sou · H0B328 · 2012-04-19 00:00:00 — En viktig observation är dock att forskningsresultaten pekar på att den som känner sig tvingad att gå i pension – av pensionsregler, attityder eller omgivningens förväntningar – kan uppleva att livet försämras efter pensioneringen. Arbetets betydelse för delaktighet och gemenskap kanske också gäller äldre personer; arbetslinjen kanske har en roll att spela även efter 65. En generell slutsats förefaller också vara att den successiva för- sämringen av hälsa, fysisk och kognitiv förmåga när man blir äldre bara delvis är en följd av åldrandet. Nedgången är antagligen till en större del än vad vi vet en följd av de val som varje individ och samhället gör. Äldre som väljer att minska ansträngningarna för kroppen och hjärnan upplever ett snabbare åldrande än andra som försöker upprätthålla en högre aktivitet. På liknande sätt påverkar samhället och arbetsmarknadens parter det fysiska och psykiska åldrandet, genom de regler som styr normer och formar pensio- neringsbeteendet. Ålderspensionens effekter på medborgarnas välfärd och livs- kvalitet är en central men bortglömd fråga där det behövs både mer kunskapsöversikter och svensk forskning. 5Därför bör fler äldre arbeta längre De flesta inser antagligen att när vi lever måste vi arbeta längre, annars blir försörjningsbördan efter hand omöjlig för dem som arbetar. Även äldre behöver arbeta längre. Ett stort antal analyser och rapporter har påvisat detta självklara samband . Frågan uppmärksammas återkommande i media och den offentliga debatten. Det kan ändå finnas skäl att här sammanställa och uppdatera argumenten för ett längre arbetsliv. Redovisningen i detta kapitel bygger bl.a. på underlagsrapporten pensions- ålder – motiv för och emot.1 5.1Längre liv och försörjningsbördan Den ökande livslängden är ett av välfärdssamhällets viktigaste framsteg. Det kan upprepas . För tidig död är den största förlusten, inte bara för den som dör, utan också för närstående och samhället. När allt fler får leva allt närmare sin maximala livslängd minskar den mest grundläggande orättvisan, spridningen i livslängd. Det sagt, den demografiska utvecklingen med en ökad andel äldre i befolkningen är en permanent förändring som kommer att få betydande konsekvenser på en rad samhällsområden. Försörj- ningsbördan för äldre beskrevs förr – och långt in – oftast som ett puckelproblem: den stora 1940-talsgenerationen var ett köttberg som skulle bli bekymmersamt , men sedan försvinna. Vad man inte räknade med var den långsiktigt ökande medellivslängden. SCB antog i sina befolkningsprognoser att medellivslängden skulle fortsatta att öka under högst ett par 1 ., Högre pensionsålder – motiv för och emot, underlagsrapport till Pensionsålders- utredningen, 2012. Därför bör fler äldre arbeta längre räknar SCB och andra demografiska prognosmakare i utvecklade länder med en fortsatt långsiktig ökning av livslängden (se kapitel 8). Den väntade livslängd- sökningen har höjts med . beräknades den behövliga pensionsåldern för årskullen född till och 1 månad mot i den senaste beräkningen. När pensionsreformen beslutades var den senast kända förväntade återstående livslängden . , hade den återstående livslängden ökat . Utan anpassningsmekanism i pensionssystemet skulle det innebära en höjning av de samlade pensionsutgifterna med . Medellivslängden för män antas öka från 79,5 till . För kvinnor väntas medel- livslängden öka från 83,5 till . ökar medellivslängden med för såväl män som kvinnor, dvs. i något minskad takt jämfört med –2050. Den vanligaste metoden att illustrera den grundläggande struktu- rella förändringen i befolkningens sammansättning är att använda demografiska försörjningskvoter. Internationellt använda försörj- ningskvoter visar att antalet personer som är i för- hållande till den s.k. förvärvsaktiva befolkningen (15–alter- nativt 15–) med relativt kortvariga uppehåll, kommer att fort- sätta stiga (se diagram 5.1). Därför bör fler äldre arbeta längre Källa: SCB samt egna beräkningar. går det cirka 30 personer i åldern på 100 personer i åldern 20–. Om kommer det att finnas över 40 personer i åldern eller äldre per 100 personer i åldern 20–. Att befolkningen i högre åldrar ökar i förhållande till den övriga befolkningen beror i huvudsak på antagandet om en fortsatt minskad dödlighet i högre åldrar. I SCB:s befolkningsprognos ökar den förväntade livslängden vid från 21,1 till för kvinnor och från 18,1 till för män . Om i stället dödlighet i högre åldrar antas oförändrad skulle antalet invånare i åldern och däröver stabiliseras i förhållande till antalet invånare i åldersgruppen 20–. Den kraftiga ökningen av antalet äldre under prognosperiodens två första decennier beror däremot till relativt liten del på att dödligheten minskar. Orsaken är i stället att inflödet till ålders- gruppen blir betydligt större . I diagram 5.2 åskådliggörs utvecklingen av antalet 65-åringar i befolkning Därför bör fler äldre arbeta längre De äldre ökar således både i antal och i relation till den övriga befolkningen. Till det kan läggas att det sker en förskjutning i ålderssammansättningen inom gruppen äldre. Antalet äldre äldre i de övre åldersgrupperna ökar i snabbare takt än gruppen yngre äldre. Förskjutning i de äldres åldersammansättning är i huvudsak en följd av antagandet om en fortsatt minskad dödlighet bland äldre. Med en oförändrad dödlighet skulle utvecklingen av antalet äldre i olika åldrar bli mer likartad. I diagram 5.3 framgår hur antalet personer i olika åldersgrupper utvecklas relativt antalet personer i åldersgruppen 20–enligt SCB:s befolkningsprognos. Åldersgruppen för- dubblar sin andel som de i åldersgruppen 65–ökar med en ungefär en tredjedel. Antalet barn och ungdomar utvecklas däremot på ungefär samma sätt som antalet invånare i åldern 20– . Därför bör fler äldre arbeta längre Antalet personer i åldern per 100 sysselsatta perso- ner kommer att öka särskilt kraftigt (diagram 5.3). Det är i denna ålder som människors behov av äldreomsorg börjar ökar. går det cirka 11 i denna åldersgrupp på 100 sysselsatta. Antalet har inte ökat nämnvärt och kommer inte att göra det heller. Orsaken är att det var relativt få som föddes . närmar sig dock 40-talistgenerationen åldern . Om sysselsättningsgraden framöver minskar i samma takt som –2010 kommer det att finnas 25 personer i åldern eller äldre per 100 sysselsatta. Därför bör fler äldre arbeta längre Demografiska försörjningskvoter är ganska stelbenta och under- skattar de utmaningar vi står inför. I dessa kvoter bortser man framför allt från att inte alla i åldern 15–arbetar och att en del som är fortsätter att arbeta. Dessa förhållanden för- ändras över tiden, vilket kan ge upphov till vilseledande slutsatser. Det är mer relevant att beräkna en ekonomisk försörj- ningsbörda som visar över tiden hur många icke sysselsatta respektive som framöver ska försörjas av dem som är sysselsatta. (2010) finns det 75 icke-sysselsatta (dvs. inkl. pensionärer) per 100 sysselsatta. Bara hälften av dessa utgörs av gruppen . De övriga är studerande, förtidspensionerade med sjuk- eller aktivitetsersättning, personer med pension (allmän pension, tjänstepension, avgångsvederlag, hemarbetande m.fl.) Sjukskrivna som har kvar sin anställning räknas som sysselsatta. Om antalet sysselsatta fortsätter att växa i takt med befolk- ningen i åldern 15–kommer det , när 40-talist- puckeln börjat ebba ut, att finnas 89 icke-sysselsatta per 100 sysselsatta (diagram 5.4). Därför bör fler äldre arbeta längre Antalet sysselsatta antas förändras i samma takt som befolkningen 1 5–. Antalet sysselsatta i relation till befolkningen 15 –antas minska i samma takt som –2010, dvs. Källor: SCB, arbetskraftsundersökningar (), befolkningsstatistik och befolkningsprognos 2011. För att eliminera ökningen i försörjningsbördan behöver sysselsättningen öka med cirka 500 000 personer, dvs. Befolkningen måste förlänga sitt arbetsliv med , givet oförändrad ålder vid debuten på arbets- marknaden. Risken att utvecklingen går åt motsatt håll är dock inte obetyd- lig, dvs. att sysselsättningsgraden fortsätter att minska (sysselsatta i relation till åldersgruppen 15–). Om sysselsättningsgraden framöver minskar i samma takt som –2010 kommer det om att finnas 100 icke-sysselsatta i åldern och däröver inklusive pensionärer per 100 sysselsatta. Det ska då noteras att ökade sysselsättningsgraden som följd av att kvinnornas inträde på arbetsmarknaden fullbordades. har kvinnors och mäns sysselsättningsgrader utvecklats Därför bör fler äldre arbeta längre i stort sett parallellt. Tar man 1990 som utgångspunkt för kalkylen blir ökningen av icke-sysselsatta per sysselsatt ännu kraftigare. I detta avsnitt sammanfattas senaste kalkyl över den allmänna inkomstpensionens finansiella utveckling och förändringarna av pensionsnivåerna.2 Framskrivningen baseras på oförändrat pensionsbeteende, dvs. äldre väljer att pensionera sig relativt tidigt även framöver trots den ökande medellivslängden. Kalkylen utgår från delvis inaktuella antaganden om den samhällsekonomiska utvecklingen.3 Den bedöms trots detta rimligt väl fånga huvuddragen i pensionernas utveckling om ingenting händer med pensionsåldern. Att den förväntade återstående livslängden vid gradvis höjs och att landets pensionärer lever allt längre utgör långsiktigt inget hot mot pensionssystemets stabilitet. Det finns mekanismer inbyggda som gör pensionerna lägre om pensionsåldern inte stiger. I takt med att medellivslängden höjs sker en höjning av pensio- nernas delningstal vilket, allt annat lika, ger en lägre årlig inkomst- pension för den enskilde pensionären. Delningstalet relaterar pensionen till den återstående livslängden vid pensionerings- tillfället. Balanseringen, den s.k. bromsen, träder i kraft om systemets tillgångar understiger skulderna och sänker både pen- sioner och de pensionsrätter som är under intjänande. Om pensionsbeteendet inte följer med livslängdsökningen kommer balanseringen oftare att träda i kraft. Förtroendet för pensions- systemet kan väntas försvagas om många anser att kompensa- tionsgraden är för låg vid en oförändrad pensionsålder. Krav kan ställas på förändringar och kompletteringar som river ned grund- erna för pensionsreformen. Pensionssystemets politiska stabilitet kan undergrävas. Även för pensionssystemet är det således ange- läget att längre liv också för med sig längre arbetsliv. 2Orange rapport , . 3Pensionsmyndighetens är försenad av tekniska orsaker. Därför bör fler äldre arbeta längre Som grund för framskrivning, som redo- visas i avsnitt 5.2.2, ligger den bedömning av samhällsekonomins utveckling som publicerade , dvs. före den aktuella skuldkrisen och inbromsningen i framför allt ekonomier. I bedömningen förutsågs en fortsatt åter- hämtning av svensk ekonomi efter den omfattande nedgång som inträffade i samband med finanskrisen /2009. Svensk BNP antas växa efter att ha ökat med inte . Trots de höga tillväxttalen och en ökad sysselsättning minskar emellertid arbets- lösheten ganska långsamt och uppgår till . Detta är en högre nivå än den arbetslöshet som bedömer vara förenlig med konjunkturell balans på arbets- marknaden. bedömde att balans på arbetsmarknaden först nås 2015 då arbetslösheten når ner i 6,7 procent4. I framskrivning förutsätts att arbets- kraftsdeltagande, relativ arbetslöshet, sjukskrivningsfrekvens m.m. är i princip inom varje årsklass i be- folkningen.5 Metoden innebär att man låser de förhållanden som förutsätts råda på arbetsmarknaden . För förhållandet mellan pensionssystemets inkomster och utgifter har det betydelse i vilket konjunkturläge som framskrivningen startar. Om 2015 i stället använts som startpunkt för fram- skrivningen hade pensionssystemets inkomstsida blivit starkare även fortsättningsvis. Det beror på att man då hade utgått från ett läge med konjunkturell balans med ett högre arbetskrafts- deltagande och en lägre arbetslöshet än . Att utgå från ett läge med konjunkturell balans är brukligt vid längre framskrivningar av samhällsekonomins utveckling. Framtida konjunkturförändringar saknar då betydelse för framskrivningen 4Konjunkturinstitutets senaste bedömning uppvisar mycket små skillnader jämfört med bedömningen vad avser läget på arbetsmarknaden . Arbetslösheten beräknas för bli jämfört i den tidigare bedömningen. Däremot har bedömningen av arbetslöshetens långsiktiga nivå vid kon- junkturell balans sänkts med ungefär en halv procentenhet till . Institutet räknar med andra ord med en högre långsiktig förvärvsfrekvens jämfört med i den bedömning som gjordes . 5Antagandet om oförändrat arbetskraftsdeltagande i respektive åldersgrupp innebär bland annat att utbildningssystemet förutsätts ha oförändrad omfattning, men också att det är ålder och inte utbildning eller etnisk bakgrund som avgör omfattningen av sjukskrivningar och arbetslöshet eller när medborgarna slutligen lämnar yrkeslivet. Därför bör fler äldre arbeta längre och dess resultat. Men detta förutsätter i sin tur att framtida konjunktursvängningar är symmetriska, dvs. att låg- och hög- konjunkturerna är lika långa och har samma amplitud. Att så skulle bli fallet fortsättningsvis är emellertid inte självklart. Under förefaller lågkonjunkturerna ha varit både mer utdragna och mer uttalade än högkonjunkturerna. Tillstånd av låg- konjunktur har med andra ord varit vanligare än tillstånd av hög- konjunktur. skulle möjligen vara att föredra som utgångs- punkt för framskrivning. I Pensions- myndighetens framskrivning förutsätts i princip oförändrade inkomstförhållanden; ett oförändrat arbetskraftsdeltagande är ett uttryck för detta. Men framskrivningsmetoden förutsätter också att taken i socialförsäkringssystemen gradvis höjs i takt med lönerna, ett inte orimligt antagande när perspektivet är så långt. Alternativet med realt oförändrade tak skulle annars efter hand leda till att trygghetssystemen omvandlades från inkomsttrygghet till grundtrygghet. Ett avsteg från denna beräkningsprincip görs dock för garantipensionen. Taket för garantipension förutsätts även fortsättningsvis följa pris- och inte löneutvecklingen. Antagandet bidrar till att de med lägst pension får allt lägre pension i förhållande till genomsnittsinkomsten. Andelen personer i förvärvsaktiv ålder med en årsinkomst över ett inkomstbasbelopp antas i beräkningen långsiktigt ligga på en nivå kring vilket motsvarar den beräknade nivån 2012. Den reala tillväxten i snittinkomst har efter 2012 satts till . Buffertfondens reala avkastning har antagits vara . Samma avkastning, efter förvaltningskostnader, har antagits för premiepensionsfonderna. Beräkningen av pensionssystemets utveckling fram baseras på SCB:s befolkningsprognos . Denna analys av pensionssystemets framtid avser inkomstpen- sionssystemets finansiella utveckling. Tre huvudsakliga aspekter tas upp: Därför bör fler äldre arbeta längre Det finansiella sparandet bidrar till förändringen i AP-fondernas storlek. Till detta kommer förändringar i tillgångarnas marknads- värden vilka kan vara av betydande storlek. ökade AP- fondernas tillgångar med sammanlagt , främst beroende på aktiekursernas kraftiga uppgång. Pensionssystemets finansiella ställning beror på utvecklingen av flera faktorer av demografisk och ekonomisk natur. I den först- nämnda kategorin återfinns faktorer som nativitet, nettoinvandring och mortalitet. Ekonomiska faktorer av betydelse är utvecklingen av de förvärvsaktivas inkomster, arbetskraftsdeltagandet och AP- fondernas framtida avkastning. Förhållandet mellan antalet avgiftsbetalare och antalet pensionärer har stor betydelse för avgiftsnettot. Ett ökat antal avgiftsbetalare innebär, allt annat lika, att avgiftsinkomsterna ökar i förhållande till pensionsutbetalningarna. Antalet avgiftsbetalare bestäms av antalet personer i förvärvsaktiv ålder och andelen av dessa som har förvärvsarbete eller annan pensionsgrundande och avgiftsbelagd inkomst. Antalet avgiftsbetalare kan öka endera genom ett ökat arbets- kraftsdeltagande eller genom att befolkningen i förvärvsaktiv ålder 6 Avgiftsnettot är skillnaden mellan systemets avgiftsinkomster och pensionsutbetalningar. Avgiftsnettot motsvarar (efter avdrag för förvaltningskostnader m.m.) systemets primära finansiella sparande. Det totala finansiella sparandet innefattar även AP-fondernas avkastningsnetto, som består av räntor och aktieutdelningar. Därför bör fler äldre arbeta längre Det senare kan ske genom en ökad nettoinvandring, vilket ger en omedelbar effekt, eller genom ett ökat barnafödande, vilket ger effekt på den förvärvsaktiva befolkningens storlek först på ett par decenniers sikt. Befolkningen i förvärvsaktiv ålder kan också öka genom en minskad dödlighet, men eftersom dödligheten i denna åldersgrupp redan i utgångsläget är låg är denna potential förhållandevis begränsad. Ett ökat antal avgiftsbetalare påverkar pensionssystemets in- komstsida positivt oavsett om anledningen är ett tillskott till befolkningen eller en ökad andel avgiftsbetalare. Däremot blir effekten på utgiftssidan till vissa delar olika. Ett tillskott till be- folkningen i förvärvsaktiv ålder leder med tiden till ett tillskott av pensionärer. Ett högre arbetskraftsdeltagande och en ökad andel avgiftsbetalare ger inte upphov till ett i motsvarande grad ökat antal pensionärer, men däremot till högre genomsnittliga pen- sioner7. I båda fallen blir därmed pensionsutbetalningarna större . Som tidigare beskrivits antas i pensionsmyndighetens kalkyl ett oförändrat arbetskraftsdeltagande . Trots en fortsatt positiv, om än avtagande, nettoinvandring, ökar antalet invånare i åldersgruppen 20–mycket lite . Den årliga ökningen uppgår endast till i genomsnitt cirka 0,1 pro- cent. Även under efterföljande är ökningen ytterligt begränsad. Här spelar de fortsatt relativt låga födelsetalen in. Det innebär att antalet avgiftsbetalare är i stort sett oförändrat fram- över. Denna utveckling ska ställas i relation till den kraftiga ökningen av antalet äldre. 7 Ett ökat arbetskraftsdeltagande i högre åldersgrupper kan t.o.m. leda till ett minskat antal pensionärer. Därför bör fler äldre arbeta längre Källa: SCB och . Anm.: Den inverterade äldrekvoten är beräknad som antalet invånare i åldersgruppen 20–relativt antalet invånare i åldersgruppen eller äldre. Avgiftsnettot är skillnaden mellan inkomstpensionssystemets avgiftsinkomster och pensionsutbetalningar räknat som procent av avgiftsinkomsterna. Det höga inflödet av pensionärer medför att pensionssystemets avgiftsnetto reduceras påtagligt under innevarande decennium (diagram 5.5). Den bestående förbättring som sedan sker är inte i första hand ett resultat av befolkningsutvecklingen utan av tidigare genomförda regeländringar i systemet. I takt med att antalet ATP- pensionärer blir allt färre och i takt med att livslängdsantagandena får ökat genomslag sker en anpassning av pensionsutbetalningarna till avgiftsinkomsternas nivå. En större del av den inkomst- grundande pensionen har då också flyttats över till premie- pensionssystemet. Denna process är utdragen, men är i stort sett avslutad i samband med att avgiftsnettot övergår till att bli positivt, dvs. Förhållandet mellan antalet avgiftsbetalare och antalet pensio- närer har, som tidigare understrukits, stor betydelse för avgifts- nettot, men det råder inget enkelt samband mellan dem. Avgifts- nettot förbättras avsevärt trots att antalet äldre ökar gradvis i förhållande till åldersgruppen 20–64 år Tillväxten i de förvärvsaktivas genomsnittinkomster spelar en avgörande roll för nivån på de pensioner som ska Därför bör fler äldre arbeta längre betalas ut, men har begränsad betydelse för pensionssystemets finansiella stabilitet. Eftersom pensionerna genom sin anknytning till inkomstindex följer genomsnittsinkomsten medför förändrad genomsnittsinkomst en parallell förändring i avgiftsinflödet och pensionsutbetalningarna och följaktligen – i princip – ingen effekt på avgiftsnettot. Avkastningen på AP-fonderna påverkar AP-fondernas storlek och därmed fondstyrkan och balanstalet. Den negativa effekten på fondstyrkan och balanstalet av en svag utveckling av avgiftsnettot kan kompenseras av hög avkastning på fondkapitalet. I kalkylen används en real avkastning på . Av fundamental bety- delse både för fondstyrkan och balanstalet är avkastningens storlek i relation till genomsnittsinkomsten. Med en avkastning lika med ökningen i genomsnittsinkomsten bidrar i princip inte buffert- fondens avkastning till den långsiktiga finansieringen av pensio- nerna. Buffertfonden blir demografiskt betingad och för systemets finansiering en neutral förvaring av pensionskapital. Om däremot avkastningen på AP-fonderna är högre än ökningen av genom- snittsinkomsten kommer fondkapitalet att ge ett positivt bidrag till pensionssystemets finansiering. 8Fondstyrkan är storleken på det marknadsvärderade AP-fondskapitalet dividerat med årets pensionsutbetalningar. Fondstyrkan visar hur många års pensionsbetalningar som fonden räcker till. 9Balanstalet är ett sammanfattande mått på pensionssystemets finansiella ställning. Balans- talet är kvoten mellan systemets totala tillgångar och dess skulder. Tillgångarna utgörs av avgiftstillgången (värdet av systemets rätt att ta ut pensionsavgift) samt AP-fondernas marknadsvärden. Avgiftstillgången är värdet av avgiftsflödet till inkomstpensionen. Det beräknas genom att multiplicera den utjämnade avgiftsinkomsten med omsättningstiden där omsättningstid speglar den förväntade tiden från det att pensionsrätt tjänas in till dess den betalas ut som inkomstpension. Därför bör fler äldre arbeta längre Hur avgörande AP-fondernas avkastning är för pensionssystemets finansiella ställning åskådliggörs i diagrammen 5.6 och 5.7. Vid sidan av basscenario, där avkastningen förutsätts vara , redovisas en kalkyl där avkastningen satts till . I detta scenario antas också en något snabbare tillväxt i genomsnittsinkomsten än i basscenariot (2,jämför ). Skillnaderna i genomsnittsinkomst bör dock ha liten betydelse för jämförelsen. Till följd av att avgiftsnettot under de närmaste decennierna är negativt sker en gradvis nedgång i fondstyrkan när AP-fondernas avkastning antas till . I alternativet med en real avkastning på stabiliseras fondstyrkan kring 3,5 och stiger sedan påtagligt . motsvarar fonden pensionsutbetalningar och mindre än är fondstyrkan den dubbla. Eftersom AP-fonderna ingår i balanstalets täljare påverkas också detta av vilket antagande som görs om avkastningen. I basscenariot förbättras balanstalet gradvis . Det når 2060 och fortsätter sedan uppåt. Med ett antagande om en avkastning på 5,5 Därför bör fler äldre arbeta längre procent nås balanstalet 1,1 . uppgår balanstalet till 1,3 i detta alternativ. Det är uppenbart att antagandet om AP-fondernas avkastning har stor betydelse för utfallet av beräkningarna. Ju större fonderna blir desto större betydelse får också antagandet om avkastningen. Linjerna som visar det högre avkastningsalterantivet har en expo- nentiell utveckling. Med en fondstyrka som överstiger 20 och en avkastning på behövs det inte längre några avgifter för att finansiera pensionsutbetalningarna. Under sådana förhållanden blir en diskussion om eventuella osäkerheter kring övriga para- metrar i beräkningen, t.ex. födelsetal, nettoinvandring och arbets- kraftsdeltagande, relativt ointressanta. Det antagande som görs om AP-fondernas avkastning blir därmed i hög grad avgörande för bedömningen av pensionssystemets finansiella stabilitet. Ett oförändrat pensionsbeteende kommer att medföra påfrest- ningar för inkomstpensionssystemet. Under innevarande decen- nium kommer pensionsutbetalningarna att öka snabbare än avgifts- inkomsterna. Avgiftsnettot kommer att i ökad grad bli negativt. De växande underskotten sammanhänger med ett omfattande inflöde Därför bör fler äldre arbeta längre av nya pensionärer, som antalet avgiftsbetalare ökar obetydligt. Trots en fortsatt ogynnsam befolkningsutveckling inträffar en vändpunkt kring . Därefter förbättras pensionssystemets avgiftsnetto gradvis.