sou · H0B367 · 2012-10-09 00:00:00 — I bestämmelsen har beaktats att kommissionen har delegerats möjlighet att anta genomförande- åtgärder och att det kan förväntas att en eller flera genomförande- förordningar kommer att antas, se kommentaren till 1 §. De i punkten 1 angivna bestämmelserna avser dels svenska och övriga EES-baserade AIF-förvaltares skyldighet att, i förekommande fall vid marknadsföring av icke EES-baserade AIF-fonder, se till att en eller flera enheter utses att utföra de uppgifter som ett för- varingsinstitut har, dels AIF-förvaltares skyldighet att, i förekom- mande fall vid marknadsföring som riktas till icke-professionella investerare, vidta nödvändiga åtgärder för att här i landet kunna göra utbetalningar och lösa in andelar eller aktier i fonden. Innebörden av dessa skyldigheter och hur de ska uppfyllas bör finnas i före- skrifter. Punkten 2 har sin motsvarighet i 13 kap. 1 och 2 §§ LIF. En förutsättning för ett verksamhetstillstånd är att kravet på start- kapital är uppfyllt. Från den tidpunkt verksamheten har inletts får AIF-förvaltarens egna medel inte understiga startkapitalet. Efter- som det i lagen inte anges vilka poster som får räknas in i start- kapital och egna medel behövs föreskrifter där detta närmare anges. För att en AIF-förvaltare ska få delegera uppgifter till någon annan krävs att vissa angivna förutsättningar föreligger. Närmare bestämmelser om innehåll i en till gjord under- rättelse eller ansökan om godkännande av delegering bör finnas i föreskrifter. Ett bemyndigande att meddela sådana föreskrifter finns i punkten 3. Av artikel 13.1 i AIFM-direktivet framgår att en AIF-förvaltare, i enlighet med bilaga I till direktivet, ska fastställa riktlinjer och praxis för ett sunt ersättningssystem. Innehållet i bilagan ska, genom bemyndigandet i punkten 4, genomföras genom bestämmelser i form av förskrifter. Punkten 5 har sin motsvarighet i 13 kap. 1 § 7 LIF och i 14 § 13, 16 och 17 i förordningen (2004:75) om investeringsfonder. De underrättelser som avses i punkten 6 gäller vissa förvärv eller överlåtelser av aktier i ett onoterat företag. Form, innehåll och vilka handlingar som ska bifogas bör regleras närmare genom föreskrifter. Punkten 7 har sin motsvarighet i 14 § 15 förordningen om investeringsfonder och punkten 8 motsvarar 13 kap. 1 § 17 LIF. Genom punkten 9 ges bemyndigande att meddela föreskrifter om handläggningen av tillståndsärenden enligt 13 kap. Paragrafen har utformats efter förebild i 13 kap. 2 § LIF. När det gäller andra AIF-förvaltare än dem som förvaltar specialfonder eller övriga AIF- fonder som marknadsförs till icke-professionella investerare ska ändringar avseende ägare eller ledning anmälas till Finansinspek- tionen i enlighet med bestämmelserna i 3–6 kap. om anmälan av väsentlig ändring. Punkten 10, som rör viss rapportering för förvaltare av AIF- fonder, har sin motsvarighet i 13 kap. 1 § 22 LIF. Punkten 11 har sin motsvarighet i 13 kap. 1 § 23 LIF och avser avgifter för tillsyn. 1 § beslut enligt 15 kap. 21 § andra stycket får inte överklagas. Andra beslut av enligt denna lag får över- klagas hos allmän förvaltningsdomstol. Detta gäller dock inte ären- den som avses i 20 § första stycket 5 förvaltningslagen (1986:223). Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. får bestämma att ett beslut om förbud, före- läggande eller återkallelse ska gälla . Paragrafen reglerar möjligheterna till överklagande och har utfor- mats med 14 kap. 1 § LIF som förebild. Beslut av Finansinspek- tionen att förelägga den som driver verksamhet som omfattas av denna lag att lämna de upplysningar som behövs för att bedöma om lagen är tillämplig får enligt första stycket inte överklagas. Annars skulle den som vill tredskas fördröja utredning i onödan. Beslut av i ärenden om meddelande av föreskrifter, dvs. sådana ärenden som avses i 20 § första stycket 5 förvaltningslagen (1986:223), får inte heller överklagas hos domstol. Andra beslut av enligt denna lag får enligt andra stycket överklagas hos allmän förvaltningsdomstol, med för- valtningsrätten som första instans. Enligt tredje stycket krävs pröv- ningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Finansinspek- tionen får enligt fjärde stycket bestämma att ett beslut om förbud, föreläggande eller återkallelse ska gälla . Bestämmelser om överklagande behandlas i avsnitt 14.4. Paragrafen genomför artikel 49. 2 § Om i ett ärende om tillstånd enligt 3 kap. inte meddelar beslut från det att ansökan gavs in, ska inspektionen underrätta sökanden om skälen för detta. Sökanden får därefter begära förklaring av kammarrätten att ärendet onödigt uppehålls. Har inspektionen inte meddelat beslut från det att en sådan förklaring har lämnats, ska det anses som att ansökan har avslagits. Om inte lämnar över en underrättelse som avses i 6 kap. 4 § första stycket till behörig myndighet i utlandet inom den tid som anges i paragrafen från det att underrättelsen togs emot och inte heller meddelar beslut enligt fjärde stycket samma paragraf, ska inspektionen underrätta sökanden om skälen för detta. Sökanden får därefter begära förklaring av kammar- rätten att ärendet onödigt uppehålls. Om underrättelsen inte har lämnats över från det att en sådan förklaring har meddelats av domstol, ska det anses som att fattat ett beslut om att inte överlämna sökandens underrättelse till en behörig myndighet i det avsedda värdlandet. Bestämmelsen i första stycket motsvarar 14 kap. 2 § LIF. Den avser alla beslut rörande tillstånd enligt 3 kap. Denna konstruktion har införts i lagstiftningen för sådana fall där det i de EG-direktiv som reglerar verksamhet av det aktuella slaget ställs upp krav på att även uteblivet beslut i vissa fall ska kunna föranleda domstolsprövning (se vidare prop. 2002/03:150 s. 184). I fråga om möjligheten att begära förklaring i ett ärende om tillstånd att driva verksamhet är det till kammarrätten som den sökande ska vända sig om Finans- inspektionen inte meddelar beslut från det att en fullständig ansökan gavs in. Som följer av 3 kap. 9 § ska ett beslut med anledning av tillståndsprövningen meddelas . Denna tidsfrist får förlängas med ytterligare . Vid pröv- ning av en ansökan om tillstånd avseende förvaltning av en special- fond torde det som regel finnas skäl för förlängning. Om inspek- tionen inte har meddelat beslut från det att en förklaring har lämnats av kammarrätten, ska det anses som att an- sökan har avslagits. Ett sådant avslagsbeslut får överklagas till all- män förvaltningsdomstol enligt bestämmelserna i 1 § andra stycket. Enligt andra stycket finns det möjlighet att begära förklaring av kammarrätten också i ärende om att driva verksamhet i ett annat land inom EES med stöd av förvaltnings- och marknadsförings- passen enligt 6 kap. 1 §. Tidsfristen inom vilken ska lämna över en underrättelse till behörig myndighet i utlandet eller meddela beslut i ärendet är en månad, eller från det att underrättelsen togs emot, beroende på om det är fråga om gränsöverskridande förvaltning (en månad), gränsöver- skridande marknadsföring () eller filialverksamhet (). Om inte lämnar över under- rättelsen från det att en förklaring har lämnats av kammarrätten, ska det anses som inspektionen har meddelat beslut att inte lämna över underrättelsen. Även ett sådant avslagsbeslut får överklagas till allmän förvaltningsdomstol enligt bestämmelserna i 1 § andra stycket. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 14.4. Paragrafen är förenlig med artikel 8.5, artikel 32.4 och artikel 33.4 och genomför artikel 49. 1.Denna lag träder i kraft . 2.En förvaltare som vid ikraftträdandet driver verksamhet som omfattas av tillståndsplikt enligt denna lag eller som avses i och rådets direktiv /61/EU, ska anpassa sin verksamhet så att den uppfyller uppställda krav samt, såvitt av- ser förvaltare som är etablerade i , underrätta Finansinspek- tionen om vilka AIF-fonder som ska marknadsföras i här i landet eller i andra länder inom EES och hos in- spektionen antingen ansöka om tillstånd eller anmäla sig för regi- strering. 3.Bestämmelserna i 4 kap. 1 och 5–7 §§ och 6 kap. 1–5 §§ ska inte tillämpas vid marknadsföring av andelar eller aktier i fonder som omfattas av ett prospekt, under prospektets giltighets- tid, under förutsättning att det har utarbetats och offentliggjorts före och i enlighet med och rådets direktiv /71/EG av om de prospekt som ska offentliggöras när värdepapper erbjuds till allmänheten eller tas upp till handel och om ändring av direktiv /34/EG18. 4.En förvaltare som vid ikraftträdandet förvaltar en sådan AIF- fond som avses i 9 kap. 7 § första stycket, får fortsätta driva verk- samheten utan tillstånd enligt denna lag, om fonden därefter inte gör ytterligare investeringar. 5.En förvaltare som förvaltar en sådan AIF-fond som avses i 9 kap. 7 § första stycket och vars teckningstid har löpt ut före och som upprättats för en tidsperiod som löper ut , får fortsätta verksamheten utan tillstånd 18 EUT L 345, 31.12.2003, s. 64–89 (Celex 32003L0071), senast ändrat genom Europaparla- mentets och rådets direktiv /78/EU av om ändring av direktiven /26/EG, 2002/87/EG, 2003/6/EG, 2003/41/EG, 2003/71/EG, 2004/39/EG, 2004/109/EG, 2005/60/EG, 2006/48/EG, 2006/49/EG och 2009/65/EG, vad gäller befogenheterna för Europeiska tillsynsmyndigheten (Europeiska bankmyndigheten), Euro- peiska tillsynsmyndigheten (Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten) och Europeiska tillsynsmyndigheten (Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten), EUT L 331, 15.12.2010, s. 120–161(Celex 32010L0078). enligt denna lag. Förvaltaren ska dock tillämpa bestämmelserna i 10 kap. 4–7 §§ och, i förekommande fall, 11 kap. För en AIF-fond som inte är en specialfond får, fram till , ett kreditinstitut med säte i ett land inom EES utses till fondens förvaringsinstitut även om fonden inte hör hemma i samma land inom EES där institutet har sitt säte. Ikraft- och övergångsbestämmelser behandlas i kapitel 16. De förvaltare som omfattas av punkten 2 är dels svenska för- valtare som driver verksamhet här i landet vilken är tillståndspliktig enligt den nya lagen om AIF-förvaltare, dels utländska förvaltare vars verksamhet i faller in under AIFM-direktivets tillämp- ningsområde. Med tillståndspliktig verksamhet avses både tillstånd för förvaltning av en AIF-fond (dvs. verksamhet som AIF-för- valtare) och nationella bestämmelser vilka tillåter verksamhet som bara bedrivs inom landets gränser, såsom marknadsföring av icke EES-baserade AIF-fonder och all slags marknadsföring till icke- professionella investerare. Fondbolag, förvaltningsbolag och andra fondförvaltare som vid ikraftträdandet har tillstånd att driva verksamhet enligt LIF, dvs. inbegripet också förvaltning av en specialfond, ska upphöra med sin verksamhet , om ingen ansökan har gjorts senast . Om en ansökan har gjorts och avslagits utan att överklagas, ska dock verksamheten upphöra dagen för avslagsbeslutet. Bestämmelserna i punkten 3 rör svenska AIF-förvaltares mark- nadsföring av AIF-fonder till professionella investerare i och förvaltning och marknadsföring som sker med stöd av pass i andra länder inom EES. Om angivna förutsättningar föreligger behöver sådana förvaltare inte tillämpa bestämmelserna om under- rättelseförfarande för AIF-fonder som omfattas av prospektet. Mot- svarande gäller också för övriga EES-baserade AIF-förvaltare men detta är något som regleras i den nationella lagstiftningen i deras hemland. Av hänvisningarna i punkterna 4 och 5 följer att det ska vara fråga om en sluten fond (t.ex. en riskkapitalfond), som är stängd för nya investeringar vid ikraftträdandet av denna lag eller vars teckningstid för investerarna löpte ut före . Tids- angivelserna är avhängiga AIFM-direktivets ikraftträdande (, då det offentliggjordes i EUT) och tidpunkten för när direktivet ska vara genomfört i medlemsstaterna (, med tillägg ). Sådana förvaltare är dock skyldiga att följa regler som genomför aritklarna 22 och 26–30 i AIFM-direktivet. Ikraft- och övergångsbestämmelserna är förenliga med artikel 66.1 och 66.2 och genomför artikel 61. Den nya lagen om AIF-förvaltare och begreppsändringarna i LIF medför behov av följdändringar i ett relativt stort antal författ- ningar. I de flesta fall är det fråga om okomplicerade ändringar som inte behöver kommenteras närmare. Exempelvis kommenteras inte sådana ändringar som innebär att begreppet värdepappersfond byts ut mot begreppet investeringsfond. I andra fall finns det emellertid behov av kommentarer, t.ex. när det är fråga om materiella ändringar föranledda av bestämmelser i . 18.2.1Förslag till lag om ändring i kupongskattelagen (1970:624) Den nya snävare definitionen av begreppet investeringsfond i LIF omfattar inte längre specialfonder. Specialfonder regleras i stället i den nya lagen om AIF-förvaltare. Termen specialfond har lagts till för att behålla tillämpningsområdet för bestämmelsen. Ändringarna i kupongskattelagen har behandlats i avsnitt 15.2. Ändringarna är en konsekvens av den nya lagen om AIF-förvaltare. En ny definition av termen AIF-förvaltare har lagts till. En AIF- förvaltare är ett företag som har tillstånd att bedriva verksamhet som AIF-förvaltare enligt lagen om AIF-förvaltare. Definitionen om- fattar både svenska AIF-förvaltare med tillstånd enligt 3 kap. 1 § den lagen, och utländska AIF-förvaltare som bedriver verksamhet i enligt bestämmelserna i 5 kap. samma lag. Vad avser den ändrade definitionen av förvaringsinstitut kan även andra företag än banker och kreditinstitut vara (se 4–7 §§ lagen om AIF-förvaltare). I övrigt se författningskommentaren till 1 §. Som en följd av införandet av den nya lagen om AIF-förvaltare kommer innebörden av begreppet fondföretag 1 kap. 1 § 8 i LIF begränsas till att endast omfatta sådana fonder som uppfyller vill- koren i UCITS-direktivet. Den nuvarande svenska motsvarigheten till sådana fonder är värdepappersfonder. i sista stycket har ersatts med utländska investeringsfonder och ut- ländska specialfonder. Begreppsparet investeringsfonder och special- fonder används även i inkomstskattelagen och skatteförfarande- lagen. Den ändrade lydelsen innebär inte någon ändring i sak. 11 b och c §§ Angående ändringarna i 11 b § första och andra styckena, se författ- ningskommentaren till 1 §. Skyldighet att föra eller låta föra ett register över samtliga innehavare av andelar i fonden regleras i 4 kap. 11 § LIF. Av hänvisningen i 12 kap. 7 § lagen om AIF-för- valtare följer att sådan skyldighet alltjämt ska gälla för förvaltare av specialfonder. 11 b § tredje och fjärde styckena har strukits. och värdepappersbolag har inte längre möjlighet att få tillstånd för fond- verksamhet som avser specialfonder enligt 1 kap. 5 § LIF. Vad avser det fjärde stycket behöver ett förvaringsinstitut enligt den nya lagen om AIF-förvaltare inte ansvara för in- och utbetalningar avseende en AIF-fond. Ett förvaringsinstitut för en AIF-fond ska dock se till att en AIF-fonds penningflöden övervakas och som ett led i detta se till att betalningar till och från investerare hanteras korrekt. För investeringsfonder (tidigare värdepappersfonder) är kravet på att förvaringsinstitutet ska sköta in- och utbetalningar avseende fonden oförändrat. Det strukna fjärde stycket innebär inte någon förändring i sak avseende ett förvaringsinstituts uppgifter enligt kupongskattelagen. I 11 c § finns motsvarande bestämmelse för fonder som för- valtas av utländska förvaltare. Av 5 kap. 2 § lagen om AIF-förval- tare framgår att en specialfond hemmahörande i kan förval- tas enbart av en AIF-förvaltare som är etablerad i ett land inom EES. 18.2.2Förslag till lag om ändring i lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument 2 kap. 2 § Paragrafens andra stycke innehåller undantag från kravet på prospekt. Undantaget i första stycket 1 gäller för fonder som inte är av sluten typ, se artikel 1.2.a i öppenhetsdirektivet. Att en fond inte är av sluten typ innebär enligt artikel 2.1.o i samma direktiv att det är fråga om en sådan fond vars andelar på innehavarens begäran återköps eller inlöses, direkt eller indirekt, med medel ur företagets tillgångar. Investeringsfonder och utländska motsvarigheter till sådana fonder hör till denna kategori. AIF-fonder kan dock vara både öppna och slutna. 18.2.3Förslag till lag om ändring i lagen (1999:158) om investerarskydd 1–4, 6, 7, 9, 10, 12, 13, 16, 20–24, 26–30 och 32 §§ Ändringarna i lagen om investerarskydd innebär att en AIF-för- valtare med tillstånd för diskretionär förvaltning av investerings- portföljer omfattas av investerarskyddet på samma sätt som ett fond- bolag med tillstånd till diskretionär portföljförvaltning. Bestäm- melserna har behandlats i avsnitt 8.7.2. 18.2.4Förslag till lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) 2 kap. 3 §, 3 kap. 19 §, 6 kap. 5, 10 a och 13 §§, 15 kap. 1 §, 42 kap. 8, 43 och 44 §§, 44 kap. 6 §, 48 kap. 2 och 21 §§ Den nya snävare definitionen av begreppet investeringsfond i LIF omfattar inte längre specialfonder. Specialfonder regleras istället i den nya lagen om AIF-förvaltare. Följdändringar i inkomstskatte- lagen har genomförts för att behålla tillämpningsområdet för bestämmelserna om beskattning av specialfonder. Ändringarna i inkomstskattelagen har behandlats i avsnitt 15.1. 17 kap. 15 § och 48 kap. 18 § Fusion och delning av specialfonder regleras i lagen om AIF- förvaltare. Någon förändring i sak av bestämmelserna om fusion och delning av specialfonder har dock inte genomförts. Enligt 12 kap. 12 § den lagen ska exempelvis bestämmelserna om fusion av investeringsfonder i 8 kap. 1–16 §§ lagen (2004:46) om investe- ringsfonder tillämpas vid fusion av specialfonder. 48 kap. 7 § Bestämmelsen i 4 kap. 12 § lagen om investeringsfonder ska enligt 12 kap. 7 § den nya lagen om AIF-förvaltare även tillämpas för specialfonder som är förvaltarregistrerade. 18.2.5Förslag till lag om ändring av lagen (2003:862) om finansiell rådgivning till konsumenter Liksom för t.ex. fondbolag och värdepappersinstitut finns regler för AIF-förvaltare om hur rådgivningen ska bedrivas i lagen om värde- pappersmarknaden och i föreskrifter baserade på den lagen. 4 och 5 §§ ska därför inte tillämpas på den investeringsrådgivning som AIF-förvaltare ägnar sig åt. 18.2.6Förslag till lag om ändring i lagen (2004:46) om investeringsfonder Begreppet investeringsfonder ska enligt utredningens förslag en- bart avse sådana fonder som kallas värdepappersfonder. Be- greppet ska således inte längre vara ett samlingsnamn för både värde- pappersfonder och specialfonder. Begreppsförändringen medför i sig ett flertal ändringar i LIF som inte kommenteras närmare. 1 kap. 1 § Ändringarna av definitionerna i punkterna 8, 15, 17, 19, 23 och 2519 är en konsekvens av att begreppet värdepappersfonder, punkten 25, utmönstras ur lagstiftningen och ersätts med begreppet investe- ringsfonder samt att verksamhet avseende specialfonder, liksom andra AIF-fonder, regleras i den nya lagen om AIF-förvaltare. Ett utländskt fondföretag vars fondverksamhet inte omfattas av UCITS- direktivet ska omfattas av reglerna i den föreslagna lagen om AIF- förvaltare vad gäller verksamhet över gränserna. Hänvisningen till 6 kap. 2 § LIF, som avser specialfonder, tas därför bort i punkten 8. Definitionen av begreppet specialfond i punkten 23 finns numera i lagen om AIF-förvaltare. 1 kap. 5 § Reglerna om förvaltning av AIF-fonder, t.ex. tillståndsgivning, finns i den förslagna lagen om AIF-förvaltare. Ett värdepappersinstitut kan enligt artikel 6.8 i AIFM-direktivet inte få tillstånd att förvalta AIF-fonder, se avsnitt 5.1.3. Ett värdepappersinstitut kan således inte som tidigare få tillstånd för att förvalta specialfonder, som är en kategori AIF-fonder. däremot kan utöver att bedriva fondverksamhet också vara AIF-förvaltare, se artikel 6.2 i AIFM-direktivet. För att någon ska få förvalta både AIF-fonder och värdepappersfonder krävs dock tillstånd både som fondbolag och som AIF-förvaltare. Bestämmelsen om att ett fondbolag kan få tillstånd att vara AIF-förvaltare bör finnas i LIF eftersom det när- 19 Utredningstiden har inte möjliggjort en fullständig inventering av författningar i vilka det kan finnas hänvisningar till denna paragraf. Att det finns sådana hänvisningar kan dock antas, varför någon ändring av sifferleden inte bör ske (se Ds 1998:66, s. 38). mast är att betrakta som en sidoverksamhet. Själva förfarandet, vilken information som ska lämnas vid en ansökan om tillstånd m.m., följer dock av den föreslagna lagen om AIF-förvaltare. med tillstånd att förvalta AIF-fonder ska för den verksamheten tillämpa lagen om AIF-förvaltare. 1 kap. 8 och 9 §§ Företag som hör hemma utanför EES och företag som hör hemma inom EES och driver fondverksamhet som inte omfattas av UCITS- direktivet omfattas av AIFM-direktivet. Frågan om tillstånd för sådana företag ska inte längre regleras i LIF utan i den föreslagna lagen om AIF-förvaltare. 4 kap. 8, 16 och 16 a §§ I konsekvens med att specialfonderna helt och hållet ska regleras i lagen om AIF-förvaltare har paragraferna ändrats så att reglerna om specialfondernas fondbestämmelser m.m. har flyttats till 12 kap. 4– 5 §§ i den föreslagna lagen om AIF-förvaltare. 5 kap. 15 § Specialfonder och utländska fonder som inte uppfyller kraven i UCITS-direktivet regleras i lagen om AIF-fonder, varför hänvis- ningarna i första stycket 3 ska ske till den lagen. Bestämmelserna i 6 kap. rör förvaltning av specialfonder och upp- hävs eftersom motsvarande bestämmelser i stället finns i lagen om AIF-förvaltare (12 kap). 7 kap. 1 § Ändringen är en följd av den ändrade terminologin i LIF och att ett fondbolag ska kunna få tillstånd att förvalta AIF-fonder, se kommen- taren till 1 kap. 5 §. Liksom tidigare bör förbudet för ett fondbolag att förvara tillgångar som ingår i de fonder bolaget förvaltar gälla samtliga fonder oavsett vilken typ av fonder det är. 7 kap. 2 § Till följd av den ändrade terminologin i LIF har paragrafen justerats så att begränsningen enligt LIF avseende fondbolags möjligheter att inom ramen för ett uppdrag om diskretionär förvaltning placera investerares tillgångar i fonder som fondbolaget självt förvaltar även i fortsättningen ska gälla både investeringsfonder och andra fonder, t.ex. specialfonder och andra AIF-fonder. Motsvarande begräns- ning vad gäller en AIF-förvaltare som inte är fondbolag följer av 9 kap. 23 § lagen om AIF-förvaltare. 8 kap. 24 § I konsekvens med att specialfonderna helt och hållet ska regleras i lagen om AIF-förvaltare har bestämmelserna om fusion av fonder ändrats så att reglerna enbart gäller investeringsfonder. Reglerna för specialfonder på detta område finns i 12 kap. i den föreslagna lagen om AIF-förvaltare. 10 kap. 1 § Ändringen är en följd av att bestämmelserna i 1 kap. 8 och 9 §§ upphävs eftersom de avser verksamhet som inte längre ryms under LIF:s tillämpningsområde. 13 kap. 1 § Genom bestämmelsen i punkten 17 genomförs artikel 63 i AIFM- direktivet. I den artikeln ges kommissionen rätt att genom dele- gerade akter ange kriterier för att medel i en UCITS-fond ska få placeras i värdepapperiseringstransaktioner. I den mån kommis- sionen använder sig av ett direktiv på detta område behövs före- skriftsrätt för för att genomföra detta i svensk rätt. Möjligen kan en sådan rätt anses följa redan av p 9 i para- grafen. Nuvarande punkten 17 utgår från LIF eftersom reglerna om specialfonder har samlats i lagen om AIF-förvaltare. Motsvarande bemyndigande finns i 16 kap. 2 § 7 i den lagen. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 16.3.2. 18.2.7Förslag till lag om ändring i lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden 1 kap. 4 § Ändringen av definitionen i punkten 4 är en konsekvens av att be- greppet investeringsfonder enbart ska avse de fonder som tidigare kallades värdepappersfonder. Definitionen är det svenska genom- förandet av MiFID:s definition av finansiella instrument. I bilaga 1 avsnitt C till MiFID räknas de olika finansiella instrument upp som ingår i definitionen. Där ingår som punkt 3 andelar i företag för kollektiva investeringar.