sou · GZB335d2 · 2012-01-01 00:00:00 — Det senare vänder sig till behandlingspedagoger, socionomer, sjuksköterskor eller motsvarande (). Behovet av fördjupning och vidareutbildning efter grundutbildning till läkare, sjuksköterska och psykolog möts i olika system för senare och kompletterande yrkesmässig specialisering. Inom hälso- och sjukvårdens område finns sammanhållna specialistutbildningar för både sjuksköterskor och läkare. Sjuksköterskor finansierar vanligen själv specialistutbildningen, till exempel genom studiemedel och studielån. Det finns flera olika inriktningar, men inte mot missbruk och beroende. Sjukskö- terskors specialistutbildning i psykiatri ska dock omfatta även dessa frågor Specialistutbildning för läkare finansieras av arbetsgivaren genom särskild ST-tjänst . Den medicinska grundut- bildningen till läkare regleras av särskilt EU-direktiv (2005/36/EG). För att få påbörja specialistutbildning krävs studier med godkända resultat. Läkarnas femåriga specialiseringstjänstgöring regleras i genom allmänna råd (SOFS 2008:17). Där behandlas bland annat kvalitetsaspekter, handledningsfrågor, typer av specialiteter samt prövning och god- kännande av . Både bas-, gren- och tilläggsspecialitet kan fastställas. Totalt finns ett 60-tal läkarspecialiteter i , dock inte specialiteten beroendemedicin. Specialistutbildningen i psykiatri ska dock omfatta även missbruk och beroende, men enligt vad utredningen erfar är inslagen begränsade. har ett större antal läkarspecialiteter än övriga nordiska länder (förutom ). I ett europeiskt och internationellt perspektiv är dock variationen stor. och är exempel på länder som har ett stort antal specialiteter (2003). I några länder finns också specialitet i beroendemedicin. I pågår införandet av en sådan specialitet. För psykologer sker specialisering genom den specialistordning som antagits av (). Denna ordning omfattar en specialistutbildning i flera steg som efter examination leder till specialistbehörighet, vilken utfärdas av specialistråd. Specialistbehörighet utfärdas ännu inte inom missbruksområdet, men vissa inslag om missbruk och beroende finns inom specialiteterna klinisk psykologi och pedagogisk psykologi. Det pågår också ett arbete med att utveckla en specialistinriktning för psykologer verksamma inom missbruks- området vid . Inom område saknas överhuvudtaget system för specialistutbildning för socionomer. Det finns också ett behov att regelbundet uppdatera och utveckla kompetensen hos redan yrkesverksamma genom fortbildning. Detta behov har lyfts fram i olika sammanhang, bland annat i regeringens åtgärdsprogram för alkohol-, narkotika-, dopnings- och tobakspolitiken . Universitet och högskolor, folkhögskolor och företag tillhanda- håller olika fortbildningskurser för olika yrkesgrupper. Nedan presenteras en översikt av utbudet på högskolenivå inom miss- bruksområdet. Tabell 30.5 Fortbildningskurser på högskolenivå inom missbruksområdet Missbrukspsykologi I, II Alkohol- och droger, missbruk, GU, KI, SU, 7,5–15 Socialt arbete och drogmissbruk 3–7,5 Missbruk/beroende och 7,5–15 rehabilitering I, II Alkohol och droger i arbetslivet Behandlingspedag., droger och Allmän behörighet och två års 7,5–10 Läkemedelsassisterad behandl., Missbruk, beroende och psykisk Kompetens och utbildning SOU 2011:35 Metodkurser; t.ex. ASI, AUDIT/ 1–2,5 Not: (), (), (), Education (), (), (), (), (), (), (), (HKr), (HVä) och (). Staten har också återkommande vidtagit åtgärder för att uppdatera och utveckla kompetensen hos de yrkesverksamma inom miss- bruks- och beroendevården. Detta har ofta skett genom olika tidsbegränsade statsbidrag. Det projekt som kommuner och landsting (SKL) genomför, Kunskap till praktik, är ett aktuellt exempel på en sådan statlig satsning. Inom projektet har bland annat en kort nationell baskurs utvecklats för olika yrkeskategorier inom miss- bruks- och beroendevården (), vilken har genomförts i projektform i varje landsting. Legitimation är ett uttryck för att en yrkesutövare står under samhällets tillsyn och har godkänts för yrkesverksamhet inom det område legitimationen avser. Inom hälso- och sjukvårdsområdet har behörighetsgivande legitimering av olika yrkesgrupper skett . (SOU 1996:138) gjorde en samlad över- syn av principerna bakom legitimation och behörighet. Kom- mitténs förslag låg till grund för den lagreglering som sedan skedde. Regeringen uttalade i prop. 1997/98:109 att en behörig- hetsreglering främst motiverades av kvalitetsskäl och för att tillgodose patientsäkerheten. Det senare var ett överordnat krite- rium då det gällde om ett yrke skulle omfattas av legitimation eller inte. finns 21 olika yrken som är förknippade med skyddade yrkestitlar och legitimation inom hälso- och sjukvårds- området. prövade frågan om socionomers legitimation, men ansåg att det inte var möjligt på socialtjänst- personalens begränsade beslutsutrymme. Även senare har rege- ringen bedömt att förutsättningarna saknats för att införa legiti- mation för socionomer (prop. 2006/07:129). För att det ska vara aktuellt med legitimering krävs en förstärkning av grund- och vidareutbildningen, en utveckling av kompetenskriterier inom arbetsfältet, samt en förstärkning av forskningen inom området och tillämpning av denna i verksamhet. (SOU 2009:68) föreslog att en särskild behörighetsreglering ska införas beträffande myndighetsutövning inom barn- och ungdomsvården. Socionomexamen ska krävas för att säkra kompetens, kvalitet och rättssäkerhet i sådana arbets- uppgifter som innebär utredning, insatser och uppföljning. Vidare föreslogs införandet av en specialistutbildning på avancerad hög- skolenivå om för socialsekreterare med socionom- examen. Även Behörighetsutredning föreslog i sitt betänkandet (SOU 2010:65) att krav ska ställas i lag på socionom- examen, eller annan relevant examen på minst grundnivå i hög- skolan, för vissa arbetsuppgifter inom . Auktorisation är ett annat sätt att säkra ett visst kompetensinnehåll inom ett yrke, för en typ av befattningshavare eller för en verksamhet. auktoriserar socionomer, vilket innebär krav yrkeserfarenhet, viss dokumenterad handledning samt intyg om lämplighet för yrket från två personer. Auktorisationen har inte någon rättslig betydelse men ger signaler till omvärlden, till exempel klienter och brukare, om att den auktoriserade uppfyller en viss bedömd kompetensnivå. Inom ramen för för alkoholmottagningar () finns för behandlare av alkohol- och drogberoende (SCADB). Den typ av internationell certifiering som där rekommenderas kommer från och är godkänd i ett 20-tal länder. Certifieringen är förknippad med vissa begränsade kostnader och bedrivs enligt den svenska föreningen utan vinstintresse. Initialt erhölls visst stöd av (). Certifieringen har rätt begränsad omfattning i . Auktorisation kan också utfärdas av statliga myndigheter, men förekommer inte inom detta område. Kammarkollegiets auktorisa- tion av tolkar och översättare är ett exempel. Denna auktorisation ställer krav på ett särskilt kunskapsprov och gäller under tillsyn. Auktorisation kan även ske av verksamheter. I dessa fall ställs krav på att viss metodik, vissa arbetssätt eller viss kvalitetssäkring används. Exempel på detta är till exempel de internationella kvali- tetssystem SIS, , ISO. Nationell auktorisation på verksamhetsnivå har också diskute- rats till exempel när det gäller behandling av missbruk och beroende, företagshälsovård och behandlingshem för barn och ungdomar. Omvårdnad och stöd är grundläggande uppgifter inom missbruks- och beroendevården. Uppgifterna utförs av personal som inte sällan saknar formell utbildning. Viktiga personalgrupper är behandlingsassistenter och skötare eller motsvarande. I de fall personalen har en formell utbildning ger den inte alltid vägledning för arbetsuppgifterna. Det saknas också nationellt enhetlig utbildning för personal- gruppen ifråga. De utbildningar som finns bedrivs bland annat av folkhögskolor och varierar mycket med avseende på innehåll och kvalitet. I andra länder förekommer nationellt normerade utbild- ningar. Det finns ett behov av att utveckla kompetensen bland baspersonalen inom missbruks- och beroendevården. Detta kan ske dels genom att fortbilda redan yrkesverksamma inom vården och dels genom att ställa högre krav på utbildning för dem som avser börja arbeta i vården. Flera yrkesgrupper med utbildning på högskolenivå har centrala uppgifter inom missbruks- och beroendevården, bland annat läkare, sjuksköterskor, psykologer och socionomer. Grundutbildningarna för nämnda yrken är generella utbildningar i den meningen att de ska förbereda studenterna för yrkesverksamhet inom vidsträckta vårdområden. Utbildningsprogrammen har vanligen mycket begränsade inslag om vård och behandling av missbruk och beroende. Inslagen i de obligatoriska delarna av utbildningsprogrammen är normalt begränsade . De högskolor och universitet som valt att specialisera programmen, till exempel genom fördjupning inom missbruk och beroende, har kritiserats av för att inte uppfylla kraven på generalitet. Det är önskvärt att inslagen om missbruk och beroende utökas i grundutbildningarna till läkare, sjuksköterska, psykolog och socio- nom. Däremot begränsas möjligheterna till specialisering och för- djupning av kravet på att grundutbildningarna ska vara generella. Yrkesgrupperna inom missbruks- och beroendevården har olika möjlighet till specialistutbildning efter grundexamen. Det gäller bland annat läkare, sjuksköterskor, sjuksköterskor och socio- nomer. För läkare finns ett väl utvecklat system för specialistutbildning. Totalt finns ett 60-tal specialiteter i . Det finns inte någon specialitet i beroendemedicin. I andra länder finns dock en sådan specialitet. Även för sjuksköterskor och psykologer finns möjlighet till specialistutbildning efter grundexamen. Systemen för specialist- utbildning har organiserats på olika sätt för de två yrkesgrupperna, bland annat med avseende på villkor och inriktning. För sjuk- sköterskor finns det inte någon specialistutbildning med inriktning mot missbruk och beroende. När det gäller psykologer pågår ett arbete med att utveckla en specialistutbildning vid för psykologer verksamma inom missbruksområdet. För socionomer saknas system för specialistutbildning mot- svarande de för läkare, sjuksköterskor och psykologer. finns begränsade möjligheter till specialisering inom miss- bruksområdet. Det finns ett behov av fördjupning och vidareutbildning för yrkesverksamma med högskoleutbildning, vilket kan mötas genom utveckling av specialistutbildningar för nämnda yrkesgrupper. Legitimation och auktorisation förekommer av yrken, processer och verksamheter inom olika sektorer och områden som ett medel för att säkerställa kvalitet och stärka den enskildes ställning. Inom missbruksområdet har möjlighet att införa krav på auktorisation av vissa verksamheter diskuterats, bland annat behandling och behandlingshem. Några sådan krav har dock ännu inte prövats eller införts. I den senaste forskningspropositionen Ett lyft för forskning och innovation (prop. 2008/09:50) föreslogs betydande förstärkningar av forskningsresurserna direkt till universitet och högskolor samt av forskningsmedlen som fördelas genom forskningsrådsorganisationen. Även om lärosätena själva förfogar över och fördelar ansenliga resurser för forskning utgör forskningsrådsorganisationen en stor och allt viktigare aktör. Det betonas i propositionen att är en av världens ledande forskningsnationer med mycket höga avsättningar av forskningsresurser i relation till folkmängden. Forskningens kvali- tet och strategiska inriktning anses dock behöva förbättras, tvär- vetenskapliga perspektiv utvecklas och forskningens koppling till nyttoaspekter och kommersiella drivkrafter förstärkas. Propositionen lyfter vidare fram behovet av åtgärder för att förbättra rekrytering och arbetsvillkor inom den kliniska forsk- ningen, vilket är ett område som är av betydelse för kunskaps- utvecklingen inom bland annat missbruksområdet. Det betonas att en stark klinisk forskning är en förutsättning för en evidensbaserad och kunskapsstyrd hälso- och sjukvård och att åtgärder behövs för att inte ska tappa sin goda position. Enligt propositionen bör medel avsättas för kliniska forskarskolor. Dessutom framhålls att kvaliteten och uppföljningen ska förbättras när det gäller användningen av de regionalt fördelade forskningsmedel som staten betalar till vissa sjukvårdshuvudmän som ersättning för att de till- handahåller resurser för läkarutbildning och kliniskt forsknings- och utvecklingsarbete, de så kallade ALF-medlen. Bakgrunden till förslaget att stärka den kliniska forskningen var förslagen från Utredningen av den kliniska forskningen (dir. 2007:39) i betänkandet Världsklass! Åtgärdsplan för den kliniska forskningen (SOU 2008:7). Enligt utredningen bedrivs en stor del av den kli- niska forskningen vid olika kliniker och regionala FoU-enheter inom landstingen. De så kallade ALF-medlen är en viktig finansi- eringskälla för klinisk forskning. I betänkandet kompetens i utveckling (SOU 2007:72) från Kommunala kompetensutredningen (dir. 2006:47) framhålls att de kommunala resurserna för forskning och utveckling behöver tydliggöras och att de kan utgöra ett viktigt komplement till den statligt finansierade forskningen. Forskning med kommun och landsting som huvudman är omfattande, inte endast när det gäller klinisk forskning inom hälso- och sjukvården. Kommunernas och de lokala forsknings- och utvecklingsenheternas verksamhet riktas främst mot socialtjänst, social miljö och trygghet. Missbruksområdet har lyfts fram även i tidigare forsknings- propositioner, till exempel framhålls i propositionen Forskning för bättre liv (prop. 2004/05:80) behovet av att belysa vilken betydelse alkohol, narkotika och andra berusningsmedel har för brotts- utvecklingen. Forskningen bör uppmärksamma både individuella och samhälleliga faktorer. () fram- hålls som en viktig aktör inom detta forskningsområde. för arbetsliv och socialvetenskap (FAS) har ett samordningsansvar för socialvetenskaplig alkoholforskning och ett samordningsansvar för social- vetenskaplig narkotikaforskning. forskningsproposition föreslogs FAS inom ramen för ett totalt sett ökat anslag, avsätta till forskning inom alkohol-, narkotika- och tobaksområdet () –2012. I efter- följande budgetproposition förtydligades att medlen skulle ställas till forskningens förfogande utöver de ordinarie utlysningarna samt att de även avsåg forskning om dopning, det vill säga hela ANDT-området (prop. 2009/10:1, Utgiftsområde 9). Vidare påpekades det att har haft en stark position inom detta samlade forskningsfält, vilket kunnat ske genom samverkan mellan bland annat neurovetenskap, genetik och epidemiologi. Det framhölls också att den pågående forskningen bör vidmakthållas och att det är angeläget att FAS främjar en långsiktig uppbyggnad av en kraftfull och bred forskning inom området. Inom ramen för de övergripande satsningarna i statsbudgeten på forskning och infrastruktur inom strategiska områden avsattes vidare särskilda medel för epidemiologisk forskning vid , och (prop. 2009/10:1, Utgiftsområde 16). Även om dessa medel inte primärt avser epidemiologisk forskning inom missbruks- området bör även detta område gagnas av en allmän och långsiktig metod- och kunskapsuppbyggnad inom det epidemiologiska fältet mer generellt. Bakgrunden till att även forskningen inom missbruksområdet kommit att ta del av den generella förstärkning av forsknings- finansieringen är bland annat bedömningar och förslag i ett antal tidigare utredningar. I såväl den av riksdag och regering antagna ANDT- strategin –15 (prop. 2010/11:447) och de tidigare nationella alkohol- och narkotikapolitiska handlingsplanerna för perioden – 2010 (prop. 2005/06:30), uppmärksammas behovet av ytterligare uppföljning, forskning och statistik. Vidare framhålls att kun- skapen och statistiken om konsumtions- och skadeutvecklingen behöver utvecklas. Fördjupade kunskaper behövs om en rad alkohol- och narkotikarelaterade spörsmål, bland annat om effektiva preven- tionsmetoder och drogrelaterade kostnader för familj och samhälle. (dir. 2004:3) uppmärksammade i sitt betänkande Gränslös utmaning – alkoholpolitik i en ny tid (SOU 2005:25) behovet av att förstärka forskningen inom miss- bruksområdet som ett av flera medel för att hantera en situation där många av de traditionella medlen i svensk alkoholpolitik förlorat en stor del av sin betydelse. Nationell psykiatrisamordning (dir. 2003:133) uppmärksammade behovet av ökad kunskapsuppbyggnad. I förslaget till nationell stra- tegi för psykiatrifrågor framhålls bland annat behovet av mer kun- skap om samsjuklighet mellan missbruk eller beroende och psykisk sjukdom (SOU 2006:100). Utredningen för en kunskapsbaserad socialtjänst (dir. 2007:91) föreslog i betänkandet Evidensbaserad praktik inom – till nytta för brukaren (SOU 2008:18) förstärkta resurser för forskning om det sociala arbetets resultat, kvalitet och effektivitet. Utredningen förordade att ett särskilt forskningsprogram med inriktning mot resultat, kvalitet och effektivitet inom det sociala arbetet borde inrättas och hanteras av FAS. Finansieringen av forskning inom missbruksområdet består dels av fasta resurser hos berörda huvudmän (universitet och högskolor, kommuner och landsting, m.fl.) och dels av bidrag från i första hand några offentliga forskningsfinansiärer. Redovisningen nedan omfattar forskning inom hela ANDT-området, det vill säga utöver substanserna alkohol, narkotika och dopningsmedel, även tobak. Det finns ett ganska stort antal svenska forskningsfinansiärer inom missbruksområdet. Forskning finansieras av forskningsråd och andra statliga myndigheter, forskningsstiftelser och andra privata forskningsfinansiärer, kommuner och landsting samt näringslivet. I tabellen nedan presenteras en översiktlig bild av forskningsfinan- siärerna grupperade efter sektorstillhörighet. Tabell 31.1 Forskningsfinansiär efter sektorstillhörighet för arbetsliv och sociala frågor (FAS) ALF-medel (statliga medel via landstingen) Forskningsstiftelser och privata forskningsfinansiärer Systembolagets råd för alkoholforskning (SRA) Forskningsfinansiering inom kommuner och landsting Kommunala medel för forskning Nordiskt center för alkohol- och drogforskning, * För beskrivningar av forskningsfinansiärerna hänvisas till utredningens , drog- och missbruksområdet. Av de större svenska forskningsfinansiärerna är det i första hand för arbetsliv och sociala frågor (FAS) och () som aktivt tar ansvar för forskning inom missbruksområdet och löpande och långsiktigt beviljar medel till program, projekt och forskartjänster. Tabell 31.2 Statlig forskningsfinansiering inom missbruksområdet 2007–2009 2009 (tkr) 2008 (tkr) 2007 (tkr) a sammanställningar till för arbetsliv och sociala frågor. b för arbetsliv och sociala frågor, Socialvetenskaplig alkohol- och narkotikaforskning 2007–09, årsvis rapportering till regeringen. Uppgifterna avser totalt utbetalade medel under respektive år för stödformerna forskningsprojekt, anställningar och programstöd. c , Årsredovisning 2007, 2008 och 2009. d Muntliga uppgifter samt promemorian Redovisning av fördelning av utvecklingsmedel och informationsinsatser inom ANDT-området 2008. e för arbetsliv och sociala frågor, Socialvetenskaplig alkohol- och narkotikaforskning 2007–09, årsvis rapportering till regeringen. Uppgifterna avser totalt utbetalade medel under respektive år för stödformerna forskningsprojekt, anställningar och programstöd. f Kriminalvården, projektkataloger samt muntliga uppgifter. Avser projekt genomförda som externa uppdrag. g , uppgifter om beviljade projekt respektive, . De resurser som förfogar över avser grundläggande forskning. Fördelningen av medlen sker utifrån bedömningar av vetenskaplig excellens, snarare än utifrån samhällsintresse eller praktisk betydelse. Styrningen av forskningsmedlen grundar sig sålunda på vetenskapssamhällets egen bedömning av vad som för- tjänar stöd i termer av att vara vetenskapligt innovativt och kreativt. Tanken är att denna typ av inomvetenskapligt motiverad forskning är viktig som bas för den behovsstyrda och tillämpade forskningen, men också för att den ger praktiskt användbara resultat, om än och inte primärt som följd av en planerad process. Övriga finansiärer har i varierande grad inslag av sektorsrelevans eller förväntad praktisk nytta i bedömningarna. FAS finansiering inom missbruksområdet har för perioden –2012 stärkts i enlighet med regeringens förslag i den senaste forskningspropositionen och uppgår till 15 mil- joner kronor . Forskningsprogrammet har en bred inriktning och avser både socialvetenskaplig och medicinsk forskning. Totalt sett rapporterade FAS en finansieringsvolym på drygt 31,2 mil- joner kronor , varav avsåg långsiktigt centrum- och programstöd. Den förstärkta satsningen inom miss- bruksområdet innebar en fördubbling jämfört . Inkluderas även projekt inom andra områden uppgick finansi- eringen från FAS till projekt som primärt studerar alkohol, nar- kotika eller tobak till totalt (Social- departementet 2010). Bland FAS större satsningar återfinns bas- och projektstöd till (SoRAD) vid . Aktuella programstöd i övrigt har främst tilldelats olika institu- tioner vid . Forskningsprogrammen omfattar bland annat preventionsforskning inom klinisk neurovetenskap, tobak och graviditet inom medicin och klinisk epidemiologi samt longitudinella studier av alkohol- och cannabisbruk, livslopps- studier av riskfaktorer samt preventionsinsatser för ungdomar inom folkhälsovetenskap. Programstöd har även tilldelats för ett forskningsprogram om alkoholens inverkan på kognitiv förmåga, folkhälsa och arbetsliv med inriktning på gene- tiska faktorer och läkemedelsbehandling inom farmaceutisk bio- vetenskap samt till för longitudinella studier om tobaksvanor. Bland de pågående projekt inom missbruksområdet som finan- sieras av FAS via projektbidrag kan nämnas ett om kunskapsupp- byggnad och preventionsarbete för minskat alkohol- och narkotika- missbruk. Vidare har särskilda satsningar gjorts på olika behandlings- studier och forskning som avser barn och ungdomar. Vissa bidrag till forskning om konsumtion av alkohol återfinns bland de livs- stilsstudier inom folkhälsoområdet som får stöd. ökade FAS stödet till forskningsprojekt inom drogområdet, bland annat genom ett relativt stort projekt om kvinnor, hälsa och rus- medel inom den särskilda satsningen på kvinnors hälsa. Sammantaget är det en påtaglig översökning inom ANDT- området. inkom ansökningar motsvarande för perioden fram . De av FAS beviljade bidragen ligger på en betydligt lägre nivå. I jäm- förelse med en rad andra forskningsområden som FAS finansierar, till exempel äldre, barn och ungdom, handikapp och migration, är dock söktrycket inom missbruksområdet lägre. Notabelt är också att vissa typer av ansökningar tenderar att vara ovanliga eller av undermålig kvalitet. Det gäller till exempel studier av behandlings- effekter. FAS utlysningar och beviljningar styrs, i likhet med Vetenskaps- rådets, i hög grad av inkommande ansökningars inriktning och kvalitet. På övergripande nivå kan angelägna områden betonas, som i det aktuella fallet med en särskild tidsbegränsad förstärkning inom ANDT-området. Men den forskningsmässiga kvaliteten och den utförande miljöns förutsättningar att konkurrera vetenskapligt ska alltid vara avgörande för bidragsbeviljningen. De forskningsmedel som hanteras utanför forskningsråds- systemet och är tillgängliga för missbruksområdet är betydande. De statliga myndigheterna , , och förfogar över vissa forskningsmedel, varav en del är särskilt reserverade för missbruks- området. Volymen och formerna för fördelning varierar mellan de olika myndigheterna. ALF-medlen som staten betalar landstingen som ersättning för läkarutbildning och klinisk forsknings- och utvecklingsverksamhet uppgår till totalt (prop. 2009/10:1, Utgiftsområde 16).