sou · H0B365 · 2012-09-27 00:00:00 — Statliga satsningar som syftar till att stärka lärarnas kompetens har initierats, som Lärarlyftet, Förskolelyftet samt Läsa-skriva-räkna-satsningen. För att förbättra läsningen bland barn och unga krävs dock ytterligare insatser för att framförallt stärka lärarnas kunskaper om olika metoder och inspirerande litteratur. Framgångsrik undervisning i läsförståelse kräver dels att lärarna har kännedom om flera olika pedagogiska metoder då eleverna har olika förutsättningar och dels att de själva är aktiva läsare med stor kunskap om vilka texter som är bra och som kan fungera stimulerande. Som visats i kapitel 3 saknar dock lärarna ofta relevanta verktyg för sin undervisning, särskilt i fråga om barn- och ungdomslitteratur och litteratur- didaktiska förhållningssätt. Det finns ett antal insatser som syftar till kompetens- utveckling i dessa delar och som innefattar spridandet av goda exempel. Till exempel finns det i många kommuner språk-, läs- och skrivutvecklare som också samlas i ett nätverk administrerat av . Som påpekas i kapitel 3 har dessa i många fall varit viktiga för att utveckla läs- och skrivmetoder i skolorna. Språk-, läs- och skrivutvecklarna har i stor utsträckning varit finansierade genom den statliga Läsa-skriva-räkna-satsningen. Denna satsning avslutas och det är osäkert vad som kommer att hända med de kommunala språk-, läs- och skrivutvecklarna. Det är enligt vår mening av stor vikt att den verksamhet som byggts upp fortsätter att utvecklas och sprids till fler kommuner. I ett nytt uppdrag till inom ramen för satsningen att främja jämställdhet inom skolväsendet betonas också att elevers språk, läs- och skrivutveckling har avgörande betydelse för hur väl eleverna lyckas nå målen i alla skolans ämnen och att därför ska ge förskollärare och lärare möjlighet att utveckla metoder för sin undervisning. Det är av stor betydelse att inom ramen för denna satsning kan sprida pedagogiska metoder som ger bättre språk- och läsförståelse och fokuserar på att eleverna ska vara aktiva läsare. Vi har i uppdrag att bedöma om det på skolområdet behövs särskilda insatser för fortbildning och för att utveckla lärande exempel på textval och boksamtal. Utifrån den analys som redovisas i kapitel 2 och 3, och av de skäl som angetts ovan, menar vi att det är tydligt att det behövs insatser för att ge pedagogerna bättre verktyg att arbeta med systematiska samtal om litteratur. Många lärare behöver också djupare kunskaper om litteratur och särskilt barn- och ungdomslitteratur för att kunna välja lämpliga texter. Däremot anser vi inte att dessa insatser enbart bör fokusera på boksamtal utan att det är viktigt att olika metoder för att arbeta med läsförståelsestrategier kan prövas. Mot denna bakgrund är vår bedömning att framtida satsningar på förskole-, grund- och gymnasielärarnas kompetensutveckling bör inriktas på att ge lärarna ökad kunskap om litteratur, och särskilt barn- och ungdomslitteratur, samt litteraturdidaktiska metoder. Samtliga elever bör ha tillgång till skolbibliotekarier Förslag: För att tydliggöra att skolbibliotek ska vara en pedagogisk resurs i lärandet och främja elevernas intresse för läsning föreslår vi att det i 9 kap. skolförordningen (2011:185) införs en bestämmelse som anger att huvudmännen ska sträva efter att skolbiblioteken är bemannade med bibliotekarier som har kompetens att vara ett stöd till elever och lärare i det läsfrämjande och pedagogiska arbetet. En likalydande bestäm- melse bör införas i 4 kap. gymnasieförordningen (2010:2039). Vi föreslår även att får i uppdrag att utvärdera om de skolbibliotek som finns fungerar som en pedagogisk resurs, stödjer elevernas lärarande och främjar intresse för läsning och litteratur. I 2 kap. 36 § skollagen (2010:800) finns krav på att samtliga elever inom , grundsärskolan, specialskolan, sameskolan, gymnasieskolan och gymnasiesärskolans ska ha till- gång till bibliotek. För att skolbiblioteken ska kunna uppfylla de intentioner regering och riksdag gett uttryck för när bestämmelsen infördes och vara effektiva verktyg för ökad läsning och förbättrad läsfärdighet bör skolbiblioteken ha personella resurser kopplade till sin verksamhet. Ett skolbibliotek utan personal blir en boksamling som förlorar sin roll i det pedagogiska och läs- och litteratur- främjande arbetet. En kvalificerad skolbibliotekarie kan även vara en resurs i det övriga pedagogiska arbetet, medverka i t.ex. boksamtal och fungera stödjande för klassrumsundervisningen. Internationell forskning visar att skolbibliotekarier kan vara mycket effektiva vad gäller att öka läsfärdigheten bland unga. Skolbibliotek utan skolbiblio- tekarier har inte alls samma positiva effekt som skolbibliotek med kvalificerad personal. Elever i samma ålder befinner sig ofta på olika nivå i läsningen. Detta innebär att elever behöver hjälp att hitta litteratur som passar och kan fungera inspirerande. Lärarna saknar dock ofta den tid som krävs för att vara det stöd som de enskilda eleverna behöver. I dagens skola finns även många elever som har behov av litteratur på andra språk eller i andra format, som DAISY.2 Lärare har inte alltid möjlighet att på bästa sätt hjälpa elever med denna typ av särskilda behov. Skolbibliotekarier kan i många fall fylla denna roll och hjälpa den enskilde eleven att hitta litteratur som väcker läslust samt vara en viktig länk mellan lärare och skolbibliotek. Samhället ställer i ökad utsträckning krav på att alla medborgare kan hitta, tolka, förstå och värdera information digitalt på internet. Som framgår i kapitel 2 är svenska elever bättre på att ta till sig text i detta format än när det gäller traditionell läsning. Det betyder dock inte att denna kunskap inte behöver utvecklas ytterligare. Skolbibliotekarier kan även vara en viktig resurs i detta avseende och arbeta med informationskompetens som är viktig för mål- uppfyllelsen i många ämnen. Tillgången på skolbibliotekarier måste kunna anordnas på olika sätt beroende på lokala förutsättningar. En liten skola på lands- bygden har andra förutsättningar och andra behov än en stor skola i en större stad. Det bör finnas möjligheter till mer samarbeten mellan olika skolor och mellan skolor och folkbibliotek. Den reformerade skollagen håller nu på att implementeras. Vi är medvetna om att den nya skollagen innebär stora förändringar för skolan och att det därför inte kan förväntas att den nått reformernas syfte. Det finns dock tydliga indikatorer om att statens intentioner med skolbibliotek behöver förtydligas. Därför bör regeringen i skolförordningen (2011:185) och gymnasieför- ordningen (2010:2039) införa bestämmelser om att huvudmännen ska sträva efter att skolbiblioteken är bemannade med biblio- tekarier som har kompetens att vara ett stöd till elever och lärare i det läsfrämjande och pedagogiska arbetet. Vår förhoppning är att den nuvarande regleringen tillsammans med vårt förslag till tillägg i skol- och gymnasieförordningen innebär att skolbiblioteken blir den viktiga resurs som de bör kunna vara. För att tillförsäkra sig om att skolbibliotekens verk- samhet når upp till förväntningarna bör regeringen ge i uppdrag att utvärdera om intentionerna med lagen uppfylls, dvs. att utvärdera om de skolbibliotek som finns fungerar som en pedagogisk resurs, stödjer elevernas lärarande och främjar intresse 2 är en förkortning av Digitalt Anpassat Informationssystem och är ett standard- format för att läsa upp digital text. Verktyget finns som applikation till smarta telefoner och kan användas i persondatorer. Syftet är att göra tryckt text tillgänglig för personer som är blinda eller har läsinlärningsproblem. för läsning och litteratur. Om intentionerna inte uppfylls bör regeringen överväga att skärpa regleringen så att kraven på skolbibliotek i skollagen uttryckligen även omfattar krav på skol- bibliotekarier. Läs- och litteraturfrämjande i kultursamverkansmodellen Förslag: Folkbibliotekens och andra lokala och regionala aktörers utvecklingsarbete på litteratur- och läsfrämjande- området bör stärkas. Därför bör staten tydliggöra att läs- och litteraturfrämjande ska vara en del i kulturplanerna som tas fram inom ramen för kultursamverkansmodellen, och att statliga medel för detta ändamål fördelas till landstingen. Vi föreslår att detta uttrycks genom ett tillägg i 8 § förordningen (2010:2012) om fördelning av vissa statsbidrag till regional kulturverk- samhet. Som en konsekvens av detta föreslår vi att de riktade stats- bidragen till inköp av barn- och ungdomslitteratur, lokala och regionala läsfrämjandeprojekt och huvuddelen av stödet till litterära evenemang upphör och att om- fördelas från dessa statsbidrag till kultursamverkansmodellen. För att stärka det läsfrämjande arbetet på regional och lokal nivå förslår vi att läsfrämjande insatser och litteratur ska ingå i kultur- samverkansmodellen. är biblioteksverksamhet en del i samverkansmodellen. Inom ramen för samverkansmodellen finns även stöd till kulturfrämjande verksamhet. Att föra in läs- och litteraturfrämjande verksamhet i modellen kan ur detta perspektiv ses som naturligt. De läsfrämjande verksamheter och de litterära evenemang som får stöd av är framför lokala eller regionala. Vi anser därför att beslut om stöd till dessa verksamheter i högre utsträckning bör fattas lokalt och regionalt. Folkbiblioteken arbetar i ökad utsträckning aktivt läsfrämjande. De samarbetar ofta med skolor, förskolor, BVC och andra aktörer och får sammantaget ses som de lokala motorerna i det läsfrämjan- de arbetet. Folkbiblioteken har dock inte samordnat sina läs- främjande insatser i tillräckligt stor utsträckning. Detta har inne- burit att folkbiblioteken ofta genomför läsfrämjande insatser i liten skala. Att läsfrämjande insatser lyfts fram av staten som ett prioriterat område inom ramen för samverkansmodellen och att det tillskjuts medel för ändamålet bör få till följd att dessa insatser uppmärksammas i större utsträckning regionalt och att den region- ala samordningen förbättras. Den enkätundersökning som vi genomfört har visat kultursamverkansmodellen fått sådana positiva effekter i flera län/regioner. Eftersom landstingen samråder med kommunerna, det professionella kulturlivet och det civila samhället inom ramen för den regionala fördelningen av medel finns det goda möjligheter till samverkan i dessa frågor. Även andra litteraturfrämjande insatser som stöd till litterära evenemang bör ingå i kultursamverkansmodellen. I likhet med de läsfrämjande insatserna är de litterära evenemangen framförallt lokala och regionala angelägenheter. Om de ingår i kultursam- verkansmodellen har det fördelen att beslutsfattandet hamnar närmre projektägarna. kräver att arrangörer av litterära evenemang har lokal eller regional medfinansiering. Genom detta förslag stärks ytterligare förankringen lokalt och regionalt. bör dock även fortsättningsvis ge stöd till litterära evenemang som ökar det internationella litterära utbytet och är av särskild nationell betydelse. Samverkansmodellen innebär att de kulturpolitiska besluten i allt högre utsträckning fattas på regional nivå vilket också bör kunna vara till gagn för biblioteken och det läsfrämjande arbetet. Biblioteksverksamheten har enligt vad utredningen inhämtat ofta blivit bättre synliggjord och därigenom fått ökat stöd regionalt och lokalt i och med införandet av kultursamverkansmodellen. Att även betona litteratur och läsfrämjande insatser i kultursamverkans- modellen bör medföra att dessa frågor får ökad uppmärksamhet i det regionala och lokala utvecklingsarbetet. Det möjliggör satsningar på utvecklingsfrågor som är viktiga lokalt och regionalt, t.ex. fristadsförfattare. Finansiering av förslaget och omfördelning inom anslag 3.1 I och med att litteratur- och läsfrämjandefrågor av lokal eller regio- nal karaktär ska behandlas inom ramen för kultursamverkans- modellen föreslår vi att modellen förstärks med . Detta innebär att regionerna och kommunerna får en större frihet att disponera dessa medel till vad de anser är lämpligt, från kurser i litteraturförmedling till inköp av medier i nya tekniska format.3 bör staten inom ramen för modellen fortfarande kunna följa upp det lokala arbetet med t.ex. läsfrämjandeplaner. Förstärkningen av kultursamverkansmodellen bör finansieras genom att vissa direkta statsbidrag under anslag 3:1, som i stor utsträckning gått till och lokal/regional verksamhet, upphör. Vi föreslår att statsbidragen till inköp av barn- och ungdomslitteratur, till litterära evenemang som främst är av lokalt intresse och till lokala och regionala läsfrämjandeprojekt tas bort som en del av reformen. Inköpsstödet infördes under den ekonomiska krisen på 1990- talet, främst i syfte att ge kommunerna incitament att bibehålla nivån på medieanslagen till biblioteken (se kapitel 4). Stödet är riktat till inköp av litteratur för barn- och unga och uppgår till . Stödet har haft flera goda effekter och bl.a. kunnat användas för att få kommun- erna att arbeta med läsfrämjandeplaner. Detta riktade statsbidrag har dock förlorat i betydelse eftersom det är självklart att denna typ av medieinköp är den del av verksamheten som bäst behöver stöd. I och med att hela området litteratur, bibliotek och läsning blir en del av samverkansmodellen är det också rimligt att staten diskuterar ambitioner och prioriteringar med regionala och lokala företrädare inom ramen för modellen. Det gäller även stöd till litterära evenemang som främst är av lokalt intresse och lokala och regionala läsfrämjandeprojekt. Bidragen på dessa områden uppgår till totalt kring . De föreslagna förändringarna innebär sammantaget att frigörs varav en stor andel istället bör fördelas genom samverkansmodellen (). I övrigt är vårt förlag att medlen omprioriteras inom ramen för anslag 3:1, bl.a. för att samordna och finansiera större läsfrämjandeinsatser av nation- ellt intresse () och för ett utökat stöd till evenemang i bokhandeln () samt för att förstärka insatserna för internationellt utbyte (). Dessa förslag behandlas utförligare nedan. Till detta ska även läggas att det även fortsättningsvis är nödvändigt med ett visst stöd till litterära evenemang på nationell nivå, bl.a. när det gäller större arrangemang med fokus på internationellt utbyte. För detta före- slår vi att reserveras. 3 Flera intressanta exempel på sådana utvecklingsmöjligheter finns i Svensk biblioteks- förenings rapport – förnyelse behövs! (2008). Samordning av läsfrämjande insatser utanför skolan Förslag: I syfte att stärka det läsfrämjande arbetet föreslår vi att ges i uppdrag att ta initiativ till, samordna och följa upp läsfrämjande insatser av nationellt strategiskt intresse. I anslutning till det förändrade uppdraget bör efter samråd med andra berörda parter även ta fram en ett handlingsprogram för det läsfrämjande arbetet utanför skolan som kan ligga till grund för prioriteringar. Uppdraget bör finansieras genom de omprioriteringar inom anslag 3:1 som beskrivits ovan. bör användas för ändamålet. Det finns ingen samlande nationell aktör som kan ta initiativ till, samordna och följa upp läsfrämjande insatser utanför skolan. Nästan allt läsfrämjande arbete bedrivs lokalt, vilket förvisso är en stor fördel eftersom det leder till större kännedom om de lokala behoven. innebär det att erfarenhetsutbytet blir lidande, att större nationella eller flerregionala satsningar uteblir, liksom att läsfrämjandeprojekt sällan utvärderas. Mot denna bak- grund menar vi att det behövs en nationell aktör som kan initiera projekt, på egen hand eller tillsammans med andra, och som kan stå för kunskapsförmedling, resurser och samordning och därigenom driva på utvecklingen. Behovet av sådan nationell resurs blir särskilt angelägen när läsfrämjande och litteratur införs i samverkans- modellen. fördelar medel till läsfrämjande insatser och är drivande i större nationella satsningar (som och läsambassadören). Vi föreslår att uppdrag utökas och förändras genom att bidragsfördelningen utvecklas så att blir en aktiv medägare till de projekt de är med och finansierar och att myndigheten får en mer aktiv roll i det läs- främjande arbetet genom att ta egna initiativ. bör ges i uppdrag att ta initiativ till, samordna och följa upp läsfrämjande insatser av nationellt strategiskt intresse. I detta bör ligga att myndigheten själv deltar som en part eller projektägare i de satsningar som genomförs. Övriga parter kan t.ex. vara andra myndigheter, bibliotek och folkbildningsorganisationer, intresseföreningar, branschorganisationer och kommuner. bör vara en viktig strategisk part i detta. skild betydelse är att med detta uppdrag får möjlighet att aktivt verka för att projekt som initierats i mindre skala och visat sig vara framgångsrika, kan spridas till fler och skalas upp på nationell eller regional nivå. Exempel på verksamhet som på detta sätt kan bli nationell verksamhet med som aktiv part är de många verksamheter runt om i som ser till att alla nyfödda barn får ett bokpaket. kan inom ramen för sitt nya uppdrag exempelvis driva en svensk variant på de inter- nationellt framgångsrika Bookstart-projekten (se bilaga 3). I det utökade uppdraget bör också ingå att i samråd med andra berörda parter ta fram ett nationellt handlingsprogram för läsfräm- jande utanför skolan som kan ligga till grund för prioriteringar. Inom ramen för programmet bör målgrupper som är särskilt viktiga i de läsfrämjande insatserna pekas ut och framgångsrika metoder i det läsfrämjande arbetet lyftas fram. Programmet bör också kunna fungera som vägledning för bibliotek, folkbildningen och andra aktörer som verkar på det läsfrämjande området utanför skolan. Programarbetet bör bedrivas öppet och i samråd med biblioteken och folkbildningens aktörer. Ett syfte med ett nation- ellt handlingsprogram är att det ska kunna leda till en fördjupad dialog och stimulera till ökade insatser även utanför det allmänna. En målsättning bör vara att utveckla synergierna mellan nationella insatser och det arbete som bedrivs lokalt/regionalt och kommer till uttryck i arbetet med framtagande och uppföljning av de regionala kulturplanerna. Regeringen bör ge i uppdrag att, utifrån de nationella mål som vi föreslår och det nationella handlings- programmet, följa upp och utvärdera de läsfrämjandeprojekt som genomförs. Ett stort problem är bristen på vederhäftiga utvärderingar av olika insatser. En viktig uppgift bör vara att etablera bättre metoder för detta i samråd med forskare på området och att återföra den kunskap som genereras till läsfrämjandeaktörer runt om i landet. utvärdering bör tillsammans med den uppföljning som gör på skolområdet även fungera som underlag för den parlamentariska beredning som vi föreslår. En särskild referensgrupp bör kopplas till läsfrämjande arbete. Referensgruppen kan bistå myndigheten i bedömningen av projekt och i arbetet med ett nationellt handlings- program. Referensgruppen, som lämpligen inrättas av myndigheten själv, bör bestå av företrädare för t.ex. , bibliotek SOU 2012:65 Bedömningar och förslag och folkbildningsorganisationer, författare, förläggare och läs- forskare. Vi föreslår att det nya och utökade uppdraget finansieras genom de omprioriteringar inom anslag 3:1 som beskrivits ovan (se s. 409). bör användas för ändamålet. Detta bör bl.a. innebära att cirka fem nya tjänster kan tillföras arbete med att koordinera och följa upp läsfrämjande verksamhet. Stärk folkbildningens roll i det läsfrämjande arbetet Förslag: I syfte att stärka det läsfrämjande arbetet i det civila samhället och för att öka samverkan mellan t.ex. bibliotek och det civila samhället föreslår vi att medel särskilt avsätts till folkbildningens läsfrämjande arbete. Av det statliga stödet till studieförbunden på bör avsättas till läsfrämjandeverksamhet inom folkbildningen. Dessa medel bör fördelas av som ett projektbidrag för planerad verksamhet och finnas som en anslagspost under anslaget 14:1 Bidrag till folkbildningen. Folkbildningen och folkbiblioteken springer ur samma idé om att bildning är till gagn för individen såväl som samhället i stort. De tidiga folkbildningsorganisationerna startade även de första folk- biblioteken. Folkbiblioteken och studieförbunden har sedan det tidiga utvecklats åt olika håll. Denna utveckling har till viss del varit ett resultat av statlig styrning i form av ett bidrags- system till studieförbunden som inte premierar kvalitet eller samverkan mellan studieförbund och mellan studieförbund och folkbibliotek. Folkbildningen engagerar miljontals människor i och bedriver i skymundan ett bildnings- arbete som är av stor betydelse för individers personliga utveckling och för samhället i stort. För att nå de mål om ett läslyft för som vi föreslagit tror vi att det krävs att såväl bibliotek som folkbildning engageras än mer i arbetet. Utan den stora resurs som folkbildningen utgör tror vi inte att målen kommer att nås. Det finns flera verksamheter som inte får statligt stöd då verksamheten inte passar in i de strikta formkrav som finns för bidraget till studieförbunden och kan betecknas som utvecklingsprojekt och därigenom få läsfrämjandebidrag från . Statsbidraget till folkbildningsverksamhet fördelas av och bygger på kvantitativa kriterier och form- kriterier. Detta har i flera avseenden varit negativt för det läs- främjande arbetet då det inneburit att studieförbunden inte har prioriterat läsfrämjande verksamheter som inte passar den form som statsbidraget kräver. Exempel på verksamheter som studie- förbunden inte bedömt att de har möjlighet att finansiera i tillräcklig utsträckning är Läs för mig pappa, arbetsplatsbibliotek och vägkrogsbibliotek. Vidare har flera folkbibliotek uppgett att det har varit svårt att samarbeta med studieförbund på grund av de strikta formkrav som studieförbunden stipulerar. Vi anser att en modern folkbildning ska vara fri och frivillig men behöver den tydligt inriktas på befolkningens bildnings- behov. I där klyftorna mellan de som läser och de som inte läser ökar och läsfärdigheten bland unga minskar bör folkbildning- ens aktörer kunna vara centrala i att stärka intresset och motiva- tionen för läsning och litteratur i grupper som inte eller sällan läser. Studieförbunden som samordnare av det civila samhällets bildningsverksamhet har en potential som sträcker sig längre än vad som är fallet . För att de statliga medlen för folkbildning och läsfrämjande ska kunna användas effektivt krävs att det civila samhället och folk- biblioteken samverkar nationellt, regionalt och lokalt. saknas en nationell statlig part som kan driva på en sådan samverkan. Regionalt ser det olika ut beroende på vilka resurser länsbiblioteken har. På den lokala nivån fungerar oftast samarbetet bäst, det är där det läsfrämjande arbetet framförallt utförs. Den statliga styrningen har dock inte uppmuntrat till sådant samarbete då bidragen och styrningen till det civila samhället och till biblioteken inte är samverkande. För att lyckas vända utvecklingen till en situation där klyftorna minskar mellan de grupper som läser respektive inte läser krävs en nationell part som samordnar folkbildningens läsfrämjande verk- samhet och som har möjlighet att driva läsfrämjande verksamhet. För att studieförbunden ska ta det ansvar som efterfrågas krävs ett annat, och mindre formstyrt bidragssystem för läsfrämjande- verksamhet. Mot denna bakgrund är vårt förslag att en särskild anslagspost inrättas för läsfrämjande verksamhet inom ramen för folkbildningen under anslag 14.1 Bidrag till folkbildningen. Bidragen bör kunna fördelas med stöd av förordningen (1991:977) om statsbidrag till folkbildningen, men i de villkor Folkbildnings- rådet ställer upp bör det tydliggöras att statsbidraget inte ska styras av form eller kvantitet utan av kvaliteten på den läsfrämjande verksamheten. Ett syfte med ett sådant specialdestinerat bidrag är att det borde leda till att studieförbunden utvecklade sin läsfrämjande verk- samhet och att de får större möjligheter att inleda samarbeten med folkbiblioteken.