sou · GZB38 · 2012-01-01 00:00:00 — Utgångs- punkten ska vara att det ska råda lika villkor mellan kommunala och fristående skolor. Vad säger bestämmelserna? För varje elev som genomgår utbildning på nationellt program i en bidragsberättigad fristående gymnasieskola ska bidrag lämnas av hem- Studier i annan kommuns eller fristående gymnasiesärskola Bidraget består av ett grundbelopp och i vissa fall av ett tilläggsbelopp.25 Grundbeloppet ska enligt nya skollagen (2010:800) avse ersätt- ning för undervisning, lärverktyg (f.n. läromedel och utrustning), elevhälsa (f.n. elevvård och skolhälsovård), måltider, administra- tion, mervärdesskatt och lokalkostnader. För utbildning på sådana program och nationella inriktningar som hemkommunen erbjuder ska grundbeloppet bestämmas efter samma grunder som kommu- nen tillämpar vid fördelning av resurser till det programmet eller den inriktningen. För utbildning på särskilda varianter och för riks- rekryterande utbildning där fattat beslut om av- vikelser från struktur, innehåll och examensmål ska hemkommunen betala det grundbelopp som har beslutats av . Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om det grundbelopp som hemkommunen ska betala om eleven antagits till en utbildning som kommunen inte erbjuder i sin gymnasieskola26. När meddelar föreskrif- ter om bidragsbeloppens storlek enligt riksprislistan ska berörda kom- muners budgeterade bidragsbelopp för ligga till grund för bidragsbeloppen.27 Tilläggsbelopp ska lämnas för elever som har ett omfattande behov av särskilt stöd eller ska erbjudas modersmålsundervisning. Hemkommunen är inte skyldig att betala tilläggsbelopp för en elev som är i behov av särskilt stöd, om betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter uppstår för kommunen. För introduktionsprogrammen preparandutbildning respektive programinriktat individuellt val finns särskilda regler om ersättning från hemkommunen till de fristående skolan28. För yrkesintroduk- tion, individuellt alternativ respektive språkintroduktion gäller att huvudmannen för den fristående gymnasieskolan bara är skyldig att ta emot en elev om elevens hemkommun har kommit överens med den fristående skolan om det bidrag som kommunen ska betala till huvudmannen för utbildningen. Hur en sådan överenskommelse ska se ut är en fråga mellan kommunen och huvudmannen. För en bidragsberättigad fristående gymnasiesärskola gäller att hem- kommunen ska lämna bidrag för varje elev vid skolenheten. 2516 kap. 52–55 §§ skollagen (2010:800). 2616 kap. 55 § tredje stycket skollagen (2010:800). 2714 kap. 9 § tredje stycket gymnasieförordningen (2010:2039). 2817 kap. 31–36 §§ skollagen (2010:800). Studier i annan kommuns eller fristående gymnasiesärskola get består enligt nya skollagen av ett grundbelopp och ett tilläggs- belopp på motsvarande sätt som för gymnasiesärskolan.29 Grundbeloppet ska liksom för gymnasieskolan avse ersättning för undervisning, lärverktyg, elevhälsa, måltider, administration, mer- värdesskatt och lokalkostnader. Grundbeloppet ska bestämmas efter samma grunder som kommunen tillämpar vid fördelning av resurser till utbildning i gymnasiesärskola som kommunen erbju- der. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om det grundbelopp som elevens hemkom- mun ska betala, om kommunen inte erbjuder utbildning i gym- nasiesärskolan. Tilläggsbelopp ska liksom för gymnasieskolan lämnas för elever som har ett omfattande behov av särskilt stöd eller ska erbjudas modersmålsundervisning. Hemkommunen är inte skyldig att betala tilläggsbelopp för en elev i behov av särskilt stöd om betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter uppstår för kommu- nen. Bakomliggande utredning och författningsarbete Systemet för ersättning till fristående skolor är en konsekvens av att frågan utretts. Utredarens förslag och bedömningar redovisades i betänkandet Bidrag på lika villkor. Delbetänkande om villkoren för fristående skolor (SOU 2008:8). Regeringen lämnade i prop. 2008/09:171 Offentliga bidrag på lika villkor förslag i stort sett i enlighet med utredarens förslag, vilket sedan beslutades av och infördes i skollag och förordning. När det gäller frågan om ersättningen till fristående gymnasie- särskolor ansåg utredaren att även om elevantalet är lågt i dessa så visar statistiken att den kommunala gymnasiesärskolan har en så- dan omfattning och spridning att det får antas att det finns under- lag för de flesta kommuner att göra jämförelser med kostnaderna för den egna verksamheten när bidraget ska bestämmas. Utredaren bedömde också att det ofta finns en kärna av gemensamt utbild- ningsinnehåll även i de program som starkt präglas av en individuell utformning och att detta underlättar jämförelser av kostnader. Utredaren ansåg mot denna bakgrund att det finns ett tillräckligt underlag för att kunna tillämpa likabehandlingsprincipen, inte bara 29 19 kap. 25–27 §§ skollagen (2010:800). Studier i annan kommuns eller fristående gymnasiesärskola för nationella program i gymnasiesärskolan, utan även för individ- uella program i gymnasiesärskolan. Utredaren ansåg också att bidraget alltid ska grunda sig på en jämförelse med kommunens resursfördelning till gymnasiesärskolan om kommunen erbjuder gymnasiesärskola i någon form. Kom- munen ska då sträva efter att finna så jämförbara utbildningar som möjligt. Om exempelvis både kommunen och en fristående gym- nasiesärskola anordnar ett estetiskt program är det kommunens kostnader för det programmet som ska ligga till grund för bidraget. I annat fall får jämförelsen göras med ett annat program. Mot- svarande ansträngningar bör enligt utredaren göras för att hitta så jämförbara förhållanden som möjligt även beträffande special- utformade och individuella program. Efter att grundbidraget har bestämts ska det enligt utredaren åligga kommunen att bedöma kostnaderna för elevens eventuella behov av särskilt stöd. När det gäller frågan om hur bidraget ska bestämmas om elev- ens hemkommun inte erbjuder utbildning i gymnasiesärskola som kan användas som jämförelseobjekt ansåg utredaren att på regeringens uppdrag ska fastställa ett grundbelopp som baserar sig på den genomsnittliga kostnaden för en utbildningsplats i gymnasiesärskolan i . Utredaren analyserade inte hur kostnaderna kan skilja sig mellan olika program i gymnasiesärskolan och vilka konsekvenser det kan få för hemkommunen respektive den fristående skolan att grund- beloppet fastställs utifrån en genomsnittlig programkostnad. Det framgår dock att den enskilde elevens särskilda behov ska tillgodo- ses genom ett särskilt tillägg. För att kunna bedöma konsekvenserna av att bestämmelserna inte särskiljer ersättningen för olika program i gymnasiesärskolan har utredningen samlat in uppgifter om budgeterade grundbelopp för olika program från kommuner som har gymnasiesärskoleutbild- ning. Flertalet kommuner skiljer inte på gymnasiesärskolans olika program i sin budgetering , varför det varit svårt att få in dessa uppgifter. Att kommunerna inte differentierar mellan de olika pro- grammen innebär dock inte att alla program kostar lika mycket per plats. Fördelningen av resurser på olika program sker i stället ofta på nästa nivå, dvs. Studier i annan kommuns eller fristående gymnasiesärskola För utredningen innebär frånvaron av fördelade budgeterade grundbelopp att underlaget för utredningens bedömningar och för- slag blir begränsat. Av 170 kommuner med gymnasiesärskola har vi endast fått svar från 57. Av dessa har 43 fördelat det budgeterade grundbeloppet med hänsyn till att kostnaderna skiljer sig mellan olika program. Enligt det insamlade underlaget varierar 2010 det genomsnittliga grundbeloppet per program från som lägst per elev och år på ett specialutformat program till per elev och år för verksamhetsträning inom ett individuellt program, i båda fallen inkl måltider. Av tabell 6.1 framgår det genomsnittliga budgeterade grund- beloppet per program, dock har det lägsta och det högsta beloppet per program undantagits. Detta då det generellt finns anledning att vara tveksam till både extremt låga och extremt höga budgeterade grundbelopp. När det gäller de extremt höga går det t.ex. inte att utesluta att några kommuner lagt med poster som borde ligga med i tilläggsbeloppet, dvs. det belopp som ska lämnas för elever med omfattande särskilda behov eller som ska erbjudas modersmåls- undervisning. När det gäller de lägsta budgeterade grundbeloppen finns anledning att ifrågasätta om det verkligen handlar om gym- nasiesärskoleutbildning. Tabell 6.1 Grundbelopp , kronor per elev och år inkl måltider Estetiskt (ES) Fordon (FP) Handels- och administration (HP) Hantverk (HV) Hotell- och restaurang (HR) Industri (IP) Medie (MP) Naturbruk (NP) Not: Uppgifterna har avrundats till jämna hundratal kronor. För varje program har lägsta och högsta värde undan- tagits vid beräkningarna. Studier i annan kommuns eller fristående gymnasiesärskola Det finns ändå anledning att vara mycket försiktig vid tolkningen av tabellen. Även om anvisningarna till hur uppgifterna ska lämnas har varit desamma som när samlar in motsvarande upp- gifter för gymnasieskolan är kvaliteten på uppgifterna troligen inte hög, helt enkelt för att kommunerna inte är vana att lämna upp- gifter för gymnasiesärskolan på detta vis. I vissa fall är det ju också få värden som redovisats. Variationen i antalet värden per program beror på att få kommuner erbjuder samtliga eller ens särskilt många program. Många kommuner erbjuder i stället väldigt få program. Dessutom är vissa program vanliga medan andra är mindre vanliga. Trots de svagheter underlaget uppvisar går det att dra vissa för- siktiga slutsatser, t.ex. att de budgeterade grundbeloppen varierar mycket mellan olika kommuner. Därutöver framgår att det finns stora skillnader mellan de olika programmens genomsnittliga grund- belopp. Störst är skillnaden mellan å ena sidan verksamhetsträn- ingen inom det individuella programmet och å andra sidan de natio- nella programmen. Skillnaden är även stor mellan yrkesträningen och de nationella programmen. Även mellan de nationella program- men finns dock skillnader där fordonsprogrammet, hantverkspro- grammet, naturbruksprogrammet och i någon mån industripro- grammet har högre budgeterade grundbelopp än övriga program. Förslag till mer likvärdiga bestämmelser om ersättningen till fristående gymnasiesärskolor I huvuddrag överensstämmer bestämmelserna för ersättning från elevens hemkommun till fristående gymnasieskolor respektive fri- stående gymnasiesärskolor. Det finns dock en väsentlig skillnad. För gymnasieskolan tar bestämmelserna hänsyn till att kostnaderna varierar för olika program. Det gäller inte för gymnasiesärskolan. Ett argument till nuvarande ordning för gymnasiesärskolan kan vara att gymnasiesärskolan är en så begränsad verksamhet jämfört med gymnasieskolan och att det gör det svårt att få fram tillräckligt stabila underlag för att differentiera mellan olika program. Argu- ment för en ökad differentiering är emellertid att ersättningen till de fristående skolorna skulle bli mer relevant. Som det är kan en fristående gymnasiesärskola som tar emot en elev på ett dyrt program få en ersättning som svarar mot ett billigt, och vice versa. Detta då grundbeloppet ska bestämmas efter samma grunder som kommunen tillämpar vid fördelning av resurser till utbildning i Studier i annan kommuns eller fristående gymnasiesärskola gymnasiesärskola som kommunen erbjuder och att denna inte med nödvändighet är jämförbar med det program som ersättningen ska utgå för. Konsekvensen av att inte heller riksprislistan differen- tierar mellan olika program för gymnasiesärskolan kan slå lika fel. Det är viktigt både att kommunen får betala en rimlig ersättning för en elev som valt att gå på en fristående gymnasiesärskola och att den fristående gymnasiesärskolan får en rimlig ersättning för ele- ven. Det senare har påpekat i skrivelse till utbildningsministern . Konsekvenserna av nuvarande bestämmelser har också påtalats för utredningen av en fristående skola som har råkat ut för att ersättningen för en elev med om- fattande behov på ett individuellt program motsvarar den hem- kommunen har för elever på nationella program. Ärendet har liksom flera andra överklagats till förvaltningsdomstol. Jag menar att det trots de metodmässiga svårigheter som redo- visats ovan måste gå att komma längre än när det gäller att differentiera den ersättning som ska betalas för en elev i gymnasie- särskolan med hänsyn till program. Jag föreslår att ersättningen för en elev som mottagits till en utbildning vid en fristående gymnasie- särskola även fortsatt ska bestå av ett grundbelopp och vid behov ett tilläggsbelopp. Grundbeloppet ska i första hand bestämmas på samma grunder som hemkommunen tillämpar vid fördelning av resurser till det aktuella programmet eller ett jämförbart program. ska ges i uppdrag att fastställa vilka program som är jämförbara. I praktiken kan indelningen förväntas följa rikspris- listan (se nedan). Med en sådan modell kommer inte grund- beloppet längre kunna bestämmas utifrån program som skiljer sig väsentligt kostnadsmässigt från det program som eleven har mot- tagits på. Jag föreslår vidare att riksprislistan, som ska användas för att fastställa grundbeloppet i de fall kommunen inte har utbildning på programmet eller ett motsvarande program, ska differentieras med hänsyn till skillnader i programkostnad. Underlaget är dock för begränsat och skillnaderna i grundbelopp i många fall för små för att det ska vara motiverat att fastställa ett belopp för varje program. Jag föreslår i stället att ges i uppdrag att fastställa en riksprislista för gymnasiesärskolan bestående av ett begränsat antal kategorier av program. Med utgångspunkt från den bräckliga statistik som redovisats ovan är det rimligt att tänka sig att den framtida gymnasiesärskolan kan indelas i följande programkategorier: Studier i annan kommuns eller fristående gymnasiesärskola 1.Administration, handel och varuhantering; Skapande verksam- het; Hotell, restaurang och bageri; Hälsa, vård och omsorg samt Samhälle och språk 2.Bygg, fastighet och anläggning; Fordonsvård och transport samt Hantverk och produktion 3.Skog, mark och djur Eventuellt kan Skog, mark och djur föras till grupp 2. Till skillnad från vad som gäller för gymnasieskolans introduk- tionsprogram utgör det föreslagna träningsprogrammet en kate- gori. Detta då reglerna om mottagande till fristående gymnasie- särskolor inte skiljer mellan olika typer av program på det sätt som gäller för viss utbildning inom gymnasieskolan. Slutligt ställningstagande till antalet kategorier samt till inord- ningen av program i de olika kategorierna bör fattas av efter att myndigheten samlat in ett fullständigt och kvalitetssäkrat underlag från samtliga berörda kommuner. De föreslagna förändringarna vad gäller fastställande av grund- belopp för ersättning till fristående gymnasiesärskolor är enligt min bedömning angelägna. Det vore därför önskvärt om de kunde genomföras så snart det är möjligt, helst . Genom- förandet bör inte behöva avvakta introduktionen av den nya gym- nasiesärskolan som tidigast kan ske . Tilläggsbelopp ska fastställas på samma grunder som . Eftersom det handlar om kostnader knutna till individen måste ersättningen fastställas för varje elev. 6.5Ekonomiska villkor för eleven Förslag: Hemkommunen ska lämna ekonomiskt bidrag för en elev som behöver inackordering om eleven tagits emot i första hand till en utbildning i gymnasiesärskola med offentlig huvud- man, ett inackorderingsbidrag. En elev som är mottagen vid en fristående gymnasiesärskola ska ha möjlighet att ansöka om inackorderingstillägg från CSN. Studier i annan kommuns eller fristående gymnasiesärskola Bestämmelsen i den nya skollagen (2010:800) om rätt till skolskjuts på studieorten för en elev som med hänsyn till sina personliga förhållanden har särskilda skäl att gå i en annan kom- muns gymnasiesärskola och måste övernatta i den ska gälla även övriga elever som tas emot i första hand i en annan kommun om eleven måste övernatta i denna. Den anordnande kommunens kostnader ska ersättas av hemkommunen. Ett kompletterande system för bidrag till boende och resor till och från studieorten utreds i syfte att elever i gymnasie- särskolan ska kunna göra val av utbildning på likvärdiga grunder som elever i gymnasieskolan. Bedömning: Onödiga skillnader i bidragssystemet mellan elever i gymnasieskolan och gymnasiesärskolan bör undvikas. Elever i gymnasiesärskolan bör därför på lika villkor omfattas av de generella stöd som gäller för andra elever på gymnasial nivå. Behov av ekonomiskt stöd som beror på elevens funktionshin- der bör betraktas skilt från det generella stödet. Förslagen i betänkandet Brist på brådska (SOU 2008:102) bör därför skyndsamt genomföras så att t.ex. den aktivitets- ersättning som finns vid förlängd skolgång avvecklas samt att det förlängda barnbidraget till elever i gymnasiesärskolan er- sätts med studiehjälp på samma grunder som för ungdomar utan funktionsnedsättning. Utredningen ska beskriva och analysera regleringen av de ekono- miska förutsättningarna för elevers deltagande i studier i en annan kommuns gymnasiesärskola eller i motsvarande utbildning i fri- stående gymnasiesärskola och göra en samlad bedömning av om det finns behov av förändringar i regelverket för att elevernas reella valfrihet ska öka. Hänsyn ska tas till de bestämmelser som finns i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). Det är angeläget att de ekonomiska förutsättningarna för ele- verna blir mer jämförbara mellan skolformerna. Annars blir rätten att välja program och inriktning ett slag i luften. För att detta ska uppnås behövas åtgärder som undanröjer onödiga skillnader mellan gymnasieskolan och gymnasiesärskolan. I vissa fall kan särskilda ersättningar eller stöd vara en förutsättning för att eleverna ska ha likvärdiga förutsättningar att välja utbildning. Studier i annan kommuns eller fristående gymnasiesärskola 6.5.1Vad gäller med nuvarande bestämmelser? Bidragsformerna skiljer sig mellan skolformerna både vad gäller bidraget till eleven i form av studiebidrag eller förlängt barnbidrag m.m. samt det stöd som ges för boende och resor. Studiebidrag och förlängt barnbidrag För en elev i gymnasieskolan utgår ett studiebidrag som betalas ut av ()30. För ett läsår utgår . Studie- bidraget får lämnas från och med kvartalet närmast efter det kvartal då den studerande fyller . Studiebidrag lämnas längst till och med det första kalenderhalvåret det år då den studerande fyller . Studiebidraget ingår i studiehjälpen som regleras i studiestöds- lagen (1999:1395) och studiestödsförordningen (2000:655). Studie- hjälpen består även av ett behovsprövat extra tillägg som kan ges om familjen har en inkomst som är lägre än före skatt för perioden till påföljande år. Eleven ska vara under för att kunna få det extra tillägget som utgår med 285, . Studiebidrag och extra tillägg får bara lämnas för heltidsstudier. CSN har meddelat föreskrifter om vad som avses med heltids- studier samt vika undantag som får göras och om att studieoför- måga på grund av sjukdom måste styrkas. Av föreskrifterna fram- går att skolan ska lämna uppgifter till CSN om elever som har annan studietakt än heltid och elever som har varit frånvarande av annat skäl än sjukdom, tillfällig vård av barn eller ledighet för vård av närstående. CSN omprövar rätten till studiehjälp efter kommunicering med eleven och elevens vårdnadshavare. Det kan vid kommuniceringen komma fram skäl som gör att eleven får behålla studiehjälpen trots att eleven har haft så omfattande frånvaro att han eller hon inte är att betrakta som heltidsstuderande. Om sådana skäl inte framkom- mer, kan CSN fatta beslut om att stoppa vidare utbetalning av studiehjälp och återkräva redan utbetalt belopp. CSN:s beslut i ärenden om studiehjälp kan överklagas till 30 2 kap. 3 och 7 §§ studiestödslagen (1999:1395), 2 kap. 6 a § och 9–14 §§ studiehjälps- förordningen (2000:655) samt Centrala föreskrifter och allmänna råd (CSNFS 2001:6) om studiehjälp. Studier i annan kommuns eller fristående gymnasiesärskola för studiestöd (ÖKS). Den praxis som har utvecklats av nämnden i ärenden om rätt till studiehjälp innebär att om en elevs frånvaro utan giltig anledning uppgår till av undervisnings- tiden, anses eleven inte vara heltidsstuderande. En elev i gymnasiesärskolan har i stället enligt lagen (1986:378) om förlängt barnbidrag rätt till förlängt barnbidrag från och med kvar- talet efter att eleven fyllt 16 år31. Bidraget, som betalas ut av För- säkringskassan, lämnas till och med den månad eleven slutför utbildningen eller avbryter studierna. Bidragets storlek är för när- varande . En elev som på grund av funktionshinder ännu inte har avslutat utbildning på grundskolenivå eller gymnasial nivå vid ingången av juli månad det år då han eller hon fyller har dessutom enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring rätt till hel aktivitetsersätt- ning skolgången varar32. I allmänhet får eleven vid förlängd skolgång aktivitetsersättning i form av garantiersättning. Storleken på garantiersättningen beror på personens ålder. För när- varande utgår i hel garantiersättning. Utslaget innebär det mellan 7 490 och . Ersättningen utbetalas av . Boende och resor m.m. För en elev som behöver inackordering på grund av utbildning i gymnasieskolan ska hemkommunen lämna ekonomiskt bidrag, om eleven tagits emot i första hand till en utbildning i en gymnasie- skola med offentlig huvudman33. Inackorderingsbidraget ska avse boende, fördyrat uppehälle och resor till och från hemmet och lämnas med lägst 1/30 av prisbasbeloppet för varje hel kalender- månad som eleven bor inackorderad, . Kommunen är däremot inte skyldig att lämna inackor- deringsbidrag till en elev som mottagits i andra hand. En elev som väljer att gå på ett introduktionsprogram i en annan kommun än hemkommunen kan också få inackorderingsbidrag. Det förutsätter dock att hemkommunen och skolkommunen är överens om att eleven ska få sin utbildning i den aktuella kommu- 312–3 §§ och 6 § lagen (1986:378) om förlängt barnbidrag i vissa fall. 327 kap. 7 § och 9 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring. 3315 kap. 32 § skollagen (2010:800). Studier i annan kommuns eller fristående gymnasiesärskola Det finns ingen rätt för eleven att bli mottagen på ett intro- duktionsprogram i annan kommun. Bestämmelserna om kommunalt inackorderingsbidrag gäller inte för en elev som studerar i en fristående gymnasieskola. Denne kan i stället vid behov söka inackorderingstillägg hos Centrala studie- stödsnämnden (CSN)34. Inackorderingstillägget är en del av studie- hjälpen. För att en elev som går på en fristående gymnasieskola ska kunna få inackorderingstillägg krävs t.ex. -att eleven har sökt ett program och nationell inriktning som inte finns på hemorten, -att eleven sökt ett program som saknar nationell inriktning men det är uppenbart att utbildningen ändå leder mot ett helt annat yrke jämfört med motsvarande program på hemorten, -att eleven sökt men inte blivit antagen till utbildningen på sin hemort eller att eleven på grund av lång restid skulle ha behövt vara inackorderad även om denne studerat på sin hemort, eller -att det finns särskilda skäl. Inackorderingstillägget från CSN kan utbetalas under ett läsår. lämnades 1 190 – , beroende på avståndet mellan föräldrahemmet och skolan.35 Enligt lagen (1991:1110) om kommunernas skyldighet att svara för vissa elevresor ska den kommun som är elevens hemkommun ansvara för kostnader för dagliga resor mellan bostaden och skolan för en elev som har rätt till studiehjälp enligt studiestödslagen36. Det gäller således för såväl kommunala som fristående gymnasie- särskolor. Ansvaret gäller för sådana resor där färdvägen är . Kommunen är inte skyldig att ge en högre ersättning än vad som motsvarar 1/30 av basbeloppet, 1 425