sou · H0B335 · 2012-05-24 00:00:00 — Det framstår kanske som något överraskande att en så stor andel av pojkarna, 3 av 10 sökande, fick dispens jäm- fört med 3 av 58 sökande flickor. I 3 av de ärenden där dispens beviljades hade sökandena svensk bakgrund i den bemärkelsen att de var födda i och hade minst en svenskfödd förälder. Av dessa tillhörde en pojke den romska minoriteten medan en flicka hade en pappa från den muslimska kultursfären. Endast en av dem, en pojke, kan beskrivas som etnisk svensk. I övriga tre fall hade de unga utländsk bakgrund. Flest ärenden hade i , som fick in totalt 17 ansökningar . , som tog emot 15 ansökningar. Besluten om bifall fördelar sig ojämnt mellan länsstyrelserna. I fick inte någon underårig dispens att gifta sig som kartläggningen omfattar, medan i gav dispens i tre fall. Länsstyr- elsen i , som hade sju ärenden , fattade ett beslut om bifall och i gav dispens i två av sina totalt tre ärenden. Av de sex bifallsbesluten innehåller endast två en någorlunda utförlig motivering. I det ena ärendet anfördes att sökanden var gravid. Det fanns dessutom en risk för att den tilltänkte maken skulle tvingas att lämna landet om parterna inte kunde gifta sig. I det andra fallet nämns i beslutet bl.a. att sökanden är gravid, att part- erna redan bor ihop och är gifta i utlandet. De övriga besluten inne- håller inte några resonemang kring frågan om vilka omständigheter som enligt uppfattning har inneburit att det har funnits särskilda skäl för att tillåta giftermålet. Det är troligt att man i ett av ärendena, som rör en svensk flicka med en far från den muslimska kultursfären, har avstått från motivering i syfte att skydda sökanden, som fruktade för sitt liv på grund av graviditet och risk för våld från fadern. Sökandens svåra situation har med all sanno- likhet också legat till grund för bifallsbeslutet. I ett annat bifalls- ärende framgår att flickans familj, som tillhör den romska minori- teten, inte accepterar att paret sammanlever hos pojkens föräldrar utan att vara gifta och att de därför inte besöker dem, något som påverkar relationerna inom släkten eftersom parets mödrar är nära släkt. Det framträder dock inte att de unga skulle vara utsatta för hotelser eller motsvarande. I ett beslut framträder inte några andra skäl än den ungas önskan och att det finns ett gemensamt barn. Några uppgifter om att den unga befinner sig i en särskilt svår situation framkommer inte. Det sjätte bifallsärendet ger inga led- trådar till varför dispens har meddelats, annat än att motparten är gravid och finns i ett annat land inom EU. Praxis bland länsstyrelserna är överlag restriktiv. Dock förefaller praxis inte vara helt enhetlig. I ärenden som liknar de två ärenden i vilka det finns en motivering som går ut, eller synes gå ut på att dispens beviljas på grund av graviditet, har andra länsstyrelser av- slagit dispensansökan. Förutsättningarna för uppehållstillstånd har i något fall godtagits som ett skäl för dispensansökan, medan i andra fall har slagit fast att uppehållstillstånd inte är ett skäl för äktenskapsdispens. Förslag: Möjligheten för länsstyrelserna att meddela äktenskaps- dispens för personer avskaffas. 7.5.1Möjligheten till äktenskapsdispens bör avskaffas Lagstiftarens hållning har varit att äktenskap bland underåriga inte är önskvärda. I kommer detta till uttryck bl.a. genom bestämmelsen i 2 kap. 1 § . proposition med förslag till lag om ändring i giftermåls- balken, m.m. (prop. 1973:32 s. 95) anförde det föredragande stats- rådet att den som är i allmänhet inte har nått den mognad som fordras för att självständigt ta ställning till de problem av personlig och ekonomisk art som uppkommer i en stadigvarande samlevnad. Detta synsätt kommer till uttryck också inom utlänningsrätten, där huvudregeln alltsedan det tidiga är att äktenskap bland underåriga inte godtas som anknytning i ärenden om uppe- hållstillstånd. I förarbeten till ändringar utlänningslag sägs att ett generellt accepterande av äktenskap med minderåriga utländska medborgare skulle stå i klar strid mot grundläggande svenska sociala värderingar beträffande bl.a. barns och ungdomars rätt till en självständig utveckling och rätt till utbildning, deras rätt att själva träffa livsavgörande beslut samt strävandena mot jäm- ställdhet mellan könen (se prop. 1983/84:144 s. 75). I utlännings- lagen (2005:716) föreskrivs numera uttryckligen att uppehålls- tillstånd får vägras om någon av makarna i ett anknytningsärende är . Synen på barnäktenskap har blivit alltmer restriktiv. genomfördes flera lagändringar som var avsedda att stärka skyddet mot barnäktenskap och tvångsäktenskap. Bl.a. infördes det nu gällande kravet på att det ska finnas särskilda skäl för att äkten- skapsdispens ska få meddelas. Ändringen var en markering av att barn ska få tillåtelse att gifta sig endast under särskilda omstän- digheter. utvidgades rätten till äktenskapsskillnad utan föregående betänketid i 5 kap. 5 § till att gälla även vid barnäktenskap. I förarbetena slog regeringen fast att ut- talandena proposition fortfarande har relevans för dis- pensprövningen. betonade regeringen att dispenspröv- ningen inte enbart handlar om att ge en underårig rätt att ingå äktenskap utan också om att undanta den underårige från det skydd som åldersgränsen erbjuder (prop. 2003/04:48 s. 21). Avsikten med åldersgränsen är alltså att skydda unga från att fatta livsavgörande beslut som de inte är mogna för. I diskussionerna kring barnäktenskap och tvångsäktenskap har olika röster höjts för ett avskaffande av möjligheten till äktenskaps- dispens för underåriga. Bl.a. förordade flera av remissinstanserna detta i sina yttranden över betänkande Människohandel och barnäktenskap – ett förstärkt straffrättsligt skydd (SOU 2008:41). Också har i rapporten mot sin vilja (2009:5) föreslagit att dispensmöjligheten slopas. Vid utredningens hearing uttrycktes ett starkt stöd för ett avskaffande av dispensregeln. Enligt artikel 24 (3) i ska konventionsstaterna vidta alla effektiva och lämpliga åtgärder för att avskaffa traditio- nella sedvänjor som är skadliga för barns hälsa. FN:s barnrätts- kommitté har identifierat tidiga äktenskap som en sådan skadlig sedvänja, eftersom äktenskap och graviditet kan inne- bära hälsorisker för flickor och dessutom hindra att flickor får ut- bildning. Kommittén har därför uppmanat konventionsstaterna att höja minimiåldern för att ingå äktenskap till (se FN:s barn- rättskommittés allmänna kommentar nr 4, 2003). har i resolution (2005) rekommenderat att medlemsstaterna bestämmer som lägsta ålder för ingående av äktenskap. Frågan är om det är dags att helt avskaffa möjligheten för under- åriga att gifta sig i , eller om skälen för att behålla dispens- möjligheten väger tyngre. Skäl som talar för att dispensmöjligheten behålls Det kan hävdas att ett avskaffande av reglerna om äktenskaps- dispens bidrar till ett samhälle som uppfattas som exkluderande i förhållande till många personer som inte tillhör majoritetsbefolk- ningen, t.ex. etniska och religiösa minoriteter. Den som hör till en grupp inom vilken tidiga äktenskap är , eller där det är mycket viktigt att sexualiteten ges uttryck endast inom äktenskapets ram, kan uppleva ett absolut förbud mot äktenskap för underåriga som ett förbud mot att leva i enlighet med sin kultur och över- kan man konstatera att redan dagens regler om äktenskapsdispens kan uppfattas på detta sätt. Det är ju endast i mycket speciella fall som en dispens enligt det rådande regelverket kan bli aktuell. Av förarbetena framgår uttryckligen att önskemål från en ungdom eller hans eller hennes familj om att följa någon viss kulturell eller religiös sedvänja inte är skäl för att bevilja äkten- skapsdispens (prop. 2003/04:48 s. 45 f.). Vi ser inte anledning att nu avvika från den uppfattning som kommer till uttryck i dessa för- arbetsuttalanden. Artonårsgränsen är av så grundläggande betydelse att kulturella och religiösa skäl får ge vika. Skäl som inte kan leda till dispens kan naturligtvis inte heller anföras till stöd för ett bibehållande av dispensmöjligheten. Det sagda innebär inte att kulturell och religiös tillhörighet sak- nar all betydelse för diskussionen. I förarbetena till dispensregeln anförs att det i ett individuellt fall kan vara så att den unga per- sonen i sitt sociala sammanhang befinner sig i en särskilt svår situation, exempelvis på grund av graviditet. En del av problemet kan då, resonerar man, vara just värderingarna inom en grupp som den underåriga tillhör. Regeringen fann att hänsynen till individen i ett sådant fall kan medföra att tillstånd till äktenskap bör meddelas (prop. 2003/04:48 s. 46). Förekomsten av sådana ömmande fall är tveklöst ett argument för att möjligheten till äktenskapsdispens ska finnas kvar. Det kan befaras att man försvårar situationen för vissa unga, som ofta redan befinner sig i en utsatt situation, om dispensmöjligheten tas bort. Till denna kategori hör kanske särskilt flickor som lever med olika hedersrelaterade eller till religion kopplade begränsningar och som blir gravida eller upptäcks ha en sexuell relation utan att vara gifta. För dem kan äktenskapet nog framstå som den enda lösningen för att undgå omgivningens fördömande och, i värsta fall, hot, våld eller utstötning. Bland de kartlagda ärenden i vilka dispens har meddelats finns något eller möjligen ett par ärenden som förefaller höra till denna kategori. I ett dispensfall framgår att sökanden fruktar allvarligt våld från sin strängt religiöse far på grund av att hon är gravid. I ett annat ärende framkommer att större delen av de ungas omgivning inklusive flickans (motpartens) familj inte accepterar att de bor till- sammans utan att vara gifta, något som kan uppfattas som att de i någon mening är utstötta. Ett annat argument som talar för att dispensregeln behålls är att ett borttagande kan tänkas innebära att fler ungdomar frivilligt eller mot sin vilja åker utomlands för att gifta sig och förblir där till dess att 18-årsdagen har passerat och ett giltigt äktenskap kan ingås i . Det finns vidare en risk för att unga som inte får ingå äktenskap drivs till att i stället gå igenom en religiös eller tradi- tionell ceremoni, som inte har rättslig giltighet som vigsel. I många fall innebär sådana ceremonier att den unga personen i de egna och omgivningens ögon betraktas som gift. En ökning av sådana infor- mella vigslar skulle innebära att antalet äktenskap, i begreppets vidare bemärkelse, bland underåriga inte minskar, som samhället förlorar en del av sin insyn. Det informella äktenskapet innebär också att parterna inte ens efter många års samlevnad kan åberopa regler om t.ex. bodelning och underhåll. Med tanke på de stränga kriterier som gäller för äktenskapsdispens och på att mycket få dispensansökningar får bi- fall, framstår det inte som troligt att ett avskaffande av dispens- möjligheten leder till någon markant ökning av unga som gifter sig – eller gifts bort – i utlandet eller genom religiösa eller traditionella ceremonier i . ingås de flesta av barnäkten- skapen i utlandet eller genom en religiös och traditionell ceremoni. En fråga som bör ställas är om ett avskaffande av möjligheten till äktenskapsdispens för underåriga kan komma i konflikt med internationella åtaganden. Det finns en rad konventioner och andra internationella instrument som berör rätten att gifta sig, däribland FN:s universella förklaring om de mänskliga rättigheterna (artikel 16), den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter (artikel 23) och om mänskliga rättigheter (artikel 12). De olika stadgandena tar emeller- tid sikte endast på giftasvuxna eller fullvuxna mäns och kvinnors rätt att ingå äktenskap. De kan inte uppfattas som att de innebär någon skyldighet att upprätthålla en dispensmöjlighet avseende underåriga. Det finns anledning att se något närmare på artikel 2 i konven- tionen angående samtycke till, minimiålder för samt registrering av äktenskap (SÖ 1964:29). Denna ställer upp en förpliktelse att i lag föreskriva en minimiålder för äktenskaps ingående. I artikeln före- skrivs vidare att äktenskap inte får ingås av en person som inte har uppnått denna ålder, om inte befrielse från ålderskravet har med- delats av en behörig myndighet i fall då det finns allvarliga skäl och befrielsen är i de blivande makarnas intresse. Skrivningen kan inte tolkas som en förpliktelse att ha en dispensmöjlighet, utan måste förstås som att staterna har rätt att ge dispens från ålderskravet, om de förutsättningar som anges i artikeln är för handen. Vissa svårigheter vid ett avskaffande av dispensmöjligheten kan finnas i förhållande till reglerna i förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap, som bygger på en mellan de nordiska staterna ingången konvention undertecknad och där- efter ändrad , . Enligt förordningen gäller nämligen att hindersprövning inför en vigsel här i i vissa fall kan göras i något av de andra nordiska länderna (se 1 §). Har en sådan hindersprövning skett i något av de andra nordiska länderna, kan enligt 2 § i förordningen vigsel förrättas här i på grundval av den. Bestämmelsen att vigsel kan ske här innebär troligen att har en förpliktelse mot det land där hinders- prövningen har skett att se till att vigseln genomförs här. Om dis- pensmöjligheten avskaffas torde det finnas skäl för att ta upp en diskussion med de andra länderna om en ändring i den nordiska överenskommelsen för att få bort den skyldighet som må finnas att erkänna de andra ländernas dispens för barnäktenskap och för att införa ett krav på att de andra länderna vid hinders- prövning inte meddelar dispens avseende barn med medborgarskap eller hemvist i . Även om det sagda innebär en viss komplikation kan det inte innebära att det är omöjligt för att avskaffa dispensmöjlig- heten. Sammanfattningsvis innebär internationella förpliktelser inte ett hinder mot ett avskaffande av möjligheten till äktenskaps- dispens för underåriga. Skäl som talar för att dispensmöjligheten avskaffas Redan den omständigheten att det numera meddelas bara ett fåtal äktenskapsdispenser är en anledning att ifrågasätta om regeln bör finnas kvar. Vår kartläggning ger dessutom vid handen att det i vissa fall har meddelats dispens trots att det är tveksamt om det verkligen har funnits särskilda skäl för att tillåta äktenskapet enligt vad lagstiftaren har avsett att detta krav ska innebära. En viktig utgångspunkt för diskussionen är att dispensregeln, som regeringen framhöll i prop. 2003/04:48, inte enbart handlar om att ge en underårig rätt att ingå äktenskap utan också om att undanta den underårige från det skydd som åldersgränsen er- bjuder. Den som inte har fyllt är ett barn enligt såväl den svenska lagens som synsätt. Alla barn har rätt till ett särskilt skydd, oavsett kulturell, etnisk och religiös bak- grund. Man kan ifrågasätta om det under några omständigheter ska godtas att barn i fattar beslut med så stora och långtgående konsekvenser som det innebär att ingå ett äktenskap. Och det kan hävdas att samhället inte genom möjligheten till äktenskapsdispens bör ge sitt stöd till att så sker. Att det ibland kan framstå som nödvändigt att erkänna ett redan ingånget äktenskap är delvis en annan fråga, som vi diskuterar i kap. 9 om erkännande av utländska äktenskap. I är det vidare accepterat med kärleksförhållanden, sexuella relationer och barnafödande utanför äktenskapets ram. föds en stor del av barnen utom äktenskapet. Dessa barn har samma rättigheter som barn till gifta föräldrar. När det gäller majoritetsbefolkningen kan man utgå från att det är sällsynt att någon utsätts för nedsättande behandling på grund av att han eller hon får barn utan att vara gift. Det är viktigt att understryka alla barns lika värde oavsett om deras föräldrar är gifta eller inte. Lag- stiftaren bör inte medverka till att upprätthålla otidsenliga och diskriminerande normer i en annan riktning. Om möjligheten till äktenskapsdispens behålls i syfte att man ska skydda de unga som hamnar i en svår situation innebär det ett slags stöd för normer att utomäktenskaplig sexualitet och graviditet är förbjudna. Att dispensmöjligheten finns kan vidare innebära en press på barn att gifta sig. En fördel med ett avskaffande är också att unga som inte vill gifta sig, liksom föräldrar som vill stå emot påtryck- ningar från andra om att gifta bort ett barn, kan ges bättre möjlig- heter att få gehör för sin vilja. Dispensmöjligheten innebär i praktiken, sådan den kommit att tillämpas, att lagstiftningen inte ger samma skydd för barn från olika religiösa, kulturella eller etniska minoritetsgrupper som för barn i majoritetsbefolkningen. Det är ju ofta minoritetsungdomar som är utsatta för press att ingå tidiga äktenskap. En viktig ut- gångspunkt för lagstiftningen måste vara att alla barn ska åtnjuta samma skydd från samhället. har i andra sammanhang kriti- serats av på grund av att IÄL:s dåvarande regler om möjlighet för utländska barn att gifta sig gjorde skillnad mellan barn med svenskt och utländskt medborgarskap.2 Vi har konstaterat att ett avskaffande av dispensmöjligheten kan leda till att situationen blir ännu svårare för vissa utsatta ungdomar. Man kan diskutera om det bästa sättet att stödja och skydda dessa ungdomar är att låta dem gifta sig innan de är vuxna. I situationen då t.ex. en flicka löper risk för att utsättas för hot, våld eller utstötning på grund av utomäktenskaplig graviditet, kan en meddelad äktenskapsdispens ses som ett sätt att lägga ansvaret för situationen på flickan, som alltså får bära konsekvenserna av andras värderingar och risken för repressalier. Man kan vidare befara att den ungdom som befinner sig i ett svårt läge på grund av exempel- vis graviditet, ser äktenskapet som en enda utväg att rädda sitt anseende eller att slippa negativa konsekvenser. Till bilden hör också att just de unga som känner sig tvungna att gifta sig på grund av t.ex. utomäktenskaplig graviditet, ofta befinner sig i ett kulturellt eller religiöst sammanhang där skilsmässa inte accepteras utan vidare. Det finns kort sagt en risk för att den unga personen går från en svår situation till en annan. Man måste därför ställa sig frågan, om inte samhällets olika skyddsmekanismer i stället ska träda in för att hjälpa och, vid behov skydda, den unga. Det kan förekomma att familjer är så angelägna att deras under- åriga döttrar gifter sig att flickorna pressas till att bli gravida för att sedan kunna begära äktenskapsdispens. har iakt- tagit en ökning av anknytningsärenden där den underåriga flickan är gravid eller där paret har gemensamma barn. Det förekommer också att vissa par återkommer efter ett avslag och anger graviditet som skäl för uppehållstillstånd. Påtvingat föräldraskap bör självfallet motverkas. Tidigt föräldraskap, också om det är fri- villigt, kan dessutom ha negativa konsekvenser för den unga, såsom förlorade utbildningsmöjligheter och utanförskap. Dessa risker accen- tueras om den unga föräldern har bristfälliga kunskaper om det svenska språket och samhället. I minst ett beslut om beviljande av dispens förefaller ha beaktat att den ena parten skulle få svårt att stanna i landet om parterna inte fick tillåtelse att gifta sig. I andra ärenden har tvärtom anfört att intresset av uppehållstillstånd inte är ett särskilt skäl för dispens. Oavsett vilken bedömning som är riktig hör frågor om uppehållstillstånd till 2 Ds 2002:54 s. 22. utlänningslagstiftningen och är inte något skäl att behålla dispens- möjligheten. Mot dispensregeln kan också i någon mån anföras att den är svår att tillämpa, något som flera länsstyrelser har framfört. Ett avskaffande av dispensregeln är slutligen den lösning som principiellt och lagtekniskt stämmer bäst med en kriminalisering av barnäktenskap, vilket vi föreslår i kap. 13, se vidare nedan. Sammantaget talar klart övervägande skäl för att möjligheten att meddela äktenskapsdispens avskaffas. Vårt ställningstagande inne- bär som tidigare nämnts att det torde finnas skäl för att ini- tiera en omförhandling av konvention innehållande inter- nationellt privaträttsliga bestämmelser om äktenskap, adoption och förmynderskap. 7.5.2Förhållandet till en kriminalisering av barnäktenskap I kap. 13 föreslår vi att barnäktenskap kriminaliseras. Vi anser som sagts att dispensregeln ska avskaffas. Det är en sär- skild fråga om det är möjligt att kriminalisera och behålla dispensmöjligheten, och hur detta i så fall kan ske. Eftersom frågan främst har betydelse för kriminaliseringsmöjligheterna diskuteras den inte här utan i avsnitt 13.4.8. 8Ogiltighet som en effekt av tvångsäktenskap eller barnäktenskap? Bedömning: Ogiltighet bör inte nu införas som en effekt av tvångsäktenskap eller barnäktenskap. Utredningen anser visser- ligen att argumenten för en sådan effekt väger tungt. Anled- ningen till att den ändå inte bör införas är främst att en sådan effekt fordrar överväganden av ett slag som ligger långt utanför de frågor som utredningen enligt sina direktiv ska diskutera. Om tvångsäktenskap och barnäktenskap ska göras ogiltiga bör det ske först efter en utredning med en bredare bas i äktenskaps- rätten. Enligt direktiven ska utredningen göra en samlad översyn av rele- vant straffrättslig, civilrättslig och internationellt privaträttslig lag- stiftning och lägga fram de förslag till författningsändringar som behövs för att ytterligare stärka skyddet mot tvångsäktenskap och barnäktenskap. En fråga i det sammanhanget är vad som bör gälla om giltig- heten av ingångna tvångsäktenskap och barnäktenskap. Kan sådana äktenskap ibland anses ogiltiga, och i så fall under vilka förutsätt- ningar? Bör reglerna ändras så att äktenskap i större utsträckning blir ogiltiga när det brister i förutsättningarna? Finns det anledning att i stället låta t.ex. tvångsäktenskap återgå? Eller räcker det med den möjlighet som finns i svensk rätt till omedelbar äktenskaps- skillnad? Ogiltighet som en effekt av tvångsäktenskap eller barnäktenskap? Frågan om en förändring av bestämmelserna om äktenskaps giltighet eller återgång nämns inte särskilt i utredningsdirektiven. Men det anges att utredningen är fri att föreslå de författnings- ändringar som bedöms nödvändiga för att ytterligare stärka skyddet mot tvångsäktenskap och barnäktenskap. fanns regler om återgång av äktenskap i vissa fall. Denna möjlighet att upplösa äktenskap togs bort . Den ansågs onödig och komplicerande med tanke på att man lika gärna kunde använda bestämmelserna om äktenskapsskillnad för att åstadkomma en omedelbar upplösning av äktenskapet (se prop. 1973:32 s. 116 f.). Återgångsmöjligheten användes dessutom mycket sällan. Vi anser oss utan vidare kunna konstatera att det inte finns an- ledning att nu återinföra en möjlighet till återgång av äktenskap. Det här kapitlet handlar därför enbart om frågan om ogiltighet av tvångsäktenskap och barnäktenskap. För tydlighets skull bör det anmärkas att uttrycket ogiltighet i samband med äktenskap här bara avser äktenskap ingångna i . Vi avser alltså inte den effekt som uppkommer av att utländska äktenskap inte erkännas här i landet. Den frågan diskuterar vi i kap. 9. Att ett utländskt äktenskap ibland inte erkänns här i betyder inte att det förklaras ogiltigt, bara att det inte gäller här. I praktiken är effekten densamma när det gäller svenska myndig- heters och domstolars syn på parternas förbindelse. Men det ute- blivna erkännandet får ingen verkan i det land där äktenskapet in- gicks. 8.2Giltighet och ogiltighet av äktenskap Enligt gällande bestämmelser fordras för att ett äktenskap ska vara giltigt att det har ingåtts i föreskriven form. Bestämmelserna finns i 4 kap. 2 § : Vid vigseln ska de som ingår äktenskap vara närvarande . De ska var för sig på fråga av vigselförrättaren ge till känna att de sam- tycker till äktenskapet. Vigselförrättaren ska därefter förklara att de är makar.