sou · H0B355 · 2012-08-24 00:00:00 — Bestämmelserna i 1 kap. 7 § och, som det verkar, 10 kap. 2 § YGL har dock inte ansetts kunna överföras på databaserna. Rätts- läget kan inte anses helt klarlagt i det avseendet. I NJA 2001 s. 445 konstaterade att skulle tillämpas när det var redaktionen för en periodisk skrift som drev en hemsida, trots att sändningen skedde från en server utanför . Det frivilliga grundlagsskyddet enligt 1 kap. 9 § andra stycket gäller för den som har utgivningsbevis för verksamheten. En förut- sättning är att databasöverföringarna utgår från . Grundlagarna och rättsfallet NJA 1956 s. 48 Det särskilda grundlagsskyddet i TF och YGL får i stor utsträck- ning ses som en straff- och processrättslig särreglering av tryck- och yttrandefriheten. Det kan vara värdefullt att betrakta även frågan om det territoriella tillämpningsområdet från en sådan utgångspunkt och därmed även den till synes vida tolkning av tillämpningsområdet som kommer till uttryck i rättsfallet NJA 1956 s. 48. Enligt allmän lag är grundprincipen att straffbuden i är universellt tillämpliga om inte något annat anges i de enskilda stadgandena eller i övrigt får anses framgå av sammanhanget (se Jareborg, Brotten I, 1989, s. 137 f.). Inom specialstraffrätten – t.ex. lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott – är däremot pre- sumtionen den omvända; en gärning anses brottslig endast om den förövas på svenskt territorium, om inte annat anges. En annan frågeställning är under vilka förutsättningar en svensk domstol har jurisdiktion att döma i ett visst brottmål. Den straff- rättsliga huvudregeln anges här i 2 kap. 1 § första meningen brotts- balken och innebär att den som har begått brott här i riket ska dömas enligt svensk lag och av svensk domstol. Från denna s.k. territorialitetsprincip görs det vissa undantag i 2 kap. av innebörd att svensk jurisdiktion föreligger även om ett brott har begåtts utomlands (s.k. extraterritoriell jurisdiktion). Frågan var ett brott anses begånget vid bedömningen av juris- diktionsfrågan behandlas i 2 kap. 4 § . Där anges att brott anses begånget där den brottsliga gärningen företogs, så ock där brottet fullbordades eller, vid försök, det tillämnade brottet skulle hava fullbordats. Paragrafen innehåller ingen särskild bestämmelse som tar sikte på medverkansbrott, dvs. brott där flera har medverkat. Grundtanken anses dock vara att varje medverkandes brott anses begånget där hans eller hennes gärning utfördes eller där själva huvud- brottet fullbordades. När det gäller TF och YGL är det skyddssystem som läggs fast där inte universellt utan förutsätter att vissa specifikt angivna krav för territoriell tillämplighet är uppfyllda. Det är därmed även en förutsättning för att bestämmelserna om tryck- och yttrandefrihets- brott och andra brottsstadganden (t.ex. om meddelarbrott) i grund- lagarna ska tillämpas. En viktig avgränsning av grundlagssystemet i territoriellt avse- ende framgår av 1 kap. 6 § TF. Innebörden av bestämmelsen är att ingripanden med anledning av innehållet i en tryckt skrift kan ske först sedan den är utgiven genom att ha lämnats ut till försäljning eller för spridning på annat sätt i (se prop. 1997/98:43 s. 120 f.). Detta innebär t.ex. att en skrift som ska säljas anses utgiven då den har nått en bokhandel eller tidningskiosk och där blivit tillgänglig för allmänheten. Någon verklig spridning behöver inte ha ägt rum, det avgörande är att den har gjorts tillgänglig för allmänheten. Utgivningskravet anses däremot inte uppfyllt då en skrift sänds från ett tryckeri till ett förlag för att därifrån distri- bueras till olika försäljningsställen. Om en skrift som trycks i endast ges ut i utlandet, gäller inte TF:s särskilda ansvarsbestämmelser, brottskatalog och rätte- gångsregler. I stället gäller vad som sägs i allmän lag. Det torde som regel då bli fråga om att med stöd av de principer som gäller för brotten i avgöra om svenska straffbestämmelser är tillämpliga och om det finns svensk jurisdiktion. En konsekvens av att TF inte är tillämplig är att det finns betydligt större möjligheter för att lämna internationell rättslig hjälp, t.ex. enligt lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. Frågan om hur utgivningsbegreppet ska förstås när det finns en internationell koppling aktualiserades i rättsfallet NJA 1956 s. 48. I målet hade den tilltalade distribuerat tryckta skrifter till enskilda utländska adressater från postkontor i men skrifterna hade inte i övrigt spritts här. ansåg att skrifterna hade blivit utlämnade för spridning och därmed utgivna i den mening som avses i 1 kap. 6 §. Domstolen kom till den slutsatsen med föl- jande kortfattade motivering. Med lagrummets ordalydelse synes den tolkningen vara bäst förenlig, att utgivning inom riket föreligger, så snart skriften för spridning, och alltså även i fall, då skriften spritts allenast till utlandet, och förordningens förarbeten kunna ej anses giva vid handen, att lagrummet bör tolkas annorlunda än dess lydelse närmast föranleder. Enligt uttalanden i den juridiska litteraturen får avgörandet förstås som att försändandet med post innebar att spridningen till de slutliga mottagarna av skriften därmed hade påbörjats i (se Axberger, Tryckfrihetens gränser, 1984, s. 36 f.). Utgången hade, får det antas, blivit den motsatta om hela upplagan i stället hade skickats till en distributör utomlands som där skulle ha påbörjat spridningen till allmänheten. I det fallet skulle skriften inte ha ansetts vara utgiven i och TF därmed inte tillämplig. Rättsfallet är även relevant på YGL:s område när det gäller utgivning av tekniska upptagningar, se 1 kap. 10 § YGL. Som framgår av redogörelsen för TF:s resp. YGL:s tillämpnings- område ovan avgränsas dessa i första hand med hjälp av framställ- ningens eller spridningens anknytning till . Från denna grundprincip görs undantag genom det, visserligen begränsade, skydd för meddelare och anskaffare som anges i 13 kap. 6 § andra stycket TF och motsvarande bestämmelse i 10 kap. 2 § YGL. Genom dessa bestämmelser gäller skyddet även om en skrift inte ges ut här eller om en sändning av ett radioprogram (ljudradio och tv) inte utgår från . Det har dock ansetts att skyddet förutsätter en koppling hit genom att anskaffandet eller uppgiftslämnandet sker i , även om detta inte framgår av lagtexten (SOU 2004:114 s. 142 f.). Detta s.k. korrespondentskydd har sitt ursprung i en tankegång om att ett starkt skydd för utländska korrespondenter i indirekt stärker ställningen för representanter för svenska medier i utlandet. En bestämmelse av det aktuella slaget infördes i 1949 års TF och föregicks av en skrivelse till de tryckfrihetssakkunniga från , och (se a. bet. s. 142). Man påpekade att en korre- spondent i till en svensk dagstidning hade dömts till ansvar i för innehållet i en av honom signerad artikel som hade publicerats i tidningen. I skrivelsen framhölls att rättsliga åtgärder inte kunde vidtas i mot författaren av en tidningsartikel. Det var dock, enligt skrivelsen, inte lika klart att en korrespondent i inte skulle kunna ställas till ansvar för vad som under hans namn publicerades i en tidning som gavs ut i utlandet. Vidare anfördes i skrivelsen följande. Till skydd för den svenska pressens korrespondenter i utlandet bör det göras fullt klart att en sådan lagtillämpning, som rådhusrätten i anslutit sig till, icke kan förekomma i en motsvarande situation i . Endast under denna förutsättning kunna vi kräva respekt i utlandet för vår uppfattning. I huvudsak har detta argument accepterats av lagstiftaren och ansetts motivera den nuvarande ordningen (se SOU 1947:60 s. 288, prop. 1948:230 samt prop. 1990/91:64 och 1997/98:43 s. 122). 21.3Tryck- och yttrandefrihetsberedningens betänkande SOU 2004:114 TYB:s betänkande SOU 2004:114 innehåller en omfattande genom- gång av frågan om internationellt rättsligt bistånd på TF/YGL- området. Även TYB hade i uppdrag att överväga om möjligheterna att ge internationell rättslig hjälp inom det tryck- och yttrandefrihets- rättsliga området skall utökas. Det fick dock, enligt ett uttalande från , inte bli fråga om att genom att bistå med sådan hjälp förfar på ett sätt som skulle strida mot svenska allmänna rättsprinciper (dir 2003:58). En viktig bakgrund till direktiven var den pågående utvecklingen av det internationella rättsliga samarbetet, inte minst på EU-nivå. Regeringen konstaterade att den svenska hållningen på TF/YGL- området inte alltid möts av förståelse från andra länder, bl.a. när utländska myndigheter har velat få hjälp med att ingripa mot den spridning av rasistisk propaganda som sker från . Till bilden hör att regeringen i flera fall under början av 2000- talet hade avslagit utländska ansökningar om lämnande av inter- nationell rättslig hjälp i brottmål. Besluten fattades efter yttranden från JK. Ansökningarna avsåg i första hand att svenska myndig- heter skulle förhöra personer som vistades här. Förhören skulle genomföras med anledning av utländska förundersökningar på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området. De resonemang som de olika innehavarna av (resp. ) förde i dessa ärenden fick stor betydelse för TYB:s behandling av den aktuella frågeställningen. JK yttrade sig i flera ärenden . Som ett exempel kan nämnas ett ärende som rörde en ansökan om rättslig hjälp från i (det schweiziska djur- ärendet). Där pågick en förundersökning avseende misstanke om import från ett företag i av ett videogram som innehöll sexuella handlingar med djur. Importen stred mot den schweiziska strafflagen. De schweiziska myndigheterna ville nu få hjälp med att förhöra en företrädare för den svenska exportören av videobandet. I beslutet fann JK att han saknade möjlighet att tillmötesgå (villfara) den schweiziska begäran. I motiveringen anslöt han sig till det synsätt på internationellt rättsligt bistånd som redogörs för i avsnitt 21.1.2 ovan. Det fanns, enligt yttrandet, sålunda inte stöd i TF och YGL för att lämna rättsligt bistånd om det rörde förhållanden som omfattades av grundlagarna. Han konstaterade att YGL var tillämplig eftersom den aktuella videon hade sänts med post från till (se NJA 1956 s. 48). I det läget kunde ett ingrip- ande bara ske under de förutsättningar och former som anges i YGL. JK konstaterade att skildringar av djursex inte var kriminaliserade i och att spridningen av videon inte var straffbar här. Det fanns därför inte lagliga förutsättningar att ingripa på grund av yttrandefrihetsbrott. Regeringen instämde i bedömningen att det inte fanns möjlighet att lämna rättsligt bistånd. upprepade JK sin ståndpunkt i ett antal ytterligare ärenden. Även i dessa ärenden anslöt sig regeringen till bedömningen att det inte fanns möjlighet att bevilja rättsligt bistånd. hade som JK en delvis annan tolkning av rela- tionen mellan TF/YGL och lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. I några ärenden som redogörs för i SOU 2004:114 avstyrker han visserligen ansökan om rättsligt bistånd, men på en annan grund än den som användes av föregående JK (se även JK:s ärende med dnr 5591-08-33). Tolkningen innebar att rättsligt bistånd till andra länder ofta inte kunde anses innefatta ett ingripande enligt grund- lagarna. Hjälp av det slaget kunde därför lämnas i fler situationer än vad som hade antagits tidigare. De svenska grundlagarna kunde likväl lägga hinder i vägen för att lämna rättsligt bistånd genom en tillämpning av det s.k. ordre public-undantaget i lagen om interna- tionell rättslig hjälp i brottmål (dvs. att den efterfrågade åtgärden stod i strid med svenska allmänna rättsprinciper). Regeringen ändrade dock inte uppfattning. Den vidhöll att reg- lerna i TF och YGL hindrade rättslig hjälp i situationer där JK inte skulle kunna ingripa enligt svensk rätt. 21.3.2Vissa uttalanden från beredningen TYB för ett omfattande resonemang kring frågan om internationellt rättsligt bistånd. Beredningens slutsatser kan delas in i tre delar. Den första delen rör frågan om under vilka förutsättningar rättsligt bistånd kan lämnas enligt gällande rätt. I den andra delen görs det vissa uttalanden i frågan om hur det territoriella tillämpningsområdet ska uppfattas. En tredje del avser förslag till förändringar i TF och YGL i syfte att öka möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd. Som framgått ovan har dessa förslag inte genomförts. För- slagen behandlas i avsnitt 21.3.3. Uttalanden om gällande rätt I frågan om innebörden av gällande rätt anslöt sig TYB till det synsätt som JK och regeringen hade haft i de ärenden som har nämnts ovan (se SOU 2004:114, särskilt s. 137). Detta innebar att internationellt rättsligt bistånd i princip måste anses otillåtet enligt grundlagarna om -det begärda biståndet kan anses vara ett led i ett ingripande mot missbruk av den tryck- och yttrandefrihet som grundlagarna skyddar -och ingripandet strider mot någon regel i grundlagarna som kan anses gälla för yttrandet. De bestämmelser i grundlagarna som enligt beredningen hindrade sådan rättslig hjälp är de som innehåller det s.k. repressalieförbudet, 1 kap. 3 § TF (som har getts en utsträckt innebörd i praxis och anses innebära ett generellt förbud mot ingripanden) resp. 1 kap. 4 § YGL. har det även införts särskilda bestämmelser om repressalieförbudet, se 3 kap. 4 § andra stycket TF och 2 kap. 4 § tredje stycket YGL. TYB:s inställning är att allt rättsligt bistånd i brottmål, inklusive t.ex. förhör med ett vittne eller en målsägande, är att uppfatta som ett ingripande från svenska myndigheters sida (s. 137). Ett mot- satt synsätt skulle, framhöll TYB, innebära att grundlagsskyddet endast utgjorde en garanti mot att svenska myndigheter för egen räkning vidtog åtgärder som stred mot grundlagarna. Det skulle däremot inte skydda mot att myndigheterna vidtog sådana åtgärder efter begäran om rättslig hjälp från utlandet. Beredningen avslutade resonemanget med att konstatera följande. Så långt som grundlagarna sträcker sig ger dessa alltså den tryck- och yttrandefrihet som nämns i deras inledande bestämmelser och som det ligger i svenskt intresse att upprätthålla. Detta betyder att de principer som grundlagarna bygger på får genomslag också vid internationellt rättsligt bistånd. Uttalanden om det territoriella tillämpningsområdet En utgångspunkt för TYB:s överväganden var att TF och YGL, något förenklat, skyddar tryck- och yttrandefriheten i och att dessa grundlagar inte ger något sådant konstitutionellt skydd i andra länder. Kärnan i skyddet är att tryck- och yttrandefriheten tillför- säkras i första hand svenska medborgare när det gäller rätten att uttrycka sig i -skrifter som trycks och ges ut här i landet, -radioprogram som utgår från och -tekniska upptagningar som framställs och ges ut här. I grundlagarna finns det, konstaterade beredningen, dessutom bestäm- melser som ger visst skydd åt framställningar där anknytningen till är svagare (se främst 13 kap. TF och 10 kap. YGL). Ett sådant exempel är det meddelar- och anskaffarskydd som gäller bl.a. vid lämnande av uppgifter för publicering i skrifter som inte ges ut här. TYB förde en diskussion om hur långt grundlagsskyddet i egentligen sträcker sig. I det sammanhanget diskuterade man betydelsen av att det finns en anknytning till , främst i fråga om gärningsort och den misstänktes person. Det finns här anledning att särskilt beröra två av de frågeställningar som TYB behandlade. Den första rör skyddet för situationen att någon t.ex. lämnar uppgifter för publicering i en skrift eller upptagning som inte ges ut här (13 kap. 6 § andra stycket TF och 10 kap. 2 § YGL). Bered- ningen konstaterade att bestämmelsen främst syftar till att korre- spondenter för utländska tidningar och nyhetsbyråer ska ha med- delarskydd. TYB ansåg att avsikten inte kan ha varit att bestämmelsen skulle ge skydd åt uppgiftslämnande som sker i ett annat land. För att skyddet ska bli tillämpligt skulle det alltså krävas att uppgiftsläm- nandet (eller anskaffandet) skedde i . Detta borde klargöras i grundlagarna. Effekten av den tolkningen blev, konstaterade beredningen, att internationellt rättsligt bistånd kunde lämnas om en person (svensk eller utländsk) med stadigvarande hemvist här i landet lämnade uppgifter utomlands till t.ex. en utländsk tidning. Den situationen föll alltså utanför grundlagarnas territoriella tillämpningsområde. Ett annat förhållande med koppling till grundlagarnas territori- ella tillämpningsområde som TYB berörde avsåg det ovan berörda rättsfallet NJA 1956 s. 48. Beredningen ansåg att utgången i rätts- fallet kunde te sig diskutabel om man önskar goda möjligheter att lämna internationellt rättsligt bistånd i fall då skrifter eller tekniska upptagningar sänds med post från . En ändring av rättsläget förutsatte enligt TYB ändringar i TF och YGL. Detta aktualiserade dock den helt grundläggande frågan om vad som krävs för att utgiv- ning ska anses ha skett här. Det ansågs vara ett alltför omfattande spörsmål för att kunna behandlas i det aktuella betänkandet. TYB föreslog vissa förändringar i grundlagarna i syfte att klarlägga och öka möjligheterna att lämna internationell rättslig hjälp på TF/YGL-området. Betänkandet innehåller en redogörelse för några allmänna utgångspunkter för dessa förslag. Här nedan återges ett längre avsnitt av texten i den delen. Det får anses illustrera vilka rättspolitiska överväganden som var aktuella. Innehållet i texten torde till stora delar ha relevans även för arbete med frågan. ställer sig av tradition positivt till rättslig hjälp till andra stater i både brottmål och tvistemål. Detta samarbete har stadfästs i olika internationella överenskommelser främst inom , och även inom EU. En grundinställning är därför att skall lämna bistånd i olika rättsliga angelägenheter i så stor utsträckning som anses möjligt. Vid bedömningen av vilket bistånd som skall lämnas måste dock mot intresset av det internationella samarbetet vägas motstående intressen av den typ som regelmässigt enligt överenskommelser på området kan medföra att bistånd inte ges. Som exempel på sådana situationer kan nämnas att den person som det begärda biståndet i brottmål riktar sig mot inte skulle vara straffbar i motsvarande fall i eller att lämnandet av biståndet skulle strida mot allmänna rättsprinciper här i landet. I det sistnämnda avseendet kan hänvisas till KU:s betänkande 2001/02:KU21 s. 68 som citeras i beredningens direktiv. Beträffande det rättsliga samarbetet inom EU som delvis är överstatligt och i princip direkt bindande i kan erinras om att det i samband med anslutning till EU uttalades att överlåtelse av beslutanderätt inte utan samtidig ändring av grundlag fick väsentligen rubba sådana principer som meddelarfriheten, censurförbudet, ansvarighetssystemet och andra viktiga principer i TF och YGL (bet. 1993/94:KU21 s. 25 ff.). Det är mot den angivna bakgrunden som man bör överväga i vilken utsträckning kan lämna rättsligt bistånd i fall där det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga regelsystemet i vårt land aktu- aliseras samt om det är möjligt att utöka möjligheterna till sådant bistånd. Ett förhållande som är speciellt för dessa fall är att det svenska tryck- och yttrandefrihetsrättsliga regelsystemet knappast har någon motsvarighet i andra stater. Det kan därför oftare i dessa fall, där en svensk särordning har betydelse, än i andra fall för den begärande staten te sig egendomligt att bistånd inte kan lämnas från svensk sida i situationer där andra stater inte alls skulle ha någon motsvarande invändning mot att ge bistånd. Så t.ex. kan det svenska ensamansvaret medföra att i endast någon enstaka person bland åtskilliga inblandade i ett brott kan lagföras eller kan ett visst brott straffritt begås i tryckt skrift eftersom det inte är upptaget bland tryck- och yttrandefrihetsbrotten. som det är viktigt att slå vakt om det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga skydd som TF och YGL ger i vårt land, kan därför det internationella samarbete i rättsliga angelägenheter som vill delta aktivt i utsättas för påfrestningar som beror på att andra länder har svårigheter att acceptera den svenska ordningen. Detta kan i sin tur försvåra för att få bistånd från andra länder när vi är angelägna om sådant. Internationellt samarbete av detta slag bygger på ömsesidighet, och kan alltså missgynnas av en onödigt restriktiv attityd när det är fråga om att hjälpa andra länder. I betänkandet konstaterade TYB att det inte var klarlagt att det fanns ett framträdande praktiskt behov av att öka möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd. rättsliga samarbetet kunde emellertid väntas resultera i allt fler ärenden om rättsligt bistånd. Den restriktiva praxis som hade rått byggde på en, i vissa delar, omtvistad tolkning av grundlagarna. Det var, enligt beredningen, en svaghet att denna praxis inte hade lagstöd. En grundlagsregel borde därför införas om lämnande av internationellt rättsligt bistånd. Vid utformningen av bestämmelsen fick det beaktas att beredningen hade regeringens uppdrag att överväga att öka möjligheterna att lämna sådant bistånd. Den föreslagna bestämmelsen grundade sig på ett resonemang om att alla de svenska tryck- och yttrandefrihetsrättsliga principerna inte hade samma tyngd i frågor som rörde internationellt rättsligt bistånd. Man borde, enligt beredningen, till att börja med kunna göra avkall på principen om en särskild rättegångsordning. Vid en utländsk ansökan om rättsligt bistånd som rörde TF/YGL-området skulle det således inte uppställas något krav på att frågan måste handläggas av JK som åklagare och prövas av en svensk jury (jfr 9 och 12 kap. Den aktuella utländska processordningen måste dock framstå som godtagbar, i vart fall uppfylla de krav som uppställs enligt . Det ansågs vidare möjligt att acceptera vissa avvikelser när det gällde principen om en särskild brottskatalog. Tanken var att rättsligt bistånd skulle kunna lämnas beträffande en gärning som utgjorde brott mot utländsk lag och som motsvarade – här avsågs alltså inte en total överensstämmelse mellan straffstadgandena – ett tryck- eller yttrandefrihetsbrott. Även meddelar- och anskaffar- brotten borde omfattas, bl.a. då gärningar som till följd av stadgandet i främst 7 kap. 3 § TF skulle bedömas som brott mot tystnadsplikt. TYB föreslog sålunda att följande bestämmelse skulle införas i 14 kap. Vid prövning av en begäran om internationellt rättsligt bistånd skall med lag eller brott som avses i 1 kap. 8 och 9 §§, 7 kap. 3–5 §§ samt 13 kap. 6 § jämställas motsvarande bestämmelse eller gärning i det land som begäran kommer från. Sådant rättsligt bistånd får lämnas för beivrande av brott eller utkrävande av ersättning även i annan ordning än som anges i 9 och 12 kap. Exemplar av tryckt skrift vilket skäligen kan antas äga betydelse för utredningen, får tas i beslag. Innan internationellt rättsligt bistånd lämnas skall yttrande inhämtas från Justitiekanslern. Om den gärning som ligger till grund för begäran om internationellt rättsligt bistånd motsvarar brott som anges i den lag som avses i 9 kap. 2 § andra stycket andra meningen får bistånd lämnas endast efter medgivande av regeringen. YGL skulle, enligt förslaget, innehålla en hänvisning till bestämmelsen i TF. Vidare föreslog beredningen att det skulle klargöras i grundlag- arna (13 kap. 6 § andra stycket TF och 10 kap. 2 § YGL) att en förutsättning för skyddet för anskaffande eller meddelande av uppgifter till medier som inte ges ut i är att anskaffandet eller meddelandet sker här. Beredningens slutsats var att den nya bestämmelsen och de före- slagna ändringarna skulle klargöra rättsläget och öka möjligheterna att lämna internationell rättslig hjälp. Betänkandet innehöll flera särskilda yttranden i vilka det uttryck- tes skepsis mot de föreslagna ändringarna. Den övergripande stånd- punkten i dessa var, att det inte var tillräckligt klarlagt att det fanns ett behov av att öppna upp grundlagarna för lämnande av rättslig hjälp på det sätt som föreslogs. Ett annat synsätt framfördes i ett längre yttrande av experten (s. 345 f.).