sou · GZB335 · 2012-01-01 00:00:00 — Den äldre benämningen uppfattas ibland representera en förlegad syn att det i huvudsak handlar om förvaring drogen elimineras ur kroppen. har abstinensvård normalt tydliga medicinska inslag, till exempel i form av behandling med läkemedel. Detta gäller i synnerhet komplicerad abstinensvård som bedrivs i sluten vård. Omhändertagande av psykiatrisk och somatisk samsjuklighet är en väsentlig del av abstinensvården. Mycket abstinensvård i sluten vård består dock i första hand av omvårdnad och saknar inslag av egentlig behandling. Abstinensvård är därför att föredra framför den vanligt förekommande benämningen abstinensbehand- ling. Abstinensvård som en benämning som ska inkludera både omvårdnad och viss behandling är också i linje med den utveckling som innebär att tillnyktringsverksamhet och abstinensvård tende- rar att flätas samman. Med behandling avses generellt åtgärder som syftar till att före- bygga ohälsa eller bevara eller förbättra den enskildes hälsotillstånd. Inom missbruks- och beroendevården avses med behandling systematiska och teoretiskt grundade metoder som används för att hjälpa människor att komma ifrån sitt missbruk eller beroende, eller minska de negativa konsekvenserna av ett fortgående bruk. Närmare bestämt ska insatser uppfylla fyra kriterier för att klassi- ficeras som behandling. Metoderna ska ha stöd i forskning (evi- denskriteriet). Insatserna ska syfta till att avhjälpa eller lindra kon- sekvenserna av missbruksproblemet (intentionskriteriet). Den som utför behandlingen ska ha den kompetens som krävs (kompetens- kriteriet). Behandlingen ska bedrivas i ett sammanhang som är avsett för behandling (kontextkriteriet). Med läkemedelsbehandling avses farmakologisk behandling som syftar till att underlätta abstinensfasen och minska risken för åter- fall i missbruk. För beroende av alkohol och opiater finns specifika läkemedel. I övrigt används läkemedel för symtomatisk behandling. Läkemedelsbehandling av vissa vanliga samsjukliga tillstånd eller abstinensbetingade tillstånd ingår. I begreppet läkemedelsbehandling ingår även den instruktion och information till patienten som behövs för att han eller hon ska kunna använda läkemedlet på ett ändamålsenligt och säkert sätt, liksom uppföljningen av resultaten av läkemedelsbehandlingen. Utredningen inkluderar därför även provtagning (urinprov, blod- prov, salivprov etc.) för drogkontroll till begreppet läkemedels- behandling, liksom utredning av till exempel lever- och njurfunk- tion som kan behövas inför val av läkemedelsbehandling. Med psykosocial behandling avses generellt behandling i form av verbal och icke verbal kommunikation. Psykosocial behandling inom missbruks- och beroendevården avser behandling som utöver de fyra allmänna kriterierna för behandling dessutom är inriktad mot den enskildes psykosociala livssituation samt avser påverka motivation, beteende, attityder, känslor och tankar. På insatsnivån omfattar psykosocial behandling psykoterapier av olika slag, till exempel psykodynamiska, kognitivt beteendeorien- terade och motivationsinriktade terapier, som kan ges både enskilt och i grupp. Även metoder som är framför allt omlärande eller utbildande (edukativa) ingår, liksom familjeterapi. Motiverande samtal är en samtalsmetodik som är användbar inom motivations- arbete och i samband med behandling. Så kallad motivationell behandling (korttidsterapi besläktad med kognitiv beteendeterapi) tillhör de psykosociala behandlingarna. Tolvstegsbehandling, vilken har en sammansatt karaktär med inslag av både gruppsamtal och edukativa moment, är också ett exempel på psykosocial behandling. Med stöd avses biståndsbedömda stödinsatser till boende, syssel- sättning och försörjning enligt SoL. Stöd till boende omfattar insatser för att stödja i boende, eller stöd till att anskaffa och vidmakthålla ett fungerande boende. Insatserna omfattar ett spekt- rum av åtgärder från boendetrappor, via olika vårdkedjemodeller, till bostad först. Stöd till sysselsättning omfattar olika insatser för att skapa meningsfull sysselsättning till personer som saknar arbete eller inte bedriver studier. Stöd till försörjning avser ekonomiskt bistånd till försörjning och livsföring i övrigt. Med psykosocialt stöd avses mer specifika insatser som syftar till att stabilisera och vidmakthålla individens livssituation vid miss- bruk eller beroende. Insatserna fokuserar på den sociala och psyko- sociala situationen snarare än på den psykologiska (intrapsykiska). Det finns givetvis en starkt samspel mellan till exempel upplevd psykologisk balans och att befinna sig i en positivt upplevd social situation. Insatsmässigt omfattar psykosocialt stöd till exempel insatser som syftar till att stärka självkänslan, underlätta social samvaro och kamratstöd, organisera livet utan droger, återanpassning till sam- hället efter institutionsvård eller kriminalvård, förebygga återfall och motivera. Även arbetsrehabiliterande insatser ingår, liksom mer generell social träning. Vidare omfattar psykosocialt stöd insatser som i första hand syftar till att begränsa skadorna av ett fortgående missbruk, till exempel boende- och sysselsättningsinsatser utan krav på drogfrihet. Psykosocialt stöd avgränsas från psykosocial behandling genom att kriterierna för behandling inte är uppfyllda. Psykosocialt stöd kan och bör i likhet med behandling för- medlas systematiskt och kunskapsbaserat, och inflödet av metodik från olika behandlingstraditioner är betydande. Att psykosocialt stöd ibland kan bedrivas med inspiration eller vissa mindre inslag av kognitiv beteendeterapi eller tolvstegbehandling innebär dock inte att stödet uppfyller kraven för att klassificeras som behandling. Stöd till närstående till personer med riskabelt bruk, missbruk eller beroende omfattar till exempel insatser i forma av stödgrupps- verksamhet för barn med missbrukande föräldrar, enskilt samtals- stöd, kontaktperson och kontaktfamilj. Stöd till närstående kan vara relevant även efter det att en person med riskabelt bruk, missbruk eller beroende upphört med den problematiska alkohol- och droganvändningen. Med utredning avses kartläggning av önskemål och behov hos en individ med identifierade problem. Till utredningen hör att doku- mentera individens tidigare historia, sociala och medicinska omständigheter samt eventuella tidigare insatser och resultaten av dessa. Inom hälso- och sjukvårdens förs patientjouranal och inom förs socialregister. Det finns också särskilda komp- letterande instrument för att kartlägga och dokumentera exempel- vis debutålder, konsumtionsmängder och i vilka situationer som drogen använts. I används standardiserade instrument inom missbruks- och beroendevården, i första hand ASI och DOK. I många fall behöver också utredningen kompletteras med diagnos- tisk psykiatrisk värdering och bedömning av funktionsnivå. Bedömningarna bör för att vara tillförlitliga göras när individen har återhämtat sig från alkohol- och drogabstinensen, och kan behöva upprepas. Med bedömning avses att beskriva alkohol- och drogproblemen i termer av diagnos och vårdbehov, väga samman bästa åtgärder och individens egna önskemål, samt att formulera förslag till åtgärder. Med planering avses den aktivitet som yrkesverksamma tillsam- mans med klienten eller patienten och ibland hans eller hennes närstående utför för att bestämma hur insatserna ska utformas. Formulering av mål underlättar uppföljning av resultaten av vidtagna åtgärder. Med uppföljning avses en aktivitet som görs för att utifrån planen följa upp individens situation och vård-, behandlings- och stödinsatsernas effekt. Det är viktigt att dokumentera erfaren- heterna från tidigare insatser vid uppdatering av planering och val nya åtgärder. Det är naturligt att följa upp resultaten gentemot de mål som patienten eller klienten och vårdgivaren enats om i planen. ASI och DOK kan användas vid uppföljning. Med riskbruk menas ett bruk av alkohol eller droger som medför ökad risk för skadliga fysiska, psykiska och sociala konsekvenser, men där diagnoserna missbruk (skadligt bruk) eller beroende inte föreligger. Det saknas en internationellt vedertagen definition av riskbruk. När det gäller alkohol används i vanligen Folk- hälsoinstitutets definition. Enligt denna föreligger riskbruk när en man dricker mer än 14 standardglas (ett standardglas innehåller alkohol) eller en kvinna dricker mer än 9 stan- dardglas . Riskbruk av alkohol föreligger även när en man dricker mer än 4 standardglas eller en kvinna dricker mer än 3 stan- dardglas vid ett och samma tillfälle. Missbruk och skadligt bruk Missbruk förekommer i diagnossystemet DSM och definieras som ett skadligt bruk av psykoaktiva substanser som leder till funk- tionsnedsättningar eller lidande, utan att beroende föreligger. Ett av följande fyra kriterier ska vara uppfyllt : (i) upprepad användning av alkohol eller narkotika som leder till misslyckande att fullgöra sina skyldigheter på arbetet, i skolan eller i hemmet, (ii) upprepad användning av alkohol eller narkotika i riskfyllda situationer, exempelvis vid bilkörning eller i arbetslivet, (iii) upprepade kontakter med rättsväsendet till följd av missbruket, samt (iv) fortsatt användning trots återkommande problem. Skadligt bruk förekommer i diagnossystemet ICD och defi- nieras som ett substansbruk som kan ge fysiska eller psykiska ska- dor, till exempel i form av leverinfektion vid intravenösa injektio- ner eller depression i samband med hög alkoholkonsumtion. Missbruk används även i social och juridisk mening och avser då användning av alkohol och andra droger som bryter mot lagstift- ning eller andra normer om acceptabel konsumtion i samhället. Beroende ingår i både DSM och ICD. Enligt DSM-IV menas med beroende ett skadligt substansbruk som leder till påtaglig funk- tionsnedsättning eller lidande. Enligt ICD 10 menas en grupp fysiologiska, beteendemässiga och kognitiva fenomen där bruk av det beroendeframkallande medlet får en mycket högre prioritet för individen än andra beteenden, som tidigare haft större betydelse. Beroende enligt ICD-10 och DSM-IV Stark längtan efter drogen. Behov av allt större dos för att uppnå 2.Svårighet att kontrollera intaget. 3.Fortsatt användning trots skadliga effekter. 4.Prioritering av droganvändning är högre än andra aktiviteter och förpliktelser. 2.Abstinensbesvär när bruket upphör. 3.Intag av större mängd eller intag än vad som avsågs. 4.Varaktig önskan, eller misslyckade försök, att minska intaget. 5.Betydande del av livet ägnas åt att skaffa, konsumera och hämta sig från bruket av alkohol eller narkotika. 6.Viktiga sociala, yrkesmässiga eller fritidsmässiga aktiviteter försummas. 7.Fortsatt användning trots kroppsliga eller psykiska skador. För beroendediagnos krävs enligt såväl ICD-10 som DSM-IV att minst tre kriterier i respektive kriterielista i tabellen ska vara upp- fyllda . Överensstäm- melsen mellan DSM och ICD är mycket hög.