sou · H0B351 · 2012-08-21 00:00:00 — Betänkande av Utredningen om utvärdering av vissa lagändringar som gäller skyddet av immateriella rättigheter på Internet SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av . Beställningsadress: kundtjänst 106 47 Orderfax: Ordertel: E-post: Internet: Svara på remiss – hur och varför. Statsrådsberedningen (SB PM 2003:2, reviderad ) – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som ska svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på Textbearbetning och layout har utförts av , FA/kommittéservice. Till statsrådet och chefen för Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att redovisa och utvärdera tillämpningen av den s.k. IPRED-lagstiftningen när det gäller intrång som begås via internet eller andra elektroniska kommunikationstjänster. Dåvarande kammarrättslagmannen, numera justitierådet i , förordnades att vara särskild utredare. Sekreterare har från varit rådmannen . Utredaren överlämnar härmed sitt betänkande Utvärdering av IPRED-lagstiftningen. Uppdraget är därmed slutfört. Utredarens arbete och arbetsformer ............................... Informationsföreläggande i svensk lagstiftning..................... 2.4Finns det en normkonflikt mellan IPRED-direktivet och Datakommunikationsdirektivet respektive Förekomsten av fildelning ........................................... Utvecklingen av brottmålshanteringen .......................... Tillämpningen av IPRED-lagstiftningen......................... Omfattningen av de påstådda intrången................................. Beviskravet sannolika skäl.................................................... Vad som sker efter att en ansökan bifallits............................. Hur rättighetshavare företräds ................................................ Rättsliga och praktiska hinder ................................................. Olika aktörers och myndigheters erfarenheter och Förespråkare för fri fildelning ................................................. Utredarens uppdrag har varit att redovisa och utvärdera hur bestämmelserna om informationsföreläggande som infördes i svensk lagstiftning har tillämpats när det gäller intrång som begås via internet eller andra elektroniska kommunikationstjänster. Utredaren har följt de ärenden om informationsföreläggande som väckts vid domstolarna. Antalet ärenden har av olika anledningar varit mycket litet. Vidare har möten och samtal genomförts med olika aktörer i syfte att inhämta synpunkter och erfarenheter. Ut- redaren har också tagit del av rapporter och undersökningar som gäller förekomsten av fildelning och människors attityder till fildelning. När bestämmelserna om informationsföreläggande infördes kunde en markant minskning av internetanvändningen och därmed fildelningen noteras. Den allmänpreventiva effekten var alltså inledningsvis god, men fildelningen återgick successivt till tidigare nivåer. Domstolsprocesserna har visat sig ta förhållandevis och det har ställts tämligen stora krav på bevisningen. Systemet är ännu inte helt effektivt, bland annat eftersom det fortfarande saknas klargörande avgörande från högsta instans. begärde ett förhandsavgörande från för att klargöra vissa unionsrättsliga frågor. Efter detta har pågående ärenden vilandeförklarats. dom meddelades och ett avgörande från väntas . Utredarens bedömning är att antalet ärenden om informationsföreläggande därefter kommer att öka. har en specialisering skett inom och polisen, som innebär att anmälningar av immaterialrättsbrott handläggs vid speciella enheter. Genom de brottsbekämpande myndigheternas åtgärder och utredningar uppnås en viss allmänpreventiv effekt. Vissa branschorganisationer för rättighetshavare har valt att lägga större fokus på brottsanmälningar än på ansök- ningar om informationsföreläggande. Antalet förundersökningar och åtal har ökat successivt. Genom lagändringar som trädde i kraft har internetleverantörer numera en skyldighet att lagra abonnentuppgifter i brottsbekämpande syfte. De brottsbekämpande myndigheterna har också möjlighet till olika tvångsåtgärder. Av undersökningar som genomförts framgår att det finns en diskrepans mellan det allmänna rättsmedvetandet hos delar av befolkningen och lagstiftningen på det immaterialrättsliga området när det gäller tillgängliggörande på internet. Ett led i att motverka illegal fildelning är fortsatt utveckling av lagliga digitala tjänster. För detta krävs att det förs en aktiv samhällsdebatt och diskussioner i frågan i syfte att påverka människors attityder, inte minst från politiskt håll. Utredarens bedömning är, utifrån det begränsade material som funnits tillgängligt, att domstolarnas tillämpning av bestämmelserna om informationsföreläggande synes ske på det sätt som är avsett. De rättssäkerhetsgarantier som finns i lagstiftningen bedöms vara tillräckliga och fungerande. Utredaren lämnar inte några förslag till lagändringar. 1Utredarens arbete och arbetsformer trädde bestämmelser om informationsföreläggande i kraft i flera lagar på det immaterialrättsliga området: lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, varumärkeslagen (1960:644)1, patentlagen (1967:837), mönsterskyddslagen (1970:485), firmalagen (1974:156), lagen (1992:1685) om skydd för kretsmönster för halvledarprodukter och växtförädlarrättslagen (1997:306)2. Innebörden av bestämmelserna är att allmän domstol, under vissa förutsättningar och efter ansökan från en rättighetshavare eller licenstagare, kan ålägga vissa aktörer att till sökanden lämna ut information om intrångsgörande varors och tjänsters ursprung och distributionsnät (s.k. informationsföreläggande). Vidare kan domstolen ålägga den som begått eller medverkat till ett intrång att bekosta lämpliga åtgärder för att sprida information om domen. Lagändringarna innebär att och rådets direktiv /48/EG av om säkerställande av skyddet för immateriella rättigheter (IPRED- direktivet) har genomförts i svensk rätt. Bestämmelserna tar bl.a. sikte på intrång som sker via internet. När ett sådant intrång upptäcks har rättighetshavaren normalt endast tillgång till den IP-adress3 som använts. Rättighetshavare har tidigare saknat möjlighet att utifrån denna information identifiera internetabonnenter. Det har därmed inte varit möjligt för dem att t.ex. kontakta en abonnent i syfte att förmå denne att upphöra med intrånget. Inte heller har det varit möjligt att inleda ett civilrättsligt 1Lagen ersattes av varumärkeslagen (2010:1877). 2008/09:67, bet. 2008/09:NU11, rskr. 2008/09:176. 3En IP-adress (IP-nummer) är ett unikt nummer som kan användas för att identifiera en abonnent som är uppkopplad mot internet. Utredarens arbete och arbetsformer Det enda alternativet har varit att polisanmäla intrånget och lämna över de insamlade uppgifterna till de brottsutredande myndigheterna. Genom IPRED-reglerna kan en rättighetshavare numera få del av abonnentuppgifter, under förutsättning att denne gör sannolikt att det skett ett upphovsrättsligt intrång och att åtgärden är proportionerlig i det enskilda fallet. Proportionalitetskravet förutsätter att domstolen ska göra en avvägning mellan rättighetshavarens intresse av att få del av uppgifterna och den enskildes integritetsintresse. Lagändringarna innebär också att domstolen i ett mål om intrång får ålägga den som har begått eller medverkat till ett intrång att bekosta lämpliga åtgärder för att sprida information om domen i målet. I propositionen med förslag till genomförande av IPRED-direk- tivet konstaterade regeringen att den föreslagna regleringen innehåller ett antal rättssäkerhetsgarantier, bl.a. ett krav på domstolsprövning som innefattar en avvägning mellan skälen för åtgärden och de olägenheter som åtgärden kan förorsaka motparten eller något annat motstående intresse. Regeringen ansåg emellertid, eftersom det var fråga om ett nytt förfarande, att det ändå fanns skäl att inleda en utvärdering av hur regleringen påverkat rättighetshavare, internetleverantörer och konsumenter (prop. 2008/09:67 s. 174 f.). uttalade sitt stöd för denna utvärdering. Detta gjordes främst med hänsyn till intresset av att upprätthålla en väl avvägd balans mellan den enskildes integritet och skyddet av immateriella rättigheter men också mot bakgrund av de farhågor om lagstiftningens verkningar som förts fram både inom och utom (bet. 2008/09:NU11 s. 45 f., rskr. 2008/09:176). Regeringen beslutade mot denna bakgrund att tillsätta en särskild utredare för att utvärdera tillämpningen av bestämmelserna när det gäller intrång som begås via internet eller andra elektroniska kommunikationstjänster. Utredarens direktiv (Dir. 2009:68) finns i bilaga 1. Direktiven till utredaren tar sin utgångspunkt i behovet av en redovisning och utvärdering av hur bestämmelserna om informationsföreläggande har tillämpats i fråga om intrång som begås via internet eller andra elektroniska kommunikationstjänster. Utredarens arbete och arbetsformer göras av hur möjligheten att identifiera abonnenter vars abonnemang har använts för intrång i immateriella rättigheter har påverkat rättighetshavare, internetleverantörer och konsumenter. Vidare ska en redovisning ske av om – och i så fall i vilka fall – den som har begått intrång via internet eller andra elektroniska kommunikationstjänster har ålagts att bekosta åtgärder för att sprida information om domen i målet. För det fall utredaren, mot bakgrund av resultatet av utvärderingen, anser att det finns behov av lagändringar, särskilt för att upprätthålla en väl avvägd balans mellan den enskildes integritet å den ena sidan och skyddet av immateriella rättigheter å den andra sidan, ska utredaren lämna förslag till sådana lagändringar. Utredarens arbete påbörjades . Utgångspunkten var då att utifrån den av regeringen beräknade ärendetillströmningen om 400–800 ärenden inrikta arbetet på att löpande följa de ärenden om informationsföreläggande som väcktes vid domstolarna. Utredaren har fått en förteckning från över pågående och avslutade ärenden i tingsrätter och hovrätter. I förteckningen redovisas de ärenden som registrerats i domstolarnas verksamhetsstöd för målhantering med den måltypskod som avser informationsföreläggande. Uppgifter om ärendenas handläggning och domstolarnas beslut har därefter inhämtats från respektive domstol. Frågan om informationsföreläggande kan även väckas i pågående tvistemål. Utredaren har därför också fått förteckningar över övriga immaterialrättsliga mål som handlagts i tingsrätt och hovrätt . Möten har genomförts med olika aktörer i syfte att inhämta synpunkter och erfarenheter. Sammanträffanden har skett med företrädare för rättighetshavare och branschorganisationer på immaterialrättsområdet, internetleverantörer och förespråkare av fri fildelning. Dessa är , IFPI () Svenska Gruppen, Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå (), Svenska Artisters och Musikers (), Dataspelsbranschen, Filmfolket, Administration av Litterära Rättigheter i (), Scandinavian OnLine Video (), Bildkonst Upphovsrätt i (BUS), , Rättighetsalliansen och Piratpartiet. Vidare har sammanträffanden och samtal skett med de juri- Utredarens arbete och arbetsformer diska ombuden för vissa parter i ärenden om informationsföreläggande, nämligen advokaterna samt med forskare vid rättssociologiska enheten vid Lunds Universitets samhällsvetenskapliga fakultet. Utredaren har tagit del av forskningsrapporter och undersökningar rörande attityder och tendenser kring fildelning. Möten har genomförts med företrädare för Datainspektionen, samt i . Samtliga aktörer har visat ett stort intresse och vilja att delta i samtal. IPRED-direktivet innehåller minimibestämmelser av civilrättslig och civilprocessuell natur. Medlemsstaterna får föreskriva om åtgärder och förfaranden som är gynnsammare för rättighetshavaren än de som följer av direktivet (artikel 2.1). Direktivet antogs och skulle ha varit genomfört av medlemsstaterna . I direktivets ingress framhålls att immaterialrättsligt skydd är en grundläggande förutsättning för en framgångsrik inre marknad. Skyddet är viktigt inte bara för att främja innovation och kreativitet utan också för att öka sysselsättningen och förbättra konkurrenskraften (skäl 1). Vidare anges att om det saknas effektiva medel för att skydda immateriella rättigheter minskar intresset för innovation och nyskapande och investeringsviljan dämpas. De medel som finns för att säkerställa skyddet för immateriella rättigheter är därför av avgörande betydelse för en framgångsrik inre marknad (skäl 3). Det konstateras att den ökade användningen av internet gör det möjligt att sprida piratkopior över hela världen på . En tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning på detta område är således en avgörande förutsättning för att den inre marknaden ska kunna fungera väl (skäl 9). Enligt artikel 3 ska medlemsstaterna föreskriva om nödvändiga åtgärder, förfaranden och sanktioner för att skydda de immateriella rättigheter som omfattas av direktivet. Dessa åtgärder, förfaranden och sanktioner ska vara rättvisa och skäliga, inte onödigt komplicerade eller dyra och inte orsaka onödiga dröjsmål. De ska också vara effektiva, proportionerliga och avskräckande. Vidare ska de tillämpas så att hinder för lagenlig handel inte uppkommer och så att missbruk undviks. I artikel 8 regleras rätten till information, som innebär att intrångsgörare och vissa mellanhänder – däribland internetleverantörer – under vissa förutsättningar ska kunna åläggas att ge rättighetshavaren information om intrångsgörande varors och tjänsters ursprung och distributionsnät. Av artikel 9 följer att domstol ska kunna besluta om interimistiska förelägganden och säkerhetsåtgärder. Artikel 15 i direktivet innehåller bestämmelser om offentliggörande av domstolsavgöranden. Enligt artikeln ska de rättsliga myndigheterna kunna besluta om lämpliga åtgärder för att sprida information om avgörandet i ett mål om immaterialrättsintrång, exempelvis att det ska anslås och publiceras helt eller delvis. Detta ska kunna ske på intrångsgörarens bekostnad. Syftet med denna bestämmelse är att avskräcka framtida intrångsgörare och att öka medvetenheten hos den breda allmänheten (skäl 27 i ingressen). har slagit fast att det inte finns något krav på att medlemsstaterna ska föreskriva en skyldighet att lämna ut personuppgifter till enskilda för att dessa ska kunna väcka talan i tvistemål angående upphovsrättsintrång. Vid ett införlivande i nationell rätt ska emellertid medlemsstaterna utgå från en tolkning av direktivet som gör det möjligt att uppnå en korrekt balans mellan de olika grundläggande rättigheter som skyddas av unionens rättsordning.1 2.2Informationsföreläggande i svensk lagstiftning För svensk del infördes bestämmelser om informationsföreläggande i de immaterialrättsliga lagarna . Genom bestämmelserna ges rättighetshavare och licenstagare möjlighet att hos domstol ansöka om informationsföreläggande. Om den sökande visar sannolika skäl för att ett upphovsrättsligt intrång skett från en viss IP-adress, kan domstolen ålägga internetleverantören att lämna ut uppgifter om vilken abonnent som hade IP-adressen vid den aktuella tidpunkten. En ytterligare förutsättning är dock att åtgärden uppväger den olägenhet eller det men i övrigt som åtgärden innebär för den som drabbas av den eller för något annat motstående intresse. En proportionalitetsbedömning ska alltså göras. En ansökan om informationsföreläggande kan sägas vara ett förprocessuellt instrument, som syftar till att rättighetshavaren ska få tillgång till uppgifter som möjliggör att åtgärder, rättsliga eller andra, 1 Se t.ex. dom i mål nr C-275/06, Promusicae, p. 58–59 och 70. vidtas mot någon som antas begå ett upphovsrättsligt intrång. Om en ansökan om informationsföreläggande görs i ett redan pågående tvistemål, ska den handläggas enligt bestämmelserna i . I annat fall är det bestämmelserna i lagen (1996:242) om domstolsärenden som är tillämpliga. Det är inte särskilt reglerat i lag att ansökningarna ska handläggas skyndsamt, men i förarbetena uttalas att en sådan ordning är angelägen (prop. 2008/09:67 s. 154). Enligt de allmänna bestämmelserna i 26 § lagen om domstolsärenden och 15 kap. 3 § får en domstol interimistiskt besluta om säkerhetsåtgärder. Det innebär att t.ex. en internetleverantör intill dess att ett ärende om informationsföreläggande avgörs kan förbjudas att förstöra information om namn och adress till den användare som innehaft en viss IP-adress. Förbudet kan förenas med vite. Huvudregeln vad gäller ersättning för rättegångskostnader är att den förlorande parten i ett ärende om informationsföreläggande ska ersätta motparten för dennes kostnader. Genom en specialbestämmelse anges att domstolen får besluta att vardera parten, dvs. rättighetshavaren och internetleverantören, ska stå för sina kostnader. Denna bestämmelse utgör främst ett skydd för internetleverantörerna, som med hänsyn till sin tystnadsplikt (se avsnitt 2.3) inte får lämna ut några uppgifter till den sökande utan att en domstol först meddelat ett informationsföreläggande (a. prop. s. 155). Vidare har en internetleverantör som inte medverkat till ett intrång rätt till skälig ersättning från den som begärt informationen för de kostnader och besvär som har samband med att informationen tas fram och lämnas ut samt för sådan underrättelse som leverantören är skyldig att skicka ut till abonnenten i fråga. Rättighetshavaren har sedan möjlighet att kräva ersättning för dessa kostnader av intrångsgöraren i en eventuell efterföljande rättegång mot denne (a. prop. s. 170 f. och 268). Genom den nya regleringen finns också en möjlighet för domstol att i ett mål om intrång, på yrkande av rättighetshavaren eller licenstagaren, ålägga den som har gjort eller medverkat till intrånget att bekosta lämpliga åtgärder för att sprida information om domen i målet. Exempel på åtgärder som domstolen kan besluta om är att domen ska anslås, att domen ska översättas eller kopieras och sändas till en viss krets. Bestämmelserna är dock allmänt hållna och domstolen ges möjlighet att anpassa åtgärderna efter omständigheterna i det enskilda fallet, med de begränsningar som följer av yrkandet. 2.3Lagen om elektronisk kommunikation Genom lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation har och rådets direktiv /58/EG av om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation (direktiv om integritet och elektronisk kommunikation) (Datakommunikationsdirektivet) genomförts i svensk rätt (prop. 2002/03:110 s. 69 och 111 ff.). infördes vissa nya bestämmelser i den svenska lagen, som innebär att Datalagringsdirektivet2 också har genomförts (prop. 2010/11:46). Lagstiftningen innebär att bl.a. internetleverantörer inte obehörigen får föra vidare eller utnyttja vissa uppgifter som de fått tillgång till i sin verksamhet (6 kap. 20 § lagen om elektronisk kommunikation). Tystnadsplikten omfattar t.ex. uppgifter om abonnemang, såsom abonnentens namn, adress och abonnentnummer. Information om vem som hade en viss IP-adress vid ett visst tillfälle betraktas som en uppgift om ett abonnemang och omfattas därmed av tystnadsplikten (se dom i mål nr C- 461/10, m.fl., p. Generellt gäller att trafikuppgifter ska utplånas eller avidentifieras så snart de inte längre behövs. En internetleverantör får dock lagra sådana uppgifter för vissa specifika ändamål som anges i lagen om elektronisk kommunikation. Det gäller t.ex. för abonnentfakturering och – om den som uppgifterna gäller har samtyckt till det – för marknadsföring. I vissa fall kan den lagliga lagringstiden vara lång. Uppgifter som behövs för fakturering får t.ex. lagras fram till den tidpunkt då preskription inträtt och det inte längre lagligen går att göra invändningar mot faktureringen eller avgiften. Genom de tidigare nämnda ändringarna i lagen om elektronisk kommunikation som trädde i kraft har införts särskilda bestämmelser om lagring och behandling av trafikuppgifter för brottsbekämpande ändamål. Enligt de nya bestämmelserna är en internetleverantör skyldig att för detta ändamål lagra uppgifter, bl.a. om vem som vid ett visst tillfälle haft en IP-adress. Denna skyldighet gäller och under vissa förutsättningar ska uppgifterna på begäran lämnas ut till de brottsbekämpande myndigheter- 2 och rådets direktiv /24/EG av om lagring av uppgifter som genererats eller behandlats i samband med tillhandahållande av allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster eller allmänna kommunikationsnät och om ändring av direktiv /58/EG. Enskilda kan dock inte få ut uppgifter som lagrats med stöd av dessa bestämmelser. När tidsfristen löpt ut ska uppgifterna utplånas, om inte en begäran har lämnats in. 2.4Finns det en normkonflikt mellan IPRED- direktivet och Datakommunikationsdirektivet respektive Datalagringsdirektivet? I lagstiftningsarbetet med att genomföra IPRED-direktivet noterades att det fanns en viss tveksamhet kring förhållandet mellan å ena sidan rätten till information och å andra sidan Datakommunikationsdirektivets bestämmelser om skydd för personuppgifter. En- ligt artikel 15.1 i Datakommunikationsdirektivet får medlemsstaterna genom lagstiftning begränsa den sekretess för personuppgifter som är huvudregel enligt artikel 5 i direktivet. En begränsning får dock ske endast för vissa syften. Den allmänna uppfattningen har varit att direktivet inte hindrar att en internetleverantör åläggs att ge en rättighetshavare personuppgifter som gäller ett intrång som har begåtts via internet (prop. 2008/09:67 s. 135). kom att prövas av i Promusicae-målet3, där dom meddelades . konstaterade att Datakommunikationsdirektivet inte utgör hinder för att medlemsstaterna föreskriver en skyldighet för berörda att lämna ut personuppgifter i ett tvistemål (p. I domen erinras om att immateriella rättigheter omfattas av den grundläggande rätten till egendom och att det åligger medlemsstaterna att tillhandahålla ett effektivt skydd för dessa rättigheter, i synnerhet upphovsrätten, även i den digitala miljön. Datakommunikationsdirektivet ålägger bl.a. internetleverantörer en principiell tystnadsplikt, men medlemsstaterna får införa undantag från denna tystnadsplikt för att skydda den grundläggande rätten till egendom, inklusive immateriell egendom. Det innebär att en internetleverantörs tystnadsplikt får begränsas för att en rättighetshavare ska kunna vidta civilrättsliga åtgärder i syfte att skydda sina immateriella rättigheter. Däremot finns inte någon skyldighet att införa sådana bestämmelser. Tvärtom ger artikel 8.3 i IPRED-direktivet medlemsstaterna en rätt att begränsa rättighetshavarnas tillgång till personuppgifter. Slutsatsen av domen är att det är upp till de enskilda medlemsstaterna att 3 Mål nr C-275/06, Productores de Música de (Promusicae) mot Telefónica de SAU. avgöra om rättighetshavarna ska ges möjlighet att få ut uppgifter från en internetleverantör om vilken abonnent som haft en viss IP- adress när den har använts för att begå ett intrång via internet. Medlemsstaterna måste dock se till att uppnå en korrekt balans mellan de olika grundläggande rättigheter som åtnjuter skydd enligt gemenskapens rättsordning. I ett senare avgörande från hänvisade EU- domstolen till Promusicae-målet och konstaterade att gemenskapsrätten, bl.a. artikel 8.3 i IPRED-direktivet jämförd med artikel 15.1 i Datakommunikationsdirektivet, inte utgör något hinder för att medlemsstaterna föreskriver en skyldighet att lämna ut personuppgifter till privata tredje män för att dessa ska kunna väcka talan i tvistemål angående intrång i upphovsrätten. För svenskt vidkommande bedömde regeringen att internetleverantörers tystnadsplikt enligt 6 kap. 20 § lagen om elektronisk kommunikation bryts när en domstol meddelar ett informationsföreläggande och att det inte krävdes några särskilda lagändringar för att bestämmelserna om informationsföreläggande skulle få företräde framför tystnadsplikten (a. prop. s. 143 och 262).