sou · H0B352 · 2012-08-24 00:00:00 — Dessa avser flera byggnader på samma värderings- enhet mark, inhämtning av antal bostadslägenheter från lägenhets- registret och fastighetsavgift för studentbostäder. Konsekvenserna av utredningens förslag redovisas i kapitel 7. Det sista kapitlet, kapitel 8, innehåller författningskommentarer. Nedan följer en redogörelse för gällande rätt avseende nuvarande system med fastighetstaxering och fastighetsbeskattning samt annan författningsreglerad användning av taxeringsvärdet och övrig taxe- ringsinformation. Därutöver beskrivs tillämpningen av taxerings- värdet i skatterättslig praxis, baserat på bl.a. ställnings- taganden och förhandsbesked. Egendom som ska taxeras är fast egendom enligt 1 och 2 kap. jordabalken (JB). Där framgår att fast egendom är jord och att denna är indelad i fastigheter. Fysiskt består en fastighet med vissa undan- tag av jordens fasta materia och luftrummet ovanför till den del som behövs för att nyttja fastigheten. Begreppet fastighet har utökats så att det även kan omfatta utrymmen utan anknytning till markytan, s.k. tredimensionell fastighet (3D) (1 kap. 1 a § JB). Regler om fastighetstaxering finns i fastighetstaxeringslagen (1979:1152) (FTL) som bl.a. anger ramarna och de grundläggande principerna för värdering av fastigheter samt vissa formella och processuella regler. Kompletterande bestämmelser finns i fastighets- taxeringsförordningen (1993:1199) (FTF). Ytterligare föreskrifter och allmänna råd om bl.a. värdering meddelas av . FTL innehåller såväl materiella regler om fastställande av taxe- ringsvärde som administrativa bestämmelser om taxering av fastig- heter. Bland annat anges hur taxeringsvärdet på en fastighet ska räknas ut, när beräkningen ska göras, vad som påverkar beräkningen och vem som ska göra beräkningen. Ett antal lagar har samband med Vidare hänvisas till taxeringsuppgifter i andra lagar. Taxe- ringsuppgifterna används därtill i en rad andra sammanhang som inte har lagstiftning som grund för användningen. Fastighetstaxering sker enligt 1 kap. 1 § FTL vid allmän, för- enklad och särskild fastighetstaxering. Vid fastighetstaxering ska beslut fattas om fastigheternas skatte- och avgiftspliktsförhållanden och indelning i taxeringsenheter. Vidare ska typ av taxeringsenhet och taxeringsvärde bestämmas för varje taxeringsenhet. Taxerings- värde ska dock inte bestämmas för vissa fastigheter som enligt 3 kap. FTL är skatte- och avgiftsfria. Allmän fastighetstaxering (AFT) sker enligt 1 kap. 7 § FTL vart- annat år enligt ett särskilt schema som innebär att olika taxerings- enheter taxeras . Mitt emellan de allmänna fastighets- taxeringarna görs för vissa typer av taxeringsenheter – hyreshus- enheter, småhusenheter, lantbruksenheter och ägarlägenhetsenheter – en förenklad fastighetstaxering (FFT) enligt 1 kap. 7 a § FTL. Särskild fastighetstaxering (SFT) ska enligt 1 kap. 8 § FTL genom- föras för sådan taxeringsenhet som inte är föremål för all- män eller förenklad fastighetstaxering, men leder endast till nytt taxeringsvärde om fastigheten genomgått en förändring. Reglerna om särskild fastighetstaxering finns i 16 kap. FTL. Vid fastighetstaxeringen delas byggnader in i byggnadstyper och mark i olika ägoslag (2 kap. 1 § FTL). 2 kap. 2 § FTL föreskriver att byggnader ska delas in småhus, ägarlägenhet, hyreshus, ekonomi- byggnad, kraftverksbyggnad, industribyggnad, specialbyggnad eller övrig byggnad. Med småhus avses byggnad som är inrättad till bo- stad åt en eller två familjer. Både permanentbostad och fritidsfastig- het räknas som småhus. Byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre familjer eller till kontor, butik, hotell, restaurang och liknande räknas som hyreshus. Med ägarlägenhet avses byggnad som hör till en tredimensionell fastighet inrättad till bostad åt en enda familj. Ekonomibyggnad avser byggnad som är inrättad för jordbruk eller skogsbruk och som inte är inrättad för bostadsändamål. Med kraftverksbyggnad avses byggnad som är inrättad för kommersiell produktion av elektrisk starkström. Industribyggnad är byggnad som är inrättad för industriell verksamhet. Med specialbyggnad avses följande byggnadstyper: försvarsbyggnad, kommunikations- byggnad, distributionsbyggnad, värmecentral, reningsanläggning, vårdbyggnad, bad-, sport- och idrottsanläggning, skolbyggnad, kul- turbyggnad, ecklesiastikbyggnad och allmän byggnad. Bedömningen av vilken byggnadstyp en byggnad ska hänföras till sker enligt 2 kap. 3 § FTL med hänsyn till det ändamål som bygg- naden till övervägande del används till, den s.k. övervägandeprin- cipen. Principen tar inte endast sikte på indelningen i skattefri eller skattepliktig egendom utan berör också gränsdragningen mellan de olika byggnadstyperna. Bestämmelser om vilken egendom som undantas från skatte- plikt finns i 3 kap. FTL. Bedömningen utgår från övervägandeprin- cipen och den stadigvarande användningen av fastigheten. För skatte- fri egendom ska inte något taxeringsvärde bestämmas. Skattepliktig och skattefri egendom kan inte ingå i samma taxe- ringsenhet. Beslut rörande skattepliktsförhållandena har med andra ord betydelse för indelningen i taxeringsenheter och för övriga delar av beslutet om fastighetstaxering. De olika byggnadstyperna bildar olika typer av taxeringsenheter vilket regleras i 4 kap. FTL. Enligt 4 kap. 1 § FTL är taxeringsenhet vad som ska taxeras för sig. Fastighet ska utgöra taxeringsenhet, om inte annat föreskrivs. En taxeringsenhet kan omfatta hela eller delar av en fastighet eller flera fastigheter tillsammans. Fastighets- taxering sker på grundval av en fastighets användning och beskaf- fenhet vid ingången av det år för vilket taxeringen bestäms (den s.k. beskaffenhetstidpunkten). Enligt 4 kap. 5 § FTL ska taxeringsenhet omfatta byggnadstyper och ägoslag och ha en av följande beteckningar för typ av taxerings- enhet: 1.småhus och tomtmark för sådan byggnad (småhusenhet), 2.ägarlägenhet och tomtmark för sådan byggnad (ägarlägenhets- enhet), 3.hyreshus och tomtmark för sådan byggnad (hyreshusenhet), 4.industribyggnad, övrig byggnad, tomtmark för sådana byggnader, vattenverk på annans grund samt sådan fiskefastighet som avses i 10 § lagen (1970:995) om införande av nya jordabalken (industri- enhet), 5.täktmark samt industribyggnad och övrig byggnad på sådan mark (industrienhet), 6.specialbyggnad och tomtmark för sådan byggnad (specialenhet), 7.ekonomibyggnad, , betesmark, produktiv skogsmark och skogligt impediment (lantbruksenhet), och 8.kraftverksbyggnad, tomtmark till kraftverksbyggnad och fallrätt (elproduktionsenhet). Som elproduktionsenhet betecknas också en taxeringsenhet vars värde till övervägande del utgörs av rätt till andels- eller ersättningskraft. I samband med fastighetstaxeringen har fastställt en siffermässig beteckning för varje typ av taxeringsenhet, s.k. typ- koder, baserat på indelningen i 4 kap. 5 § FTL. Första siffran i koden representerar indelningen i taxeringsenheter; 1 för lantbruksenhet, 2 för småhusenhet etc. Andra och tredje siffran i typkoden har främst en administrativ funktion, och är av betydelse bl.a. vid förberedelsearbete enligt 19 kap. FTL. Enligt 5 kap. 7 § FTL ska delvärden bestämmas vid taxeringen. När det gäller småhus-, ägarlägenhets-, hyreshus-, industri- och elproduktionsenhet ska byggnadsvärde och markvärde bestämmas. Byggnadsvärde är värdet av de byggnader som hör till taxerings- enheten. Markvärde är värdet av taxeringsenhetens tomtmark, täkt- mark, fallrätt och markanläggningar. Enligt 6 kap. 1 § FTL är värderingsenhet den egendom som ska värderas för sig. En värderingsenhet ska endast omfatta egendom som ingår i en enda taxeringsenhet. Varje småhus, ägarlägenhet, hyreshus, industribyggnad och övrig byggnad med värde av ska utgöra en värderingsenhet med vissa särskilt angivna undantag (6 kap. 2 § FTL). I 6 kap. 3 § FTL föreskrivs att om ett hyreshus är inrättat för både bostäder och lokaler ska bostadsdelen och lokaldelen utgöra skilda värderingsenheter. I 7 kap. FTL finns allmänna värderingsregler för fastigheter. I 7 kap. 1 § FTL anges att värderingen ska ske med utgångspunkt i värdefaktorer. Med värdefaktorer avses egenskaper som är knutna till fastigheten och som har betydelse för marknadsvärdet. Det finns tre slag av värdefaktorer, nämligen: 1.Värdefaktorer som särskilt beaktas vid taxeringen, dvs. anges i FTL, är klassindelade och utgör parametrar i värderingsmodellerna. 2.Värdefaktorer för vilka genomsnittliga eller andra enhetliga för- hållanden förutsätts föreligga inom värdeområdet och som därför inte särskilt beaktas vid bestämmande av riktvärdeangivelser, t.ex. olika bullernivåer inom värdeområdet. 3.Värdefaktorer som ej får beaktas vid fastighetstaxeringen, t.ex. belåning. Om den under ovan angivna punkt 2 nämnda typen av värde- faktorer i fråga om en taxeringsenhet inte motsvarar vad som är genomsnittligt inom värdeområdet kan enligt 7 kap. 5 § FTL jus- tering för säregna förhållanden komma i fråga vid värderingen. Vid en justering måste det säregna förhållandets inverkan på värdet be- dömas. Justering görs av värdet på en värderingsenhet och påverkar således både delvärdena och taxeringsvärdet. Hela landet ska enligt 7 kap. 2 § FTL indelas i värdeområden för byggnader och ägoslag som ska värderas med ledning av riktvärden. Värdeförhållandena inom ett värdeområde ska i allt väsentligt vara enhetliga. Det är således lägets betydelse för marknadsvärdet som ska fångas upp genom värdeområdesindelningen. Ett värdeområde ska bestämmas så att inverkan av de värdefaktorer som särskilt be- aktas när riktvärdet bestäms, ska kunna bedömas enligt enhetliga regler. För varje värdeområde bestäms också en värdenivå som är beroende av marknadsvärdenivån i området. Denna värdenivå på- verkar i sin tur olika värdefaktorer, t.ex. standardfaktorerna. Detta innebär konkret att en hög standard på en köksutrust- ning påverkar taxeringsvärdet i förhållande till hur hög värdenivå som har bestämts för värdeområdet. Värdeområdesindelningen och den värdenivå som bestäms för varje sådant område har därför en mycket stor betydelse för en fastighets taxeringsvärde. Enligt 5 kap. 1 § FTL ska taxeringsvärde bestämmas för varje skatte- och avgiftspliktig taxeringsenhet. Taxeringsvärdet ska bestämmas till det belopp som motsvarar av taxeringsenhetens mark- nadsvärde (5 kap. 2 § FTL). Med marknadsvärdet för en taxerings- enhet avses enligt 5 kap. 3 § FTL det pris som den sannolikt be- tingar vid en försäljning på den allmänna marknaden. Vid värderingen ska inte beaktas andra privaträttsliga förplikt- elser än sådana som gäller enligt servitut och liknande eller som enligt tomträttskontrakt gäller om markens utnyttjande. Enligt 5 kap. 4 § FTL ska marknadsvärdet bestämmas med hänsyn till det genomsnittliga prisläget (nivååret) före det år då allmän eller förenklad fastighetstaxering av den aktuella fastighets- kategorin sker. Marknadsvärdet ska i första hand bestämmas med ledning av fastighetsförsäljningar i orten, den s.k. ortsprismetoden. Härvid ska inte beaktas försäljningar där ovidkommande omständigheter kan antas ha påverkat priset, s.k. icke representativa köp ska gallras bort från ortsprismaterialet. Vid taxering av andra taxeringsenheter än småhus bestäms mark- nadsvärdet även med ledning av avkastningsberäkningar och/eller produktionskostnadsberäkningar. Enligt 17 kap. 1 § FTL ansvarar för det allmännas be- skattningsverksamhet enligt FTL. Beslut i taxeringsärende fattas av . Till ledning vid allmän och förenklad fastighetstaxering ska en fastighetsägare enligt 18 kap. 1 § FTL utan föreläggande lämna dekla- ration för varje fastighet. Deklaration behöver dock inte lämnas av sådan fastighetsägare som före det år då allmän eller förenklad fastighetstaxering äger rum fått ett förslag till fastighets- taxering. Den allmänna och förenklade fastighetstaxeringen består av två huvudsakliga moment, nämligen förberedande åtgärder inför taxe- ringen och det därpå följande arbetet med att taxera fastigheterna. Bestämmelser om de förberedande åtgärder som ska föregå en all- män eller förenklad fastighetstaxering finns i 19 kap. FTL och 3 kap. FTF. Därutöver meddelar föreskrifter och lämnar kommentarer inför förberedelsearbetet. Detta sammanfattas i verkets handledning, SKV 338, 2011. Förberedelsearbetet utförs av tillsammans med Lant- mäteriet. Under förberedelsearbetets gång ska det vid varje region finnas en eller flera referensgrupper, bestående av förtroendevalda ledamöter i skattenämnden (SN). Referensgruppen ska under arbetets gång beredas möjlighet att lämna synpunkter på urvalet av provvärderingsobjekt, förslagen till värdeområdesindelning m.m. Förberedelsearbetet sker i två etapper. Först upprättas förslag till riktvärdekarta och vissa förberedelser sker inför den s.k. prov- värderingen. Detta sker normalt genom att uppgifter om fastig- heterna samlas in och registreras. Bl.a. på grundval av dessa upp- gifter upprättas ett preliminärt förslag till riktvärdekarta med rikt- värdeangivelser och med indelning i värdeområden för fastigheterna. Vid nästa etapp av förberedelsearbetet sker provvärderingen. Syftet med provvärderingen är att prova om preliminärt föreslagen värde- områdesindelning samt föreslagna riktvärdeangivelser med därtill hörande riktvärdekartor leder till taxeringsvärdenivån av marknadsvärdet. Under förberedelsearbetet läggs grunden till fastig- hetstaxeringen och arbetet är därför av stor betydelse. Inför varje taxering upprättas ett ortsprisregister, som är en särskild databas för det ortsprismaterial som ska ligga till grund för fastighetstaxeringarna. Lantmäteriet ansvarar för drift och förvalt- ning av registret medan ansvarar för den granskning och gallring som bestämmer registrets innehåll. Enligt 20 kap. 1 § FTL är beslut om fastighetstaxering grundlägg- ande beslut om fastighetstaxering, omprövningsbeslut och beslut om taxeringsåtgärder efter domstols beslut. Enligt 20 kap. 2 § FTL ska under taxeringsåret meddela grundläggande beslut om taxering av fastighet. Taxeringsärende ska enligt 20 kap. 3 § FTL i vissa fall avgöras i skattenämnd, bl.a. om ärendet avser en skälighets- eller bedöm- ningsfråga av väsentlig ekonomisk betydelse för fastighetsägaren. Enligt 20 kap. 4 § FTL ska följande redovisas i beslut om fastighetstaxering: 1.fastighetens indelning i taxeringsenheter, 2.typ av taxeringsenhet och taxeringsenhetens skatte- och avgifts- pliktsförhållanden, 3.skatte- och avgiftspliktig enhets taxeringsvärde och däri ingående delvärde samt värde av varje värderingsenhet, 4.storleken av sådan värdefaktor som särskilt anges i 8–15 kap., 5.storleken av riktvärde, samt 6.storlekskorrektion enligt 7 kap. 4 a §, säreget förhållande enligt 7 kap. 5 § eller annat förhållande som har föranlett ändring av riktvärde. Det innebär att taxeringsbesluten omfattar viktiga ställningstagan- den i indelningsfrågor, t.ex. om en taxeringsenhet ska hänföras till småhus eller hyreshus och därmed vilken uppsättning av värde- faktorer som ska användas. Ett annat viktigt ställningstagande i samband med taxeringsbeslutet är frågan om riktvärdet bör justeras för säregna förhållanden. I 20 kap. 5 a § FTL föreskrivs att under taxeringsåret ska underrätta fastighetsägaren bl.a. om inne- hållet i grundläggande beslut om fastighetstaxering. I 21, 22 och 24 kap. FTL finns bestämmelser om överklagande av beslut. Ett beslut om fastighetstaxering får över- klagas av fastighetsägaren och det allmänna ombudet hos Skatte- verket hos den förvaltningsrätt inom vars domkrets den taxerings- enhet som överklagandet avser är belägen. Fastighetstaxeringen är registerbaserad. Som en del av beskattnings- databasen administrerar ett fastighetstaxeringsregister (FTR) som innehåller uppgifter om de flesta av landets 3,2 miljoner registerfastigheter. Behandlingen av dessa uppgifter regleras av lagen (2001:181) om behandling av uppgifter i beskatt- ningsverksamhet samt den tillhörande förordningen (2001:588) om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet. FTR hålls uppdaterat genom information om förändringar som kommer till från bl.a. fastighetsregistermyndigheten (FRM), dvs. Lantmäteriet, inskrivningsmyndigheten (IM) och kom- munerna som aviserar uppgifter bl.a. om beviljade bygglov. Syftet är att skapa och underhålla ett register som ger förutsättningar för en korrekt fastighetstaxering och folkbokföring. Det taxerings- värde som fastställs används t.ex. vid debitering av fastighetsskatt och fastighetsavgift. Andra uppgifter används inom folkbokföringen för att bestämma var en person är bosatt och ska beskattas. FTR och folkbokföring är två viktiga grundpelare för beskattnings- systemet. Det övergripande registeransvaret för samtliga fastigheter ligger hos Lantmäteriet. Lantmäteriet svarar för drift och förvaltning av fastighetsregistret som förs med stöd av lagen (2000:224) om fastig- hetsregister. I fastighetsregistret lagras fastighetsanknuten informa- tion avseende bl.a. fastighetsindelning, beteckningar och fastighets- rättsliga åtgärder, fastighetens ägarförhållande, inteckningar i fastig- het lämnade som säkerhet vid lån samt övrig inskrivningsinforma- tion. Även taxeringsvärden och andra uppgifter som bestäms vid fastighetstaxeringen ingår som en del av fastighetstaxeringsregistret (taxeringsuppgiftsdelen). Fastighetsbeskattningen är en del av den löpande beskattningen av fastigheter. avskaffades den statliga fastighets- skatten på bostäder och ersattes av en fastighetsavgift. Fastighetsskatten för utländska privatbostäder slopades utan att ersättas av någon fastighetsavgift. Bestämmelser om statlig fastighetsskatt finns i lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt (FSL) medan bestämmelser om kommu- nal fastighetsavgift finns i lagen (2007:1398) om fastig- hetsavgift (FavL). Fastighetsskatt och fastighetsavgift tas in genom försorg inom ramen för den årliga inkomsttaxeringen i enlighet med bestämmelserna i skatteförfarandelagen (2011:1244) (SFL). SFL trädde i kraft och ersatte då bl.a. taxeringslagen (1990:324) och skattebetalningslagen (1997:483) som tidigare reglerade detta område. Den statliga fastighetsskatten tillfaller staten enligt 8 § FSL. Den kommunala fastighetsavgiften anses vara en statlig skatt men medlen utbetalas till respektive kommun enligt vad som närmare föreskrivs i lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kom- muns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m. Storleken på den schabloniserade utbetalningen av fastighetsmedel till kommunerna som skedde 2008, 2009 och 2010 fastställdes av rege- ringen i enlighet med lagen (2007:1413) om utbetalning till kom- muner av fastighetsavgiftsmedel 2008–2010. lag reglerar emellertid endast storleken på schablonbeloppen för åren 2008–2010. styrs utbetalningarna helt av lag. Utbetalningarnas storlek kommer att variera eftersom de enligt lagens 4 § utgör summan av föregående års utbetalning plus faktisk förändring i utfallet mellan tredje och andra året före utbetalningsåret, dvs. får en kommun belopp plus/minus skillnaden i utfall . blir det belopp plus/minus skillnaden i utfall . Fastighetsskatt och fastighetsavgift ska, i sin helhet, betalas för ett kalenderår av den som vid ingången av kalenderåret är ägare till fastigheten eller enligt 1 kap. 5 § FTL ska anses som ägare. Som ägare anses bl.a. den som innehar fastighet med tomträtt. Fastighetsavgift utgår för småhus och ägarlägenheter samt bostäder i hyreshusenheter som är uppförda samt värderingsenhet för till- hörande tomtmark (1 § FavL). Fastighetsavgiften för småhus och ägarlägenheter utgörs enligt 3 § FavL av ett fast belopp () per småhus eller ägarlägenhet, dock högst av taxeringsvärdet för byggnad och mark. Fastighets- avgiften för bostadsdelen av hyreshusenheter utgörs av ett fast be- lopp () per bostadslägenhet, dock högst av taxeringsvärdet för byggnad och mark. Fastighets- avgiftens fasta belopp indexeras med utvecklingen av inkomstbas- beloppet. Indexeringen medförde för ett max- belopp på för småhus och per lägenhet. För småhus på ofri grund och bebyggd tomtmark för småhus som inte har samma ägarförhållanden som småhuset är fastighets- avgiften enligt 3 a § FavL hälften av ordinarie avgift per småhus, dock högst av taxeringsvärdet för byggnaden respek- tive marken. 6 § FavL innehåller en lättnadsregel som innebär att det för nybyggda småhus inte utgår någon fastighetsavgift . Därefter utgår halv fastighetsavgift . Fastighetsskatt tas enligt 1 och 3 §§ FSL fortfarande ut för andra bostadsrelaterade enheter, t.ex. bostäder som är under uppförande, värderingsenhet för tomtmark som tillhör sådana bostäder och obe- byggd tomtmark. Fastighetsskatt tas även ut för bl.a. lokaler, indu- strienheter och elproduktionsenheter. Åren 2008–2009 fanns fastig- hetsskatten kvar också för tomtmark med småhus vars byggnads- värde inte uppgick till och för tomtmark som hör till ett småhus på ofri grund. Även dessa värderingsenheter för tomtmark omfattas av fastighetsavgift. Fastig- hetsskatt tas ut med viss procent av taxeringsvärdet (3 § FSL). Procentsatsen varierar från (vindkraftverk) till 2,8 pro- cent (vattenkraftverk) beroende på typ av taxeringsenhet (deklara- tionen 2012). I vissa fall får den kommunala fastighetsavgiften begränsas genom skattereduktion i enlighet med lagen (2008:826) om skattereduk- tion för fastighetsavgift. Avgiftsuttaget begränsas enligt 3 § för pensionärer, personer som får sjuk- eller aktivitetsersättning samt personer som får en motsvarande ersättning från en annan stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Med pensionärer avses personer som fyllt vid ingången av beskattningsåret. Reglerna tar sikte på fastighetsägare som är fysiska personer och gäller för permanentbostäder i småhus. Lagens 5 § reglerar att det för beräkningen av skattereduktion ska fastställas ett spärrbelopp. Detta innebär att fastighetsavgiften efter skattereduktionen inte ska överstiga av den avgiftsskyldiges inkomst. Fastig- hetsavgiften kan som lägst reduceras ned till ett beloppsmässigt golv som indexeras genom att knytas till prisbasbeloppets föränd- ring. Vid uppgick spärrbeloppet till lägst . För uppgår spärrbeloppet till . Fastighetsbeskattningen, i vissa fall en del av kapitalbeskattningen Skatt och avgift på fastigheter tas ut i flera former. Förutom fastig- hetsbeskattning sker också löpande beskattning genom inkomst- beskattning. Till inkomstslaget kapital räknas enligt 41 kap. 1 § inkomstskattelagen (1999:1229) (IL) såvitt gäller beskattning av fastigheter, inkomster och utgifter som inte ska räknas till inkomst- slaget näringsverksamhet och som avser innehav av tillgångar och skulder samt kapitalvinster och kapitalförluster vid avyttring av fastig- het. Kapitalvinst och kapitalförlust betecknades tidigare realisations- vinst (reavinst) och realisationsförlust (reaförlust). Som huvudregel ska inkomst av kapital tas upp som intäkt det beskattningsår då den kan disponeras (41 kap. 8 § IL). Kapitalvinsten vid avyttring av en fastighet eller en bostadsrätt utgör enligt 44 kap. 13 § IL skillnaden mellan å ena sidan ersätt- ningen för fastigheten eller bostadsrätten minskad med utgifterna för avyttring och å andra sidan omkostnadsbeloppet. Den som vid avyttring av en privatbostad gör en kapitalvinst och förvärvar en ny bostad kan under vissa förutsättningar få upp- skov med beskattning av vinsten enligt reglerna i 47 kap. IL. Ett uppskovsbelopp erhålls genom att den skattskyldige i samband med att kapitalvinsten redovisas gör ett avdrag för uppskovsbelopp. Uppskovsbeloppet är enligt 47 kap. 7 § andra stycket och 8 § andra stycket IL begränsat till per bostad för avyttringar som skett eller . års taxering är den latenta skatteskuld som uppskovsbeloppet i prak- tiken innefattar, räntebelagd med motsvarande av upp- skovsbeloppets storlek (47 kap. 11 b § IL).1 Vidare beskattas ägare av småhus och bostadsrätter, som utgör privatbostäder, samt innehavare av hyresrätt för ersättningar för ut- hyrning av sina bostäder (42 kap. 1 § IL).