sou · H0B355d2 · 2012-08-24 00:00:00 — När ordet massmedier används i lagens följande bestämmelser ska uttrycket läsas som grundlagsskyddade massmedier. Det gäller alltså trots att begreppet massmedier har definierats i 3 § utan någon sådan begränsning. Att en kortare form används av praktiska skäl ändrar naturligtvis inte själva definitionen av begreppet. I tredje stycket anges i första meningen ytterligare en förutsätt- ning för att grundlagen ska vara tillämplig på ett yttrande; den ansvarige ska ha möjlighet att kontrollera innehållet innan det offent- liggörs. Bestämmelsen är framför allt avsedd för de allt vanligare fall där lyssnaren, tittaren eller läsaren engageras i publiceringarna. Bestämmelsen avser inte de interna kontrollmöjligheterna utan det förutsätts på samma sätt som i TF och YGL att den ansvarige organiserar verksamheten så att han eller hon kan svara för beslut om offentliggöranden som om de vore hans eller hennes egna. Bestämmelsen är framför allt avsedd för de fall där lyssnaren, tittaren eller läsaren engageras i publiceringarna. Detta är juridiskt oproblematiskt så länge den ansvarige har sista ordet och avgör vad som ska offentliggöras. Om däremot användaren direkt kan påverka innehållet genom att lägga till, ta bort eller modifiera t.ex. texten på en webbsida och den ansvarige bara kan ingripa i efterhand, gäller inte grundlagen för de yttranden som är användarens. En blogg eller webbsida och liknande mass- medier kan alltså innehålla yttranden som har ett förstärkt skydd enligt denna grundlag och sådana som faller utanför grundlagen. I det senare fallet gäller regler om ansvar. När det gäller direktsändningar av t.ex. debattprogram har pro- gramföretaget – med hjälp av bl.a. producent och programledare – en sådan kontroll att de normalt har möjlighet att undvika eventu- ella yttrandefrihetsbrott genom yttranden av de medverkande. De kan bl.a. bestämma vilka som ska bjudas in och vilka ämnen som ska diskuteras. Under sändningen kan programledaren avbryta den som är på väg att yttra sig på ett sätt som kan medföra ansvar för yttrandefrihetsbrott och även själv yttra sig på ett sådant sätt att ett yttrande som annars skulle vara brottsligt förlorar sin udd och där- med sin brottsliga karaktär. Under sådana förutsättningar får det anses att den ansvarige har möjlighet att kontrollera yttranden i sändningen före offentliggörandet. Undantaget i tredje stycket gäller således inte för den typen av direktsändningar. Det ska i detta sammanhang noteras att det enligt 8 kap. 7 § finns möjlighet att i lag föreskriva att den som framträder själv i direktsändning ska ansvara för sina yttranden. Det gäller endast för andra direktsändningar än sådana som omfattas av 1 kap. 12 § (s.k. dagshändelser). När det gäller direktsändningar av s.k. dagshändel- ser är tillämpningen av grundlagens bestämmelser begränsad enligt 1 kap. 12 §, bl.a. gäller inte bestämmelserna om ensamansvar och meddelarskydd. Det finns anledning att även här gå igenom de medier som har nämnts sist i författningskommentaren till 3 § för att ge exempel på paragrafens tillämpning i praktiken. Dagstidningar, tidskrifter och böcker som ges ut av mass- medieföretag omfattas automatiskt av grundlagen. Ges de ut av någon annan kan grundlagsskydd erhållas genom att utgivnings- bevis anskaffas eller genom att tydliga ansvarsuppgifter sätts ut. Detsamma gäller för t.ex. nättidningar, nättidskrifter, ljudböcker och e-böcker. I den mån det i de digitala medierna finns chattar, kom- mentarrutor e.d. där läsarna får lämna egna bidrag omfattas dessa enligt tredje stycket i princip inte av grundlagen. Men om de är så ordnade att de kan kontrolleras av den ansvarige innan de publi- ceras, omfattas de av grundlagen. Enligt YGL har som nämnts tidigare e-böcker och e-tidningar som finns nedladdade på t.ex. en läsplatta med möjlighet till ytter- ligare nedladdning fått särbehandlas. De kommer att omfattas av den nya yttrandefrihetsgrundlagen under förutsättning att de ges ut av ett massmedieföretag eller det finns utgivningsbevis eller ansvarsuppgifter. Att de kan ändras genom nedladdning av t.ex. nya uppgifter eller tillkommande text spelar inte någon roll så länge massmedieföretaget är utgivare, eller utgivningsbeviset eller ansvars- uppgifterna är så utformade att de omfattar även den nya versionen. Gäller de sålunda själva tidningen eller boken uppkommer inte några tillämpningsproblem. Det förutsätter dock att ändringar inte kan göras utan kontroll av den som ansvarar för tidningen resp. boken. Beträffande radio och tv uppkommer vissa komplikationer när det gäller utgivningsbegreppet. Radio och tv omfattas av auto- matiskt grundlagsskydd i den mån kanalen eller programmet ges ut av ett massmedieföretag. Men en särskild fråga är därvid hur man ska se på sådana företag som ibland svarar för rent teknisk distribution av kanaler och program (1), ibland köper program och sänder vidare under eget ansvar (2) och ibland svarar för vissa egna produktionsinsatser (3). Som har sagts tidigare bör det avgörande när det gäller frågan om utgivning i princip anses vara publicerings- beslutet och därmed kontrollen över innehållet. Ett företag som det nämnda är att betrakta som ett massmedieföretag under förut- sättning att dess huvudsakliga verksamhet består i utgivning av massmedier, varvid utgivning i enlighet med det sagda förutsätter att det rör sig om mer än enbart teknisk distribution. Och även om företaget kvalificerar sig som ett massmedieföretag är det inte säkert att grundlagen är automatiskt tillämplig. Detta fordrar ju nämligen att det är fråga om yttranden i massmedier som ges ut av massmedieföretag, vilket i sin tur betyder att det måste röra sig om sådana kanaler eller program som företaget tar ett publicerings- ansvar för (2 eller 3). Om så inte är fallet kan dock naturligtvis automatiskt grundlagsskydd föreligga för yttrandena på den grunden att ett annat massmedieföretag står för utgivningen. Och i de få fall då utgivaren är någon annan än ett massmedieföretag kan grundlagsskydd erhållas genom utgivningsbevis eller ansvarsupp- gifter. Även andra databaser som är massmedier omfattas av grund- lagen om de ges ut av massmedieföretag, om de har utgivningsbevis eller om de är försedda med ansvarsuppgifter. Det kan gälla t.ex. bloggar och hemsidor av olika slag. När det gäller ansvarsuppgifter fordras, som sagts, att uppgifterna är tydliga och att de avser ett uttryckligt ansvarstagande enligt grundlagen. Som tidigare nämnts uppkommer inte sällan det problem som avhandlas i tredje stycket – angående inlägg som inte kan kontrol- leras av den ansvarige – när det gäller just webbplatser på internet. Möjligheten att göra s.k. omodererade kommentarer är vanlig där. I den mån sådana inlägg från utomstående förekommer omfattas de inte av grundlagsskyddet. Det påverkar dock inte grundlagsskyddet för webbplatsen i övrigt. Yttranden på sociala medier på internet, t.ex. Facebook och Twitter, har normalt inte grundlagsskydd. Det beror på att ingen av förutsättningarna i första stycket är uppfylld. Ett massmedieföretag som sprider sina medier via sociala medier får dock automatiskt grundlagsskydd för yttrandena, och detsamma gäller – under förut- sättning att massmediekravet är uppfyllt, se ovan – den som skaffar sig utgivningsbevis för yttranden där eller förser dem med ansvars- uppgifter. Det står klart att inte t.ex. själva Facebook kan åtnjuta grundlagsskydd. Det beror bl.a. på att materialet till största delarna framställs och sprids av andra än massmedieföretag, och att det inte heller anges några ansvarsuppgifter eller finns något utgivnings- bevis för mediet som sådant. När det gäller filmer har vi konstaterat att de normalt är mass- medier oavsett distributionsform men att tillämpningsproblem ibland kan uppkomma beroende på om det som avses är den immaterialrättsliga produkten (filmverket) eller det fysiska eller elektroniska medium (den fysiska filmen) där filmverket är lagrat. Att båda omfattas av grundlagsskyddet om de har getts ut av ett mass- medieföretag står klart, liksom om det finns utgivningsbevis eller ansvarsuppgifter. Ett filmverk ges normalt ut av ett producent- företag. Ofta är det samma företag som ger ut filmen på dvd e.d., men det kan också vara ett annat massmedieföretag som har fått denna distributionsrätt och som i så fall ansvarar för yttranden i filmen om inte annat har överenskommits (se vidare författnings- kommentaren till 8 kap. 1 §). Är det inte ett massmedieföretag som har hand om utgivningen av en film på dvd, men finns det i stället ansvarsuppgifter på skivorna, är det dessa skivor med filmen som har grundlagsskydd. I så fall är det inte filmproduktionen som avgör frågan om ansvar utan ansvarsuppgifterna. 1 kap. 6 § Meddelarfrihet och anskaffarfrihet (1 kap. 1 § tredje stycket TF, 1 kap. 2 § YGL) 6 § Var och en får lämna uppgifter i vilket ämne som helst till före- trädare för massmedier för offentliggörande. Meddelarfriheten gäller även då uppgifter lämnas till någon som kan förväntas offentliggöra eller låta offentliggöra dem i ett massmedium. Var och en har också rätt att anskaffa uppgifter i vilket ämne som helst för sådant uppgiftslämnande eller offentliggörande. I dessa rättigheter får inga andra begränsningar göras än de som följer av denna grundlag. Paragrafen innehåller de grundläggande bestämmelserna om med- delarfriheten, dvs. friheten att lämna uppgifter för publicering i grundlagsskyddade massmedier. Denna frihet gäller, enligt första stycket första meningen, för var och en och i vilket ämne som helst. Regeln motsvarar så långt de bestämmelser som gäller enligt TF och YGL. Meddelarfriheten gäller i förhållande till det allmänna. Begrep- pet det allmänna definieras i 2 § och omfattar myndigheter och andra allmänna organ. Således kan den som lämnar ett publicerings- meddelande inte åberopa meddelarfriheten för att värja sig mot sanktioner eller ifrågasättanden från t.ex. en privat arbetsgivare eller en enskild medborgare. Genom bestämmelser i lag tillämpas dock principen om med- delarfrihet även för anställda på vissa organ som inte anses höra till det allmänna enligt den gällande definitionen. Det gäller bl.a. bolag, föreningar och stiftelser där en kommun eller ett landsting utövar ett rättsligt bestämmande inflytande. Vidare omfattas en del andra privaträttsliga organ (t.ex. arbetslöshetskassor och besiktnings- organ för fordonsprövning) i den utsträckning dessa utför förvalt- ningsuppgifter, se 2 kap. 3–4 §§ samt 13 kap. 2 § i offentlighets- och sekretesslagen och bilagan till den lagen. Meddelarfriheten är enligt ordalydelsen avsedd att omfatta alla som på ett eller annat sätt lämnar meddelanden för offentlig- görande. Den gäller sålunda både för dem som anonymt eller med namn framträder i mediet och för dem som anonymt eller offent- ligt lämnar uppgifter som direkt eller indirekt bidrar till innehållet i ett massmedium. Av det ansvarssystem som läggs fast i NYGL framgår dock att även andra som medverkar till innehållet i ett grundlagsskyddat massmedium åtnjuter ansvarsfrihet, under förut- sättning att de inte ansvarar enligt 8 kap. (jfr prop. 1975/76:204 s. 129 f.). Här avses upphovsmannen till innehållet i ett mass- medium och den som framträder i detta. Skyddet för dessa personer behandlas i 3 kap. (Anonymitetsskyddet) och i 7 kap. (Yttrandefri- hetsbrott m.m.) nedan. Den krets av personer som uppgifter får lämnas till med bibe- hållet meddelarskydd är företrädare för massmedier. Med det förstås inte bara personer som utåt representerar t.ex. en grund- lagsskyddad webbplats eller en dagstidning, utan alla som är direkt knutna till verksamheten i form av anställning och kan påverka om uppgifterna ska offentliggöras eller inte. I kretsen må även inklu- deras viss administrativ personal, t.ex. personer som hanterar den fysiska eller elektroniska posten samt receptionister som tar emot samtal. Det gäller oavsett om de är anställda av massmedieföretaget eller hos någon uppdragstagare. Regleringen inskärper betydelsen av att samtliga verksamma inom en grundlagsskyddad verksamhet, liksom personer vid företag eller enskilda som anlitas av massmedieföretaget, har god kännedom om meddelarskyddet och vad det innebär. Kretsen av företrädare får alltså också anses inkludera dem som är knutna till det grundlagsskyddade mediet exempelvis genom självständigt arbete med avsikt att slutresultatet ska publiceras i mediet. Det kan t.ex. gälla produktionsbolag, enskilda frilansjour- nalister eller debattörer som på uppdrag av ett medieföretag produ- cerar hela program eller inslag. De är att betrakta som företrädare oavsett om uppdraget gäller eller ett enskilt till- fälle. Avsikten med begreppet företrädare är att det ska omfatta i princip samma personer som enligt TF och YGL, varvid dock vissa skillnader uppkommer genom att tidigare etablerade begrepp över- ges. Förändringen torde innebära en viss utvidgning och därmed också, i detta avseende, en viss förstärkning av meddelarskyddet. Grundlagsskyddet gäller också om en uppgift överförs anonymt via post eller på elektronisk väg till t.ex. en allmän e-postadress som tillhör tidningen, radiostationen eller det grundlagsskyddade mass- medium som det annars rör sig om. Om en uppgift som är sekretessbelagd förmedlas till ett mass- medium via någon annan än den som ursprungligen anskaffade uppgifterna bryts meddelarskyddet. Det betyder bl.a. att efter- forskning får ske avseende ursprungskällan. mellanled som har förmedlat uppgifterna till någon massmedie- företrädare av meddelarskyddet. Hans eller hennes identitet får inte röjas eller efterforskas i något annat fall än om det finns stöd för det i denna grundlag. Meddelarfriheten – liksom skyddet för meddelare i form av t.ex. tystnadsplikt och efterforskningsförbud enligt 3 kap. 3 och 5 §§ – gäller även i fall då de överlämnade uppgifterna till slut inte offent- liggörs eller läggs till grund för publicering. Det avgörande är att meddelarens avsikt har varit att uppgifterna ska nå offentligheten, dvs. att de lämnas för offentliggörande. Den som lämnar meddelanden till någon som representerar ett icke grundlagsskyddat massmedium eller till någon som inte kan sägas vara företrädare (se ovan) för ett sådant massmedium omfattas i princip inte av grundlagens skydd. Detsamma gäller för den som lämnar uppgifter i något annat syfte än att dessa ska publiceras i ett grundlagsskyddat massmedium. I det sist nämnda fallet gäller detta oavsett om uppgifterna lämnas till en företrädare för massmedier eller någon annan. En särskild fråga är då vad som gäller om uppgiftslämnaren ursäktligt misstar sig om mottagarens behörighet. För att skydda godtroende meddelare mot efterforskning och repressalier föreslås att det införs en bestämmelse härom i 3 kap. Genom andra meningen i första stycket modifieras det angivna synsättet något. Där anges att meddelarfriheten gäller även då upp- gifter lämnas till någon som kan förväntas offentliggöra eller låta offentliggöra dem i ett massmedium. Meningen har betydelse för meddelarfriheten i flera avseenden. Den innebär att publiceringsmeddelanden kan lämnas straffritt även till någon som i ett senare skede avser att offentliggöra eller låta offentliggöra dem i ett massmedium. Här avses fall då mot- tagaren av informationen vid uppgiftslämnandet inte är en före- trädare för ett massmedium i det avseende som behandlas i första meningen. Det kan t.ex. gälla uppgifter som meddelas till en för- fattare inom ramen för ett pågående bokprojekt. En annan tänkbar situation är att uppgifter överlämnas till en fristående samhälls- debattör som med anledning av uppgifterna bestämmer sig för att offentliggöra dessa på en webbplats med grundlagsskydd. Meddelarfrihet enligt andra meningen förutsätter således att mot- tagaren av informationen kan förväntas offentliggöra eller låta offentliggöra denna. Detta är en annan aspekt på meddelarfriheten. Kravet får betydelse om uppgiftslämnaren misstar sig om mot- tagarens behörighet eller om det sätt på vilket informationen ska publiceras. Det kan bl.a. avse situationen då uppgifter lämnas till någon som vilseleder meddelaren om att han företräder en tidning eller något annat massmedium. Ett annat fall är då information publiceras av ett företag som inte uppfyller kraven på massmedie- företag och det aktuella massmediet därmed inte hade grundlags- skydd. Till dessa exempel bör även räknas situationen då misstag begås vid angivande av ansvarsuppgifter enligt 1 kap. 5§ första stycket 3 och grundlagsskydd för publiceringen därför inte upp- kommer. Så kan bl.a. bli fallet om man av förbiseende inte anger den ansvariges hemvist i . Bestämmelsen innebär att meddelarfrihet föreligger – även vid de brister som beskrivs i exemplen – om uppgiftslämnaren kunde förvänta sig att den överlämnade information skulle publiceras i ett grundlagsskyddat massmedium. Frågan får avgöras efter en bedöm- ning av förhållandena i det enskilda fallet. Ett påstående från med- delaren om att denne räknade med att uppgifterna skulle användas i ett grundlagsskyddat massmedium bör normalt kunna godtas om det inte framstår som orimligt med hänsyn till omständigheterna. I tveksamma fall bör stadgandet tillämpas generöst i förhållande till uppgiftslämnaren. Enligt andra stycket skyddas rätten att anskaffa information. Anskaffarfrihet innebär att uppgiftslämnaren har rätt att ta fram uppgifter i vilket ämne som helst. Anskaffandet får i princip inte leda till straffansvar eller ersättningsskyldighet, även om gärningen hade varit straffbelagd om den utfördes i ett annat sammanhang. Det bör betonas att det är själva anskaffandet som skyddas, inte alla de sätt det kan ske på (se nedan angående tredje stycket). Anskaffar- friheten gäller med samma begränsningar som har gällt enligt TF och YGL. Av tredje stycket framgår att rätten att meddela och anskaffa uppgifter får begränsas endast i enlighet med vad som sägs i grund- lagen. En sådan begränsning framgår av 13 § 6, där det sägs att om ansvar och ersättningsskyldighet som avser det sätt på vilket en uppgift eller underrättelse har anskaffats gäller vad som sägs i lag. Ett straffbart tillvägagångssätt för att anskaffa uppgifter, t.ex. genom dataintrång eller inbrott, är alltså inte straffbefriat bara för att syftet är att offentliggöra uppgifterna i ett grundlagsskyddat massmedium. Vissa andra begränsningar i meddelarfriheten och anskaffarfri- heten framgår av bestämmelserna om meddelarbrott m.m. i 7 kap. 4 och 5 §§. Begränsningarna sammanhänger med att sekretessen för vissa uppgifter anses väga tyngre än allmänhetens intresse av att få kunskap om dem (se bl.a. prop. 1975/76:204 s. 93 f.). 1 kap. 7 § Etableringsfrihet (4 kap. och 6 kap. 1–3 §§ TF, 3 kap. YGL) 7 § Var och en får etablera och driva verksamhet för framställning eller spridning av massmedier. Inga andra begränsningar i denna frihet får förekomma än de som framgår av denna grundlag. I paragrafen anges en av de grundläggande principerna för yttrande- friheten, nämligen etableringsfriheten. Paragrafen motsvarar väsent- ligen vad som gäller såvitt gäller tryckta massmedier, radio, television och s.k. tekniska upptagningar. I övrigt är etablerings- friheten väsentligen utvidgad genom att den nu grundlagsskyddas beträffande alla massmedier. Som framgår av 5 § andra meningen ska massmedier läsas som grundlagsskyddade massmedier, dvs. sådana som har getts ut av massmedieföretag, har utgivningsbevis eller är försedda med ansvarsuppgifter. Etableringsfriheten avser alltså verksamhet för framställning och spridning av sådana medier. Eftersom bestämmelsen såvitt avser etableringen av verksamheten avser en tidpunkt då grundlagsskydd ännu inte har inträtt är bestämmelsen avsedd att läsas så att etableringsfriheten även gäller för framställning och spridning av sådana massmedier som avses bli grundlagsskyddade. Etableringsfriheten uttrycks i första meningen som en rätt att etablera och driva verksamhet för framställning eller spridning av massmedier, varjämte det i andra meningen föreskrivs ett förbud mot begränsningar i denna frihet utan stöd i grundlagen. Det inne- bär som sagt väsentligen detsamma som enligt TF och YGL, varvid dock friheten knyts till de medier som omfattas av grund- lagsskyddet. För att bestämmelsen ska bli kort och tydlig har det översetts med den omständigheten att det beträffande vissa medier kan te sig språkligt egendomligt att tala om framställning och sprid- ning av mediet som sådant. Det kan gälla exempelvis beträffande radio och television. Några tillämpningssvårigheter torde inte uppkomma med anledning av denna språkliga ofullkomlighet. Med framställning avses i detta sammanhang alla led i produk- tionen av ett massmedium inkl. det mångfaldigande som ibland inryms. Det handlar t.ex. om allt arbete med produktionen av en tidning, ett radioprogram eller en ljudbok. Och vad som skyddas är alltså rätten att starta ett företag, eller någon verksamhet i annan form, för sådan produktion. Det inkluderar t.ex. rätten att inneha nödvändig utrustning. Friheten vad gäller verksamhet för framställning kan naturligtvis handla om medier på nätet och avse t.ex. produktion på webbsidor. Därvid kommer etableringsfriheten att handla om tillgången till datorer och internet, varvid sådan tillgång inte utan uttryckligt stöd i grundlagen får begränsas på ett sådant sätt att det innebär en begränsning i rätten att etablera och driva verksamhet.1 Bestämmelsen innebär en påminnelse om vilka grundläggande intressen som står på spel i en diskussion om t.ex. möjligheten att utestänga vissa personer och deras verksamhet från tillgång till nätet. Den grundlagsfästa rätten att framställa massmedier innebär t.ex. att ett näringsförbud eller den s.k. konkurskarantänen inte kan inskränka exempelvis rätten att driva ett bokförlag eller ett pro- duktionsbolag för film eller television. Men i den mån ett företag driver såväl grundlagsskyddad som annan verksamhet kan den senare förhindras på olika sätt genom vanlig lag. Självfallet innefattar etableringsfriheten såvitt gäller verksamhet för framställning en rätt att enbart etablera liksom en rätt att enbart driva en sådan verksamhet. Uttrycket etablera och driva innebär alltså inte att friheten bara omfattar rätten till en verksamhet som omfattar båda dessa moment. Det ska anmärkas att etableringsfriheten inte går så långt att den ger en grundlagsfäst rätt att utan inskränkningar i lag framställa massmedier. Detta skulle kunna komma i konflikt med t.ex. regler om miljö och arbetarskydd, eftersom lagregler om sådant i princip inte skulle kunna träffa massmedieframställning utan uttryckligt stöd i grundlagen. Att ta in ett sådant uttryckligt stöd för alla de situationer där det skulle behövas har inte bedömts möjligt. En rätt att framställa grundlagsskyddade medier har funnits enligt YGL såvitt gäller s.k. tekniska upptagningar (se 3 kap. 8 §). Man får utgå från att den bestämmelsen – trots att inga begränsningar anges vara tillåtna, och trots att inga andra begränsningar får göras i de grund- lagsskyddade rättigheterna än de som följer av YGL (1 kap. 1 § första stycket andra meningen) – inte har inneburit en rätt att framställa sådana föremål utan hänsynstagande till de lagbestämmelser som berör sådan framställning. 1 Här återstår en EU-rättslig belysning, bl.a. i fråga om bekämpande av brott på nätet. Spridning innebär ett offentliggörande eller tillhandahållande på annat sätt av ett massmedium så att allmänheten ges möjlighet att ta del av det. Det kan ske t.ex. genom att mediet lämnas ut till försäljning i detaljhandeln eller görs tillgängligt för allmänheten via internet. Friheten att etablera eller driva verksamhet för spridning av massmedier innefattar sålunda t.ex. en rätt att idka handel med böcker, tidskrifter och tidningar, liksom en rätt att starta en verk- samhet för utdelning av flygblad till hushållen.