sou · GZB385 · 2012-01-01 00:00:00 — Den som begår brottsliga gärningar enligt 3, 4 eller 6 kap. mot en närstående eller tidigare närstående person, döms, om var och en av gärningarna utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet och gärningarna varit ägnade att allvarligt skada personens självkänsla, för grov fridskränkning till fängelse, lägst och högst . Har gärningar som anges i första stycket begåtts av en man mot en kvinna som han är eller har varit gift med eller som han bor eller har bott tillsammans med under äktenskapsliknande Den som begår brottsliga gärningar enligt 3, 4, 6 eller 12 kap. eller enligt 24 § lagen (1988:688) om kontaktförbud mot en närstående eller tidigare närstående person, döms, om var och en av gärningarna utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet och gärningarna varit ägnade att allvarligt skada personens självkänsla, för grov fridskränkning till fängelse, lägst och högst . Har gärningar som anges i första stycket begåtts av en man mot en kvinna som han är eller har varit gift med eller som han bor eller har bott tillsammans med under äktenskapsliknande 1 Senaste lydelse 1999:845. förhållanden, skall i stället dömas för grov kvinnofridskränkning till samma straff. förhållanden, ska i stället dömas för grov kvinnofridskränkning till samma straff. Den som obehörigen skiljer Den som obehörigen skiljer någon som har vårdnaden om någon som har vårdnaden om barnet döms för egenmäktighet barnet döms för egenmäktighet med barn till böter eller fängelse med barn till böter eller fängelse i högst , om gärningen inte i högst , om gärningen inte utgör brott mot frihet. utgör brott mot frihet. ma gäller, om den som gemen- ma gäller, om den som gemen- samt med någon annan har vård- samt med någon annan har vård- naden om ett barn under femton naden om ett barn under femton år utan beaktansvärt skäl egen- år utan beaktansvärt skäl egen- mäktigt bortför barnet eller om mäktigt skiljer barnet från den den som skall ha vårdnaden obe- andra vårdnadshavaren eller om hörigen bemäktigar sig barnet den som ska ha vårdnaden obe- och därigenom själv tar sig rätt. hörigen bemäktigar sig barnet och därigenom själv tar sig rätt. Till ansvar enligt första stycket döms också den som obehörigen skiljer ett barn från någon som vårdar barnet med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, om gärningen inte utgör brott mot frihet eller främjande av flykt. Är brott som avses i första Är brott som avses i första eller andra stycket grovt, skall eller andra stycket grovt, ska gärningsmannen dömas till fäng- gärningsmannen dömas till fäng- else, lägst och högst else, lägst och högst Denna lag träder i kraft . 2 Senaste lydelse 1993:207. 1Utredningens uppdrag och arbete uppdrag består av två delar. Den första delen avser fridskränkningsbrotten. Utredningen ska utvärdera tillämpningen av brotten grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning i 4 kap. 4 a § i syfte att identifiera eventuella tolkningsproblem som uppkommit vid tillämpningen. Syftet med utvärderingen är också att undersöka om målsättningen med att införa dessa brott har uppnåtts, dvs. att inom ramen för det straffrättsliga förfarandet kunna beakta den utsatta personens hela situation när han eller hon utsatts för en serie i och för sig straffbelagda men ofta var för sig relativt lindriga gärningar. Mot bakgrund av utvärderingen ska utredningen ta ställning till om det finns behov av förändringar i bestämmelserna om fridskränkningsbrotten och i så fall lämna förslag till författningsändringar. Utredningen ska även se över straffskalan för grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning och i det sammanhanget särskilt överväga en höjning av straffminimum. Den andra delen av uppdraget avser brottet egenmäktighet med barn. Utredningen ska utreda och redovisa sin bedömning av om straffansvaret för egenmäktighet med barn är lämpligt utformat vid gemensam vårdnad. Om utredningen finner att straffansvaret bör ändras ska vi lämna författningsförslag. Utredningens direktiv beslutades av regeringen (dir. 2010:56). beslutade regeringen om tilläggsdirektiv (dir. 2011:63). Direktiven i dess helhet finns fogade till betänkandet som bilaga 1 och 2. Utredningens uppdrag och arbete Utredningens arbete påbörjades . Arbetet har bedrivits i nära samarbete med experterna, både vid de sju sammanträden som har hållits och vid kontakter däremellan. Ett av sammanträdena har skett i form av en tvådagars konferens. I enlighet med direktiven har utredningen genomfört en praxisgenomgång i syfte att utvärdera tillämpningen av fridskränkningsbrotten. Metod för praxisgenomgången beskrivs särskilt i det följande avsnittet. Utredningen har besökt för kvinnofrid (NCK) och berättat om utredningens uppdrag och arbete vid en föreläsning som anordnats av samverkansgruppen Nationell myndighetssamverkan för kvinnofrid.1 Utredningen har också sammanträffat med företrädare för den svenska centralmyndigheten enligt , och II-förordningen2, som är förlagd inom på enheten för konsulära och civilrättsliga ärenden. På centralmyndigheten handläggs civilrättsliga ärenden om bortföranden och kvarhållanden av barn i internationella situationer. 1.2.1Metod för praxisgenomgången avseende fridskränkningsbrott Enligt direktiven ska utvärderingen av fridskränkningsbrotten utföras på grundval av ett representativt urval från praxis som är tillräckligt för att tillåta generella slutsatser. Utöver refererade avgöranden från och hovrätterna har utredningen gått igenom orefererad praxis. Genomgången av orefererad praxis omfattar i princip samtliga åtal rörande grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning som efter dom i tingsrätt överklagats till hovrätt. 1I samverkansgruppen Nationell myndighetssamverkan för kvinnofrid ingår , , , , Kriminalvården, Länsstyrelserna, , Nationellt centrum för kvinnofrid, , , , , Kommuner och Landsting, och . 2Haagkonventionen av om de civila aspekterna på internationella bortföranden av barn, Europarådskonvention om erkännande och verkställighet av avgöranden rörande vårdnad om barn samt om återställande av barn och Rådets förordning (EG) nr 2201/2003 om äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000. Utredningens uppdrag och arbete Insamlingen av domarna för genomgången av orefererad praxis har skett genom att utredningen via beställt registeruppgifter för samtliga åtal rörande brott enligt 4 kap. 4 a § . Med stöd av registeruppgifterna, varav samtliga landets åklagarkammares ärendenummer framgår, har vi med hjälp av respektive åklagarkammare härlett ärendena till mål i hovrätterna. Totalt har det varit cirka 300 hovrättsavgöranden. från tingsrätt och hovrätt har därefter hämtats in från i första hand landets hovrätter men även i viss utsträckning från tingsrätter. Anledningen till att urvalet har gjorts utifrån åtal enligt 4 kap. 4 a § är att vi på detta sätt fått del av såväl fällande domar som ogillade åtal avseende fridskränkningsbrott. Domarna har delats in i kategorierna grov fridskränkning mot vuxen, grov fridskränkning mot barn och grov kvinnofridskränkning. Den största kategorin utgör åtalen avseende grov kvinnofridskränkning (207 fall). Därefter kommer åtalen avseende grov fridskränkning mot barn (92 fall). Grov fridskränkning mot vuxen är den minsta kategorin (28 fall). Den totala andelen fall av åtal för fridskränkningsbrott i undersökningen överstiger antalet inhämtade hovrättsavgöranden eftersom samma dom ibland avsett fridskränkningsbrott mot flera personer. Domarna har systematiserats efter en enklare granskningsmall som avsett bl.a. påföljd, brottstyper som ingått vid utdömt ansvar för fridskränkningsbrott, i vilken utsträckning gärningsmannen fällts till ansvar för andra brott mot samma målsägande samt vad som enligt domstolarna krävs för att rekvisiten upprepad kränkning och ägnade att allvarligt skada personens självkänsla ska anses uppfyllda. Beträffande grov fridskränkning har särskilt undersökts vilken relation gärningsmannen och brottsoffret haft. Några av de orefererade domarna redovisas i kapitel 4 som behandlar den särskilda redovisningen av praxisgenomgången. Ett antal domar, som bl.a. gäller ofredande genom annat hänsynslöst beteende, redovisas i bilaga 3. Utredningen har tagit del av en stor mängd statistik och analysmaterial från (Brå) och redovisningen i kapitel 3 bygger uteslutande på statistik från Brå. I detta kapitel görs en allmän beskrivning av gällande rätt avseende fridskränkningsbrotten i 4 kap. 4 a § , målsättningen med införandet av straffstadgandena och de överväganden som legat till grund för bestämmelserna. Den som begår brottsliga gärningar enligt 3, 4 eller 6 kap. mot en närstående eller tidigare närstående person, döms enligt 4 kap. 4 a § första stycket , om var och en av gärningarna utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet och gärningarna varit ägnade att allvarligt skada personens självkänsla, för grov fridskränkning till fängelse, lägst och högst . Har gärningarna begåtts av en man mot en kvinna som han är eller har varit gift med eller som han bor eller har bott tillsammans med under äktenskapsliknande förhållanden, ska enligt 4 kap. 4 a § andra stycket i stället dömas för grov kvinnofridskränkning till samma straff. De särskilda fridskränkningsbrotten infördes genom prop. 1997/98:55 efter förslag (SOU 1995:60). Straffstadgandena om grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning trädde i kraft . ändrades vissa rekvisit i straffbestämmelserna (se nedan avsnitt 2.4). Fridskränkningsbrottet består av flera brottsliga gärningar. Dessa brottsliga gärningar måste rymmas under någon av brottsbeskrivningarna i 3, 4 eller 6 kap. . Gärningarna ska ha riktats mot en närstående eller tidigare närstående person. Straffstadgandet i 4 kap. 4 a § andra stycket , grov kvinnofridskränkning, ska tillämpas om gärningarna har begåtts av en man mot en kvinna som han är eller har varit gift med eller som han bor eller har bott tillsammans med under äktenskapsliknande förhållanden. Begreppet närstående har vid grov fridskränkning ansetts innefatta även fall då en man och en kvinna som utan att vara gifta eller sambor levt i en fast parrelation som präglats av en praktisk och känslomässig bindning av inte obetydlig varaktighet (se rättsfallet NJA 2004 s. 97). I det angivna rättsfallet hade mannen och kvinnan varit ett etablerat par som umgåtts med varandra på ett sätt som väl var att jämföra med vad som kan vara fallet i ett samboförhållande eller mellan äkta makar. Förhållandet hade vid det första gärningstillfället pågått i mer än och kom totalt att vara . Enligt förarbetena omfattar begreppet närstående också t.ex. gärningsmannens föräldrar och syskon eller personer som är nära släkt med gärningsmannen på annat sätt. Begreppet innefattar även barn till gärningsmannen och barn som gärningsmannen bor eller har bott tillsammans med (styvbarn) (prop. 1997/98:55 s. 132). För att kvalificeras som ett fridskränkningsbrott ska var och en av de brottsliga gärningarna vidare ha utgjort led i en upprepad kränkning av brottsoffrets integritet samt varit ägnade att allvarligt skada brottsoffrets självkänsla. Med upprepad kränkning avses enligt motiven gärningar som tar sikte på den personliga integriteten och som sker vid upprepade tillfällen. I rekvisitet att gärningarna ska vara ägnade att allvarligt skada personens självkänsla ligger ett krav på en viss kvalificering av de brottsliga gärningarna. Av uttrycket ägnade att följer vidare att det är tillräckligt att gärningarna typiskt sett leder till att självkänslan skadas allvarligt. Det behöver alltså inte i det enskilda fallet bevisas att personens självkänsla verkligen har skadats allvarligt (prop. 1997/98:55 s. 133). En tidigare lagförd gärning kan givetvis inte lagföras på nytt som en del av fridskränkningen. En sådan tidigare gärning kan emellertid åberopas till stöd för att gärningsmannens handlande utgjort ett led i en upprepad kränkning av brottsoffrets integritet (prop. 1997/98:55 s. 82). Vad som i olika fall ligger i rekvisitet upprepad kränkning har överlämnats till rättstillämpningen att precisera (prop. 1998/99:145 s. 12). Redan det förhållandet att det ska röra sig om flera gärningar innebär dock att de till antalet måste vara fler än två. Viss vägledning ges också i förarbetena på det sättet att det anges att frågan om hur många kränkande gärningar som ska krävas för att en kränkning ska anses som upprepad bör bedömas utifrån gärningarnas karaktär; ju allvarligare gärningen är, desto färre gärningar krävs för att kränkningen ska anses som upprepad (prop. 1997/98:55 s. 133). Följande rättsfall kan nämnas som exempel på hur rekvisiten har bedömts av domstolar. De särskilda rekvisiten redogörs för närmare i avsnitt 4.8. I RH 2003:11 ansågs inte de tre misshandelsgärningar som var ifråga ha varit så allvarliga att de utgjort led i en upprepad kränkning. Hovrätten hänvisade till förarbetsuttalanden som anger att utgångspunkten för bedömningen av hur många kränkande gärningar som krävs för att kränkningen ska anses vara upprepad är gärningarnas karaktär (prop. 1997/98:55 s. 133) och anförde att det våld som förekommit varit av jämförelsevis begränsad omfattning. Av de skador som uppkommit ansågs bara en fingerskada vara tämligen allvarlig medan övriga skador framstod som mindre allvarliga. Den tilltalade dömdes för tre fall av misshandel. I NJA 2003 s. 144 avsåg åtalet tre preciserade gärningar, varav två fall av misshandel och ett ofredande, samt ett påstående om misshandel vid ett stort antal tillfällen om . Åtalet ansågs i dess helhet styrkt. konstaterade att det varit fråga om ett flertal kränkande övergrepp med tidsmässigt samband. Även om endast en av gärningarna ansågs vara av allvarligare slag ansågs övergreppen ha varit så många att antalet klart översteg vad som bör krävas för att en upprepad kränkning av målsägandens integritet ska anses vara för handen. Domstolen ansåg också att gärningarna sammantaget hade varit sådana att de varit ägnade att allvarligt skada målsägandens självkänsla. Härvid beaktades att målsäganden helt saknade ett socialt nätverk i , att hon var nyinflyttad till utan kunskaper i svenska språket och var ensam hemma med små barn samt att gärningsmannen också hade försökt styra och begränsa målsägandens kontakter med omvärlden. En man som gjort sig skyldig till dels olaga hot vid fyra skilda tillfällen mot sin f.d. hustru, dels ofredande genom att han hade ringt henne vid ett stort antal tillfällen ansågs i RH 2004:48 inte ha gjort sig skyldig till grov kvinnofridskränkning utan dömdes för vart och ett av de enskilda brotten. Vid bedömningen beaktades bl.a. att mannen och kvinnan genomgått en utdragen och uppslitande skilsmässoprocess där det förekommit åtskilliga konfrontationer med häftiga ordväxlingar från båda sidor. Mot denna bakgrund ansågs inte gärningarna typiskt sett ha varit ägnade att allvarligt skada målsägandens självkänsla. Domstolen konstaterade att det inte heller var fråga om alltför allvarliga gärningar. I RH 2006:29 beaktades tidigare lagföringar vid bedömningen av om gärningarna utgjort led i en upprepad kränkning. Åtalet avsåg två gärningar; misshandel och olaga hot den 5– genom hotfulla meddelanden på målsägandens mobilsvar. Den tilltalade hade dömts för grov kvinnofridskränkning mot samma målsägande, innefattande tre preciserade övergrepp och ett mycket stort antal opreciserade övergrepp till , till fängelse . Den tilltalade blev villkorligt frigiven från fängelsestraffet . Åklagaren gjorde gällande att den tilltalade mot bakgrund av den tidigare domen, trots att det nya åtalet enbart avsåg två gärningar, skulle dömas för grov kvinnofridskränkning. Efter att ha konstaterat att det var uppenbart att gärningarna varit ägnade att allvarligt skada målsägandens självkänsla anförde hovrätten att två gärningar vanligen inte är tillräckligt för att kränkningen skulle anses upprepad. Med beaktande av att den tilltalade tidigare dömts för grov kvinnofridskränkning samt begått den första gärningen (misshandeln) endast efter det att han villkorligt frigivits från fängelsestraffet framstod emellertid enligt hovrätten de nya gärningarna som en fortsättning på den tidigare brottsligheten. De nya gärningarna ansågs därför utgöra led i en upprepad kränkning av målsägandens integritet och gärningarna rubricerades som grov kvinnofridskränkning. Grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning förutsätter uppsåt. Det är tillräckligt att gärningsmannen har uppsåt beträffande de faktiska omständigheter som läggs till grund för bedömningen. I subjektivt hänseende krävs inte något syfte från gärningsmannens sida att allvarligt skada offrets självkänsla eller att kränka offrets integritet. Värderingen av frågorna om huruvida de faktiska omständigheterna inneburit kränkning och varit ägnade att allvarligt skada offrets självkänsla görs av domstolen oavsett gärningsmannens egna värderingar och syften (prop. 1997/98:55 s. 133 f.). Konstruktionen av fridskränkningsbrotten innebär att domstolen, om de särskilda rekvisiten är uppfyllda, ska döma för fridskränkningsbrott i stället för de enskilda brotten. Vid tillämpningen av 4 kap. 4 a § gäller dock normala konkurrensregler. Detta innebär att domstolen ska döma i konkurrens för grövre brott med strängare straffskala, t.ex. grov misshandel, människorov, olaga frihetsberövande och våldtäkt (prop. 1997/98:55 s. 80 f.). Vid upprepad brottslighet mot en närstående utgör det ett särskilt problem att gärningarna upprepas så ofta att brottsoffret i efterhand har svårt att skilja en gärning från en annan. Redan före införandet av fridskränkningsbrotten utgjorde det enligt praxis inte något hinder mot en fällande dom att det exakta antalet handlingar inte kunnat fixeras till tid och rum (NJA 1992 s. 446 och NJA 1991 s. 83). För att det i en sådan situation inte ska uppstå några tveksamheter beträffande domens rättskraft måste den period under vilken gärningarna utövats vara angiven i åtalet. I förarbetena påpekas att åklagaren efter en fällande dom som regel inte torde kunna komma tillbaka med nya brott av normalgraden som begåtts som den tidigare domen omfattar. anges att i de fall de enskilda gärningar som det tidigare åtalet omfattat kunnat bestämt anges i gärningsbeskrivningen, torde andra gärningar formellt sett inte omfattas av domens rättskraft (prop. 1997/98:55 s. 134). Reglerna om åtalspreskription innebär att påföljd inte får ådömas för ett brott om inte den misstänkte häktats eller erhållit del av åtal för brottet inom vissa särskilt angivna tidsramar (35 kap. 1 § ). Utgångspunkten för beräkning av preskriptionstiden för ett enskilt brott är det aktuella brottets straffskala. Bestämmelserna i 4 kap. 4 a § innebär att enskilda i och för sig straffbelagda gärningar enligt 3, 4 och 6 kap. tillsammans med de särskilt kvalificerande rekvisiten i stället rubriceras som grov fridskränkning eller grov kvinnofridskränkning. Utgångspunkten för beräkning av preskriptionstiden är emellertid inte straffskalan för fridskränkningsbrottet utan de enskilda gärningarna preskriberas särskilt för varje gärning som ingår i åklagarens gärningsbeskrivning (prop. 1997/98:55 s. 131 f.). Bestämmelserna om preskription beskrivs närmare i avsnitt 5.5. Straffet för grov fridskräkning och grov kvinnofridskränkning är fängelse i lägst och högst . I betänkande (SOU 1995:60), som låg till grund för införandet av fridskränkningsbrotten, föreslogs att straffminimum skulle vara fängelse i lägst . Det föreslagna minimistraffet framstod emellertid enligt regeringen som alltför högt (prop. 1997/98:55 s. 82). tillkallades för att utifrån ett kvinnoperspektiv göra en översyn av frågor rörande våld mot kvinnor och föreslå åtgärder för att motverka sådant våld. Enligt direktivet skulle arbetet utgå ifrån ett kvinnoperspektiv. Utgångspunkten skulle vara de utsatta kvinnornas situation (se dir. 1993:88). Kommissionens uppdrag var mycket omfattande och avsåg flera områden, bl.a. , hälso- och sjukvården, sekretessfrågor och rättsväsendet. konstaterade att orsakerna till våld mot kvinnor är mångfasetterade och svårfångade. En grundförutsättning för uppkomsten av mäns våld mot kvinnor angavs dock vara samhällets struktur grundad på mäns överordning och kvinnors underordning. Med utgångspunkten att den farligaste platsen för kvinnor är det egna hemmet fokuserade kommissionen särskilt på det våld som män gör sig skyldiga till mot kvinnor till vilka de har en nära relation (SOU 1995:60 s. 51 f.). Bestämmelserna om grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning föranleddes av behovet att ytterligare markera allvaret i sådan brottslighet som riktar sig mot personer i nära relationer och som präglas av att de sammantaget är avsedda att systematiskt kränka den utsatta personen (prop. 1997/98:55 s. 78). När det på detta sätt är fråga om en serie i och för sig straffbara gärningar ligger det särskilt straffvärda i en långvarig och upprepad kränkning av en annan Regeringen framhöll att syftet med de nya straffbestämmelserna var att kunna ta hänsyn till den utsatta personens hela situation (prop. 1997/98:55 s. 133). föreslog att brotten skulle vara perdurerande, dvs. brott som kännetecknas av att preskriptionstiden enligt 35 kap. inte börjar löpa i och med att brottet är fullbordat utan först när ett genom brottet uppkommet tillstånd upphör (jfr straffbestämmelsen om olaga frihetsberövande, 4 kap. 2 § ). En sådan konstruktion befarades dock kunna leda till en vag och oprecis beskrivning av de enskilda händelserna som manifesterar kränkningen, vilket skulle försvåra förutsättningarna att bevisa brott (prop. 1997/98:55 s. 132). I stället konstruerades fridskränkningsbrotten som en serie i och för sig straffbara gärningar som – sedda i sitt sammanhang och med ett särskilt rekvisit som ger brottet dess fridsstörande karaktär – ska bedömas som ett brott. Som angetts ovan kan man vid bedömningen av om gärningarna utgjort led i en upprepad kränkning även beakta tidigare lagförda gärningar som alltså inte omfattas av själva åtalet. Avsikten var att särskilt sådana situationer där mönstret av upprepade kränkningar upptäckts först efter ett antal gärningar och där gärningsmannen redan dömts för de första skulle träffas av bestämmelsen (prop. 1997/98:55 s. 81 f.). I rättsfallet NJA 1999 s. 102 var en man åtalad för grov kvinnofridskränkning alternativt misshandel av samma kvinna vid fyra tillfällen. Mannen hade dömts för misshandel av kvinnan. En av de åtalade gärningarna hade, liksom de misshandelsgärningar som mannen tidigare var dömd för, begåtts före ikraftträdandet av den nya bestämmelsen om grov kvinnofridskränkning. bedömde de tre gärningar som begåtts efter ikraftträdandet som misshandel. Beträffande rekvisitet varit ett led i en upprepad kränkning av kvinnans integritet angavs att det för straffansvar inte kunde vara tillräckligt med de åtalade gärningarna; ansåg att det måste finnas ytterligare handling eller handlingar innefattande kränkning. Härvid avsågs närmast förut begångna brott för vilka den tilltalade tidigare fällts till ansvar. Det fanns enligt inget hinder med hänsyn till prin- cipen om ne bis in idem, dvs. att man inte får döma två gånger för samma sak (jfr 30 kap. 9 § första stycket ), mot att beakta gärningar för vilka den tilltalade tidigare dömts vid bedömande av huruvida de åtalade gärningarna utgjort ett led i en upprepad kränkning av kvinnans integritet. Den tilltalade ska inte på nytt dömas för de tidigare prövade gärningarna, men de kan bidra till att kvalificera de åtalade gärningarna. Enligt kunde gärningarna som begåtts före ikraftträdandet av bestämmelsen om grov kvinnofridskränkning emellertid inte beaktas. Vid angivna förhållanden fanns inte några ytterligare kränkande handlingar att beakta och därmed kunde inte heller de åtalade gärningarna ha utgjort ett led i en upprepad kränkning av kvinnans integritet.