sou · H0B349 · 2012-08-21 00:00:00 — 2.tolk och översättare som genomgått av regeringen eller av den förvaltningsmyndighet som regeringen bestämmer föreskriven prövning, och 3.annan tolk och översättare som yrkesmässigt anlitas i samband med straffrättsliga förfaranden. Med kommuner likställs landsting och kommunalförbund. Paragrafen reglerar när lagen om tystnadsplikt för vissa tolkar och översättare ska tillämpas. Enligt utredningens förslag ska lagen även gälla för annan tolk och översättare som yrkesmässigt anlitas i samband med straffrättsliga förfaranden. Bestämmelsen har tillkommit mot bakgrund av direktivets krav på att tolkar och översättare ska ha tystnadsplikt gällande den tolkning och översättning som tillhandahålls. När det gäller tolkar och översättare som inte är auktoriserade och som anlitas av någon annan än en myndighet, exempelvis en försvarare, saknas bestämmelser om tystnadsplikt. För att dessa tolkar också ska omfattas av tystnadsplikt när de anlitas i samband med straffrättsliga förfaranden införs därför ovannämnda bestämmelse. Tystnadsplikten gäller endast de tolkar som anlitas yrkesmässigt, vilket innebär att en anhörig eller någon på en advokatfirma som exempelvis hjälper till med tolkning vid ett möte inte träffas av tystnadsplikten. Anledningen till detta är att en sådan person inte bör åläggas det straffansvar som en tystnadsplikt för med sig. Förslaget behandlas mer utförligt i avsnitt 8.4. Vad som avses med ett straffrättsligt förfarande beskrivs i avsnitt 3.2.2. Paragrafen har även delats upp i tre olika punkter för att underlätta läsningen och tydliggöra i vilka situationer som lagen ska tillämpas. 1968:82 med förslag till lag om ändring i m.m. 1973:30 med förslag om lag om ändring i m.m. 1984/85:100, bilaga 4 med förslag till statsbudget för /86. 1985/86:80 om ny förvaltningslag. 1986/87:89 om ett reformerat tingsrättsförfarande. 1999/2000:61, Internationell rättslig hjälp i brottmål. 2000/01:92, 7 kap. . 2003/04:7, Lag om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. 2004/05:131, En modernare rättegång – reformering av processen i allmän domstol. 2004/05:163, Ny vallag. SOU 1968:27, Förvaltningslag. SOU 2003:41, Förstärkt granskning av polis och åklagare. JO 1992/93 s. 204. JO 1999/2000 s. 127. JO 2009/10 s. 72. , Rapport 2008:4, Diskriminering i rättsprocessen. , Hans, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis. En kommentar till om de mänskliga rättigheterna, 3 u, 2007. rapportserie 2010:4, Kvaliteten på tolkning i domstolar, m.m. , Per och , , Rättegång I, 8 u, 2002. m.fl., of Convention on Human Rights, 2 u, , 2008. , , Straffprocessuella tvångsmedel – när och hur får de användas?, 2 u, 2009. Riksåklagarens av strafföreläggande . , Befolkningsstatistik i sammandrag 1960- 2011. Statskontoret, Rapport 2012:2, En tolkningsfråga. Om auktorisation och åtgärder för fler och bättre tolkar. , Verksamhetsberättelse 2011. Brozicek mot , nr. 10964/84, . Cuscani mot , no. 32771/96, . mot , nr. 18913/03, . Kamasinski mot , nr. 9783/82, . Luedicke, och mot , nr. 6210/73; 6877/75; 7132/75, . NJA 1974 s. 221. NJA 1992 s. 186. NJA 1996 s. 342. NJA 2001 s. 54. , avd. 5, beslut i mål nr B 133-11. Genomförande av EU-direktivet om rätt till tolkning och översättning vid straffrättsliga En särskild utredare ska ta ställning till hur EU-direktivet om rätt till tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden ska genomföras i svensk rätt. I uppdraget ingår att analysera hur svensk rätt förhåller sig till direktivet samt bedöma behovet av författningsändringar och andra åtgärder. Utredaren ska föreslå de författningsändringar och andra åtgärder som behövs för att genomföra direktivet. Uppdraget ska redovisas . Inom EU utgör principen om ömsesidigt erkännande av domar i brottmål en hörnsten i det straffrättsliga samarbetet. Genomförandet av principen förutsätter att medlemsstaterna har förtroende för varandras straffrättsliga system. Ett sätt att öka det ömse-sidiga förtroendet är att införa gemensamma minimiregler för enskildas rättigheter vid det straffrättsliga förfarandet. Under det svenska ordförandeskapet antog rådet en resolution om en färdplan för att stärka misstänkta och tillta-lades processuella rättigheter vid straffrättsliga förfaranden. Färdplanen föreskriver ett s.k. steg-för-stegförfarande enligt vilket kommissionen ska lägga fram förslag när det gäller rätten till översättning och tolkning (åtgärd A), information om rättigheter och åtal (åtgärd B), juridisk rådgivning och rättshjälp (åtgärd C), kommunikation med släktingar, arbetsgivare och konsulära myndigheter (åtgärd D) samt särskilda skyddsåtgärder för utsatta misstänka eller tilltalade personer (åtgärd E). I färdplanen anges att om de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () utgör den gemensamma basen för skyddet av misstänk-tas och tilltalades processuella rättigheter i EU. Som ett första steg enligt färdplanen antog och rådet direktivet 2010/64/EU om rätt till tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden (EUT L 280, 26.10.2010, s. 1). Direktivet ska vara genomfört . Direktivets syfte och innehåll Direktivet syftar till att säkerställa den rätt till tolkning och översättning för misstänkta som följer av och EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna. Direktivet fastställer minimiregler och hindrar således inte att medlems-staterna erbjuder en högre skyddsnivå (artikel 8). Rättigheterna gäller vid straffrättsliga förfaranden och förfaranden för verkställighet av en europeisk arresteringsorder (artikel 1.1). Rättigheterna gäller från den tidpunkt när en misstänkt av behöriga myndigheter görs medveten om brottsmisstanken fram till dess att förfarandet avslutas (artikel 1.2). Misstänkta som inte talar eller förstår förfarandespråket ska utan dröjsmål tillhandahållas kostnadsfri tolkning inför utredande och rättsliga myndigheter, bl.a. vid polisförhör och domstolsförhandlingar (artiklarna 2 och 4). Rätten till tolkning inbegriper lämpligt stöd till misstänkta som lider av hörselnedsättning eller talsvårigheter. Om det behövs för att garantera att förfarandet går rättvist till, ska tolkning finnas tillgänglig för kommunikationen mellan den misstänkte och försvararen i direkt samband med ett förhör eller en förhandling eller i samband med en framställning som görs under förfarandet. Det ska finnas ett förfarande eller en mekanism för att kontrollera om misstänkta talar och förstår förfarandespråket och om de behöver tolk. När det är lämpligt får s.k. fjärrtolkning användas med hjälp av t.ex. videokonferens. Misstänkta ska kunna angripa beslut om att tolkning inte behövs samt kunna klaga på att tolkningens kvalitet varit otillräcklig. Misstänkta som inte förstår eller talar förfarandespråket ska inom rimlig tid tillhandahållas kostnadsfri skriftlig översättning av alla handlingar som är väsentliga för att garantera att de kan utöva sin rätt till försvar och för att garantera att förfarandet går rättvist till (artiklarna 3 och 4). Till väsentliga handlingar hör bl.a. åtal och domar. De behöriga myndigheterna beslutar om någon annan handling ska anses vara väsentlig i ett visst ärende. Vid förfaranden för verkställighet av en europeisk arresteringsorder är översättningsskyldigheten begränsad till själva arresteringsordern. Skyldigheten att översätta gäller endast avsnitt som är relevanta för att den misstänkte ska förstå vad han eller hon anklagas för. I vissa fall får en muntlig översättning eller sammanfattning tillhandahållas i stället för en skriftlig översättning. Den misstänkte får under vissa förutsättningar avsäga sig rätten till översättning. Beträffande möjligheterna att kunna angripa beslut om översättning och klaga på översättningens kvalitet gäller samma sak som för tolkning. Tolkningens och översättningens kvalitet m.m. Den tolkning och översättning som tillhandahålls ska hålla tillräckligt hög kvalitet för att garantera att förfarandet går rättvist till (artiklarna 2.8 och 3.9). Medlemsstaterna ska vidta konkreta åtgärder för att sådan hög kvalitet kan tillhandahållas (artikel 5). Vidare ska medlemsstaterna sträva efter att upprätta register över självständiga tolkar och översättare som har lämpliga kvalifikationer. I direktivet finns också föreskrifter om krav på konfidentialitet för tolkar och översättare samt utbildning av rättslig personal i tolkfrågor (artiklarna 5–7). Tolkning och översättning vid svenska brottmålsförfaranden Förhandlingar i domstol ska hållas på svenska och handlingar som ges in till eller skickas ut från domstol ska som huvudregel vara på svenska. Misstänkta och tilltalade anses i princip ha rätt till tolkning och översättning under hela brottmålsförfarandet i den utsträckning som det finns behov av det. I finns bestämmelser om vad som gäller i domstol. Det saknas uttryckliga regler om vad som gäller i fråga om tolkning och översättning under förundersökningen. Både bestämmelser och 8 § förvaltningslagen (1986:223) har dock ansetts analogt tillämpliga. En europeisk arresteringsorder som ska verkställas i ska vara skriven på svenska, danska, norska eller engelska eller vara åtföljd av en översättning till något av dessa språk (4 kap. 2 § lagen [2003:1156] om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder). Vid förfarandet gäller i övrigt vad som är föreskrivet om handläggning av brottmål (4 kap. 3 § och 5 kap. 2 § samma lag). Enligt är rätten till kostnadsfri tolkning, inbegripet översättning, en s.k. minimirättighet för misstänkta och tilltalade (artikel 6.3). Rättigheten anses omfatta alla dokument och muntliga uttalanden under förfarandet som misstänkta och tilltalade behöver förstå för att få en rättvis rättegång. Om en part, ett vittne eller någon annan som ska höras inte behärskar svenska eller är allvarligt hörsel- eller talskadad, får rätten anlita tolk (5 kap. 6 § RB). Rätten ska förordna en lämplig person för uppdraget. Tolken ska som huvudregel infinna sig i rättssalen, men s.k. fjärrtolkning kan användas under vissa förutsättningar (5 kap. 10 § RB). En tolk har rätt till skälig ersättning av allmänna medel för arbete, tidsspillan och utlägg (5 kap. 8 § RB). Även i kommunikationen mellan den misstänkte och den offentliga försvararen kan tolkning behövas. Försvararen kan då få ersättning av allmänna medel för tolk-kostnaden som ett utlägg (21 kap. 10 § RB). En domstols beslut i fråga om förordnande av tolk får överklagas, men endast i samband med överklagande av dom eller slutligt beslut (49 kap. 3 § RB). Det förhållandet att tolk inte tillhandahållits när det behövts eller att tolkningen varit undermålig kan utgöra rättegångsfel (NJA 1974 s. 221). Beslut av polismyndighet eller åklagare under en förundersökning kan som regel inte överklagas. Beslut av en åklagare kan dock bli föremål för s.k. överprövning av en högre åklagare. Handlingar som kommer in till eller skickas ut från rätten får vid behov översättas (33 kap. 9 § RB). Rätten är skyldig att översätta en handling i brottmål som ska sändas till någon som vistas i en annan EES-stat eller i och det finns anledning att anta att personen inte förstår språket i handlingen. Handlingen ska då översättas till språket i den andra staten eller till ett annat språk som personen förstår. Den som har biträtt rät-ten med översättning har rätt till skälig ersättning av allmänna medel. För sådan översättning som försvararuppdraget har krävt gäller samma regler som för tolkning (21 kap. 10 § RB). Vad som ovan anförts om möjligheterna till överklagande av beslut i fråga om tolkning får anses gälla även översättning. Tolkningens och översättningens kvalitet Tolkar och översättare kan auktoriseras av Kammarkollegiet. För att bli auktoriserad krävs bl.a. att tolken eller översättaren har fullgjort vissa kunskapsprov. En auktoriserad tolk kan få bevis om speciell kompetens som rättstolk. Kammarkollegiet för register över auktoriserade tolkar och översättare samt utövar tillsyn över dessa. Regeringen har gett Kammar-kollegiet i uppdrag att ansvara för att upprätta ett utökat register över tolkar som har genomgått en sammanhållen grundutbildning med godkänt resultat. Regeringen har även gett och Statskontoret uppdrag som, på olika sätt, behandlar frågor om kvaliteten av tolkning och översättning samt utbud av tolkar. har redovisat sitt uppdrag (DV Rapport 2010:4). Utredaren ska ta ställning till hur EU-direktivet om rätt till tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden ska genomföras i svensk rätt. I uppdraget ingår att analysera hur svensk rätt förhåller sig till direktivet samt bedöma behovet av författningsändringar och andra åtgärder. Utredaren ska föreslå de författningsändringar och andra åtgärder som behövs för att genomföra direktivet. Vid utformningen av författningsförslagen ska utredaren i möjligaste mån ansluta till systematiken i svensk rätt. Utredaren ska belysa effekter och konsekvenser för dem som berörs av förslagen. Om ett förslag kan förväntas leda till kostnadsökningar för det allmänna, ska utredaren föreslå hur dessa ska finansieras. Utredaren ska inhämta synpunkter från , , , Kammarkollegiet samt andra berörda myndigheter och organisationer. Uppdraget ska redovisas . Europeiska unionens officiella tidning L 280/1 OCH RÅDETS DIREKTIV 2010/64/EU av om rätt till tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktions sätt, särskilt artikel 82.2 andra stycket b, med beaktande av , , Republiken , , Repu bliken , Republiken , Storhertigdömet emburgs, Republiken , Republiken , Republi ken , , Republiken och Konungari ket initiativ (1), efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de natio nella parlamenten, i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och av följande skäl: (1)Unionen har satt som mål att bevara och utveckla ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Enligt ordfö randeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte i den 15–, särskilt punkt 33, bör principen om ömsesidigt erkännande av domar och andra beslut av rättsliga myndigheter bli en hörnsten i det rättsliga samarbetet på det civilrättsliga och det straffrättsliga området inom unionen, eftersom ett stärkt ömsesidigt erkännande och den nödvändiga tillnärm (1) EUT C 69, , s. 1. (2) ståndpunkt av (ännu ej of fentliggjord i EUT) och rådets beslut av . ningen av lagstiftning skulle underlätta samarbetet mellan behöriga myndigheter och det rättsliga skyddet av perso ners rättigheter. (2)antog rådet i enlighet med slut satserna från ett åtgärdsprogram för genom förande av principen om ömsesidigt erkännande av do mar i brottmål (3). I inledningen till programmet anges att ömsesidigt erkännande bör göra det möjligt att förs tärka samarbetet mellan medlemsstater, men också att förstärka skyddet av personers rättigheter. (3)Genomförandet av principen om ömsesidigt erkännande av beslut vid straffrättsliga förfaranden förutsätter att medlemsstaterna har förtroende för varandras straffrätts liga system. Omfattningen av det ömsesidiga erkännandet är i hög grad beroende av en rad parametrar, bl.a. meka nismer till skydd för misstänktas eller tilltalades rättighe ter och gemensamma minimistandarder för att underlätta tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande. (4)Ömsesidigt erkännande av beslut vid straffrättsliga för faranden kan bara fungera effektivt i en anda av tillit, där inte endast de rättsliga myndigheterna utan samtliga aktörer i den straffrättsliga processen likställer avgöran den av rättsliga myndigheter i andra medlemsstater med avgöranden som meddelas i den egna staten, vilket för utsätter förtroende inte bara för innehållet i den andra medlemsstatens bestämmelser, utan också för att de till lämpas korrekt. (5)I artikel 6 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande frihe terna (nedan kallad konventionen) och artikel 47 i Euro peiska unionens stadga om de grundläggande rättighe terna (nedan kallad stadgan) föreskrivs rätten till en rättvis rättegång. I artikel 48.2 i stadgan garanteras respekt för rätten till försvar. Detta direktiv respekterar dessa rättig heter och bör genomföras i enlighet därmed. (3) EGT C 12, , s. 10. L 280/2 Europeiska unionens officiella tidning (6)Även om samtliga medlemsstater är parter i konventio nen, har erfarenheten visat att detta inte alltid räcker för att skapa tillräckligt förtroende för andra medlemsstaters straffrättsliga system. (7)Stärkandet av det ömsesidiga förtroendet kräver ett mer enhetligt genomförande av de rättigheter och garantier som fastställs i artikel 6 i konventionen. Det kräver också att man, genom detta direktiv och andra åtgärder, inom unionen vidareutvecklar miniminormer som fastställs i konventionen och stadgan. (8)Artikel 82.2 i fördraget om Europeiska unionens funk tionssätt sörjer för fastställande av tillämpliga minimireg ler i medlemsstaterna för att underlätta det ömsesidiga erkännandet av domar och rättsliga avgöranden samt polissamarbete och rättsligt samarbete i sådana straffrätts liga frågor som har en gränsöverskridande dimension. I artikel 82.2 andra stycket b anges personers rättigheter vid det straffrättsliga förfarandet som ett av de områden på vilka minimiregler kan fastställas. (9)Gemensamma minimiregler bör leda till ökat förtroende för alla medlemsstaters straffrättsliga system, vilket i sin tur bör bidra till ett effektivare rättsligt samarbete i en anda av ömsesidigt förtroende. Sådana gemensamma mi nimiregler bör fastställas i fråga om tolkning och över sättning vid straffrättsliga förfaranden. (10)antog rådet en resolution om en färdplan för att stärka misstänktas och tilltalades proces suella rättigheter vid straffrättsliga förfaranden (1). planen föreskriver ett steg-för-stegförfarande och påkallar att åtgärder vidtas beträffande rätten till översättning och tolkning (åtgärd A), rätten till information om rättigheter och om åtalet (åtgärd B), rätten till juridisk rådgivning och rättshjälp (åtgärd C), rätten till kommunikation med släktingar, arbetsgivare och konsulära myndigheter (åt gärd D) och särskilda skyddsåtgärder för utsatta miss tänkta eller tilltalade personer (åtgärd E). (11)I Stockholmsprogrammet, som antogs , välkomnade färdplanen och in förlivade den i Stockholmsprogrammet (punkt 2.4). Eu underströk att färdplanen inte är uttöm mande genom att uppmana kommissionen att undersöka ytterligare processuella minimirättigheter för misstänkta och tilltalade och bedöma om andra frågor, till exempel oskuldspresumtionen, behöver diskuteras för att förbättra samarbetet på detta område. (1) EUT C 295, 4.12.2009, s. 1. (12)Detta direktiv avser åtgärd A i färdplanen. Det fastställer gemensamma minimiregler att tillämpa i fråga om tolk ning och översättning vid straffrättsliga förfaranden i syfte att stärka det ömsesidiga förtroendet mellan med lemsstaterna. (13)Detta direktiv drar nytta av kommissionens förslag till rådets rambeslut om rätt till tolkning och översättning i brottmål av , och kommissionens för slag till och rådets direktiv om rätt till tolkning och översättning i brottmål av . (14)Rätten till tolkning och översättning för personer som inte talar eller förstår förfarandespråket följer av artikel 6 i konventionen, såsom den har tolkats i rätts praxis från Europeiska domstolen för de mänskliga rät tigheterna. Detta direktiv främjar tillämpningen av denna rättighet i praktiken. Syftet med detta direktiv är därför att garantera misstänkta eller tilltalade personers rätt till tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden för att säkerställa dessa personers rätt till en rättvis rät tegång. (15)De rättigheter som föreskrivs i detta direktiv bör även tillämpas, såsom nödvändiga uppföljningsåtgärder, på verkställandet av en europeisk arresteringsorder (2) inom de gränser som föreskrivs av detta direktiv. De verkstäl lande medlemsstaterna bör sörja för tolkning och över sättning för den eftersökta person som inte talar eller förstår förfarandespråket, och de bör stå för kostnaderna för detta. (16)I vissa medlemsstater har en annan myndighet än en domstol som är behörig att handlägga brottmål behörig het att utdöma påföljder avseende relativt lindriga över trädelser. Detta kan exempelvis gälla trafikförseelser som begås i stor skala och som eventuellt konstateras till följd av en trafikkontroll. I sådana situationer skulle det vara orimligt att kräva att den behöriga myndigheten säker ställer samtliga rättigheter i enlighet med detta direktiv. I de fall där medlemsstaternas lagstiftning föreskriver att en påföljd för lindriga förseelser kan beslutas av en sådan myndighet, och där en sådan påföljd kan överklagas till endomstol som är behörig att handlägga brottmål, bör detta direktiv därför endast tillämpas på förfaranden vid den domstolen till följd av ett sådant överklagande. (2) Rådets rambeslut /584/RIF av om en eu ropeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna (EGT L 190, , s. 1). Europeiska unionens officiella tidning L 280/3 (17)Detta direktiv bör säkerställa att kostnadsfritt och lämp ligt språkligt stöd tillhandahålls, som möjliggör för miss tänkta eller tilltalade personer som inte talar eller förstår förfarandespråket att fullt ut utöva sin rätt till försvar, och garanterar att förfarandena går rättvist till. (18)Misstänkta eller tilltalade bör få tolkning utan dröjsmål. När det går innan tolkning tillhandahålls bör detta inte utgöra en överträdelse av kravet på att tolkning ska tillhandahållas utan dröjsmål, under förutsättning att den fördröjningen är skälig under de rådande omständig heterna. (19)Kommunikation mellan misstänkta eller tilltalade och deras försvarare bör tolkas i enlighet med detta direktiv. Misstänkta eller tilltalade bör bl.a. för sin försvarare kunna förklara sina versioner av händelserna, påpeka när de anser att ett uttalande inte är korrekt och göra sin försvarare uppmärksam på fakta som bör läggas fram till deras försvar. (20)För att kunna förbereda försvaret bör kommunikation mellan misstänkta eller tilltalade och deras försvarare i direkt samband med ett förhör eller en förhandling under förfarandena eller i samband med ett överklagande eller andra framställningar som görs under förfarandet, exem pelvis en ansökan om frigivande mot borgen, tolkas i de fall det är nödvändigt för att garantera att förfarandena går rättvist till. (21)Medlemsstaterna bör se till att det finns ett förfarande eller mekanism för att klarlägga huruvida de misstänkta eller tilltalade talar och förstår det språk som används vid det straffrättsliga förfarandet och om de behöver tolk. Ett sådant förfarande eller en sådan mekanism innebär att behörig myndighet på lämpligt sätt, t.ex. genom att de misstänkta eller tilltalade tillfrågas, klarlägger huruvida de talar och förstår det språk som används vid det straff rättsliga förfarandet och huruvida de behöver tolk. (22)Tolkning och översättning i enlighet med detta direktiv bör tillhandahållas på de misstänktas eller tilltalades mo dersmål eller ett annat språk som de talar eller förstår och som möjliggör att de fullt ut kan utöva sin rätt till försvar och garanterar att förfarandena går rättvist till. (23)Den respekt för rätten till tolkning och översättning som föreskrivs i detta direktiv bör inte äventyra någon annan processuell rättighet som fastställs i nationell rätt. (24)Medlemsstaterna bör se till att det går att kontrollera om den tolkning och översättning som tillhandahålls varit tillräcklig, när de behöriga myndigheterna uppmärksam mas på problem i specifika fall. (25)De misstänkta eller tilltalade eller den person som är föremål för förfaranden som gäller verkställighet av en europeisk arresteringsorder bör ha rätt att angripa beslut om att det inte finns något behov av tolkning, i enlighet med de förfaranden som fastställs i nationell rätt.