sou · GZB385 · 2012-01-01 00:00:00 — fann att de åtalade gärningarna redan mot denna bakgrund skulle bedömas som misshandel och inte som grov kvinnofridskränkning. Den refererade domen föranledde en ändring av straffstadgandena i 4 kap. 4 a § . I motiven till lagändringen anfördes att avsikten vid tillkomsten av bestämmelserna om grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning var att det skulle vara tillräckligt att de åtalade gärningarna, antingen tillsammans eller tillsammans med tidigare begångna gärningar, inneburit en upprepad kränkning av brottsoffrets integritet (prop. 1998/99:145 s. 9). Syftet med lagändringen var att klargöra att det inte finns något formellt krav på att det ska föreligga någon tidigare dom eller motsvarande för att de nya fridskränkningsbrotten ska kunna komma i fråga. I de fall de åtalade gärningarna tillsammans utgör en sådan upprepad kränkning som avses i 4 kap. 4 a § , ska dessa således kunna utgöra tillräckligt underlag för ansvar för grov fridskränkning eller grov kvinnofridskränkning (prop. 1998/99:145 s. 13). Enligt den tidigare lydelsen krävdes att gärningarna varit ett led i en upprepad kränkning av personens integritet och varit ägnade att allvarligt skada personens självkänsla. Efter lagändringen fick paragrafen den nu gällande lydelsen, att var och en av gärningarna utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet samt att gärningarna varit ägnade att allvarligt skada personens självkänsla. Lagändringen trädde i kraft . 2.5Regeringens skrivelse 2007/08:39 I skrivelsen 2007/08:39 redogör regeringen för sin syn på hur mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer ska bekämpas. I skrivelsen tillkännages bl.a. regeringens avsikt att besluta om en utvärdering av tillämpningen av fridskränkningsbestämmelserna för att kunna bedöma hur bestämmelserna tillämpats, om de fått avsedd effekt samt för att kunna bedöma det eventuella behovet av förändring i lagstiftningen (skr. 2007/2008:39 s. 29 f.). 2.6Rapporter angående fridskränkningsbrotten m.m. 2.6.1Brottsförebyggande rådets rapport (2000)1 En rapport från (2000:11) innehåller en kartläggning av hur bestämmelsen om grov kvinnofridskränkning i 4 kap. 4 a § tillämpats . Förutom en analys av hur stor del av de polisanmälda brotten som lett till åtal och fällande dom respektive lagts ned av åklagaren, redogörs i rapporten för vilka gärningar som domstolen bedömt vara grov kvinnofridskränkning. I rapporten beskrivs även de män som dömts för brottet. Antalet anmälningar om grov kvinnofridskränkning uppgick till drygt 1 000 (2000:11 s. 19).2 Av anmälningarna innehöll även anmälningar för andra brott som mannen utsatt kvinnan för. Hälften av dessa andra brott avsåg misshandel och olaga hot. avsåg brott mot lagen om besöksförbud. Grova brott som försök till mord och dråp, våldtäkt samt grov misshandel förekom i av anmälningarna. Bland anmälningarna fanns även tillgreppsbrott och skadegörelse (2000:11 s. 21).3 2Orsaken till att redovisningen inte avser anmälningar då det nya straffstadgandet trädde i kraft är att en särskild brottskod för grov kvinnofridskränkning fanns tillgänglig i kriminalstatistiken först , se 2000:11 s. 19. 3Som förklaring till att det i så många som hälften av anmälningarna vid sidan om anmälan för grov kvinnofridskränkning förekommit anmälningar om misshandel och olaga hot (brott som i normalfallet ingår i brottet grov kvinnofridskränkning) anges att det kan förekomma pågick alltjämt polisutredning i av de drygt 1 000 anmälda brotten avseende grov kvinnofridskränkning och en lika stor andel hade lagts ned av polis eller åklagare. Det vanligaste skälet till nedläggningsbeslut var att brott inte kunde styrkas. (108 brott) resulterade i åtalsbeslut och för en ungefär lika stor andel av de anmälda brotten beslutade åklagaren att väcka åtal för annat brott, främst misshandel (Brårapport 2000:11 s. 22). Sedan bestämmelsen om grov kvinnofridskränkning trädde i kraft åtalades 120 män för grov kvinnofridskränkning. Flertalet av åtalen ledde till fällande dom, varav det i omkring 70 fall dömdes för grov kvinnofridskränkning och i knappt 30 fall dömdes för annat brott (misshandel respektive olaga hot). Sex åtal ogillades eller lades ned. I resterande fall hade dom inte avkunnats per (Brå 2000:11 s. 25). I domarna avseende grov kvinnofridskränkning utgjorde misshandel och olaga hot de vanligaste brottstyperna. Ofredande var den tredje största kategorin. Nedan återges den tabell över brottsliga gärningar som ingått i domarna om grov kvinnofridskränkning som redovisas i (s. 27). Tidsintervallet för gärningarna varierade kraftigt, från och upp till . Nästan hälften av gärningarna hade skett om . viss dubbelräkning på grund av att polisen registrerat misshandel och olaga hot samt dessutom brottskoden för grov kvinnofridskränkning, s. 21. Beträffande de dömda gärningsmännen redovisas i rapporten följande statistik avseende ålder, medborgarskap, relation med brottsoffret, tidigare brottslighet, alkohol- och narkotikamissbruk samt psykiska problem. Medelåldern bland gärningsmännen var . Den yngste var och den äldste . Merparten av de dömda var svenska medborgare. En fjärdedel av de dömda var utländska medborgare. I huvuddelen av fallen var mannen och kvinnan gifta eller sammanboende. I cirka sexton procent av fallen hade mannen och kvinnan tidigare varit gifta eller sammanboende. Gemensamma barn förekom i av fallen. I de fall kränkningarna ägt rum under äktenskapet eller samboförhållandet hade relationen mellan mannen och kvinnan pågått en förhållandevis innan kränkningarna började. Förhållandenas längd varierade mellan ett och . Majoriteten av männen, , var tidigare dömda, framförallt för våldsbrott. av domarna hade männen någon form av alkohol- eller narkotikamissbruk. Nästan en fjärdedel av männen hade i samband med rättegången genomgått en rättspsykiatrisk undersökning och/eller undersökning enligt 7 § lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål m.m. Av dessa män erhöll nära en tredjedel psykiatrisk vård som påföljd (2000:11 s. 33–38). I rapportens avslutande kommentar anges att det är för tidigt att dra några långtgående slutsatser om hur bestämmelsen om grov kvinnofridskränkning fungerar. Resultaten anges tyda på att domstolarna, mot bakgrund av fängelsestraffens längd, betraktat brottet som särskilt allvarligt. Med hänsyn till att de dömda männen begått förhållandevis grova brott är slutsatsen i rapporten ändå att avsikten med bestämmelsen – att bedöma mindre grova men upprepade brott mot samma kvinna som ett allvarligt brott – inte uppnåtts (Brårapport 2000:11 s. 9). 2.6.2Brottsförebyggande rådets rapport (2003)4 I en (2003:2) presenteras en utvärdering av lagen om besöksförbud. Rapportens syfte är att belysa lagens effekter på trygghet och brottslighet samt rättsväsendets tillämpning av lagen. Som angetts ovan (avsnitt 2.2) kan enligt gällande rätt enbart brottsliga gärningar enligt 3, 4 och 6 kap. ingå i grov En utvärdering av lagen och dess tillämpning. Brottsförebyggande rådets bedömning i rapporten är att även överträdelse av besöksförbud stämmer väl in på beskrivningen av de systematiska kränkningar som behandlas i förarbetena till bestämmelsen om grov kvinnofridskränkning. Brå anför också att det finns anledning att åter se över frågan om överträdelse av besöksförbud ska kunna ingå som en brottslig gärning vid grov kvinnofridskränkning (2003:2 s. 9 f.). gav regeringen i uppdrag att kartlägga domstolarnas straffmätning och påföljdsval i mål om misshandel, grov misshandel, olaga hot, grovt olaga hot, rån och grovt rån. utökades uppdraget till att även omfatta grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning. påföljdsinventering avser tingsrätts- och hovrättsdomar , där personer dömts för något av de ovan angivna brotten. Resultatet av kartläggningen redovisas i rapporten vid vissa våldsbrott . förekom endast sex fällande tingsrättsdomar avseende grov fridskränkning som huvudbrott. Fängelsestraff utdömdes i fem fall. I ett fall bestämdes påföljden till skyddstillsyn. Samtliga dömda personer var . Fyra av fem fängelsedomar låg i den lägsta fjärdedelen av straffskalan. En dom låg i intervallet 25–av straffskalan. förekom 97 domar avseende grov fridskränkning som huvudbrott. I 73 fall utdömdes fängelse. Skyddstillsyn utdömdes i 20 fall. Påföljden bestämdes till villkorlig dom i förening med samhällstjänst i tre fall. Medelvärdet för utdömda fängelsestraff uppgick . Det längsta utdömda fängelsestraffet uppgick till . När det gäller hur stor andel av straffskalan som domstolarna utnyttjat låg (65 domar) i den lägsta fjärdedelen av straffskalan. I intervallet 25–av straffskalan låg sju domar. I ett fall hade ett fängelsestraff som översteg av straffskalan utdömts. Underlaget avseende grov kvinnofridskränkning var större än för grov fridskränkning. förekom 74 domar avseende grov kvinnofridskränkning som huvudbrott. Av de fallen utdömdes fängelse som påföljd i 70 domar. Skyddstillsyn utdömdes i tre fall och en dom innebar överlämnade till rättspsykiatrisk vård med sär- Medelvärdet för utdömd fängelsetid uppgick . Det längsta utdömda fängelsestraffet var och . av fängelsedomarna avsåg straff i den lägsta fjärdedelen av straffskalan. I intervallet 25–av straffskalan förekom fem domar. I ett fall hade en strafftid överstigande av straffskalan dömts ut. förekom 299 domar avseende grov kvinnofridskränkning. Fängelse hade dömts ut i 255 fall, dvs. Skyddstillsyn utdömdes i 34 fall (). Villkorlig dom i förening med samhällstjänst förekom i fyra fall. Tre domar avsåg överlämnade till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Medelvärdet för utdömd fängelsetid uppgick . Det längsta utdömda fängelsestraffet låg . av fängelsedomarna avsåg straff i den lägsta fjärdedelen av straffskalan. I intervallet 25–av straffskalan förekom elva domar (). Inte i något fall hade en strafftid överstigande av straffskalan utdömts. Som nämnts ovan ingick även andra brott än fridskränkningsbrotten i undersökning. Det kan konstateras att även såvitt avser andra brott avsåg fängelsedomarna i majoriteten av fallen straff i den nedersta fjärdedelen av straffskalan. Nedan redogörs för andelen fängelsepåföljder och hur stor andel av fängelsedomarna som avsåg straff i den lägsta fjärdedelen av straffskalan . I av domarna avseende misshandel dömdes till fängelse och av fängelsedomarna avsåg straff i den lägsta fjärdedelen av straffskalan. Fängelse utdömdes i av domarna avseende grov misshandel och av fängelsedomarna avsåg straff i den lägsta fjärdedelen av straffskalan. I av domarna avseende olaga hot bestämdes påföljden till fängelse och av fängelsedomarna avsåg straff i den lägsta fjärdedelen av straffskalan. Undersökningen avseende olaga hot, grovt brott avsåg enbart 14 domar. I av dessa domar bestämdes påföljden till fängelse och samtliga domar avsåg straff i den lägsta fjärdedelen av straffskalan. För rån utdömdes fängelse i av fallen och av fängelsedomarna avsåg straff i den nedersta fjärdedelen av straffskalan. I samtliga domar avseende grovt rån bestämdes påföljden till fängelse. I av domarna låg straffet i den nedersta fjärdedelen av straffskalan. 2.6.4Riksorganisationen för kvinnojourer och tjejjourer i för kvinnojourer och tjejjourer i (Roks) publicerade en rapport om grov kvinnofridskränkning.5 Rapporten bygger dels på en examensuppsats, dels på kriminalstatistik, litteratur och samtal med jourkvinnor med lång erfarenhet av att möta våldsutsatta kvinnor. I rapporten återges sju fallbeskrivningar och åtta rättsfall. I rapporten anges att de gärningar som vanligen ingår i åtal för grov kvinnofridskränkning är av det grövre slaget (misshandel och olaga hot). Erfarenheten från Roks kvinnojourer anges vara att det är svårt att få ett fall rubricerat som grov kvinnofridskränkning, trots att kvinnorna blivit utsatta just för sådana långvariga systematiska kränkningar som bestämmelsen ska ta fasta på (Roks rapport 1/2010 s. 11). Den sammanfattande slutsatsen i rapporten är att den helhetsbedömning som avsågs med bestämmelsen inte fått genomslag i rättstillämpningen. I analysen anges att lagstiftaren försökt införa en lagstiftning med ett könsperspektiv i fokus eftersom man uppfattat att mäns våld mot kvinnor grundar sig på dagens könsmaktsordning. Vidare anges att det har visat sig problematiskt i rättstillämpningen att kriminalisera ett strukturellt samhällsproblem i ett straffsystem som fokuserar på individuella gärningar och inte tar hänsyn till de strukturella aspekter som könsmaktsordningen innebär (Roks rapport 1/2010 s. 30). 5 Roks rapport 1/2010, Grov kvinnofridskränkning – vad vet vi ? (Brå) publicerar den officiella kriminalstatistiken. I den beskrivs bl.a. den brottslighet som kommer till myndigheternas kännedom genom polisanmälningar. Brott som inte anmäls kommer inte med i kriminalstatistiken. kompletteras bilden av medborgarnas utsatthet för brott enligt kriminalstatistiken av de årliga offerundersökningar som genomförs av Brå inom ramen för den Nationella trygghetsundersökningen (NTU). NTU undersöker självrapporterad utsatthet för brott, upplevd trygghet och förtroendet för rättsväsendet och dess myndigheter. Den officiella kriminalstatistiken omfattar uppgifter om anmälda brott, uppklarade brott, personer misstänkta för brott, personer lagförda för brott, verkställighet inom kriminalvården och återfall i brott. I detta kapitel redogörs för kriminalstatistiken beträffande fridskränkningsbrotten avseende anmälda brott, uppklarade brott, brottsdeltagande misstänkta gärningsmän, lagföringsbeslut, tidigare brottslighet samt påföljdsval och straffmätning. I avsnittet om brottsdeltagande redovisas också viss statistik gällande brottsoffer. Redovisningen i detta kapitel bygger uteslutande på statistik och analysmaterial från Brå. För att tolka uppgifterna i kriminalstatistiken krävs kunskap om vad uppgifterna avser och hur statistiken är uppbyggd. Statistiken över anmälda brott omfattar händelser som anmälts som brott. En och samma polisanmälan kan innehålla flera brott. Analysenheten för anmälda och uppklarade brott är antalet brott och inte antalet polisanmälningar. Lagföringsstatistiken däremot utgår från den eller de personer som begått brottet eller brotten. Analysen kompliceras av att gärningar efter anmälningstillfället kan komma att omrubriceras, omklassificeras eller bedömas inte vara ett brott utan att anmälningsstatistiken ändras. Ett brott som anmäls kan också komma att upp eller leda till lagföring först (Konsten att läsa statistik, 2006:1 s. 31 f. och 56 f.). Antalet polisanmälda fridskränkningsbrott uppgick till 3 936 enligt den officiella kriminalstatistiken. Av dessa utgjorde 1 435 grov fridskränkning och 2 501 grov kvinnofridskränkning. har antalet anmälda brott avseende grov fridskränkning ökat från 2000 till 1 435 brott . Även beträffande grov kvinnofridskränkning har antalet anmälda brott ökat. För den kategorin är ökningen inte lika markant men utgör ändå en dryg fördubbling. Grov kvinnofridskränkning har ökat från 1 2000 till 2 2010. Av figur 1 framgår att antalet anmälda fridskränkningsbrott ökat i princip . Utvecklingen av antalet anmälningar avseende fridskränkningsbrott bör ses mot bakgrund av att dessa brott infördes och trädde i kraft . Lagen fick sin nuvarande lydelse genom de lagändringar som trädde i kraft . Vid tolkningen av statistiken bör därför beaktas en viss tillvänjningsprocess från rättsväsendets sida beträffande fridskränkningsbrotten. Statistiken över antal anmälda brott utgår från anmälningstillfället och speglar således polisens kategorisering av anmälarens berättelse. I statistiken över uppklarade brott redovisas de anmälda brott som åtgärdats under ett kalenderår. Begreppet uppklarade brott är polisiärt och innebär att brottet fått ett polisiärt klarläggande (Brårapport 2006:1 s. 32). Det behöver dock inte innebära att någon dömts för brottet. De uppklarade brotten delas i statistiken upp i kategorierna personuppklarade brott, där åklagaren ansett sig kunna knyta en gärningsman till brottet, och tekniskt uppklarade brott, där utredningen av brottet lags ned av olika skäl. Om ett brott är personuppklarat har beslut om att väcka åtal, utfärda strafföreläggande eller meddela åtalsunderlåtelse fattats. De vanligaste besluten som innebär att brott i statistiken redovisas som tekniskt uppklarade avser att det inte kan styrkas att ett brott har begåtts, att den anmälda gärningen inte bedöms vara brott eller att den misstänkte inte är straffmyndig. Med ouppklarade brott avses vanligen att det inte finns någon misstänkt person eller att spaningsuppslag saknas, att spaningarna inte lett till något resultat, att det trots utredning inte kan styrkas att den skäligen misstänkte begått brottet eller att utredningen visar att den misstänkte är oskyldig. De ouppklarade brotten redovisas inte i statistiken (2006:1 s. 32 f.). Uppklarningsprocenten redovisas i statistiken utifrån antalet brott som klarats upp ett visst år jämfört med antalet brott som anmälts . Som angetts inledningsvis kan, men behöver det inte, finnas en direkt koppling mellan antalet anmälda brott och antalet uppklarade brott under ett och . Medan de anmälda brotten endast hänför sig till det aktuella året kan ett brott som klarats upp härröra från en anmälan . Antalet fridskränkningsbrott som upp i förhållande till antalet anmälda brott varierar. –2010 varierade uppklarningsprocenten för grov fridskränkning mellan lägst () och högst (). varierade uppklarningsprocenten för grov kvinnofridskränkning mellan lägst () och högst (). Andelen personuppklarade brott varierar också över åren. För grov fridskränkning varierade andelen personuppklarade brott mellan 21––2010. Andelen personuppklarade brott avseende grov kvinnofridskränkning varierade mellan 24– . I statistiken över misstänkta personer redovisas de personer som efter avslutad utredning av polis eller åklagare bedömts vara skäligen misstänkta för brott under kalenderåret. Statistiken omfattar straffmyndiga personer, dvs. personer som är eller äldre. Medan statistiken över misstänkta personer visar ålders- och könsfördelning för de personer som begått ett visst brott visar statistiken över brottsdeltagande hur stor andel av en viss brottstyp som begåtts av en särskild grupp av personer. De båda statistikenheterna skiljer sig åt på det sättet att i statistiken över misstänkta redovisas en och samma person endast en gång för varje brottstyp. I statistiken över brottsdeltagande redovisas individerna varje gång de registreras för en viss typ av brott (2006:1 s. 38 f.).1 Som närmare beskrivs i avsnitt 4.3 är det vid fridskränkningsbrott inte ovanligt att flera familjemedlemmar utsätts för brott. Utredningen har därför valt att redovisa antal brottsdeltagande för personer misstänkta för fridskränkningsbrott som alltså visar hur stor andel av en viss brottstyp som begåtts av en särskild grupp personer. redovisas information om brottsoffren i statistiken avseende grov fridskränkning på så sätt att det kan utläsas om brottet begåtts mot en pojke eller en flicka under eller mot en man eller en kvinna . Som framgår av tabell 2 är könsfördelningen vid brott mot barn förhållandevis jämn medan brottsoffren företrädesvis är kvinnor när offret är . 1 Två personer som tillsammans misstänks för fem brott genererar t.ex. tio brottsdeltaganden. Bland gärningsmännen förekommer företrädesvis män. Av tabell 3 nedan framgår att kvinnor förekommer i högre utsträckning vid fridskränkningsbrott mot barn . Ett av rekvisiten för grov kvinnofridskränkning är att gärningarna begåtts av en man mot en kvinna. Nedan redovisas därför endast könsfördelningen vid brottsdeltagande avseende grov fridskränkning. Med lagföring avses i den officiella statistiken domslut (dom i tingsrätt), strafföreläggande eller åtalsunderlåtelse. En enskild person kan lagföras . en lagförd person för varje enskilt lagföringsbeslut som denne står för . Detta betyder att om flera personer ingår i samma lagföring redovisas varje person som en enhet för sig i statistiken. En person kan lagföras för flera brott i ett och samma lagföringsbeslut. Det förhållandet att lagföringsstatistiken avser domar i tingsrätt innebär att en person som befunnits skyldig i tingsrätt, men frikänts i högre instans, kommer att stå kvar som dömd i statistiken. Eftersom frikännande domar inte redovisas kommer vidare en person som frikänts i tingsrätt men därefter fällts i högre instans inte att finnas med i lagföringsstatistiken. Lagföringsstatistiken avseende huvudbrott och huvudpåföljd redovisar brottet med den strängaste straffskalan. Av statistiken framgår inte om lagföringsbesluten avser ett eller flera brott. (2006:1 s. 40 f.). Av tabellen nedan framgår att antalet lagföringsbeslut för fridskränkningsbrott ökade mellan åren 2000–2006 samt att lagföringarna endast undantagsvis består av annat än domar, dvs. strafförelägganden och åtalsunderlåtelser. I kriminalstatistiken finns även uppgifter om i vilken utsträckning de lagförda gärningsmännen tidigare () lagförts. Av kriminalstatistiken framgår inte vilken typ av brottslighet som de tidigare lagföringarna avser. Bland de som dömdes för grov fridskränkning som huvudbrott var tidigare ostraffade, sett till före lagföringen. hade lagförts en eller två gånger, tre till fyra gånger, fem till nio gånger och hade lagförts tio eller fler gånger. Som framgår av figur 2 och 3 nedan är andelen tidigare ostraffade år 2005- 2010 generellt sett högre för grov fridskränkning än för grov kvinnofridskränkning. Bland de som lagfördes för grov kvinnofridskränkning var tidigare ostraffade, hade lagförts en eller två gånger, tre eller fyra gånger, fem till nio gånger och hade lagförts tio eller fler gånger. Andelen ostraffade respektive tidigare lagförda är förhållandevis jämn över åren 2005–2010. 5-9 lagföringar 10- lagföringar Den officiella kriminalstatistiken visar att fängelse är den vanligaste påföljden för fridskränkningsbrott. Sedan införandet av fridskränkningsbrotten har andelen fängelsedomar varit hög i förhållande till den totala andelen fällande domar. Andelen domar där påföljden bestämts till fängelse har varit något högre beträffande grov kvinnofridskränkning än beträffande grov fridskränkning. bestämdes påföljden till fängelse i av de fällande domarna avseende grov fridskränkning. Bland de fällande domarna avseende grov kvinnofridskränkning, , bestämdes påföljden till fängelse i . Som nämnts ovan följer lagföringsstatistiken huvudbrott och huvudpåföljd, vilket innebär att en dom som avser flera brott i statistiken redovisas under brottet med den strängaste straffskalan. Av statistiken framgår alltså inte om domen avser ett eller flera brott. Avser domen flera brott med samma straffskala, t.ex. grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning, väljs slumpmässigt ett av brotten som huvudbrott. uppgick medelvärdet för utdömd fängelsetid enligt kriminalstatistiken till fängelse 13 månader för grov fridskränkning och för grov kvinnofridskränkning.2 Sedan fridskränkningsbrotten infördes har medelvärdet för utdömd fängelsetid uppgått till som högst för grov fridskränkning och för grov kvinnofridskränkning (i båda fallen ). –uppgick medelvärdet för utdömd fängelsetid till i snitt för grov fridskränkning respektive grov kvinnofridskränkning. Snittvärdet är alltså något högre för grov fridskränkning. Av statistiken avseende medelvärdet för utdömd fängelsetid framgår att fängelsestraffens placering i straffskalan är relativt jämn över åren. Som framgår av figur 5 och 6 nedan har, för såväl grov fridskränkning som grov kvinnofridskränkning, –2010 den största andelen fängelsestraff bestämts till men mindre än . Den genomsnittliga strafftiden var för grov fridskränkning , vilket motsvarar av straffmaximum. 2 Som redogörs för närmare i kap. 5, avsnitt 5.4.4 och 5.4.5, har reglerna i 29 kap. ändrats i syfte att skärpa straffen för allvarliga våldsbrott.