sou · GZB375d3 · 2012-01-01 00:00:00 — I princip byts en tred- jedel av mjölkkobeståndet ut , vilket är i nivå med men lägre än i och . Detta kan ha ett orsakssam- manhang som knyter an till aveln av djuren men som också kan som medför lidande för djur bero på andra faktorer, som hur hårt djuren drivs genom utfodring och djurägarens strategier. Den svenska mjölkbranschen har framfört till utredaren att man inte har några stora avelsproblem inom mjölkproduktionen. Detta beror dels på att man har kontroll på avelsarbetet genom bl.a. register där information om t.ex. sjukdomsbehandlingar, klöv- vårdsdiagnoser, exteriöregenskaper m.m. samlas, dels på att avels- målen förutom ökad produktion även omfattar flera välfärdsegen- skaper. Dessa är t.ex. kalvningsförmåga, sjukdomsresistens, klöv- kvalitet, funktionell exteriör och livslängd. Importen av avelsmaterial är också relativt begränsad och även detta material utvärderas till stor del av Svensk Mjölk. Det finns också en medvetenhet inom näringen om att avel för fördelaktiga produktionsegenskaper kan ha negativa genetiska samband med vissa djurvälfärdsegenskaper. Ett sådant exempel är att ökad mjölk- avkastning ger sämre resistens mot juverinflammation och andra sjukdomar. Detta tar näringen hänsyn till genom att inkludera resi- stens mot juverinflammation och andra sjukdomar i avelsarbetet. Ett annat exempel är att kornas förmåga att kalva utan problem också tas hänsyn till i avelsarbetet. Näringen samlar dessutom in uppgifter om enskilda kor för att studera om det är genetiska faktorer eller miljön som har orsakat ett visst problem. Ett sådant exempel är insamling av klövvårdsdia- gnoser för att komma åt problem med klövhälsan. var tidigt ute med att registrera dessa uppgifter vilket nu görs även i bl.a. och . Ett gemensamt avelsvärde för klövhälsa för , och har tagits fram och ingår i avels- målen . När det gäller nötköttsproduktionen har såväl myndigheter som branschorganisationer framfört till utredaren att avelsproblemen främst består av att genetiskt material från rasen Belgisk blå (Bel- gian Blue) blandas in i andra nötraser. Hos Belgisk blå finns en som medför lidande för djur recessiv gen (Mh-genen) för en muskelansättning som leder till en stark ökning av antalet muskelfibrer i varje muskel (Hanset 1991, et al. Denna gen är inte unik för rasen Belgisk blå, men i denna ras har man strävat efter att genen ska ha så hög fre- kvens som möjligt och därigenom får nästan alla djur muskelhy- pertrofi eller s.k. dubbellår. Muskelhypertrofigenen, som har uppkommit genom spontan mutation, har funnits naturligt i många raser och beskrevs första gången (1807). I de flesta andra raser har man dock för- sökt undvika att avla fram djur med dubbellår på grund av de sjuk- domsproblem som genen för med sig. Problemen har t.ex. varit svårigheter vid kalvning, respirationssjukdomar och en allmänt lägre motståndskraft mot sjukdomar. Mh-genen för bl.a. med sig att skelettet blir klenare, att inre organ blir mindre och att bäcken- öppningen blir trängre vilket bidrar till kalvningsproblemen (Han- set 1986, 1991). Den större muskelmassan ställer också höga krav på hjärtat som ska pumpa blodet genom mera muskler än vad som annars är normalt. Effekten av genen fås dock inte om man t.ex. korsar en renrasig tjur av rasen Belgisk blå med kor av andra raser eftersom kalvarna då blir heterozygota, dvs. bara får mh-genen i enkel uppsättning. I enkel uppsättning har genen inte någon egentlig effekt på vare sig kalvningsförlopp eller muskelansättning men om man därefter kor- sar vidare och för in fler gener från rasen Belgisk blå så kommer problemen. Både inom Belgisk blå och andra raser finns det stor variation i djurs muskelansättning. I försöker man därför avla fram djur som inte ska ha svåra kalvningar men har man inte lyckats kombinera dubbellår med lätta kalvningar. Undersökningar i lantbrukspressen visar att det finns ett nät- verk av svenska köttdjursbönder som systematiskt försöker öka köttansättningen på djuren genom användning av sperma från Bel- gisk blå-djur. Gällande Belgisk blå har såväl nötköttsproducenter som och slakteribranschen gått ut och tagit avstånd från detta på grund av djurskyddsproblemen med denna ras. I övrigt sker ett kontinuerligt avelsarbete för att stärka som medför lidande för djur djurmaterialet inom nötköttsproduktionen. Detta omfattar bl.a. individprövning av tjurar där de tjurar som inte bedöms vara lämp- liga tas bort från aveln. Vid individprövningen bedöms olika egen- skaper som exteriör (hasvinklar, klövvinklar etc.) klövar, tempera- ment m.m. nötköttsproducenter uppger t.ex. att 3–4 pro- cent av tjurarna slås ut beroende på klövproblem, 0,5–beroende på temperament och på grund av osteokond- ros. När det gäller gris så har aveln internationellt inriktats på att få fram så snabbväxande djur som möjligt. konstaterades dock att detta ledde till vissa djurhälso- och djurvälfärdsproblem. Ett sådant djurvälfärdsproblem som är vanligare i ekolo- gisk grisproduktion än konventionell sådan produktion är osteo- kondros (Heldmer m.fl., 2006, 2010). Osteokondros är en delvis ärftlig störning av broskkvaliteten i lederna och denna sjuk- dom förekommer hos flera av våra domesticerade djurarter och är den allra viktigaste orsaken till bensvaghet hos grisar (et al. Genetiska analyser visade att det fanns kor- relationer mellan tillväxt och osteokondros (Lundeheim 1987) och 1988 inkluderades osteokondros i den svenska avelsvärderingen och senare i de svenska avelsmålen (Lundeheim 2005). Osteokond- ros har en ärvbarhet mellan 0,1 och 0,5 (Lundeheim, 1987, Jörgen- sen et al. 2000) och skiljer sig i förekomsten mellan olika raser (van der Wal et al. 1980, et al. har det dock i ekologiska grisbesättningar uppmärksammats att en stor del av grisarna som lider av benproblem också lider av osteokondros. I projektet för djurhälsa och djurskydd hos ekologiskt uppfödda grisar så följde Svenska Djurhälsovården inrapporterade slaktfynd hos KRAV-grisar –2005. Under dessa år hade andelen anmärkningar för bl.a. ledinflammationer och övriga led- anmärkningar ökat hos KRAV-grisar jämfört med hos konventio- nellt uppfödda grisar (Heldmer m.fl., 2006). Att osteokondros är vanligare hos grisar i ekologisk produktion har tolkats som om att belastningen på lederna är större där eftersom grisarna rör sig mera som medför lidande för djur eller går på ojämnt underlag när de är ute (Heldmer m.fl., 2006, 2010). Det finns också studier som visar att rödsjuka orsakar hälta och om grisar i utomhusproduktion av slaktsvin vaccineras mot detta minskas antalet grisar som får ledinflammation (Eng- ström 2006). Rödsjukebakterier finns i jorden där grisarna bökar. I den ekologiska grisproduktionen används samma raser som i den konventionella produktionen, dvs. ekologiska grisar är alltså inte framavlade för att fungera i den ekologiska produktionsmiljön. Eftersom produktionsmiljöerna skiljer sig åt och belastningen på lederna ofta är större för grisar i ekologisk produktion är möjlig- heterna att förbättra benhälsan hos grisar i ekologisk produktion något som det forskas om. I forskningsprojektet i ekologisk grisproduktion – Förbättrad benhälsa hos slaktgrisar genom byte av faderras? så undersöker () om benhälsan hos grisar i ekologisk produktion kan förbättras genom byte av faderras till slaktgrisarna. Det finns också andra djurskyddsproblem där arv tros vara en del i problemet men där många andra faktorer också spelar in. Ett sådant problem är bogsår hos suggor där faktorer som hull, antal kullar och golvets utformning är avgörande (et al. 1996, et al. 2004, Havn et al. 2004, Zurbrigg 2006, 2004). Det finns också studier som visar att suggor med bogsår har en högre skulderbladskam än de som inte har bogsår, speciellt på vänster bog (2007) och att suggor av Lantras och löper högre risk att utveckla bogsår än Yorkshiresuggor (Zurbrigg 2006). I avelsmålen ingår en ökning av kullstorleken men detta kräver att suggan också har ett tillräckligt antal fungerande spenar och att smågrisarna inte får för låg födelsevikt. Denna avelsinriktning kan annars utvecklas till ett djurskyddsproblem. För den enskilda små- grisens möjlighet att överleva och kunna växa som önskas krävs att samtliga smågrisar har tillgång till var sin väl fungerande spene samt att smågrisarna är tillräckligt härdiga och har en god tillväxt efter födseln. Även suggans moder(s)egenskaper påverkar överlevnaden för smågrisarna. Alla dessa egenskaper har ärftliga komponenter och är viktiga komponenter i smågrisöverlevnaden. som medför lidande för djur var tidigt ute med att inkludera djurhälso- och djurvälfärds- aspekter i avelsmålen för gris. Avelsarbete har enligt näringen bedrivits framgångsrikt under . Exempel på detta är eli- minering av den s.k. halotan-genen som var kopplad till högt kött- innehåll men också medförde att grisarna blev mycket lätt stres- sade. Andra exempel är att avelsarbete har skett för förbättrade rörelser, benställningar och leder vilket lett till ökad hållbarhet och minskat lidande hos grisarna. Inom svensk grisproduktion används i stor utsträckning avelsmaterial som har tagits fram i och . Inte något avelsmaterial från de stora internationella avelsföretagen (PIC, Topigs m.fl.) används inom svensk grisproduktion och detta har näringen framfört som en bidragande orsak till det goda hälsomäs- siga läget i grisproduktionen i och . Avelsarbete bedrivs dels genom forskning, dels genom att data från avels och hybridbesättningar fortlöpande registreras för övervakning, analys och uppdateringar av avelsvärderingen. Samar- bete sker också mellan Nordic Genetics och SLU för att öka kun- skaperna gällande den genetiska bakgrunden relaterad till djurhälsa och välfärd. Forskningen som pågår rör t.ex. förekomst av bogsår hos lakterande suggor. Genetiska studier från norska lantrasbesätt- ningar visar på en medelhög arvbarhet för bogsår hos lakterande suggor, vilket indikerar att ett avelsurval bör kunna ha effekt. En motsvarande studie baserad på data från svenska yorkshirebesätt- ningar är i uppstartsfasen. Ett annat problem som man studerar är smågrisdödligheten och antalet funktionella spenar hos suggan. Smågrisdödlighet kan ha såväl genetiska som miljömässiga orsaker och faktorer som ökad kullstorlek med lägre genomsnittlig smågrisvikt ökar risken för att smågrisar inte ska klara de första kritiska levnadsdagarna. Parallellt med ökad kullstorlek måste också antalet funktionella spenar hos suggan öka och vid SLU analyseras nu den genetiska bakgrunden till detta mått och även dess genetiska koppling till andra egenska- per i avelsmålet. som medför lidande för djur Under den senare delen av ökade tillväxthastigheten markant hos kommersiellt producerade slaktkycklingar. når slaktkycklingar en vikt på på endast medan detta tog 1950 (EFSA 2010a). Foderomvandlingen har också effektiviserats dramatiskt från foder per kg kycklingtillväxt till (EFSA 2010 a). Detta är till största delen ett resultat av den selektion som har bedrivits (Havenstein et al., 2003, EFSA 2010a). Selektion för snabb tillväxt har resulterat i stora förändringar i anatomin och fysiologin hos slaktkycklingar och har lett till olika djurskyddsproblem (SCAHAW 2000, Bessei, 2006, EFSA 2010 a). Vissa djurskyddsproblem hos slaktkyckling menar forskare är orsakade av multipla faktorer såsom genetik, miljö- och skötsel- faktorer (Bessei 2006, EFSA 2010 a) medan andra problem främst har genetisk bakgrund. Bland dessa finns problem som plötslig död-syndromet(sudden death syndrome), bukvattusot (ascites), benproblem och låg tolerans mot stress (EFSA 2010 a). Andra djurskyddsproblem som hudinflammation (kontaktdermatit, t.ex. fotskador) är huvudsakligen kopplade till miljö och skötselfaktorer som antal djur per kvadratmeter, strökvalitet, ljus och hygien (Bes- sei 2006, EFSA 2010 a). EFSA slår fast i sin rapport att de stora djurskyddsproblemen för slaktkyckling är benproblem, fotskador, bukvattusot och plötslig död-syndromet. De anger också att detta är djurskydds- problem som i varierande grad är kopplade till snabb tillväxt och en mer effektiv foderomvandling. När det gäller benproblemen drar EFSA den slutsatsen att dessa dels leder till smärta och lidande, dels till oförmåga att röra sig normalt, vilket påverkar förmågan att finna foder och vatten och förmågan att interagera med andra indi- vider (EFSA 2010 a). I har studier gjorts på framför allt förekomst av fotska- dor samt benfel hos slaktkyckling (se t.ex. 2001, 2001a, 2001b, Waldenstedt, 2007). som medför lidande för djur Bild 1 och 2. Kyckling med normal respektive onormal benställning. Foto och copyright C. genomfördes en studie i svenska slaktkycklingsbesätt- ningar som visade att av de undersökta kycklingarna hade benproblem som påverkade rörelse, acceleration och hastighet (Sanotra och 2003). genomfördes en ny studie där 1 192 kycklingar bedöm- des (48,hönor och tuppar, Ross- flockar och Cobbflockar) vid en ålder på i medeltal . Rörelsedefekterna klassades från avsaknad av defekt, dvs. 0 till 5. Resultaten visade att av Rosskycklingarna och av Cobbkycklingarna hade en tydlig rörelsedefekt, dvs. klassificerat som 3 i skalan. Endast ett fåtal kycklingar i studien klassades dock med rörelsedefekt 4, vilket beskrevs som tydlig rörelsestörning vilket påverkar kycklingens möjlighet att ta sig fram. Inte någon kyckling i studien klassades heller med klass 5, dvs. helt oförmögna att gå (Waldenstedt ). EFSA (2010b) har också konstaterat att det finns djurskydds- problem kopplade till slaktkycklingarnas föräldrageneration. De svenska kycklingarna härstammar från avelsdjur som importeras främst från och och dessa avelsdjur köps in för att bli far- och morföräldrar till slaktkycklingarna. Föräldradjuren bär på samma tillväxtgener som slaktkycklingarna och omvandlar därför fodret mycket effektivt. Tillväxthastigheten är därför snabb och om de gavs fri tillgång till foder skulle detta skapa fysiologiska problem eftersom dessa föräldradjur ska leva längre än slaktkyck- lingarna och kunna bli könsmogna utan att de får kroppsliga besvär. Därför får föräldradjuren en lägre fodertilldelning än som de vill ha och detta utlöser stress och frustration hos djuren som i som medför lidande för djur sin tur leder till beteendestörningar. EFSA (2010b) rekommende- rar att man ska avla på djur med en långsammare tillväxt för att komma till rätta med problemet. Djurskyddsproblem finns även i den ekologiska kycklingpro- duktionen. I den ekologiska kycklingproduktionen i används samma snabbväxande slaktkycklinghybrider som i vanlig produktion, vilka vanligtvis slaktas efter ca 5–. I den ekologiska produktionen är tiden för uppfödning dubbelt så lång, dvs. 70–, vilket leder till risk för benproblem hos tunga djur . Flera studier har visat att sådant djurmaterial inte är anpassat att födas men eftersom det länge inte har funnits något annat alternativ så har man försökt att hitta lösningar för att kunna använda dessa hybri- der trots allt. En sådan lösning har varit att hålla tillbaka tillväxten genom att sänka råproteinhalten i fodret men studier har visat att det medför beteendeproblem. Fördelarna var att dödligheten mins- kade och att färre kycklingar behövde avlivas på grund av benfel före slakt. Nackdelarna var att kanniba- lism och andra beteendeförändringar ökade. Intag av fjädrar från ströbädden, ökad fjäderputsning och ett generellt ökat födosöks- beteende förekom i högre grad, vilket indikerade på att djuren var hungriga (2010). Avelsarbetet bakom slaktkycklingsproduktionen sker i ett fåtal företag i andra länder, främst och . Dessa företag säljer sedan avelsdjur (s.k. grandparents) till resten av värl- den för uppförökning av föräldradjur som sedan ger upphov till bruksgenerationen som slaktas. Det som svenska företag har att välja på när de köper in avelsdjur är några olika linjer med olika slaktkycklingegenskaper. Näringen har framfört till utredaren att är en alltför liten aktör för att kunna bedriva eget avelsar- bete. gjordes försök med att avla fram en svensk kycklingras vid men forskningsprojekt misslyckades med att ta fram en konkurrenskraftig kycklingras. De utländska raserna var och är, enligt näringens uppgifter, överlägsna vad det gäller hälsa, robusthet och produktionsegenskaper. Näringen har framfört till utredaren att det sker en ständig dia- log med avelsföretagen och även om internationellt sett är som medför lidande för djur en liten aktör så finns det vissa möjligheter att påverka. höga djurhälsostatus, den restriktiva antibiotikaanvändningen och arbetet i djuromsorgsprogrammet, gör att problem upptäcks tidi- gare i än i andra länder. Antibiotikaanvändning i vissa länder kan t.ex. maskera vissa problem. Fördelen med en riktad avel är att t.ex. en bättre hälsa kan selekteras fram. Många av de sjukdomar och problem som förekom på t.ex. är bortavlade. försöker man också genom avelsarbete selektera fram djur med resistensegenskaper avseende en rad smittsamma sjukdomar som t.ex. salmonella, cam- pylobacter samt fågelsjukdomar som aviär influensa och newcastle- disease. Näringen har framfört till utredaren att en snabbväxande kyck- ling inte per definition behöver vara en sämre kyckling än en lång- samt växande men det är viktigt att man tillämpar incitament och verktyg för att minimera risken för dålig djurvälfärd på t.ex. det sätt som det har gjorts i . Näringen har också uppgett att man i tar hänsyn till de fem riskfaktorer som EFSA har pre- senterat i sin rapport (snabb tillväxt, torftig stallmiljö, hög belägg- ning, foderrestriktion, begränsad tillgång till ljus) genom förbud mot näbbtrimning, krav på inredning i stallmiljön hos avelsdjuren, reglerat mörker/ljusintag, reglerat antal höns/kycklingar i stallet (dvs. begränsad beläggningsgrad) och reglerad daglig tillgång till vatten och foder. Selektion för ökad äggproduktion hos värphöns har resulterat i en ökad benägenhet till fjäderplockning och hackning. Beteendet observeras i frigående system såväl som i inredd bur. Dagens höns är evolutionärt anpassade till att leva i små grupper och i dagens hållning av höns i stora grupper och begränsad yta kan dessa pro- blem förekomma. Genom riktad avel skulle problemen kunna minskas men de internationella avelsföretag som tar fram de värp- höns som används i har inte sett något behov av att göra så. I de flesta andra länder löser man problemet genom att i stället näbbtrimma hönsen. Detta är förbjudet i av djur- skyddsskäl och även i t.ex. , och . som medför lidande för djur år har debatten kring näbbtrimning ökat och man bedriver därför selektion på en mindre plockningsbenägen höna hos de internatio- nella avelsföretagen. Den höga äggproduktionen hos moderna värphöns leder till stora påfrestningar på hönans reproduktionsorgan där äggen bildas. Till exempel är äggledar- och bukhinneinflammation en sjukdom som medför lidande hos djuren och som direkt kan kopplas till intensiv äggproduktion där aveln är en viktig bidragande faktor. När det gäller kalkon används i en ras (BUT, British United ) med en tupplinje och en hönlinje. Aveln har på tupplinjen inriktats för att ge mycket kött medan avel på hönorna har inriktats på att producera många ägg. Detta har gjort att det har skapats en skillnad i storlek mellan tupp och höna där, tuppen väger och hönan . För att hönorna inte ska skadas av de tunga tupparna sker ingen naturlig parning utan artifi- ciell insemination. Detta har både djurskyddsmässiga och ekono- miska skäl. För naturlig parning behövs en mindre tupp, vilket ger en mindre kalkon med sämre tillväxt och därmed ett dyrare kött. I kalkonuppfödning finns det också problem med hackning (kannibalism) och fjäderplockning när kalkoner hålls i stora grup- per på liten yta (, 2003) I bedrivs inte någon avel på värphöns eller kalkon utan avelsutvecklingen görs av de internationella avelsföretagen. gjordes försök vid SLU med att ta fram en egen svensk värphöna, anpassad för att ge en hög äggproduktion på svenskodlat foder. Detta projekt lades dock ner men i finns det ett antal lantraser där avelsarbete bedrivs för att bibehålla raserna. Eftersom dessa har en betydligt lägre äggproduktion än de kommersiella värphönshybriderna används inte lantraserna i kom- mersiell äggproduktion. Enligt näringen går avelsutvecklingen fort och hönsmaterialet förändras kontinuerligt efter de önskemål som de stora internatio- nella kunderna har. läggs avelsfokus på de egenskaper som ökar hönans produktionsperiod både med avseende på livs- kraftighet och med avseende på produktionsnivå. Som har beskrivits pågår även selektion för att minska fjäderplockningsbe- teendet. som medför lidande för djur På kalkonsidan förekommer hackning bland kalkoner i större grupper när tupparna börjar bli könsmogna och rangordning ska skapas. De längst ner i rangordningen kan då skadas av de övriga. Vad som görs åt detta är att ta bort de kalkoner som blir utsatta för hackning. I andra länder näbbtrimmas kalkonerna i stället. Näringen anger också att det bästa sättet att förhindra hackning är att se till att kalkonerna har ett väl sammansatt foder och en sti- mulerande miljö. Kalkoner är nyfikna och aktiva djur som kräver mycket stimulans. Näringen anger att man därför sätter ut halm- balar som djuren kan hoppa upp på, bollar de kan leka med och cd- skivor som drar till sig deras uppmärksamhet. På hästsidan skiljer sig omfattningen av avelsproblemen mellan olika raser. Hos vissa raser har aveln tydligt varit inriktad på håll- barhet och friskhet, vilket gett hästar med mycket små avelsrelate- rade djurskyddsproblem. Andra raser lider av avsevärt fler sjukdo- mar och defekter och ibland beror det på att avel har inriktats mer mot ett specifikt utseende än mot friskhet. I och med kartläggningen av hästens genom och övriga forsk- ningsframsteg som gjorts gällande hästens genetik, har forskare bra verktyg för att studera sjukdomar och defekter med gene- tiskt ursprung (and 2007, et al. Det finns ett antal genetiska sjukdomar för vilken mutationen är känd såsom t.ex. Hyperkalemisk periodisk paralys (HYPP), svår kombi- nerad immunbrist (Severe Combined Immunodeficiency) och Overo Lethal (OLWS) (se Finno et al. En del sjukdomar eller defekter kräver att båda föräldrarna bär på anlagen, dvs. anlagen för defekten är recessiva. En sådan neuro- logisk defekt är Cerebellar Abiotrophy (CA) som gör att vissa nervceller (Purkinjeceller) dör i lillhjärnan (cerebellum) (Dung- worth & 1966, Palmer et al. 1973; Brault et al. Dessa celler har stor betydelse för balans och koordination och hästarna får allvarliga problem med detta. Denna defekt drabbar främst Arabhästar men har även hittat i raser där man avlat in gener från Araber såsom Welshponny, Bashkir curlyhästar och Trakehner (Brault et al. som medför lidande för djur En annan sjukdom där anlaget för defekten är recessivt är OLWS. När två hästar korsas som bär på anlaget för OLWS kom- mer statistiskt sett av fölen att sakna OLWS-anlaget och att vara friska men bära på anlaget och kunna sprida det vidare. De resterande av fölen kommer att ha anlaget i dubbel uppsättning och har då också sjukdomen OLWS som innebär att fölen drabbas av en plågsam och dödlig förstopp- ning eftersom nervförsörjningen till ändtarmen är defekt. Sjukdo- men är även kopplad till fördelningen av pigmentceller i huden varför OLWS-fölen alltid föds helt eller nästan helt vita. Alla hästar som bär på anlaget OLWS får en särskild pigmentering, vilken ger den karaktäristiska overofärgen och som har ansetts vara önskvärd inom rasen American Paint Horse. Inom denna ras har man därför valt att avla på overofärgen och anlaget för OLWS förekommer därför i hög utsträckning inom denna ras trots att det i dubbel upp- sättning ger upphov till grava djurskyddsproblem. Enligt opublicerade uppgifter från SLU så var av den svenska American Paint Horse-populationen anlagsbärare för OLWS 2000–2001. har inte någon studie gjorts.