sou · GZB386 · 2012-01-01 00:00:00 — 3 I anslutning till en hänvisning till bestämmelserna i miljöskyddsförordningen om till- ståndsplikt för ändring anför Bjällås m.fl. följande. Denna bestämmelse innebär att svaret på frågan om en ändring är tillståndspliktig eller ej oftast avgörs av det allmänna villkoret, som ju anger att verksamheten skall bedrivas i huvudsaklig överensstämmelse med vad som uppgetts i ärendet från sökandens sida. Innebär ändringen att verksamheten inte kommer att bedrivas i huvudsaklig överensstämmelse med åtagandet är ändringen tillståndspliktig (Miljöskyddslagen, 2 uppl., s. 119 ff.). Exempel från praxis i denna fråga är B 149/93 angående SCA . Omprövning och översyn av villkoren i tillståndet mindre justeringar som kan göras med stöd av det särskilda villkor 10 och återförvisade målet till länsstyrelsen.4 Ett annat mål som gällde frågan om rättskraftens omfattning i förhållande till det allmänna villkoret är MÖD 2002:34. Länsstyrel- sen förbjöd i det fallet Aktiebolag att ta en mottag- ningsstation för perättiksyra i drift innan bolaget erhållit tillstånd för stationen. Bolaget överklagade beslutet och anförde att mot- tagningsstationen omfattades av det allmänna villkoret enligt till- stånd meddelat med stöd av miljöskyddslagen. påpekade att bolagets användning av klorfria kemikalier inte hade reglerats utöver vad som följde av det allmänna villkoret och villkor avseende utsläpp till vatten. Någon sådan särskild reglering ansåg domstolen heller inte ha varit befogad från miljöskyddssynpunkt. Detta tillsammans med vad bolaget uppgivit i sin ansökan ledde domstolen till slutsatsen att tillståndet innebar att bolaget fick använda sig av klorfria kemikalier såsom perättiksyra. Domstolen fann även att mottagningsstationen var så konkret beskriven i till- ståndsansökan att den fick anses ha prövats genom Koncessions- nämndens beslut och att den således omfattades av gällande till- stånd. beslut upphävdes därför. har i ett antal avgöranden även behandlat frågor som gäller tillstånds rättskraft och förutsättningarna för att fylla ut regleringen i en tillståndsdom genom tillsynsförelägganden. Dessa domar berör också till viss del betydelsen av det allmänna villkoret. En dom, som också gällde och rättskraften av ett gammalt tillståndsbeslut , är MÖD 2007:23. Länssty- relsens föreläggande med stöd av 26 kap. 9 § att ta upp en uttjänt avloppstub ansågs inte lagligen kunna meddelas då tuben omfattades av tillståndets rättskraft enligt 24 kap. 1 § . hänvisade i stället till bestämmelserna om återkallelse av tillstånd. Detta fall är inte särskilt kontroversiellt eftersom den aktuella avloppstuben klart omfattades av det ursprungliga tillståndet. ansåg att den skulle tas bort 4 Jämför Koncessionsnämndens beslut (B 246/95). hade enligt tillstånd rätt att enligt miljöskyddslagen driva . I ett särskilt villkor föreskrevs att antalet starter och landningar inte fick överstiga sju . I det allmänna villkoret angavs också att mindre ändring fick vidtas efter godkännande av under förutsättning att ändringen inte bedömdes medföra ökade störningar och verksamheten. Sedan medgivit viss förändring beträffande linjetrafiken prövade behörighet att besluta om ändring och fann att varit behörig eftersom ändringen inte medförde några ökade störningar. Omprövning och översyn av villkoren i tillståndet på den grunden att den inte längre användes för sitt förutsatta ändamål. I rättsfallet MÖD 2007:20 () uttalade att rättskraften endast omfattar de säkerhets- frågor som villkorsreglerats i tillståndet eller på annat sätt prövats i tillståndet. En mer detaljerad reglering av de krav som ställs på verksamhetsutövarens fortlöpande säkerhets- och miljöarbete bör inte genomföras vid tillståndsprövningen. Detta arbete förutsätter en kontinuerlig uppföljning och ett ständigt pågående förbättrings- arbete. Prövningen av mer detaljerade säkerhetsfrågor var därför enligt domstolen en uppgift för tillsynsmyndigheten. Domstolen fann även skäl att förtydliga att rättskraften för tillståndet inte omfattar dessa säkerhetsfrågor. I MÖD 2010:35, gällande Mörkeskogs avfallsanläggning, anförde verksamhetsutövaren (kommun) att den i målet aktuella anpassningsplanens text var bifogad ansökan och de åtgär- der som angavs i planen omfattades således av det allmänna villko- ret. Frågan i målet var om rättskraften hos det tillståndsbeslut som miljöprövningsdelegationen meddelade lade hinder i vägen för beslut i fråga om en ingiven anpassningsplan med detaljerade anvisningar avseende åtgärderna för avslutning och sluttäckning. Enligt innehöll beslutet om anpassningsplan regleringar som typiskt sett är av tillsynskaraktär, exempelvis krav på redovisningar av hur olika arbetsmoment ska utföras eller har utförts, och hur kontroll ska ske. Domstolen fann att rättskraften hindrade den del av beslutet som avsåg krav på en redovisning av resultaten av en undersökning av lakvatten vilken hade reglerats genom tillståndsbeslutet. I övrigt utgjorde dock inte tillståndsbeslutets rättskraft hinder för beslut avse- ende anpassningsplanen. Det allmänna villkoret gavs således en begränsad omfattning i förhållande till rättskraften. I ett mål avseende upphävde Miljööver- domstolen ett villkor om förbud mot användning av vissa kemika- lier med hänvisning till att ett sådant villkor felaktigt kunde tolkas som en uttömmande tillämpning av utbytesbestämmelsen i 2 kap. 4 § (MÖD 2007:58). Ett sådant villkor skulle enligt domstolen kunna uppfattas som om ytterligare krav med stöd av den bestämmelsen inte skulle kunna ställas med mindre än att förutsättning för omprövning förelåg. I detta fall innehöll till- ståndsansökan omfattande dokumentation om de kemikalier som användes eller skulle kunna komma att användas i verksamheten. Omprövning och översyn av villkoren i tillståndet I stället för att reglera kemikaliefrågan i ett villkor hänvisade till tillsynsmyndighetens möjlighet att med stöd av 26 kap. 9 § meddela de förelägganden och för- bud som behövs om verksamhetsutövaren inte skulle tillämpa pro- duktvalsprincipen enligt krav. Sistnämnda rättsfall ger tillsammans med målen om Mörkeskogs avfallsanläggning och visst stöd för att det allmänna villkoret inte omfattar uppgifter som inte har reglerats i domen även om frågan har prövats. I rättsfallet MÖD 2011:7 fann dock att ett visst avfallsslag fanns nämnt i den tek- niska beskrivningen och därför omfattades av det allmänna villkoret. uttalanden i målet om visar att oklarheten rörande rättskraftens räckvidd gör att den kan uppfattas som mer omfattande än vad den i själva verket är. Ett annat fall som illustrerar oklarheten är MÖD 2005:7. Miljööver- domstolen ansåg där att det fanns skäl att tydligt ange att en viss fråga som togs upp i domen inte omfattades av rättskraften. Frågan i målet gällde om transporter till och från pappersbruk skulle regleras genom villkor i tillståndet. Domstolen kom fram till att det inte var lämpligt. Trots att frågan om transporter prövats i målet anförde domstolen att transportfrågan därmed inte skulle omfattas av domens rättskraft. Mot bakgrund av denna praxis från går det att hävda att det s.k. allmänna villkoret inte ger verksamhets- utövaren någon egentlig trygghet. praxis är emellertid som framgår inte helt enhetlig vad gäller betydelsen av det allmänna villkoret, varför det är svårt att dra några andra slut- satser av praxis annat än att kopplingen mellan rättskraften och det allmänna villkoret är oklar. I detta sammanhang bör även nämnas rätts- praxis under Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (EKMR). Givna till- ståndsbeslut har enligt denna praxis inte givits särskilt långtgående skydd. Inskränkningar av tillstånden kan enligt fast praxis tillåtas om de följer av lag och är motiverade av allmänna intressen av viss tyngd, exempelvis miljöskäl, och om tillståndshavaren har getts tid Omprövning och översyn av villkoren i tillståndet och möjlighet att anpassa sig. I rättsfallet mot (ECHR ) ansåg domstolen att ett återkallande av täkt- tillstånd inte var olämpligt eller oproportionerligt. Ur ett kon- ventionsperspektiv bör svenska regler om ändring av villkor enligt 24 kap. inte innebära något problem (, Rätt till- stånd för miljön, 2010, s. 137). Miljömyndigheterna har numera relativt långtgående möjligheter att skärpa miljökraven mot verksamheter som har tillstånd. Ett till- stånds rättskraft begränsas av bestämmelserna om återkallelse och omprövning i 24 kap. 3 och 5 §§ . Vissa föreskrifter utfärdade av regeringen eller myndighet enligt balken kan också bryta genom befintliga tillstånd. Detta framgår av uttryckliga undantag i 24 kap. 1 § första stycket fjärde och femte meningen. Ytterligare krav kan ställas genom föreskrifter som gäl- ler för miljöskyddsområden (7 kap. 20 §) eller vattenskyddsområ- den (7 kap. 22 §), miljöfarliga verksamheter (9 kap. 5 §) och miljö- riskområden (10 kap. 17 §).5 Vidare hänvisas till 2 kap. 10 § samt 7 kap. 13–17 §§ lagen med särskilda bestämmelser om vattenverk- samhet. Om föreskrifterna är strängare än de meddelade villkoren bryter de därför igenom tillståndets rättskraft. Problemet vid till- lämpning av dessa bestämmelser är att det i flera fall är oklart vilken regel i balken som en förordning eller föreskrift stödjer sig på. Förordning (2001:512) om deponering av avfall är ett exempel på en förordning av vilken det inte uttryckligen framgår vilket bemyndigande den stöder sig på. Den torde dock vara utfärdad enligt 9 kap. 5 § och faller därigenom in under undan- taget i 24 kap. 1 §. Detta problem gäller inte nyare förordningar då det numera uttryckligen anges vilka bemyndiganden bestämmel- serna baseras på. Det finns även möjlighet att angripa en tillståndsdom med extraordinära rättsmedel; resning, återställande av försutten tid och klagan över domvilla med stöd av 58 och 59 kap. 5 Skyddsformen miljöskyddsområde har förlorat mycket av sin betydelse genom att föreskrifter om miljöhänsyn i jordbruket, som har meddelats med stöd av 12 kap. 10 § , i stort sett har samma materiella innehåll eller i vissa avseenden går längre. Vattenskyddsområden inrättas för att skydda vattentäkter. Vad gäller miljöriskområden finns inte några sådana i (, Rätt tillstånd för miljön, 2010, s. 59). Omprövning och översyn av villkoren i tillståndet samt 42 § lagen (1996:242) om domstolsärenden. Det senare rätts- medlet kan användas exempelvis om någon sakägare inte kallats i vederbörlig ordning och därför inte kunnat föra talan i målet. Den omständigheten att ett tillstånd finns hindrar inte heller att tillståndet och därmed förenade rättigheter får vika helt eller delvis till följd av tvångsförfoganden enligt eller expropria- tionslagen. Tillståndsbeslutet befriar vidare inte från tillstånds- prövning enligt annan lagstiftning än , t.ex. (2010:900). Bygglov krävs således som huvudregel även om tillstånd till miljöfarlig verksamhet har givits enligt balken.6 Tillståndet hindrar inte heller ingripanden av myndigheter med stöd av annan lagstiftning, t.ex. arbetsmiljölagstiftningen. Redan i miljöbalkspropositionen lyftes frågan fram om behovet av möjligheten att ändra tillstånd till följd av nya miljökrav (prop. 1997/98:45, del 1, s. 479). Den tekniska utvecklingen och ökade kunskaper leder till att sam- hällets miljökrav ändras och skärps. Därför kan det redan av det skälet starkt ifrågasättas om det är riktigt att alltid efter prövningen meddela eviga tillstånd utan tidsbegränsning och således endast ha den möjlig- het till översyn av meddelade tillstånd och föreskrivna villkor som finns . Genomgången av svensk rätt visar att rättsliga instrument för omprövning redan finns på plats. Ett ökat hänsynstagande till miljöintressen har successivt lett till att tillståndets orubblighet fått vika i flera fall . Ingripande i brådskande fall Reglerna i om tillsyn ger tillsynsmyndigheterna rätt att ingripa med förelägganden och förbud i ett enskilt fall för att säker- ställa att balkens bestämmelser iakttas enligt 10 kap. 14 § samt 26 kap. 9 § . I det senare lagrummets fjärde stycke före- skrivs att tillsynsmyndigheten i brådskande fall får meddela före- lägganden och förbud som är nödvändiga till följd av särskilda omständigheter. För tillämpning av bestämmelsen krävs att det finns risk för att ohälsa eller allvarlig skada på miljön uppkommer. 6 Enligt lagstiftning från , krävs inte bygglov för vindkraftparker som har tillstånd enligt . Omprövning och översyn av villkoren i tillståndet Det fordras att sannolikheten för skada är ganska stor eller också att den befarade skadan är betydande. Motiven till paragrafen ger inte någon vägledning beträffande regelns tillämpning (se prop. 1997/98:45, del 1, s. 493 f. och del 2, s. 272). Miljöskyddslagen innehöll en motsvarande möjlighet för tillsynsmyndigheten att i brådskande fall om särskilda omständigheter förelåg meddela före- läggande utan hinder av tillståndets rättskraft (40 § andra stycket). I propositionen till miljöskyddslagen (prop. 1969:28 s. 226) angavs som exempel att en häftigt uppblossande epidemi kunde vara en situation där föreskrifter skulle kunna meddelas enligt lagrummet. Viss vägledning om bestämmelsens tillämpning följer av Koncess- ionsnämndens praxis. I rättsfallet KN B 063/95 förelåg förutsätt- ning för tillsynsmyndigheten att meddela föreläggande med krav på begränsning av fosfortillförsel till sjön från en fisk- odling till följd fosforutsläppens mycket negativa miljöpåverkan på sjön (se även Bjällås och Rahmn, Miljöskyddslagen, 2 uppl., s. 180 f.). 24 kap. 3 § innehåller bestämmelser om när återkallelse och förverkande av tillstånd m.m. får ske samt när förbud mot fort- satt verksamhet får meddelas. Till skillnad från omprövningsregeln i kapitlets 5 §, som är begränsad till att omfatta miljöfarliga verk- samheter och vattenverksamheter, är bestämmelsen om återkallelse allmängiltig och omfattar alla slags tillstånd. Möjligheten att åter- kalla tillstånd gäller inte bara fall som rör missförhållanden på till- ståndshavarens sida, utan även ändrade förutsättningar för verk- samheten beroende på om miljösituationen kan föranleda återkal- lelse. Även EU-rättsliga miljökrav kan leda till återkallelse eller förbud. Skälen som kan leda till återkallelse framgår av punkterna 1–9. Punkten 1 avser vilseledande i samband med ansökan om tillstånd. För tillämpning av bestämmelsen krävs inte positivt oriktiga upp- gifter, utan det räcker med att sökanden avsiktligt har låtit bli att lämna upplysningar av betydelse för myndighetens beslut. Punk- ten 2 rör avvikelse från tillståndet eller från villkor som gäller för verksamheten eller åtgärden. Återkallelse är då möjlig om avvikel- sen inte är av ringa betydelse. Vid bedömningen om avvikelsen är tillräckligt väsentlig bör verksamhetsutövaren i de flesta fall få en Omprövning och översyn av villkoren i tillståndet chans till rättelse för att man ska kunna avgöra om avvikelsen beror på bristande vilja eller förmåga att uppfylla kraven i fortsättningen. Framstår avvikelsen som en engångsföreteelse kan det vara skäl att ha överseende med även ganska betydande avvikelser. Däremot kan en påtaglig nonchalans eller mera varaktiga missförhållanden, som inte lätt kan avhjälpas, vara skäl att tillgripa återkallelse, i vart fall om inte avvikelsen kvantitativt sett är obetydlig. Ett exempel på detta är ett utsläpp som i ringa grad överskrider det tillåtna (m.fl., – En kommentar, suppl. 9, , s. 24:3). i återkallade med tillämpning av punkten 2 ett tillstånd till ytbehandlingsverksamhet till följd av långvarig bristande efterlevnad av tillståndsvillkoren. Miljödom- stolen i avslog verksamhetsutövarens överklagande och meddelade inte prövningstillstånd (beslut i mål nr M 3446-10). Tillämpningen av 3 § har i övrigt varit mycket begränsad. I punkterna 3 och 4 behandlas återkallelsegrunder som typiskt sett inte beror på försummelser från verksamhetsutövarens sida. För att återkallelse enligt punkten 3 ska komma i fråga krävs dels att det uppkommit en olägenhet – inte enbart en risk för en sådan – dels att olägenheten är av väsentlig betydelse. Punkten 4 föreskriver återkallelse då den s.k. stoppregeln i 2 kap. 9 § blir till- lämplig. Det innebär att återkallelse av tillståndet kan ske då verk- samheten kan befaras medföra skada eller olägenhet av väsentlig betydelse för människors hälsa eller miljön även om vederbörliga försiktighetsmått vidtas, och då risk föreligger att ett stort antal människor får sina levnadsförhållanden väsentligt försämrade eller miljön försämras avsevärt. I det senare fallet får inte verksamheten bedrivas alls om den inte tillåtits av regeringen. Punkterna 5 och 6 anger återkallelse som en följd av att verksamheten upphört och att tillståndet ersatts av annat tillstånd. Om det behövs för att uppfylla förpliktelser till följd av EU-medlemskapet kan återkal- lelse ske enligt punkten 7. Som exempel anges i motiven att EU förbjuder användningen av ett bekämpningsmedel; då måste man i kunna återkalla ett godkännande som svenska myndigheter gett, även om det saknas grund för åtgärden enligt de övriga punk- terna i paragrafen (prop. 1997/98:45, del 2, s. 255). Punkterna 8 och 9 och lagrummets andra stycke rör endast vattenverksamhet. Tredje stycket behandlar täktverksamhet. Reglerna om återkallelse av tillstånd är i enlighet med proport- ionalitetsprincipen avsedda att användas som yttersta utväg. SOU 2011:86 Omprövning och översyn av villkoren i tillståndet innebär att omprövning enligt 24 kap. 5 § eller åtgärder enligt 26 kap., exempelvis föreläggande eller förbud eller rättelse på den felandes bekostnad (26 kap. 9 § och 18 §), ska övervägas i första hand. Det skydd mot längre gående krav som tillståndet erbjuder är som redan nämnts inte absolut, utan i vissa situationer kan den verk- samhet som avses med ett tillstånd och villkoren för verksamheten tas upp till förnyad prövning. Som en samlad benämning på detta förfarande används uttrycket omprövning. Vissa menar att begrep- pet omprövning enbart ska användas för de ändringar av tillståndet som sker på myndigheternas initiativ med stöd av 24 kap. 5 §. Av 21 kap. 1 a § första stycket 7 följer dock att mål om omprövning är mål enligt 24 kap. 5–9 §§, dvs. även mål som inleds på verksamhetsutövarens initiativ. Med omprövning avser utred- ningen de förfaranden som följer av sistnämnda bestämmelser. Stegvis har reglerna om omprövning ändrats och omprövnings- möjligheterna har blivit flera. För att modernisera ett tillstånds villkor används dock sällan den möjlighet till omprövning som bestämmelserna ger. Förutsättningar för omprövning enligt 24 kap. 5 § 24 kap. 5 § tar upp möjligheten för tillstånds- myndigheten att ompröva tillstånd när det gäller en bestämmelse om tillåten produktionsmängd eller annan liknande bestämmelse om verksamhetens omfattning, samt ändra, upphäva eller meddela nya villkor eller andra bestämmelser för en miljöfarlig verksamhet eller vattenverksamhet. Denna bestämmelse handlar inte om för- bud utan om skärpta krav på försiktighetsmått. Tillstånd och vill- kor för miljöfarlig verksamhet kan omprövas och ändras under en rad förutsättningar, vilka kan delas upp i tre huvudgrupper. Rent allmänt kan omprövning göras när har gått sedan tillståndet vann laga kraft, alternativt den som följer av (punkten 1). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om den tid som ska ha förflutit Omprövning och översyn av villkoren i tillståndet för att omprövning får ske enligt denna punkt. 7 I fråga om vissa äldre tillstånd kan för omprövning gälla enligt 32 § lag (1998:811) om införande av . En viktig begränsning för tillstånd meddelade med stöd av miljöskyddslagen är 31 § nämnd lag. Omprövning enligt 24 kap. 5 § av tillåten pro- duktionsmängd eller annan omfattning av verksamheten får endast göras om verksamheten medverkar till att en miljökvalitetsnorm överskrids. Omprövning kan även ske innan har förflutit men då krävs att någon av förutsättningarna i punkterna 2–12 är för handen. Den första huvudgruppen av omständigheter för ompröv- ning inbegriper förhållanden som är kopplade till miljön. Ompröv- ning kan ske om en miljökvalitetsnorm överträtts (punkten 2), om det uppkommit olägenhet av någon betydelse som inte förutsågs när tillstånd lämnades (punkten 5) eller om omgivningsförhållan- dena har ändrats väsentligt (punkten 6). Punkten 9 behandlar omprövningsmöjlighet om verksamheten helt eller till väsentlig del är förlagd inom ett område där förbud råder mot att släppa ut avloppsvatten, lägga upp fasta ämnen m.m. Sådana områden är dock ytterst sällsynta varför tillämpningsområdet för denna punkt är mycket begränsat. Den andra av huvudgrupperna gäller händelser som har med till- ståndshavaren att göra. I punkterna 3 och 4 återfinns sådana klan- dervärda ageranden som även upptas i 24 kap. 3 §, om än med lite lägre trösklar. Den sista gruppen utgörs av sådana förutsättningar som relate- rar till verksamheten och utvecklingen av ny teknik. Omprövning kan enligt punkterna 7 och 8 ske om en från hälso- eller miljösyn- punkt väsentlig förbättring kan uppnås med användning av någon ny process- eller reningsteknik eller om användandet av någon ny mätningsteknik skulle medföra väsentligt bättre förutsättningar för att kontrollera verksamheten. Omprövning av villkor kan även ske för att förbättra en anläggnings säkerhet (punkten 10). Dessa bestämmelser ligger nära, men uppfyller inte fullt ut, det nya kravet i IED om uppdatering av tillståndet vid offentliggörande av nya BAT-slutsatser (art. 21.3) (se förslag till författningsändring i avsnitt 6.7.5 och 6.7.6). Punkten 11 rör åtgärder vidtagna till skydd för fisket. 7 Enligt 8 § förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd får meddela sådana föreskrifter som avses i 24 kap. 5 § första stycket 1 . Omprövning och översyn av villkoren i tillståndet I omprövningsfallet är det redan fastslaget att verksamheten får bedrivas. får därför inte meddela så ingri- pande föreskrifter att verksamheten kan bedrivas eller avsevärt försvåras. Detta utgör en viktig begränsning av möjlighet- erna till omprövning. Bestämmelsen fanns tidigare vat- tenlag och infördes i på Lagrådets initiativ som en gemensam begränsning för omprövning av alla slags verksamheter som omfattas av rättskraften i 24 kap. 1 §. Bestämmelsens räckvidd har prövats endast i ett fåtal fall och då vid tillstånd till vattenverk- samhet.8 I rättsfallet MÖD 2003:74 ogillade talan om omprövning av villkoren för sjön sänkningsföretag med hänvisning till att sänkningsföre- tagsverksamheten avsevärt skulle försvåras genom de nya villkoren. Det skulle enligt domstolen bli fråga om att bedriva en helt ny verksamhet med andra syften än den tillståndsgivna verksamheten och med högre ställda krav på verksamhetsutövaren. Vem får ansöka om omprövning och återkallelse? Av 24 kap. 7 § framgår att ansökan om prövning enligt 24 kap. 3–6 §§ får göras av , Havs- och vatten- myndigheten, Kammarkollegiet och eller en kommun i de fall kommunen har övertagit tillsynen. För att genomföra IPPC-direktivet tillkom i 26 kap. 2 § andra stycket en uttrycklig skyldighet för tillsynsmyndigheten att under sin fortlö- pande kontrollverksamhet uppmärksamma frågan om det finns skäl att på eget initiativ ta upp frågor om omprövning eller ändra eller upphäva villkor (prop. 2001/02:65, s. 64 f.). I den mån kommunen svarar för tillsynen gäller detta även kommunen. Ett beslut av en länsstyrelse eller kommun att självmant ta upp en fråga om omprövning av en verksamhet får inte överklagas enligt 50 § andra stycket förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Enskilda personer och miljöorganisationer kan inte ansöka om omprövning enligt 24 kap. utan är i stället hänvisade till att påkalla de berörda myndigheternas uppmärksamhet. Ett överklagande av avvisades då före- ningen ansågs sakna rätt att enligt 24 kap. 7 § initiera en omprövning. Föreningen fick därför inte klaga på en dom i ett