sou · H0B334d2 · 2012-06-05 00:00:00 — Enligt en kartläggning av frivårdspåföljderna som Brå publicerat 2010 bestäms kontaktfrekvensen vanligen till en gång , för att sedan glesas ut till en gång varannan vecka.4 Skyldigheten för den dömde att hålla kontakt med övervakaren ger övervakaren möjlighet att kontrollera att den dömde upprätthåller det allmänna skötsamhetskravet och de eventuella föreskrifter som gäller för verkställigheten. Under övervakningen kan den dömde erbjudas motiverande och stödjande samtal med övervakaren. Kriminalvården kan dessutom, 4 Frivården i – en kartläggning, 2010:10. Se närmare om kontakt- frekvensen i avsnitt 11.6.2 nedan. Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse som beskrivits i avsnitt 11.2.1 ovan, hjälpa den dömde att få kon- takt med andra myndigheter, som t.ex. arbetsförmedling, socialtjänst, beroendemottagning och psykiatrimottagning. Därutöver kan den dömde – antingen på frivillig väg eller genom att en sådan skyldig- het föreskrivits i domen eller senare av övervakningsnämnd – delta i av Kriminalvården bedriven programverksamhet. Syftet med dessa åtgärder är att minska risken för att den dömde återfaller i brott. I nuvarande påföljdssystem har övervakningen således dels en kon- trollerande funktion, dels en stödjande och hjälpande funktion. Att ställas under övervakning innebär därutöver i någon mån en frihetsförlust eller i vart fall en frihetsinskränkning för den dömde, genom att denne åläggs att hålla kontakt med övervakaren i viss utsträckning. Övervakningen kan därmed även sägas ha en repressiv funktion. Denna funktion är begränsad inom dagens skyddstillsyn, men den skulle kunna utvecklas i ett system där övervakning och kontroll får utgöra en tilläggssanktion vid villkorligt fängelse. I ett reformerat påföljdssystem kan övervakningen därmed ha en eller flera av följande funktioner eller syften. 1.Övervakning kan användas för att se till att den dömde fullgör övriga tilläggssanktioner, dvs. ha ett kontrollerande syfte. 2.Övervakning kan, genom att den dömde ges personligt stöd från en övervakare samt hjälp att få kontakt med andra myndigheter m.m., bidra till att den dömde avstår från att återfalla i brott, dvs. ha ett individualpreventivt syfte. 3.Övervakning kan innebära en tydlig reaktion på brottsligheten, dvs. ha ett repressivt syfte. Närmare om övervakningens kontrollerande funktion I ett påföljdssystem med villkorligt fängelse av det slag som vi före- slagit i kapitel 9 och 10 kan övervakning användas för att kontrollera att den dömde faktiskt fullgör den tilläggssanktion som domstolen beslutat. Övervakaren uppgift blir då att kontrollera att den dömde t.ex. fullgör utdömd samhällstjänst eller deltar i beslutad program- verksamhet. För det fall tilläggssanktionen inte fullgörs i enlighet Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse med vad som beslutats i domen, kan övervakaren ges möjlighet att vidta åtgärder, antingen genom att försöka motivera den dömde att fullgöra sanktionerna eller att rapportera den bristande verkställig- heten till t.ex. övervakningsnämnd, åklagare eller domstol för vidare åtgärder. Närmare om övervakningens stödjande och hjälpande funktion Om det går att finna belägg för att det förhållandet att en person som dömts för brott ställs under övervakning och under övervak- ningstiden ges stöd och hjälp i olika avseenden generellt sett bidrar till att minska risken för återfall i brott, finns det god anledning att förena villkorliga fängelsestraff med övervakning i så stor utsträck- ning som möjligt. För det fall att övervakningen är av mycket ingripande karaktär, kan det därutöver uppstå en inkapaciteringseffekt, genom att den dömde förhindras att begå nya brott då övervakningen pågår. För att en sådan effekt ska uppstå torde det dock krävas antingen att den dömde är i stort sett i daglig kontakt med över- vakaren eller att övervakningen förenas med någon form av elek- tronisk kontroll, som förhindrar den dömde att uppehålla sig på vissa platser eller i närheten av vissa personer. Våra överväganden och förslag i kapitel 9 och 10 innebär att ingripandegraden i tilläggs- sanktionen ska bestämmas med hänsyn till det villkorliga fängelse- straffets längd med beaktande av den tilltalades tidigare brottslighet. Det innebär att en så ingripande övervakning som skulle krävas för att uppnå inkapaciteringseffekter knappast kan användas annat än vid relativt långa villkorliga fängelsestraff eller i mer flagranta åter- fallssituationer. Närmare om övervakningens repressiva funktion I det påföljdssystem som vi föreslagit i kapitel 9 och 10 behövs det en tilläggssanktion som är tillräckligt ingripande för att kunna komma till användning när det villkorliga fängelsestraffet är så långt eller den tilltalade har gjort sig skyldig till brott i sådan om- fattning att böter inte räcker till, och det inte finns förut- sättningar för vare sig samhällstjänst eller en vård- eller påverkans- Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse Vi har gjort bedömningen att en sådan tilläggssanktion bör bestå av någon form av övervakning och kontroll av den dömde. Med tanke på det förhållandevis ringa ingripande som övervak- ning får anses utgöra i dagens system och att den tilläggssanktion som behövs ska kunna användas vid villkorliga fängelsestraff som uppgår till uppemot , krävs det att en tilläggssanktion i form av övervakning och kontroll kan stramas upp i något avseende, antingen genom att kontakten med övervakaren intensifieras eller genom att den kan innefatta något annat kontrollerande inslag. Då vår utgångspunkt är att tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse ska bestämmas med hänsyn till fängelsestraffets längd, bör graden av ingripande inom övervakningen dessutom kunna straffmätas. Vi återkommer till frågan om övervakning och kontroll som tilläggssanktion till villkorligt fängelse i avsnitt 11.6. Först bör dock övervägas om övervakning i någon form bör utgöra ett obliga- toriskt inslag vid villkorligt fängelse. Övervakning bör inte utgöra ett obligatoriskt inslag vid villkorligt fängelse De nu presenterade tänkbara funktionerna hos övervakningen inne- bär att det finns anledning att överväga om övervakning bör vara ett obligatoriskt inslag vid villkorligt fängelse, oavsett vilken tilläggs- sanktion det villkorliga fängelsestraffet förenas med. En fråga som då bör ställas är vilken betydelse en obligatorisk övervakning skulle få för möjligheten att dessutom använda övervakning som en egen tilläggssanktion. Om övervakning blir ett obligatoriskt inslag vid villkorligt fängelse som förenas med sam- hällstjänst eller en vård- eller påverkanssanktion, bör – av pro- portionalitetsskäl – sådan övervakning och kontroll som utgör en egen tilläggssanktion för brott som påkallar lika långa villkorliga fängelsestraff ha ett mer ingripande innehåll. En följd av detta blir att innehållet i en obligatorisk övervakning måste hållas på en rela- tivt låg ingripandenivå och att en sådan övervakning bör motiveras av att den kan antas bidra till att den dömde avhåller sig från fortsatt brottslighet eller att den behövs för att kontrollera verkställigheten av det villkorliga fängelsestraffet. Enligt vår bedömning är behovet av att använda övervakning för kontroll av att tilläggssanktionerna fullgörs begränsat. Även utan att det förordnas en särskild övervakare för den dömde kan det Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse åläggas Kriminalvården att ansvara för verkställigheten av tilläggs- sanktionerna, på samma sätt som är fallet när det gäller verk- ställigheten av samhällstjänst som döms ut som föreskrift till en villkorlig dom. Om det villkorliga fängelsestraffet har förenats med en kontraktsvård eller en vård- eller påverkanssanktion vars innehåll inte utgörs av ett av Kriminalvården bedrivet behandlingsprogram, t.ex. vård eller behandling som tillhandahålls av eller en annan extern myndighet eller vårdgivare, kan nödvändig kontroll uppnås genom att den vårdgivare som ansvarar för vården eller be- handlingen åläggs att rapportera eventuellt åsidosättande av sank- tionen till Kriminalvården. Behovet av kontroll av att tilläggssank- tionen fullgörs utgör därmed inte ett tillräckligt starkt skäl för obligatorisk övervakning av alla som döms till villkorligt fängelse. Såvitt vi har kunnat finna är det tveksamt om det förhållandet att en person som dömts för brott ställs under övervakning – dvs. åläggs att ha kontakt med en övervakare i viss utsträckning eller på annat sätt kontrolleras under verkställigheten – i sig har en indivi- dualpreventiv effekt. Obligatorisk övervakning kan därmed inte heller motiveras av att övervakningen i sig har en brottsavhållande effekt. Vad som med större styrka skulle kunna anföras som skäl för en obligatorisk övervakning vid villkorligt fängelse, är att den stödjande roll som övervakaren har vid skyddstillsyn har ett särskilt brottsförebyggande värde och att detta värde annars skulle gå om intet. Övervakaren kan stödja och bistå den dömde genom att för- medla kontakt med andra samhällsorgan och på så sätt bidra till att risken för att denne ska fortsätta att begå brott minskar. Mot detta argument kan dock anföras att det inte är alla per- soner som döms till icke frihetsberövande påföljder som har behov av stöd och hjälp från en övervakare. Ett inte obetydligt antal av dem som ska dömas till villkorligt fängelse i det system som vi föreslår lever under ordnade förhållanden och saknar behov av stöd i sin livsföring för att inte fortsätta att begå brott. Att ställa sådana personer under övervakning kan knappast sägas vara meningsfullt eller ändamålsenligt. I den mån den dömde faktiskt har ett behov av stöd och hjälp från en övervakare bör detta behov enligt vår bedömning i stället kunna tillgodoses inom ramen för den tilläggs- sanktion som väljs, genom att tilläggssanktionen helt eller delvis får innefatta övervakningsinslag. Sammantaget finner vi att övervakning inte bör vara ett obliga- toriskt inslag vid villkorligt fängelse, utan att de fördelar som kan Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse uppnås genom att den dömde ställs under övervakning i stället bör tillgodoses inom ramen för de tilläggssanktioner som ett villkorligt fängelsestraff kan förenas med. 11.3Allmänna krav på den dömde under verkställigheten 11.3.1Den dömde ska vara nykter och drogfri under fullgörandet av tilläggssanktionen Vårt förslag: Den dömde får inte vara påverkad av alkohol eller andra berusningsmedel vid fullgörandet av de åligganden som följer av en tilläggssanktion. Den dömde ska vara skyldig att i samband med fullgörande av tilläggssanktionen på begäran lämna prov för kontroll av att han eller hon inte är påverkad av otillåtna preparat. Som anförts i avsnitt 11.2.1 innefattar såväl villkorlig dom som skyddstillsyn ett allmänt skötsamhetskrav. Såvitt avser villkorlig dom anges i 27 kap. 4 § BrB att den dömde ska vara skötsam och efter förmåga försörja sig. Samma krav gäller en- ligt 26 kap. 14 § BrB (jämfört med 28 kap. 6 §) för den som dömts till skyddstillsyn. Skötsamhetskravet vid villkorlig dom övervakas inte närmare, och det förhållandet att den dömde uppträder på ett sätt som inte kan betecknas skötsamt får som regel inte några konsekvenser för honom eller henne, såvida det inte är fråga om ny brottslighet. När det gäller skyddstillsyn är situationen något annorlunda. Enligt 26 kap. 15 § och 28 kap. 6 § BrB får rätten när den dömer till skyddstillsyn meddela vissa föreskrifter om vad den dömde ska iaktta . Föreskrifterna får avse bl.a. vistelseort eller bostad, arbetsanställning eller skyldighet att genomgå vård eller behandling. I praktiken torde dock endast föreskrifter om vård eller behandling förekomma. Om en skyddstillsyn förenas med en föreskrift om vård eller behandling får rätten föreskriva att den dömde ska vara skyldig att lämna prov för kontroll av nykterhet eller drogfrihet. Sådana föreskrifter kan också meddelas Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse av övervakningsnämnd, om den dömde inte iakttar vad som åligger honom eller henne till följd av domen på skyddstillsyn, vilket kan vara fallet om han eller hon avviker från det allmänna skötsamhets- kravet. Vi har i avsnitt 11.2.1 gjort bedömningen att villkorligt fängelse inte bör innefatta något allmänt krav på skötsamhet från den dömdes sida. Så länge den dömde fullgör den tilläggssanktion som det villkorliga fängelsestraffet förenats med i enlighet med domen och Kriminalvårdens närmare anvisningar, ska det inte finnas möj- lighet att ingripa med ytterligare åtgärder mot honom eller henne. Med detta är emellertid inte sagt att det inte bör kunna ställas några krav på den dömdes uppförande och beteende i samband med verkställigheten av det villkorliga fängelsestraffet. En särskild fråga är om det bör finnas en generell skyldighet för den som döms till villkorligt fängelse att avhålla sig från alkohol eller andra berusningsmedel, och en därtill kopplad skyldighet att på begäran av Kriminalvården lämna prov för kontroll av nykterhet och drogfrihet. Ett sådant nykterhets- och drog- frihetskrav skulle kunna vara föreskrivet direkt i lag, på motsvarande sätt som gäller för den som verkställer fängelse genom IÖV (se 4 § andra stycket IövL). Ett annat alternativ är att domstolen ges möjlighet att förena ett villkorligt fängelsestraff med ett nykter- hets- och drogfrihetskrav i den mån det bedöms finnas behov av det. Vad som skulle kunna tala för ett mer generellt nykterhets- och drogfrihetskrav är att brottslighet i stor utsträckning är kopplad till bruk av alkohol eller droger, och att en kontroll av den dömdes nykterhet därmed skulle kunna ha en återfallsförebyggande effekt. Det kan dock ifrågasättas om det är meningsfullt och rimligt att ålägga den som döms till villkorligt fängelse för brottslighet som inte alls är alkoholrelaterad och som inte visar några tecken på missbruksproblem ett totalt förbud mot att inta alkohol som prövotiden för det villkorliga fängelsestraffet minst ska uppgå till. Ett generellt krav på nykterhet skulle dessutom utgöra en form av sådant allmänt skötsamhetskrav som vi i enlighet med vad som anförts i avsnitt 11.2.1 inte anser höra hemma i ett påföljdssystem där påföljden främst ska vara en tydlig och propor- Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse tionerlig reaktion på den begångna brottsligheten. Vi avstår därför från att lägga fram ett sådant förslag. Enligt vår bedömning bör utgångspunkten i stället vara att den dömde inte får vara påverkad av alkohol eller andra berusningsmedel när han eller hon fullgör den tilläggssanktion som det villkorliga fängelsestraffet har förenats med. Ett sådant krav är rimligt av flera skäl. För det första får det av trovärdighetsskäl anses vara en förut- sättning för att tilläggssanktionen ska kunna genomföras på ett seriöst sätt att den dömde är nykter och drogfri vid fullgörandet. För det andra bör, inte minst av säkerhetsskäl, den som övervakar verkställigheten av tilläggssanktionen, oavsett om det är fråga om en arbetsgivare som tar emot den dömde för samhällstjänst, personal inom eller en lekmannaövervakare, inte behöva ta ansvar för verkställigheten om den dömde är påverkad av alkohol eller andra berusningsmedel. Vi föreslår därför att den som döms till villkorligt fängelse inte får vara påverkad av alkohol eller andra berusningsmedel vid full- görandet av de åligganden som följer av den tilläggssanktion som det villkorliga fängelsestraffet har förenats med. Detta bör gälla oavsett vilken tilläggssanktion det är fråga om, med undantag för böter som, som framgår av avsnitt 16.5, verkställs i särskild ordning. Vi återkommer till vad nykterhets- och drogfrihetskravet innebär såvitt avser de olika tilläggssanktionerna i samband med att vi be- handlar innehållet i dessa i avsnitt 11.5–11.9 nedan. Redan här kan dock sägas att det inom ramen för en vård- eller påverkanssanktion och en kontraktsvård bör finnas möjlighet att föreskriva ett ut- vidgat krav på nykterhet och/eller drogfrihet, som innebär att den dömde ska vara nykter och/eller drogfri under hela den tid som tilläggssanktionen pågår, om det är motiverat av medicinska eller behandlingsmässiga skäl. För att ett nykterhets- och drogfrihetskrav ska kunna kontrolleras och det därmed ska kunna leda till konsekvenser om den dömde inte upprätthåller förbudet, bör det finnas möjlighet att ålägga den dömde att lämna prov för kontroll av att han eller hon inte är på- verkad av otillåtna preparat. Vi föreslår därför att Kriminalvården, i egenskap av verkställande myndighet, ska ges möjlighet att genom- föra sådan provtagning. Frågan om när provtagning ska få ske be- handlas i författningskommentaren, avsnitt 1.18, se kommentaren till 1 kap. 13 § lagen (20xx:xxx) om villkorligt fängelse. Kravet på nykterhet och drogfrihet under fullgörandet av tilläggssanktionen innebär att den dömde brister i verkställigheten Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse av det villkorliga fängelsestraffet för det fall att han eller hon är påverkad av otillåtna medel när tilläggssanktionen fullgörs. Många av dem som begår brott har dock missbruksproblem och det kan knappast förutsättas att de ska sluta missbruka för att de döms till villkorligt fängelse. Detta gäller särskilt de personer som döms till villkorligt fängelse med en vård- eller påverkanssanktion eller med kontraktsvård. Vi behandlar frågan om i vilken mån och på vilket sätt konstaterad onykterhet eller påverkan av andra otillåtna medel ska leda till konsekvenser för den dömde i avsnitt 12.8. Redan här kan dock sägas att det finns anledning att ta hänsyn till att personer med missbruksproblem kan ha svårt att upprätthålla nykterhets- och drogfrihetskravet. 11.3.2Den dömde ska vara skyldig att hålla kontakt med Kriminalvården i vissa avseenden Vårt förslag: Om ett villkorligt fängelsestraff har förenats med en annan tilläggssanktion än dagsböter, ska den dömde vara skyldig att inställa sig hos för planering och uppföljning av verkställigheten av tilläggssanktionen samt hålla Kriminalvården underrättad om förhållanden som har betydelse för verkställigheten. Som framgår av våra fortsatta överväganden i detta kapitel kommer samtliga tilläggssanktioner som ett villkorligt fängelsestraff kan för- enas med, undantaget böter, ha ett i någon mån flexibelt innehåll som i vart fall till viss del fastställs först på verkställighetsstadiet. En förutsättning för att innehållet ska kunna fastställas fullt ut och verkställigheten ska komma igång är därför att den dömde inställer sig hos för planering av verkställigheten. Förutsätt- ningarna för verkställighet kan dessutom förändras under verkställig- hetens gång, vilket innebär att det kan finnas behov av att justera tilläggssanktionens innehåll. Även i sådana situationer bör den dömde vara skyldig att inställa sig hos . Vi föreslår därför att den dömde ska vara skyldig att inställa sig hos för planering och uppföljning av verkställigheten av tilläggssank- tionen. Skyldigheten bör inte omfatta den som dömts till villkorligt fängelse med dagsböter, då Kriminalvården inte ansvarar för verk- ställigheten av böter. Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse som verkställigheten av en tilläggssanktion pågår är det av vikt att Kriminalvården, i egenskap av verkställande myn- dighet, underrättas om förhållanden som kan påverka verkställig- heten. Det kan t.ex. röra sig om uppgifter om att den dömde har ny bostad eller att hans eller hennes arbetsförmåga har förändrats. För det fall att ett villkorligt fängelsestraff har förenats med en annan tilläggssanktion än dagsböter bör den dömde därför åläggas en skyldighet att hålla Kriminalvården underrättad om förhållanden som har betydelse för verkställigheten av sanktionen. Omfattningen av underrättelseskyldigheten utvecklas närmare i författningskom- mentaren, avsnitt 1.18, se kommentaren till 1 kap. 12 § lagen (20xx:xxx) om villkorligt fängelse. Enligt 25 kap. 2 § första stycket BrB ska dagsböter bestämmas till ett antal av minst 30 och högst 150. Om dagsböter döms ut som gemensam påföljd för flera brott får enligt 25 kap. 6 § BrB högst 200 dagsböter dömas ut. Varje dagsbot ska enligt 25 kap. 2 § andra stycket BrB fastställas till ett visst belopp , efter vad som är skäligt med hänsyn till den tilltalades inkomst, förmögenhet, försörjnings- skyldighet och ekonomiska förhållanden i övrigt. Om det finns särskilda skäl kan dagsbotens belopp jämkas. De närmare förutsätt- ningarna för jämkning beskrivs i avsnitt 16.2.1. Av 25 kap. 2 § tredje stycket BrB framgår att det totala bötesbeloppet ska uppgå till . Som beskrivs närmare i avsnitt 4.4.2 kan villkorlig dom och skyddstillsyn förenas med mellan 30 och 200 dagsböter. I praxis bestäms antalet dagsböter med beaktande av brottslighetens straff- mätningsvärde och art samt den tilltalades eventuella tidigare brotts- lighet. Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse 11.4.2Våra förslag såvitt avser böter som självständig påföljd Vi presenterar våra förslag såvitt avser böter som självständig på- följd i kapitel 16. En del av de förslag vi lämnar där påverkar dock våra överväganden såvitt avser böter som tilläggssanktion till vill- korligt fängelse, och vi redogör därför kort för dessa här. Våra överväganden och förslag i avsnitt 16.2.5 innebär att dags- böter som självständig påföljd alltjämt ska bestämmas till ett antal av minst 30 och högst 150 samt att antalet dagsböter som gemen- sam påföljd för flera brott ska kunna bestämmas till högst 200. Vi föreslår dock att lägsta dagsbotsbelopp sänks till lägst samt att dagsböter alltid ska omfatta ett grundbelopp om , som ska läggas till det belopp som räknas fram när antalet dagsböter multipliceras med dagsbotsbeloppet. Därmed ska det totala bötes- beloppet uppgå till , om inte jämk- ning sker. 11.4.3Utgångspunkter för våra överväganden I avsnitt 9.5.6 har vi föreslagit att kortare villkorliga fängelsestraff som utgångspunkt ska förenas med dagsböter. Vi har där gjort be- dömningen att böter bör vara förstahandsalternativ som tilläggssank- tion vid kortare villkorliga fängelsestraff, om den tilltalade inte tidi- gare har dömts för brott på fängelsenivå. Som riktlinje har vi angett att böter bör vara en tillräckligt ingripande tilläggssanktion om den tilltalade inte har gjort sig skyldig till brott och fängelse- straffets längd uppgår . Dagsböter kommer därmed att utgöra den minst ingripande tilläggssanktionen till vill- korligt fängelse. Som framgår av våra överväganden i avsnitt 16.5.4 ska det för- hållandet att den dömde inte betalar böter som utgör tilläggssank- tion till villkorligt fängelse i första hand hanteras inom det system för uppbörd och indrivning som gäller för verkställighet av böter som självständig påföljd. Om det för det villkorliga fängelsestraffet står klart att förutsättningarna för bötes- förvandling enligt regleringen i bötesverkställighetslagen (1979:189) är uppfyllda, ska emellertid den underlåtna betalningen ses som bristande verkställighet och böterna antingen bytas ut till någon annan tilläggssanktion eller – i sista hand – beslut fattas om att det villkorliga fängelsestraffet ska verkställas i anstalt. Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse Våra förslag i avsnitt 9.5.6 innebär att dagsböter som döms ut tillsammans med ett villkorligt fängelsestraff, till skillnad från vad som gäller när villkorlig dom eller skyddstillsyn förenas med böter, inte kommer att utgöra något självständigt straff. Böterna kommer att vara en tilläggssanktion till det villkorliga fängelse- straffet, och om det beslutas att det villkorliga fängelsestraffet ska verkställas i anstalt kommer skyldigheten att betala böterna att försvinna. I övrigt ser vi inte någon anledning att föreslå några för- ändringar i den grundläggande konstruktionen av böter som tilläggs- sanktion till en icke frihetsberövande påföljd.