sou · H0B355 · 2012-08-24 00:00:00 — Ansvarets omfattning (8 kap. 4 § första meningen) 4 §Vad som sägs i 6 kap. 7 § om den kännedom som den ansvarige ska anses ha haft gäller också i fråga om skadestånd på grund av yttrande- frihetsbrott i ett radioprogram eller en teknisk upptagning. Paragrafen motsvarar första meningen i nuvarande 8 kap. 4 §. Endast språkliga förändringar och ett förklarande tillägg har gjorts. 9 kap. 5 § Ställföreträdares ansvar i vissa fall (8 kap. 4 § andra meningen jämförd med 11 kap. 3 § TF) 5 § Har någon som ställföreträdare för en juridisk person eller som förmyndare, god man eller förvaltare att svara för skadestånd på grund av ett yttrandefrihetsbrott, får anspråket göras gällande även mot den juridiska personen eller mot den för vilken förmyndaren, den gode mannen eller förvaltaren har förordnats. Detta gäller om och i den omfatt- ning ett sådant anspråk får göras gällande enligt lag. Paragrafen motsvarar nuvarande 11 kap. 3 § TF och ersätter hänvis- ningen dit som görs i nuvarande 8 kap. 4 § andra meningen YGL. Endast språkliga förändringar har gjorts. 9 kap. 6 § Solidariskt betalningsansvar (8 kap. 4 § andra meningen jämförd med 11 kap. 4 § TF) 6 § Ska två eller flera betala skadestånd enligt detta kapitel, svarar de solidariskt för skadeståndet. Om ansvaret dem emellan gäller vad som annars är stadgat. Paragrafen motsvarar nuvarande 11 kap. 4 § TF och ersätter hänvis- ningen dit som görs i nuvarande 8 kap. 4 § andra meningen YGL. I paragrafen anges att betalningsansvaret när flera är ansvariga är solidariskt. Endast språkliga förändringar har gjorts. 9 kap. 7 § Skadestånd när talan om brott förfallit (8 kap. 4 § andra meningen jämförd med 11 kap. 5 § TF) 7 § Talan om skadestånd med anledning av ett yttrandefrihetsbrott får föras utan hinder av att frågan om ansvar för brottet har förfallit eller talan därom annars inte kan föras. Paragrafen motsvarar nuvarande 11 kap. 5 § TF och ersätter hän- visningen dit som görs i nuvarande 8 kap. 4 § andra meningen YGL. I paragrafen stadgas att en talan om skadestånd får föras trots att yttrandefrihetsbrottet är preskriberat eller talan mot den som begått brottet av någon annan anledning inte kan föras. Endast språkliga förändringar har gjorts. 10 kap. Rättegången i yttrandefrihetsmål Till skillnad från vad som gäller i YGL i övrigt har i detta kapitel inte gjorts några sådana ändringar som innebär att bestämmelser i har överförts och anpassats till YGL. Det sammanhänger med att parallella regler i YGL i onödan skulle bryta upp den gemen- samma administrativa och processuella ordning som gäller för jurysystemet i tryck- och yttrandefrihetsmål. Rättegången i yttrandefrihetsmål (9 kap. 1 §) 1 § Vad som sägs i 12 kap. tryckfrihetsförordningen om rättegången i tryckfrihetsmål ska gälla också i fråga om motsvarande mål som avser radioprogram och tekniska upptagningar (yttrandefrihetsmål). Hän- visningen i 12 kap. 3 § till 8 kap. tryckfrihetsförordningen ska därvid avse 6 kap. denna grundlag. De som har utsetts till juryledamöter för tryckfrihetsmål ska också vara juryledamöter i yttrandefrihetsmål. Bestämmelsen motsvarar nuvarande 9 kap. 1 §. Det har inte gjorts några förändringar i sak. Radioprogram och tekniska upptagningar från utlandet m.m. 11 kap. 1 § Tekniska upptagningar från utlandet (10 kap. 1 § första stycket) 1 § Bestämmelserna i 1–10 och 12 kap. är tillämpliga också på sådana tekniska upptagningar som har framställts utomlands och som lämnas ut för spridning i . Det gäller med de begränsningar som anges i 2 och 3 §§. Vad som annars sägs om den som har låtit framställa upp- tagningen ska därvid i stället gälla den som här i landet lämnar ut den för spridning. Paragrafen motsvarar första stycket i nuvarande 1 §. En hänvisning till 2 och 3 §§ har lagts in för att uppmärksamma läsaren på att det finns begränsningar i det som sägs i paragrafen om att bestäm- melserna i övriga kapitel är tillämpliga. 11 kap. 2 § Meddelar- och anskaffarfrihet vad avser tekniska upptagningar från utlandet (10 kap. 1 § andra stycket jämfört med 13 kap. 6 § TF) 2 § I fråga om en teknisk upptagning som har framställts utomlands och som ges ut här men som inte huvudsakligen är avsedd för sprid- ning i gäller bestämmelserna om rätten att meddela och anskaffa uppgifter och underrättelser för offentliggörande i 1 kap. 3 § och om rätten till anonymitet i 2 kap. om inte 1.meddelandet eller anskaffandet innefattar brott mot rikets säker- 2.meddelandet innefattar utlämnande eller tillhandahållande som avses i 5 kap. 4 § andra stycket 2; 3.meddelandet utgör uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt. Detta gäller även en teknisk upptagning som inte ges ut i , om meddelandet eller anskaffandet skedde här. Det gäller oavsett om upptagningen framställs här eller utomlands. Är meddelandet eller anskaffandet straffbart enligt vad som följer av första och andra styckena, gäller vad som är föreskrivet i lag. Mål angående ansvar eller skadestånd på grund av brott som har sagts ska handläggas som yttrandefrihetsmål, om inte annat följer av 10 kap. 1 § denna grundlag och av 12 kap. 2 § andra stycket tryckfrihetsförordningen. I fråga om rätt till anonymitet för meddelaren gäller vad som är före- skrivet i 2 kap.; bestämmelsen i 2 kap. 4 § 3 ska dock omfatta även andra brott mot rikets säkerhet än som där avses. Bestämmelsen motsvarar nuvarande 10 kap. 1 § andra stycket YGL som innehåller en hänvisning till 13 kap. 6 § TF.. Här ersätts hänvisningen till TF med att lagtexten från TF tas in i YGL. De hänvisningar som görs till andra bestämmelser i grund- lagen har därvid justerats. Bestämmelsen i 13 kap. 6 § andra stycket andra meningen TF om periodiska skrifter saknar motsvarighet när det gäller tekniska upptagningar och har därför inte flyttas över till YGL. Vidare behandlas i paragrafen även det skydd som gäller för tek- niska upptagningar som inte ges ut i , se andra stycket. Det innebär att den bestämmelsen flyttas hit från nuvarande 10 kap. 2 § YGL. I övrigt föreslås endast mindre språkliga ändringar. 11 kap. 3 § Meddelar- och anskaffarfriheten vad avser radioprogram från utlandet (10 kap. 2 §) 3 § Det som enligt 2 § gäller i fråga om rätt att meddela och anskaffa uppgifter och underrättelser och att vara anonym gäller också radio- program som sänds från sändare utanför . I lag får dock före- skrivas undantag från rätten att meddela och anskaffa uppgifter i fråga om radioprogram som sänds från öppna havet eller luftrummet där- över. Bestämmelsen motsvarar nuvarande 10 kap. 2 §. En skillnad i för- hållande till den nuvarande regleringen är dock att bestämmelsen nu enbart avser radioprogram från utlandet. Frågan om vad som ska gälla för tekniska upptagningar som inte ges ut i behandlas i stället i 2§ ovan. 11 kap. 4 § Vidaresändningar från utlandet (1 kap. 7 §) 4 § För samtidig och oförändrad vidaresändning av radioprogram från utlandet gäller enbart vad som föreskrivs i 1 kap. 4 § första stycket om förbud mot förhandsgranskning, 1 kap. 4 § andra stycket om förbud mot hindrande åtgärder, 1 kap. 4 § tredje stycket om innehav av tekniska hjälpmedel och anläggande av trådnät, 1 kap. 5 § om förbud mot ingripanden utan stöd i grundlagen, 1 kap. 6 § om det förhållningssätt som ska iakttas vid tillämpningen av denna grundlag, 1 kap. 16 § om särskilda regler för lagstiftning, 3 kap. 1 § om rätt att sända radioprogram i tråd samt 3 kap. 4 § om rättslig prövning. Har godkänt en internationell överenskommelse om radio- program får sådana föreskrifter som avses i 1 kap. 14 § andra stycket inte i strid med överenskommelsen hindra vidaresändning av radioprogram. Bestämmelsen motsvarar nuvarande 1 kap. 7 § och gäller s.k. vidare- sändningar av radioprogram från utlandet. I denna paragraf anges att för vissa sändningar från utlandet, oavsett på vilket sätt som de för- medlas till , gäller endast vissa särskilt nämnda bestämmelser i grundlagen. Vidare har hänvisningen i nuvarande tredje stycket till nuvarande 10 kap. 2 § (här 11 kap. 3 §) tagits bort. Den har ansetts onödig med hänsyn till att bestämmelsen numera finns i paragrafen före. 12 kap. Allmänna bestämmelser 12 kap. 1 § Resning i yttrandefrihetsmål (11 kap. 1 § första stycket jämfört med 14 kap. 1 § TF) 1 § För resning i yttrandefrihetsmål gäller vad som anges i lag, även om målet har prövats av jury. Om resning beviljas i ett mål som har prövats av jury, ska rätten sam- tidigt besluta att målet tas upp inför en ny jury av den domstol som först dömde i målet. Detta gäller om resningen grundas på en omständighet som kan antas ha haft betydelse för juryprövningen. Beviljas resning till förmån för den tilltalade får den domstol som beviljar resning ändra domen, om saken är uppenbar. Paragrafen motsvarar 14 kap. 1 § TF dit 11 kap. 1 § första stycket YGL hänvisar. Det har endast gjorts en modernisering av språket. Se vidare författningskommentar till 14 kap 1 § TF. Där framgår bl.a. att bestämmelsen i nuvarande 14 kap. 2 § TF om tillsättande av jury efter beslut om resning inte behövs. 12 kap. 2 § Skyndsam handläggning av yttrandefrihetsmål (11 kap. 1 § första stycket jämfört med 14 kap. 3 § TF) 2 § Yttrandefrihetsmål och andra mål om brott mot bestämmelserna i denna grundlag ska alltid behandlas skyndsamt. Paragrafen motsvarar 14 kap. 3 § TF dit 11 kap. 1 § första stycket YGL hänvisar. Det har endast gjorts en modernisering av språket. 12 kap. 3 § Frågor som inte regleras i grundlagen (11 kap. 1 § andra stycket) 3 § I alla hänseenden som inte har reglerats särskilt i denna grundlag eller i lag som har beslutats med stöd av den gäller vad som är före- skrivet i lag eller annan författning. Inga ändringar har gjorts i förhållande till den nuvarande bestäm- melsen i 11 kap. 1 § andra stycket. 12 kap. 4 § Andra än svenska medborgare (11 kap. 1 tredje stycket) 4 § Andra än svenska medborgare är i fråga om yttrandefriheten enligt denna grundlag likställda med svenska medborgare, om inte något annat följer av lag. Paragrafen har ändrats som en följd av att grundlagen föreslås gälla var och en (se kommentaren till 1 kap. 1 §). 12 kap. 5 § Internationellt rättsligt bistånd (ny) 5 § Internationellt rättsligt bistånd får lämnas avseende en åtgärd som är tillåten enligt denna grundlag. Rättsligt bistånd som gäller brott eller skadestånd med anledning av brott får dock lämnas endast om den gärning som avses motsvarar ett brott enligt sådan lag som avses i 1 kap. 14 § första stycket eller enligt 5 kap. eller 11 kap. 2 eller 3 §. Om den gärning som ligger till grund för begäran om inter- nationellt rättsligt bistånd motsvarar brott som anges i den lag som avses i 7 kap. 4 § andra meningen får bistånd lämnas endast efter med- givande av regeringen. Närmare bestämmelser om prövningen av en ansökan enligt första stycket får meddelas i lag. Bestämmelsen är ny och motsvarar helt och hållet den nya bestäm- melsen i 14 kap. 5 § TF. Här kan hänvisas till författningskom- mentaren till den paragrafen. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Om det i lag eller annan författning hänvisas till en föreskrift som har ersatts genom en bestämmelse i yttrandefrihetsgrundlagen i dess nya lydelse, tillämpas i stället den nya bestämmelsen. Frågan om ikraftträdande och övergångsbestämmelser behandlas närmare i avsnitt 22.3 ovan. 23.4Förslaget till lag om ändring i Brott som avses i 1–3 §§ får inte åtalas av annan än målsägande. Om brottet riktar sig mot någon som är eller om i annat fall målsäganden anger brottet till åtal, får åklagaren väcka åtal om detta anses påkallat från allmän synpunkt och åtalet avser 1.förtal och grovt förtal, 2.förolämpning mot någon i eller för hans eller hennes myndighetsutövning, 3.förolämpning mot någon med anspelning på hans eller hennes ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung eller trosbekännelse, eller 4.förolämpning mot någon med anspelning på hans eller hennes sexuella läggning. Har förtal riktats mot avliden, får åtal väckas av den avlidnes efterlevande make, bröstarvinge, förälder eller syskon samt, om åtal av särskilda skäl anses påkallat från allmän synpunkt, av åklagare. Innebär brott som avses i 1–3 §§, att någon genom att förgripa sig på en främmande makts statsöverhuvud som vistas i eller på en främmande makts representant i har kränkt den främmande makten, får brottet åtalas av åklagare utan hinder av vad som föreskrivs Åtal får dock inte ske utan förordnande av regeringen eller den regeringen har bemyndigat därtill. Kravet på särskilda skäl för att väcka allmänt åtal för ärekränkningsbrotten i lagrummets första stycke har tagits bort. I fortsättningen ska det vara tillräckligt att allmänt åtal anses påkallat från allmän synpunkt. Någon annan ändring har inte gjorts i paragrafen. Övervägandena finns i avsnitt 20.6.2. Ärekränkningsbrotten är enligt svensk rätt i princip målsägandebrott. Detta synsätt har inte ändrats. Om målsäganden inte är underårig krävs det alltså även i fortsättningen normalt en målsägandeangivelse. I andra meningen i första stycket finns ett betydelsefullt undantag från den i svensk rätt sedan gammalt upprätthållna grundprincipen om obligatoriskt åtal (se 20 kap. 6 § ). Där framgår att allmänt åtal ska väckas bara om det anses påkallat från allmän synpunkt. En viss utvidgning av den allmänna åtalsrätten har skett. Någon mera markant förändring av gällande åtalspraxis är inte avsedd. Utgångspunkten bör dock vara att allmänt åtal i fortsättningen inte ska begränsas till den situation som nämns i bestämmelsens ursprungliga förarbeten, nämligen det fallet att en innehavare av en allmän befattning utsätts för förtal som avser hans eller hennes åtgärder i befattningen. Allmänt åtal bör ofta anses påkallat från allmän synpunkt när det finns ett klart samhällsintresse i att brottet beivras eller starka skäl med hänsyn till målsäganden att det allmänna medverkar. Ett sådant samhällsintresse kan föreligga om en brottstyp har blivit mer elakartad eller fått en större utbredning i samhället . Det kan t.ex. röra sig om ärekränkningsbrott som begås via internet eller på andra sätt som får en stor spridning bland allmänheten. En förutsättning bör dock vara att det inte handlar om brott av endast mindre allvarlig karaktär. Om en enskild person har drabbats mycket hårt objektivt sett av att bli förtalad bör allmänt åtal i princip väckas. Åtminstone bör det som utgångspunkt gälla om målsäganden genom brottet har fått sitt sociala anseende förstört eller om målsägandens sociala situation har påverkats påtagligt på ett negativt sätt. Vid bedömningen av hur hårt en enskild kan anses ha drabbats är det naturligt att beakta den ärekränkande uppgiftens karaktär. Även det förhållandet att brottet har riktat sig mot en ung person kan därvid ha betydelse. Däremot bör det inte bli aktuellt att väcka allmänt åtal när det handlar om uppgifter som har lämnats i en konflikt mellan två enskilda. Detsamma bör gälla i fråga om ett uppgiftslämnande som utgör ett led i en pågående maktkamp mellan olika falanger inom en organisation eller en liknande sammanslutning. I sådana fall framstår det sällan som naturligt att samhället medverkar till att beivra brottet. Det kan erinras om att bestämmelsens tillämpningsområde inte är begränsat till sådana ärekränkningsbrott där lagföringen sker enligt vanlig lag. Den gäller också när förtal begås genom grundlagsskyddade medier. Det innebär att den måste iakttas inte bara av allmän åklagare utan också av JK som ensam åklagare på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området. 23.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden Rätten får besluta att vardera parten ska svara för sina rättegångskost- nader om en målsägandes talan har ogillats men denne hade särskild anledning att få saken prövad och det även i övrigt finns skäl för en sådan fördelning av kostnadsansvaret med hänsyn till parternas eko- nomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt. Detta gäller dock endast om frågan om brott föreligger har prövats av en jury. Den nuvarande kvittningsregeln har formulerats om i syfte att ändra förutsättningarna för kvittning. I fortsättningen ska kvitt- ning inte kunna ske av det skälet att rätten har en annan uppfatt- ning i skuldfrågan än juryn. Denna ändring har ansetts nödvändig för att undvika att bestämmelsen kommer i konflikt med Europa- konventionens s.k. oskuldspresumtion. Övervägandena finns i avsnitt 20.6.3. Av första meningen framgår att det ska röra sig om en måls- ägandes talan. Det innebär att bestämmelsen liksom tidigare är tillämplig bara när målsäganden har fört talan. Med talan avses såväl ansvars- som skadeståndstalan. Av kravet på att talan har ogillats följer att kvittning bara kan ske när målsäganden har förlorat målet. Den grundläggande förutsättningen för kvittning anges genom uttrycket särskild anledning att få saken prövad. Kravet på särskild anledning är avsett att markera att kvittning ska ske endast undan- tagsvis. regler om fördelning av rättegångs- kostnader kommer alltså även i fortsättningen att tillämpas i de allra flesta fall. En typsituation då frågan om kvittning kan komma att aktuali- seras är när felaktiga uppgifter om en person har publicerats, men det ändå bedöms ha varit försvarligt att publicera dem och det fanns skälig grund för dem. Om målsäganden i ett sådant fall har drabbats mycket hårt av publiceringen objektivt sett, kan det ofta finnas sär- skild anledning att få saken prövad. Så bör åtminstone kunna vara fallet om målsäganden hade skäl att tro att han eller hon kunde vinna målet och denna uppfattning inte framstod som obefogad. Vid bedömningen av hur hårt en publicering kan anses ha drabbat målsäganden bör bl.a. beaktas i vilken omfattning en upp- gift har spritts. Även uppgiftens karaktär bör tillmätas betydelse. När det gäller målsägandens prognos om framgång kan det ha betydelse om målet har inrymt komplicerade rättsliga bedöm- ningar, t.ex. i frågan om ett visst uppgiftslämnande har varit för- svarligt. Vidare kan utgången i målet ha berott på omständigheter som målsäganden från början inte hade anledning att räkna med. Ett exempel på det sistnämnda kan vara att ett vittne under huvud- förhandlingen lämnar nya uppgifter som leder fram till bedöm- ningen att det har funnits skälig grund för en viss uppgift. Däremot föreligger det normalt inte särskild anledning att få saken prövad om det handlar om missaktande uppgifter av mindre allvarlig karaktär eller uppgifter som visserligen har drabbat den enskilde hårt men bara i en trängre personkrets, såsom en särskild samman- slutning e.d. Detsamma gäller oftast i fråga om en publicering som har friats vid en prövning enligt de pressetiska reglerna. En ytterligare förutsättning för att kvittning ska få ske är att kvitt- ning är skälig i det enskilda fallet. Lagtexten anger att parternas eko- nomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt ska beaktas vid skälighetsbedömningen. Uttrycket parternas ekonomiska förhållanden tar framför allt sikte på den situationen att det råder obalans mellan parterna i ekonomiskt hänseende. Ett tydligt exempel är när en enskild person med begränsade ekonomiska resurser har väckt talan mot ett stort och resursstarkt medieföretag. I ett sådant fall är kvittning normalt skälig. I den omvända situationen, dvs. när en privatperson med stora ekonomiska resurser har väckt talan mot ett litet medieföretag, är kvittning däremot ofta inte motiverad även om den enskilde hade särskild anledning att få sin talan prövad. Också när parterna framstår som väsentligen jämbördiga i eko- nomiskt hänseende kan kvittning i det enskilda fallet vara befogad. Omständigheterna i övrigt kan avse den situationen att måls- äganden har väckt enskilt åtal utan att försöka få till stånd ett allmänt åtal. Om förhållandena tyder på att allmänt åtal hade väckts om frågan hade aktualiserats, kan det tala för att kvitt- ning inte är skälig. Härunder kan också falla det förhållandet att måls- äganden fått kännedom om en publicering först när det är möjligt att väcka allmänt åtal. Kvittning kan då framstå som skälig om allmänt åtal annars kanske hade väckts. Till omständigheterna i övrigt kan också hänföras den situationen att t.ex. ett tidnings- företag har haft stor ekonomisk av den åtalade publi- ceringen, t.ex. genom försäljning av ett stort antal tidningsexemplar till följd av publiceringen. Av andra meningen framgår att kvittningsregeln är tillämplig enbart i mål där en jury har medverkat. Jag reserverar mig mot kommitténs slutsatser på två punkter. Jag anser att kommittén hade bort föreslå en teknikoberoende grund- lag för yttrandefriheten och en straffbestämmelse om skydd för privatlivet. Jag lägger själv fram ett förslag till en ny teknikoberoende yttrandefrihetsgrundlag som även innehåller en bestämmelse om stärkt skydd för privatlivet (se bilaga 10 till detta betänkande). De viktigaste skälen för en teknikoberoende grundlag är dessa: 1.TF och YGL är inte förenliga med . En sådan för- enlighet kan inte heller åstadkommas med rimliga åtgärder. Om EU synar genomförande av dataskyddsdirektivet, exempelvis utifrån en situation där någon har spritt kränkande texter om en person på tryckta flygblad, kommer vi att tvingas inleda arbetet på en teknikoberoende grundlag. Det vore bättre att genomföra grund- lagen i lugn och ro och på eget initiativ. 2.TF och YGL är inte anpassade till teknikutvecklingen. har t.ex. ett starkare skydd än nättidningar, sam- hällskritiska bloggar ett sämre skydd än texter på förpackningar. Detta är principiellt fel. Felet förstärks allteftersom pappers- tidningar och andra tryckta medier förlorar terräng. 3.Tolkningen och tillämpningen av en ny grundlag kommer att stå på fastare grund och därmed kunna ske på ett mer tillfreds- ställande sätt. Det är en viktig juridisk förbättring, och det sker genom att en teknikoberoende lag till skillnad från TF och YGL kan avgränsas med utgångspunkt i ett tydligt syfte. 4.Med dagens grundlagar kan samma texter, bilder och program ha olika lagskydd beroende på vilket medium de finns i. regeringen har påpekat i kommitténs direktiv är detta inte någon god ordning. De viktigaste skälen för ett stärkt skydd för privatlivet är dessa: 1.Sverige har en skyldighet att införa ett sådant stärkt skydd enligt om skydd för de mänskliga rättighet- erna och de grundläggande friheterna. Denna skyldighet är juridiskt helt klar. Vi bör tillgodose våra internationella förpliktelser, inte minst när det gäller mänskliga rättigheter. 2.Det bör vara straffbart att exempelvis fotografera en person i en intim situation och sprida bilderna på internet. Spridningen bör vara straffbar även om den sker i ett grundlagsskyddat medium, exempelvis på flygblad som är tryckta eller på datastickor. 3.Kommitténs argument att det inte finns behov av ett stärkt skydd i de grundlagsskyddade medierna har ingen bärkraft. Vid en bedömning enligt saknar argumentet relevans. Och den som faktiskt drabbas av en allvarlig kränkning utan att något kan göras kan inte mötas med beskedet att lagstiftning inte behövs. Jag anser att kommitténs förslag beträffande TF och YGL gör dessa grundlagar betydligt bättre än de är , trots att förslagen inte löser de största problemen. Förslagen bör därför enligt min mening genomföras i avvaktan på att det tas fram ett fullgott underlag för en teknikoberoende grundlag med ett skydd för privatlivet. Mitt förslag till ny grundlag är färdigt till bara , se bilaga 10. Enligt kommitténs direktiv skulle arbetet ta sikte på att finna en reglering där en detaljerat beskriven teknikanvändning inte utgör den huvudsakliga avgränsningsmetoden. Om kommittén skulle bedöma att det inte är möjligt att hitta en ny teknikoberoende regleringsmodell som ger ett tillräckligt starkt skydd för tryck- och yttrandefriheten, skulle den i stället göra en allmän översyn av TF och YGL.