sou · H0B380 · 2012-11-29 00:00:00 — De flesta av förbunden inom LO har avtal med sin arbetsgivarorganisation om yrkesnämnd, det vill säga sam- rådsorgan för yrkesutbildningsfrågor, men det är få av dessa avtal som resulterar i mer omfattande lärlingsutbildning. Det är framför allt fem branschområden som brukar lyftas fram i sammanhanget: bygg-, el-, VVS-, plåtslageri och ventilation- samt måleribranschen. 25Vår syn på Lärande i arbete (). Myndigheten för kvalificerad yrkesutbildning. Novem- ber 2008. 26Tematisk kvalitetsgranskning 2011. Utbildningsanordnares systematiska kvalitetsarbete inom . Myndigheten för 2011. Utöver dessa finns det andra exempel på lärlingsutbildning, inte minst inom enskilda hantverksyrken, men det handlar då om små utbildningsvolymer (se kapitel 3). Utbildningsavtalen mellan parterna rymmer bestämmelser om flera olika slags lärlingar. Förutom de lärlingar som kommer från gymnasieskolans yrkesprogram berörs villkoren för lärlingar som inte har gått på gymnasieskolan, så kallade företagslärlingar, och lärlingar som kommer in i branschen via arbetsmarknadsutbildning. Företagslärlingarna utgör den klassiska lärlingskategorin och utgör fortfarande för parternas överenskommelser om antal utbildningstimmar, krav på kurser, lönetrappan för lärlingar etc. De flesta avtal rymmer bestämmelser om att lärlingsutbildningen totalt motsvarar 6 000 , vilket motsvarar utbildningstid. Den person som fullbordat en yrkesutbildning på gymnasieskolan får tillgodoräkna sig ett visst antal timmar, 3 000 . Därefter återstår 2 till 2,5 års utbildningstid innan personen räknas som fullärd. Vissa avtal rymmer också bestämmel- ser om de lärlingar som har följt fel gymnasieutbildning, det vill säga de har en utbildning från gymnasieskolan men de har inte gått den yrkesutbildning som riktar sig mot branschen. I detta fall blir det fråga om validering eller individuell utbildning.27 I avtalen ställs också andra krav som syftar till att kvalitetssäkra lärandet på arbetsplatserna. En viktig regel gäller antalet anställda per lärling. Det får inte vara för många lärlingar, då blir utbild- ningen lidande. Det måste finnas erfarna handledare och utsedda personer – ofta fackliga ombud – som har kontakt med yrkes- nämnderna på regional nivå. Ofta förutsätts också att lärlingen ska föra in alla utbildningsmoment i en lärlingsbok, som sedan skickas in till yrkesnämnden i samband med att utbildningstimmarna är avverkade och ett utbildningsbevis ska utfärdas. Inom vissa branscher finns det särskilda skolor för lärlingar som saknar vissa yrkesteoretiska delar av utbildningen. VVS och plåtsla- geri har t.ex. särskilda branschskolor i . Inte alla avtal förutsätter en prövning eller examination på slutet utan det räcker att ha avverkat antalet utbildningstimmar och i vissa fall också vissa bestämda kursmoment. Det yrkesbevis som erhålls efter avslutat färdigutbildning ska inte uppfattas som en yrkeslegi- timation. Av de branscher som nämnts ovan är det bara elbran- schen som tillämpar en slags legitimationsyrkesprincip, det vill säga 27 Se till exempel Kollektivavtal för måleriyrket § 4.2. kollektivavtalsbunden arbetsgivare får endast anställa den som har fullföljt utbildning enligt yrkesutbildningsavtalet.28 Det är alltså viktigt att understryka att det i flertalet branscher inte alls finns något tvång att följa en lärlingsutbildning, även om det ofta upp- fattas som önskvärt. De som inte gått en lärlingsutbildning får ofta lägre lön. Det är intressant att notera att det bildas nya slags yrkes- nämnder där de har saknats, t.ex. inom handeln. Handelns Kompetensråd är ett exempel på en ny typ av yrkesnämnd. om arbetsplatsförlagt lärande i skolan har tagit fram ett informationsmaterial som syftar till att underlätta för medlemsföretagen som tar emot prakti- kanter från skolan, till exempel inom ramen för APL i gymnasie- skolan. Materialet kallas Handledarguiden och finns tillgängligt på Svenskt Näringslivs hemsida.29 framhåller att praktiken i skolan spelar en avgörande roll för hur elevernas uppfattningar om arbetslivet for- mas. Det ligger både i samhällets och de enskilda företagens intresse att eleverna får ett positivt intryck av arbetslivet. Mot bak- grund av detta framhålls tre element i företagens arbete med skol- praktikanter. För det första är det viktigt att företagen förbereder sig väl. En handledare ska utses som tar emot och introducerar praktikanten. Handledaren måste vara väl medveten om vad som ligger i handle- darrollen. Praktiken på företaget måste planeras och ett särskilt schema upprättas. Övriga medarbetare måste informeras. Ett väl- komstbrev bör skickas till eleven. För det andra beskrivs vilka insatser som måste göras . Praktikanten ska introduceras och ges en övergri- pande bild av den verksamhet som bedrivs i företaget, till exempel via en rundvandring. Det framhålls som viktigt att praktikanten inte får en allt för snäv syn på det arbete som utförs. Det bör finnas en loggbok där handledaren och eleven gemensamt registrerar de arbetsmoment som gås igenom under praktiken. 282 kap. 1 § mellan EIO och Elektrikerna. Tips och idéer för företagets arbete med praktik. För det tredje betonas betydelsen av en organiserad avslutning. Praktikperioden ska utvärderas både muntligt och skriftligt. Ett intyg och/eller diplom med uppgifter om vad eleven fått lära sig under praktiken ska överlämnas. En ordentlig avtackning bör genomföras. I handledarguiden finns bilagor med exempel på hur ett schema, en loggbok och ett intyg kan utformas. 5.6Byggstenar i ett arbetsplatsförlagt lärande Ett framgångsrikt arbetsplatsförlagt lärande stöds av en struktur som omfattar planering och vägledning och som medger tid för reflektion. Utbildningen behöver vara målinriktad, tydligt förankrad i en strategi och de berörda anställda ska ha möjligheter att vara med och påverka innehåll och form för kompetensutvecklingen. Erfarenheterna visar att det arbetsplatsförlagda lärandet måste kvalitetssäkras. Det behövs en utvecklad stödstruktur för att läran- det ska fungera bra. Utbildningsplanering, handledning, uppfölj- ning och dokumentation är viktiga byggstenar i den stödstruktur som byggs upp kring utbildningsanställningen. I kapitel 6 kommer vi att argumentera för att den kommunala vuxenutbildningen, som den är organiserad, borde ha goda förutsättningar att erbjuda detta stöd. Med en koppling till den kommunala vuxenutbildningen kommer utbildningen att bygga på orienteringskurser och indivi- duella kurser. Därigenom ges förutsättningar för att planering och uppföljning av lärandet baseras på arbetsgivarens och den enskilde individens förutsättningar, behov och önskemål. Det är också vik- tigt att betona att detta alltid sker med beaktande av de möjligheter som den enskilda arbetsplatsen erbjuder. En arbetstagare kan behöva ett stöd för att definiera behovet av kompetensutveckling och vilka kompetenser som skulle kunna utvecklas inom ramen för en utbildningsanställning. Detta stöd är viktigt i samband med att överenskommelsen mellan arbetsgivaren och arbetstagaren om utbildningsinnehåll ska utformas. Om arbetstagaren har varit inskriven på Arbetsförmedlingen är det troligt att han eller hon har en individuell handlingsplan som kan ge betydelsefull information och vägledning inför upprättande av utbildningsplan. Kontakter med yrkesvägledare på medlingen eller kommunens vuxenutbildning och arbetsmarknads- enhet kan också utgöra ett viktigt stöd. Uppenbart är att både inriktning och nivå på utbildningen kommer att skilja sig väsentligt åt beroende på arbetstagarens behov och arbetsgivarens önskemål och förutsättningar. Handledningen utgör en helt avgörande byggsten för ett fram- gångsrikt lärande. I samtliga studier som vi har redovisat i detta kapitel lyfts handledningens centrala roll fram. Det handlar dels om att det måste finnas någon eller några personer på arbetsplatsen som har ett särskilt ansvar för att ta emot och vägleda de som anställs, dels om att handledarna ska ansvara för att den utbild- ningsplan som föreligger förverkligas. Det ställs stora krav på handledarna. De ska ha personliga och sociala egenskaper som gör att de är lämpade för uppgiften. De ska också ha en gedigen kom- petens inom sitt yrkesområde, vilket är en förutsättning för att de ska kunna bistå den utbildningsanställde i lärandet på arbetsplatsen. De ska också ha den pedagogiska förmågan att skapa intresse, för- medla kunskaper och sätta in de konkreta lärandemomenten i ett bredare sammanhang. Erfarenheterna visar att handledarna på arbetsplatserna ofta tar sina åtaganden på stort allvar, men att fler skulle behöva utveckla sin förmåga som handledare genom att få del av kortare utbildningar. Uppföljningen utgör också en central byggsten för lärandet på arbetsplatserna. Det krävs att arbetsgivaren, arbetstagaren och handledaren systematiskt följer upp målen i utbildningsplanen och vid behov gör särskilda insatser för att underlätta att målen infrias. Om den utbildningsanställde följer en orienteringskurs eller individuell kurs inom den kommunala vuxenutbildningen blir det en uppgift för företrädarna för vuxenutbildningen att tillsammans med handledaren på arbetsplatsen följa upp i vilken utsträckning målen i studie- och utbildningsplanen infrias (se mer i kapitel 6 om kurserna inom ramen för den kommunala vuxenutbildningen och dess betydelse som en del av en stödstruktur). Detta bör ske kon- tinuerligt, åtminstone fyra gånger . Om den utbildningsanställde i samverkan med handledaren på arbetsplatsen för en loggbok där lärandemomenten registreras under- lättas både uppföljningsarbetet och dokumentationen av lärandet. En väsentlig fråga är hur innehållet i utbildningen ska dokumente- ras. Hur ska detta kunna ske på ett flexibelt och kostnadseffektivt sett utan att individens rätt att få sin kompetens synliggjord och erkänd, går förlorad. En möjlighet är att anknyta till den struktur för validering eller prövning av realkompetenser som har utvecklats i . Valide- ring handlar om att beskriva och bedöma en individs kompetens oavsett hur lärandet har gått till. Syftet är att synliggöra kompeten- sen via erkända intyg och dokument som individen sedan kan använda i samband med att han eller hon söker jobb eller utbildning. Den definition av validering som har gällt i är följande: Validering är en process som innebär en strukturerad bedömning, vär- dering, dokumentation och erkännande av kunskaper och kompetens som en person besitter oberoende av hur de förvärvats. –2007 arbetade den så kallade Valideringsdelega- tionen med att ta fram en struktur för valideringsarbetet. En försöksverksamhet med validering introducerades. ligger ansvaret för samordningen av valideringsverksamheten på Myndig- heten för . I kommunerna är ansvaret för valideringen kopplad till vuxen- utbildningen och studie- och yrkesvägledningen. Enligt skollagen ska kommunerna och vuxenutbildningen erbjuda validering. Det praktiska valideringsarbetet kan utföras av yrkeslärare eller väg- ledare – eller läggas ut på en extern organisation. Flera bransch- organisationer är också involverade i valideringsverksamheten. Den struktur för valideringsarbetet som byggdes upp i anslut- ning till Valideringsdelegationens arbete har två centrala bestånds- delar, dels en översiktlig kompetenskartläggning, dels en fördjupad kompetenskartläggning. Den översiktliga kompetenskartläggningen går ut på att värdera en individs generella kompetens, den fördju- pade kompetenskartläggning är mer fokuserad på yrkeskunskaper och yrkesfärdigheter. När har en individs kompetens kartlagts kan en prövning genomföras. Det innebär t.ex. att individen får ett betyg eller certifikat som visar att han eller hon har en kompetens som mots- varar en särskild kurs eller ett särskilt ämne i en yrkesutbildning. Individen kan också prövas för ett intyg som ger information om att kompetensen motsvarar en del av en kurs eller ett ämne. Valideringen skulle kunna fungera som ett flexibelt instrument för att pröva och dokumentera den kompetens som arbetstagaren får . En sådan validering kan ske i flera steg. En stegvis prövning kan då utvisa om lärandet följer planeringen i utbildningsplanen. Framtida anknytning till NQF Resultatet av lärandet ska synliggöras. Det är syftet med valide- ringsinstrumentet och dokumentationen i slutet av utbildningsan- ställningen. I förlängningen bör detta kunna ske i anslutning till en nationell referensram för kvalifikationer, i likhet med vad som sker kopplat till National Vocational Qualification (NVQ) i och det franska Commission nationale de la certification professionnelle (CNCP). I är systemet ännu inte implementerat. När det väl är etablerat kan både planering av lärandet och dokumenta- tionen av läranderesultaten inom den föreslagna utbildnings- anställningen ske i anslutning till det nationella kvalifikations- ramverket. De läranderesultat som då synliggörs är inte enbart praktiska och tekniska färdigheter kopplade till konkreta arbets- situationer utan även bredare kompetenser i anslutning till indivi- dens kommunikations- och samarbetsförmåga, självständighet och problemlösningsförmåga. Några av de synpunkter som är särskilt intressanta att diskutera i perspektivet av den föreslagna utbildningsanställningen handlar om otydliga lärandemål, bristande uppföljning och problem kopplade till handledningen. Skolinspektionen för i sin rapport avseende kvalitetsgranskning av gymnasieskolans yrkesförberedande pro- gram30 fram hård kritik mot att APL i allt för liten utsträckning baseras på en genomtänkt plan där eleven också har varit delaktig. APL framstår oftast inte som utbildning i betydelsen strukturerat lärande utan som praktik, dvs. färdighetsträning där eleven får pröva på arbetsuppgifter som för tillfället råkar vara tillgängliga. Lärandet följs inte heller upp av yrkeslärarna i gymnasieskolan. Eleven och de berörda arbetsplatserna får för lite stöd. De inter- vjuer som Skolinspektionen genomförde i anslutning till gransk- ningen visade att handledarna och företrädare för arbetsplatserna saknade kontakten med lärarna. Man saknade också tydliga målbe- skrivningar för APL. Både när det gäller utvärderingen av APL inom de skolförlagda yrkesprogrammen och utvärderingen av försöksverksamheten med gymnasial lärlingsutbildning framkommer att en tydlig utbild- ningsplan, kvalificerad och pedagogiskt kompetent handledning, systematiserad uppföljning och utförlig dokumentation utgör grundläggande förutsättningar för ett kvalitetssäkrat arbetsplats- förlagt lärande. Det framkommer också att företag och arbetsplat- ser i allmänhet efterfrågar tydliga riktlinjer och ett stöd från en tredje part för att kunna genomföra lärandet på ett meningsfullt sätt. Utredningens bedömning är att det behövs en stödstruktur, både för att kvalitetssäkra utbildningsinnehållet och för att ge arbetsgivare och arbetstagare möjlighet att vända sig någonstans om det uppstår svårigheter av mer social natur. Avsikten är att garantera den unge arbetstagarens intressen och utveck- lingsmöjligheter som arbetsgivaren får ett stöd vad gäller de sociala och pedagogiska utmaningar som kan följa av att introducera unga på arbetsplatsen. 30 Kvalitetsgranskning Rapport 2011:2. Arbetsplatsförlagd utbildning i praktiken – en kvali- tetsgranskning av gymnasieskolans yrkesförberedande program. 6Kommunal vuxenutbildning – En möjlig stödstruktur Enligt kommittédirektivet (2011:87) förutsätter utbildningsanställ- ningen en överenskommelse mellan arbetsgivaren och arbetstagaren om ett utbildningsinnehåll. Utredningen har att ta ställning till hur kravet på utbildningsinnehåll ska utformas och kvalitetssäkras. Utgångspunkten ska enligt direktivet vara att det i samband med anställningens ingående upprättas en plan för utbildningen i vilken anges exempelvis vem som är handledare, vilka inslag av utbildning som kommer att genomföra , och hur stor del av arbetstiden som utbildningen kommer att omfatta under olika perioder av anställningen. Utredningen ska också föreslå en lämplig form för dokumentation av den kompetens som arbets- tagaren har förvärvat under anställningen. I utredningens kontakter med arbetsmarknadens parter har fram- kommit att det finns behov av stöd för att utforma ett utbildnings- innehåll i en anställning. Det handlar både om att kvalitetssäkra utbildningsdelen i anställningen och om att den unge arbetstagaren och arbetsgivaren ska ha tillgång till handledning om det skulle uppstå svårigheter av mer social natur. Erfarenheterna från den arbetsplatsförlagda utbildningen inom gymnasieskolan visar att arbetsgivare efterfrågar stöd vid utbildning på arbetsplatsen (se 5.5.1 APL och lärlingsutbildning inom gymnasieskolan). För att en ny anställningsform med utbildningsinnehåll ska vara attraktiv behöver befintliga erfarenheter tas till vara. För att utforma en utbildningsplan är erfarenheter av hur lärande på arbetsplatsen går till värdefull kunskap, liksom erfarenheter av de problem som vuxenutbildning – En möjlig stödstruktur uppstår vid arbetsplatsförlagt lärande och med unga anställda för att planera handledning. Kunskap och erfarenheter om arbetsplatsförlagt lärande för unga finns hos arbetsmarknadens parter, yrkesnämnder, , , Arbetsförmedlingen och hos coacher med flera. Utredningens utgångspunkt är att samhället bör tillhandahålla en stödstruktur som ska underlätta att en anställning med utbild- ningsinnehåll kommer till stånd och ge ökade förutsättningar för att utbildningsinnehållet utformas så att det leder till kunskap och kompetens som motsvarar ett behov hos arbetstagaren och arbets- givaren. En sammanhållen stödstruktur skulle kunna organiseras av olika aktörer, t.ex. yrkesnämnder och offentliga och privata utbildnings- företag. Olika stöd skulle också kunna lämnas av olika aktörer. Utredningens utgångspunkt är att det ska finnas en aktör som, om det finns önskemål om stöd, ska kunna bidra i samtliga delar. Den kommunala vuxenutbildningen skulle kunna fungera som en stödstruktur. Inom den kommunala vuxenutbildningen finns en pedagogisk och social kompetens som kan bli av avgörande betydelse för att uppfylla kravet på utbildningsinnehåll i anställ- ningen. Det övergripande målet för den kommunala vuxenutbildningen är att vuxna ska stödjas och stimuleras i sitt lärande. De ska ges möjlighet att utveckla sina kunskaper och sin kompetens i syfte att stärka sin ställning i arbets- och samhällslivet samt att främja sin personliga utveckling. Utgångspunkten för utbildningen ska vara den enskildes behov och förutsättningar. De som fått minst utbildning ska prioriteras.1 Den kommunala vuxenutbildningen är en skolform inom skol- väsendet.2 Enligt skollagen ska kommunerna tillhandahålla vuxenutbildning på grundläggande och gymnasial nivå.3 Den kom- munala vuxenutbildningen är spridd över landet och den arbetar med ett individualiserat utbildningskoncept. Den enskildes behov, kopplat till tidigare erfarenheter, framtida studie- och yrkesplaner, ska stå i fokus. 120 kap. 2 § skollagen (2010:800). 21 kap.1 § skollagen (2010:800). 320 kap. 3 § skollagen (20101:800). vuxenutbildning – En möjlig stödstruktur I vuxenutbildningen finns inte program på samma sätt som i t.ex. gymnasieskolan. Utgångspunkten vid utformningen av utbildningen är en individuell studieplan. Det är den upprättade individuella studieplanen som utgör den enskildes program och som speglar de kurser och utbildningar han eller hon avser att genomgå. Studier kan bedrivas i högst varierande omfattning och med olika upplägg. Den kommunala vuxenutbildningen kan inledningsvis erbjuda en orienteringskurs. En orienteringskurs ska svara mot sådana behov som inte tillgodoses genom en nationell kurs och ska ha ett eller flera av följande syften: medverka till väl underbyggda beslut om studie- eller yrkesval, ge ökade studietekniska färdigheter, utgöra en introduktion till kurser inom olika kunskapsområden, eller ge tillfälle till validering. Orienteringskursen kan innebära hjälp för den enskilde att identifiera sina kunskaper och kompetenser och även att sätta dessa i relation till personliga mål. Insatserna från vuxenutbildningens sida kan innefatta information om yrkesområden och arbetslivets behov av kompetens, vägledning, analyser, validering och prova- på inslag. Såväl studie- och yrkesvägledare, lärare inom olika ämnes- och yrkesområden som företrädare för branscher och andra kan invol- veras. På så sätt kan orienteringskursens innehåll och utformning i mycket hög grad utformas efter den enskildes behov och förut- sättningar. Orienteringskursen kan utgöra en introduktion till kurser inom olika kunskapsområden. En sådan introduktion kan ske på en arbets- plats. vuxenutbildning – En möjlig stödstruktur Orienteringskursen inom den kommunala vuxenutbildningen är begränsad till att omfatta högst 200 verksamhetspoäng4 och för särvux till 10 veckors heltidsstudier. (Det senare kommer att fr.o.m. anges i poäng). Kursen kan fördelas med utgångspunkt i den enskildes behov och förutsättningar samt som ett resultat av den gemensamma planeringen mellan den enskilde och arbetsgivaren. Kommunernas vuxenutbildning skiljer sig från övriga utbildnings- väsendet genom att den förhärskande rums- och tidsstyrning inte ska vara eller är kännetecknande. Bestämmelser om terminer, dvs. läsårsindelning, har inte funnits inom vuxenutbildningen de senaste dryga tre decennierna. Kommunerna har dock utvecklats olika långt i detta hänseende, vilket bland annat beror på om den kommunala vuxenutbildningens verksamhet organiseras nära ungdomsskolan. När verksamheten organiseras nära ungdomsskolan finns en risk att vuxenutbildningen liknar ungdomsskolan, med framträdande rums- och tidsstyrning. I vägledningen ska det ingå information om möjligheter till fortsatta studier, arbetslivets kompetens- och rekryteringsbehov samt studie- ekonomiska förutsättningar.5 En förutsättning för att personer ska kunna utnyttja den stora frihet och de möjligheter till egna val som erbjuds är att de får en adekvat information om valmöjligheter, såväl utifrån sina intressen och förutsättningar som i förhållande till arbetsmarknadens behov. Den som avser att påbörja en utbildning ska ha tillgång till väg- ledning.6 Inom vuxenutbildningen har vägledningen en dubbel funktion, dels att vägleda personer som redan befinner sig i studier, dels att vägleda presumtiva deltagare. 4Med verksamhetspoäng avses ett mått på studieomfattningen eller valideringen inom vuxenutbildning. Inom vuxenutbildning beräknas 20 verksam- hetspoäng för en veckas heltidsstudier eller för validering av kunskaper av motsvarande omfattning. (2 kap. 1–2 §§ förordning (2011:1108) om vuxenutbildning). 52 kap. 16 § förordningen (2011:1108) om vuxenutbildning. 62 kap. 29 § skollagen (2010:800). vuxenutbildning – En möjlig stödstruktur Vägledning och information är viktiga för att den enskilde ska kunna få den utbildning som hon eller han har behov av eller önske- mål om. Många kommuner har valt att placera väglednings- funktionen för vuxna centralt, i ett lärcentrum eller i infotek för att den ska ges en oberoende ställning i förhållande till genomförare av utbildning. Inte sällan består vägledningen för vuxna av en första insats i form av validering, dvs. en första uppskattning av vilka kunskaper och kompetenser den vuxne redan har förvärvat t.ex. i yrkesliv eller tidigare studier. Inom ramen för en orienteringskurs kan vägledningsinsatser göras på ett mera kvalificerat sätt, dvs. inte enbart av studie- och yrkesvägledare utan även av ämnes- och branschföreträdare. Möjligheten att nå de utbildningsmål som sätts upp är starkt beroende av de insatser som görs inom vägledningsområdet. En väl fungerande vägledning leder till en realistisk bedömning av de förut- sättningar som en enskild har för att nå de önskade utbildningsmålen. På detta sätt blir insatserna mera ändamålsenliga som det finns underlag för vilka utbildningar som ska erbjudas och genomföras vid upprättande av de individuella studieplanerna.