan att pröv- ning om tillstånd enligt 7 kap. 10 § 1 görs, i den ansökande staten lagföras eller straffas för gärningar, vilka har begåtts före utlämningen men inte omfattas av utlämningsframställningen. Är den eftersökte svensk medborgare ska denne vidare tillfrågas om denne samtycker till att verkställighet av en frihetsberövande påföljd sker i den an- sökande staten. Den eftersökte ska upplysas om innebörden av att samtycke och medgivande lämnas. Ett samtycke eller medgivande ska lämnas inför åklagare. En återkallelse av ett samtycke ska beaktas, om den görs innan beslut i frågan om utlämning har meddelats. En återkallelse av ett medgivande ska beaktas, om den görs innan beslut om utlämning har verkställts. När en utlämningsframställning gjorts 6 § När en framställning om utlämning gjorts och det kan antas att förutsättningar för utlämning föreligger, ska den eftersökte an- hållas av åklagaren, om det finns risk för att den eftersökte avviker eller på annat sätt undandrar sig en utlämning eller genom att undan- röja bevis eller på något annat sätt försvårar utredningen av en gärning som omfattas av utlämningsframställningen.