sou · H0B382 · 2012-12-04 00:00:00 — Huvudregeln kommer också vara att mål ska avgöras efter huvudförhandling men att det finns ett visst utrymme för avgörande på handlingarna t.ex. genom tredskodom. för tvist om ersättning för minskat bruksvärde gäller denna reg- lering för aktuella tvister. Enligt vår bedömning är en sådan handläggning även framöver lämplig. Det saknas därmed skäl att föreslå någon särregel om sammanträde i mål. Inte heller finns det behov av särregler beträffande parts utevaro från sammanträde under förberedelsen eller från huvudförhandling. Enligt vår bedömning bör Hyres- och arrendeöverdomstolen vid handläggning av mål tillämpa regler om sam- manträde. Vi föreslår alltså inte heller här några särregler. Förslag: Hyres- och arrendedomstolen ska, trots att medling inte har begärts, även i ärenden försöka förlika parterna. Om parterna i ett ärende inte kan förlikas efter förslag av någondera parten, ska hyres- och arrendedomstolen lägga fram förslag till förlikning, om det inte är uppenbart att förutsättningar för förlikning saknas. Hyres- och arrendedomstolen ska i medlings- ärenden beträffande lokal eller anläggningsarrende, efter yrk- ande, yttra sig om marknadshyran etc. Ett medlingssamman- träde ska, liksom vid nämnderna, inte vara offentligt. Vidare ska hyres- och arrendedomstolen och Hyres- och arrendeöverdom- stolen ha samma möjlighet som nämnden att stadfästa en förlik- ning genom beslut. Som framgått är medling och förlikning centrala inslag i nämn- dernas verksamhet. Enligt vår uppfattning bör så även vara fallet när handläggningen av aktuella frågor tas över av domstol. Ärende- lagen saknar bestämmelser om förlikning och medling. Det är därför beträffande ärenden nödvändigt att införa särbestämmelser om detta i lagen om hyres- och arrendedomstolar. Enligt 12 § nämndlagen ska nämnden, även om medling inte har begärts, försöka förlika parterna. Kan parterna inte förlikas efter förslag av någondera parten, ska nämnden lägga fram förslag till förlikning, om det inte är uppenbart att förutsättningar för förlik- ning saknas. Enligt vår bedömning är bestämmelsens utformning lämplig beträffande förlikningsverksamheten i ärenden. Vi föreslår därför att en motsvarande bestämmelse tas in i lagen om hyres- och arrendedomstolar. I samma lag bör även anges att om ärendet avser endast medling ska hyres- och arrendedomstolen skriva av ärendet om parterna inte träffar någon förlikning. Nämndlagen saknar i övrigt bestämmelser som närmare reglerar hur nämnden ska agera vid själva medlingen. Några sådana regler föreslår vi inte heller i den nya lagen om hyres- och arrendedom- stolar. Däremot innehåller nämndlagen en bestämmelse, 12 a §, om att nämnden efter yrkande i ärenden om medling avseende lokal och anläggningsarrende ska avge yttrande om marknadshyra etc. Vi har i avsnitt 3.3.5 övervägt frågan om skyldigheten att avge sådant yttrande kan föras över till domstol och funnit att så är fallet. Då ett sådant yttrande fyller viktiga funktioner i nuvarande system föreslår vi att hyres- och arrendedomstolen i samma utsträckning som nämnden, i vart fall i avvaktan på vidare utredning (se av- snitt 5.3.3), ska avge denna typ av yttranden. En bestämmelse mot- svarande 21 a § andra stycket nämndlagen om att hyres- och arrende- domstolen i vissa fall ska sätta ut inom vilken parten ska anmäla om hyra eller arrendeavgiften antas bör också tas in i lagen om hyres- och arrendedomstolar. Vidare bör i samma lag anges att beträffande hyres- och arrendedomstolens yttrande gäller i tillämp- liga delar vad som föreskrivs om beslut. Enligt 12 b § nämndlagen är ett medlingssammanträde vid nämn- den inte offentligt. Motsvarande bör gälla vid hyres- och arrende- domstolen, varför vi föreslår att en regel om detta tas in i lagen om hyres- och arrendedomstolar. Som en konsekvens av nämndlagens upphörande bör i 36 kap. 5 § , som inskränker möjligheten att höra ett vittne, hänvisning i stället ske till lagen om hyres- och arrendedomstolar. Av 21 b § nämndlagen framgår att om parterna ingår en förlik- ning i ett ärende ska nämnden på begäran av parterna stadfästa förlikningen genom beslut. Även hyres- och arrendedomstolen och Hyres- och arrendeöverdomstolen bör ha möjlighet att stadfästa en förlikning i ett ärende. Vi föreslår därför att en bestämmelse om detta tas in i lagen om hyres- och arrendedomstolar. innehåller bestämmelser om förlikning och särskild medling. Vi beskriver dessa regler i avsnitt 3.3.4. Enligt vår bedömning är det inte nödvändigt med särregler i dessa avseenden för de mål som hyres- och arrendedomstolen ska handlägga. Där- emot är det inget som hindrar att part i en tvist som egentligen ska handläggas som mål väljer att endast ansöka om medling. Det blir då fråga om handläggning av ett övrigt ärende. 7.8.1Allmänt om rättens materiella processledning i ärenden Förslag: Bestämmelsen om rättens materiella processledning i 12 § ärendelagen ska tillämpas vid handläggningen av ärenden om hyra, arrende och bostadsrätt. Vi föreslår alltså ingen sär- regel om detta i lagen om hyres- och arrendedomstolar. Enligt 16 f § nämndlagen ska nämnd verka för att utredningen i ärende får den inriktning och omfattning som är lämplig med hän- syn till ärendets beskaffenhet. Därvid ska nämnden såvitt möjligt se till att onödig utredning inte förebringas. En motsvarande bestäm- melse finns i 12 § ärendelagen, enligt vilken domstolen ska se till att ärendet blir så utrett som dess beskaffenhet kräver och att inget onödigt dras in i ärendet. Genom frågor och påpekanden ska dom- stolen, enligt samma bestämmelse, försöka avhjälpa otydligheter och ofullständigheter i parternas framställningar. Enligt vår bedömning är det, trots viss olikhet i utformningen mellan lagrummen, inte nödvändigt att i lagen om hyres- och arrende- domstolar ta in en särregel om rättens materiella processledning. Vårt förslag avser dock inte någon ändrad tillämpning i sak. Förslag: Hyres- och arrendedomstolen och Hyres- och arrende- överdomstolen ska i ärenden tillämpa ärendelagens bestämmelser om bevisning. Därutöver ska förhör med part under sannings- försäkran få hållas. Enligt 19 a § nämndlagen får en nämnd hålla förhör med vittne eller sakkunnig under ed och förhör med part under sanningsförsäkran, om någon part begär det och förhöret är erforderligt för utred- ningen. Sådant förhör får dock inte hållas, om nämnden finner att bevisningen kan föras på annat sätt med avsevärt mindre besvär eller kostnad. Paragrafen hänvisar beträffande förhören till vissa angivna bestämmelser i i tillämpliga delar. Ärendelagen innehåller bestämmelser om bevisning i 23–25 §§. I 23 § första stycket anges att i fråga om bevisning i allmänhet tillämpas 35 kap. 1–7 och 10–12 §§ , dvs. bestämmelser om bl.a. fri bevisprövning, vem som ska sörja för bevisningen samt av- visning av bevisning. Enligt 23 § andra stycket ärendelagen ska skrift- liga handlingar vilka åberopas som bevis ges in till domstolen utan dröjsmål. Detsamma gäller sådana föremål vilka åberopas som bevis och som kan flyttas till domstolen. Vidare föreskriver paragrafen att om det behövs får domstolen förelägga den part som har åberopat beviset att ge in detta. I föreläggandet ska det tas in en upplysning om att ärendet kan komma att avgöras även om parten inte gett in beviset. Av 24 § ärendelagen följer att vittnesförhör får hållas vid samman- träde. Sådant förhör får hållas under ed. Paragrafen hänvisar i övrigt till bestämmelser om vittnesförhör i tillämpliga delar. Enligt 25 § ärendelagen tillämpas i fråga om skriftliga bevis 38 kap. 1–5 och 7–9 §§ och i fråga om syn 39 kap. 1, 4 och 5 §§ samma balk. I fråga om sakkunnig tillämpas 40 kap. med något undantag. Vi bedömer att det är lämpligt att ärendelagens bestämmelser om bevisning, vilka i sin tur i stor utsträckning hänvisar till rättegångs- balken, tillämpas vid handläggningen av ärenden. Härigenom kommer bl.a. bestämmelsen om bevisföreläggande och be- stämmelse om avvisning av bevisning att bli tillämpliga. I några avse- enden föreslår vi dock kompletterande bestämmelser om bevisning i lagen om hyres- och arrendedomstolar. Som har framgått tillåter nämndlagen, men inte ärendelagen, förhör med part under sanningsförsäkran. Denna förhörsform bör finnas kvar, varför vi föreslår en bestämmelse om detta i lagen om hyres- och arrendedomstolar. Övriga nödvändiga kompletteringar om bevisning behandlar vi i de följande avsnitten. 7.8.3Syn och inhämtande av annan utredning Förslag: Hyres- och arrendedomstolen och Hyres- och arrende- överdomstolen ska, om det finns anledning, i ärenden hålla syn på den fastighet som ärendet rör. Hyres- och arrendedomstolen och Hyres- och arrendeöverdomstolen får också i ärenden in- hämta annan nödvändig utredning. Hyres- och arrendedomstolen ska inhämta yttrande från respektive hyresgäst- organisation i samma utsträckning som arrendenämnden respek- tive hyresnämnden är skyldig enligt nämndlagen. I 17 nämndlagen finns bestämmelser om möjlighet för hyres- och arrendenämnden att hämta in utredning. I första stycket föreskrivs att om det finns anledning, ska nämnden eller den nämnden för- ordnar besiktiga den fastighet som ärendet rör. Parterna ska ges tillfälle att närvara vid en sådan besiktning. Nämnden får också en- ligt samma stycke inhämta annan nödvändig utredning. Besiktning är ett centralt inslag i nämndernas verksamhet och bör enligt vår bedömning även vid ärendenas övergång till hyres- och arrendedomstolen vara så. Vi föreslår dock att beteckningen för sådan besiktning som utförs av rätten ersätts med termen syn, som är den terminologi som och ärendelagen tillämpar för motsvarande företeelse. Genom ärendelagens hänvisning till bestäm- melser om syn kommer dessa att bli tillämpliga vid hyres- och arrendedomstolens och Hyres- och arrendeöverdomstolens handlägg- ning av ärenden. Det finns dock behov av kompletterande särbestäm- melser om syn. Nämnderna har möjlighet att ex officio förordna om syn. Enligt vår bedömning bör även hyres- och arrendedomstolen och Hyres- och arrendeöverdomstolen ha denna möjlighet i samt- liga ärenden. Denna möjlighet bör uttryckligen framgå av lag. I lagen om hyres- och arrendedomstolar bör därför föreskrivas att hyres- och arrendedomstolen och Hyres- och arrendeöverdom- stolen i ärenden ska hålla syn på den fastighet ärendet rör, om det finns anledning. Enligt 40 kap. 5 § andra stycket kan rätten för- ordna en sakkunnig att besiktiga en fastighet. Med terminologi är alltså den besiktning som nämnden kan förordna annan att utföra att betrakta som sakkunnigbevisning genom domstolssakkunnig. Eftersom och ärendelagens regler om sakkunnig täcker denna situation finns det inte skäl att föreslå en särregel om detta i lagen om hyres- och arrendedom- stolar. Om en part inte frivilligt lämnar tillfälle till besiktning eller till granskning av kontrakt eller annan handling som rör arrende-, hyres- eller bostadsrättsförhållandet och som är av betydelse för ärendet, får nämnden enligt 18 § nämndlagen förelägga honom vite. En möjlighet för hyres- och arrendedomstolen att förelägga en part att förete en skriftlig handling som kan antas äga betydelse som bevis, kommer att följa av bestämmelser om bevis- medel. saknar däremot sanktionsregel om part eller annan inte lämnar tillfälle till syn på stället, t.ex. i en lägenhet. Domstolen bör dock i vart fall genom handräckning, men förmod- ligen inte genom ett vitesföreläggande kunna framtvinga en syn (jfr m.fl., Rättegång IV, sjunde upplagan, 2009, s. 279 och m.fl., Nya , 1949, s. 539). hyreslagstiftnings- utredning övervägde behovet av särregel om vitesföreläggande för framtvingande av syn. Utredningen konstaterade att eftersom en förrättning i stället kan genomföras tvångsvis genom handräckning och då enhetliga förfaranderegler för samtliga mål och ärenden är att föredra bör någon särreglering om vitesföreläggande inte införas (SOU 1999:15 s. 198). Vi delar denna bedömning. Av 17 § andra stycket nämndlagen framgår att arrendenämnden ska inhämta yttrande från i ärenden som avses i 9 kap. 17 a, 18, 21, 21 a eller 31 jordabalken, dvs. i ärenden om underhåll och nybyggnad m.m. samt ärende om överlåtelse av arrenderätten. Vidare följer av samma stycke att sådant yttrande också ska inhämtas om det beträffande jordbruksarrende uppkommer fråga om tillämp- ning av 6 § första stycket 3 eller 4 eller 7 § andra stycket lagen (1985:658) om arrendatorers rätt att förvärva arrendestället, dvs. vissa ärenden om hembud. I ett ärende som avses i 9 kap. 9 § jordabalken får arrendenämnden, om utredningen ger anledning till det, hämta in yttrande från om arrendeställets avkast- ningsförmåga. Yttrandena ska i samtliga fall inhämtas från den läns- styrelse inom vars område fastigheten är belägen. Bestämmelsens tredje stycke föreskriver att hyresnämnden i ett ärende angående tvist om hyresvillkor enligt 22 § hyresförhand- lingslagen (1978:304) ska, om den finner det behövligt, ge den hyresgästorganisation som har ingått den ifrågasatta överenskom- melsen tillfälle att yttra sig. Enligt vår bedömning bör hyres- och arrendedomstolen vara skyldig att inhämta yttranden i samma utsträckning som nämnd- lagen ålägger arrendenämnden respektive hyresnämnden. Vi före- slår därför att en bestämmelse om detta tas in i lagen om hyres- och arrendedomstolar. Förslag: Har ett vittne, en sakkunnig eller en part under sanningsförsäkran hörts i ett ärende inför hyres- och arrende- domstolen och beror avgörandet även i Hyres- och arrendeöver- domstolen av tilltron till den bevisningen, ska hyres- och arrende- domstolens beslut inte få ändras i den delen utan att beviset har lagts fram i Hyres- och arrendeöverdomstolen genom en ljud- och bildupptagning av förhöret i hyres- och arrendedomstolen eller tagits upp på nytt i Hyres- och arrendeöverdomstolen. En sådan ändring får dock göras, om det finns synnerliga skäl för att bevisets värde är ett annat än hyres- och arrendedomstolen antagit. I 7 § lagen (1994:831) om rättegången i vissa hyresmål i finns en s.k. tilltrosbestämmelse. Paragrafen föreskriver att om ett vittne, en sakkunnig eller en part under sanningsförsäkran har hörts inför hyresnämnden och beror avgörandet även i hov- rätten av tilltron till den bevisningen, får hyresnämndens beslut inte ändras i den delen utan att beviset tagits upp på nytt i hov- rätten. En sådan ändring får dock göras, om det finns synnerliga skäl för att bevisets värde är ett annat än hyresnämnden antagit. För tvistemål finns en tilltrosbestämmelse i 50 kap. 23 § rätte- gångsbalken. Paragrafen föreskriver att om det vid huvudförhand- ling i tingsrätten har hållits förhör inför rätten eller syn på stället angående någon viss omständighet och beror avgörandet även i hovrätten av tilltron till den bevisningen, får tingsrättens dom inte ändras i den delen utan att beviset har lagts fram i hovrätten genom en ljud- och bildupptagning av förhöret i tingsrätten eller tagits upp på nytt vid huvudförhandling i hovrätten. En sådan ändring får dock göras, om det finns synnerliga skäl för att bevisets värde är ett annat än tingsrätten antagit. Ärendelagen innehåller däremot inga tilltrosbestämmelser. Enligt vår bedömning behövs det även framöver i ärenden en tilltrosbestämmelse. Behovet av att ta upp förhör på nytt i över- rätten kommer dock att minska med vårt förslag om att göra det möjligt att dokumentera förhör med video, se om detta i avsnitt 7.9. Frågan är hur tilltrosbestämmelsen ska utformas. Som framgått finns det skillnader i utformningen av tilltrosregeln i lagen om rättegången i vissa hyresmål i respektive rättegångs- Den förra tillämpas enbart när ett förhör hållits i bevissyfte medan den andra gäller för alla förhör, dvs. även ett fritt parts- förhör. Tilltrosbestämmelsen i lagen om rättegången i vissa hyres- mål i gäller inte heller för syn. Enligt vår bedömning bör tillämpningsområdet för tilltrosbestämmelsen inte utsträckas. Vi föreslår därför en tilltrosregel motsvarande den i lagen om vissa hyresmål i , dock med det tillägget att beviset inte be- höver tas upp på nytt om förhöret kan läggas fram genom en video- upptagning. 7.9Ett bättre utnyttjande av modern teknik I 5 kap. finns bestämmelser om offentlighet och ordning m.m. vid domstol. Kapitlets 9 § föreskriver att en bildupp- tagning i eller en bildöverföring från rättssalen får ske endast om det följer av lag. En bestämmelse som gör det möjligt för rätten att genomföra en bildupptagning finns i 6 kap. 6 § . Enligt bestämmelsen är nämligen huvudregeln i tingsrätt att en berättelse som lämnas i bevissyfte ska dokumenteras genom en ljud- och bildupptagning (video). Bestämmelsen utgör en del av den s.k. EMR-reformen som trädde i kraft . trädde bestämmelsen i 6 kap. 6 a § i kraft, enligt vilken det som iakttas vid syn får dokumenteras genom en ljud- och bildupptagning. Genom en hänvisning i 21 § tredje stycket ärendelagen tillämpas 6 kap. 6 och 6 a §§ även vid handläggningen av ärenden. I 27 § nämndlagen anges att vid nämnderna tillämpas bestäm- melserna i 5 kap. . Genom hänvisningen har nämn- den därmed i vissa fall möjlighet att besluta att en part eller annan som ska delta i ett sammanträde, i stället för att inställa sig där sammanträdet hålls, kan delta per telefon eller video (5 kap. 10 § ). Vidare kan nämnden, om det finns skäl för det samt om det inte är olämpligt med hänsyn till bevisningens art och övriga omständigheter, besluta att syn ska hållas genom ljudöver- föring eller video. Hänvisningen i nämndlagen till 5 kap. innebär dock också att bestämmelsen i 9 §, enligt vilken bildupptagning i eller en bildöverföring från rättssalen får ske endast om det följer av lag, är tillämplig vid nämnderna. Nämndlagen saknar egen reg- lering om bildupptagning och innehåller inte heller någon hänvis- ning till bestämmelser härom. saknar där- med nämnderna möjlighet att dokumentera förhör i bevissyfte med video. Detta har påtalats som ett problem, inte minst ur ett över- rättsperspektiv. Som en följd av avsaknaden av inspelning av förhör på video måste hovrätten när det är fråga om bevisning av tilltros- karaktär ta upp beviset på nytt. Förslag: bestämmelser om dokumentation av förhör i bevissyfte och av syn tillämpas vid handläggning av mål respektive ärenden i hyres- och arrendedomstolen. Enligt vår bedömning saknas det skäl att beträffande dokumenta- tion av förhör i bevissyfte och av syn göra skillnad mellan mål och ärenden som hyres- och arrendedomstolen handlägger och övriga mål och ärenden vid tingsrätten. bestämmelser härom (som genom hänvisning även är tillämpliga i ärenden) ska därmed tillämpas vid handläggningen av mål och ärenden i hyres- och arrendedomstolen. 7.10.1Tidpunkt för meddelande av beslut i ärenden Förslag: En bestämmelse om tidpunkt för meddelande av beslut i ärenden där hyres- och arrendedomstolen har hållit samman- träde, motsvarande bestämmelsen i 21 § tredje stycket nämnd- lagen, tas in i den nya lagen om hyres- och arrendedomstolar. I 21 § tredje stycket nämndlagen finns en bestämmelse om tidpunkt för meddelande av beslut. Av bestämmelsen framgår att om nämnden håller sammanträde i ett ärende är huvudregeln att beslut ska med- delas som sammanträdet avslutats. Kan på grund av ärendets beskaffenhet eller annan särskild omständighet beslut inte meddelas som sammanträdet avslutats, ska beslutet med- delas , om inte synnerligt hinder möter. Underrättelse om när beslutet meddelas ska lämnas vid samman- trädet. Även innehåller bestämmelser om tidpunkt för meddelande av ett avgörande. När huvudförhandling hållits i tviste- mål eller när målet avgörs vid sammanträde för muntlig förbered- else ska enligt 17 kap. 9 § samma eller sist nästa helgfria dag överläggning hållas och, om det kan ske, dom beslutas och avkunnas. Om det på grund av målets beskaffenhet krävs råd- rum för domens beslutande eller avfattande får rätten besluta om anstånd därmed. Domen ska dock, om inte synnerligt hinder möter, skriftligen avfattas och meddelas efter förhand- lingens avslutande. Vidare framgår av bestämmelsen att om ett mål i annat fall avgörs utan huvudförhandling, ska överläggning hållas samt domen beslutas, skriftligen avfattas och meddelas. Ärendelagen saknar däremot bestämmelser om frister för meddelande av beslut. Många av hyres-, arrende- och bostadsrättsärendena är av brådsk- ande karaktär. Enligt vår bedömning är det därför nödvändigt att i lag föreskriva en frist för när beslut i normalfallet senast ska med- delas när hyres- och arrendedomstolen har hållit sammanträde i ett ärende. måste det finnas ett begränsat utrymme för hyres- och arrendedomstolen att avvakta med att meddela beslut. I undan- tagsfall kan det exempelvis finnas behov av att fortsätta handlägg- ningen även efter ett sammanträde. Enligt vår bedömning har bestäm- melsen i 21 § tredje stycket nämndlagen en lämplig utformning. Vi föreslår därför att en motsvarande bestämmelse tas in i den nya lagen om hyres- och arrendedomstolar. Lagen (1994:831) om rättegången i vissa hyresmål i saknar bestämmelser om tidpunkt för meddelande av beslut. Enligt vår bedömning finns det inte skäl att nu införa sådana bestämmelser för prövningen i överrätt. Beträffande målen bör enligt vår bedömning bestämmelser om tidpunkt för meddelande av dom tillämpas. 7.10.2Särskilt beslut i en förlängningsfråga Förslag: Hyres- och arrendedomstolen och Hyres- och arrende- överdomstolen ska i ett ärende som rör såväl fråga om förläng- ning av avtal som villkoren för sådan förlängning få meddela särskilt beslut beträffande förlängningsfrågan. Då sådant särskilt beslut meddelas, ska hyres- och arrendedomstolen få förordna att tvisten i övrigt ska vila till dess att beslutet har vunnit laga kraft. Enligt 13 § nämndlagen får nämnden i ärende som rör såväl fråga om förlängning av avtal som villkoren för sådan förlängning ge särskilt beslut beträffande förlängningsfrågan. Då särskilt beslut med- delats, får nämnden förordna att tvisten i övrigt ska vila till dess att beslutet har vunnit laga kraft. Ärendelagen saknar föreskrift om möjlighet att meddela särskilt beslut över en del av saken. Enligt vår bedömning är det av process- ekonomiska skäl lämpligt att det även fortsättningsvis ska vara möjligt att avgöra förlängningsfrågan separat. Vi föreslår därför att en bestämmelse motsvarande 13 § nämndlagen ska tas in i den nya lagen om hyres- och arrendedomstolar. Även i överrätt skulle en möjlighet att avgöra förlängnings- frågan separat ibland vara värdefull. Mot denna bakgrund och med hänsyn till intresset av en enhetlig förfarandereglering föreslår vi att även Hyres- och arrendeöverdomstolen ska få denna möjlighet. 7.10.3Åläggande för hyresgästen att avflytta Förslag: Hyres- och arrendedomstolen och Hyres- och arrende- överdomstolen får i ärenden om den bifaller hyresvärdens talan om att hyresavtalet ska upphöra att gälla, efter yrkande av hyres- värden, i beslutet ålägga hyresgästen att flytta då lägenheten ska lämnas. Om hyresavtalet upphör att gälla på den grunden att hyresrätten är förverkad får hyres- och arrende- domstolen, om hyresvärden yrkar det och det finns skäl till det, bestämma att beslutet om åläggande för hyresgästen att flytta får verkställas även om det inte har vunnit laga kraft. Enligt 13 a § första stycket nämndlagen får hyresnämnden om den bifaller hyresvärdens talan om att hyresavtalet ska upphöra att gälla, efter yrkande av hyresvärden, i beslutet ålägga hyresgästen att flytta då lägenheten ska lämnas. Även hovrätten kan meddela s.k. avflyttningsåläggande (9 § lagen [1994:831] om rätte- gången i vissa hyresmål i ). Enligt vår bedömning bör det även fortsättningsvis i ärenden om förlängning vara möjligt att meddela ett avflyttningsåläggande. Vi föreslår därför att en bestämmelse om detta motsvarande de ovan refererade bestämmelserna tas in i den nya lagen om hyres- och arrendedomstolar.