sou · GZB375d3 · 2012-01-01 00:00:00 — Detta resonemang bygger bl.a. på att det ur ett straff- barhetsperspektiv inte är invändningsfritt att på nytt kriminalisera detta område, bl.a. av den anledningen att skada eller lidande inte kan beläggas. Enligt bedömning täcker den befint- liga lagstiftningen, åtminstone teoretiskt, samtliga fall när djur i samband med användning för sexuella ändamål utsätts för psykiskt eller fysiskt lidande. När det gäller de mest allvarliga formerna behöver några ändringar i lagstiftningen inte vidtas. Däremot var uppfattning att rättstillämpningen inte fungerade tillfredsställande (). I sin rapport har konstaterat att av 115 polisanmälda ärenden –2005 har inte åtal väckts i något fall. I 2 ärenden pågick förundersökning, medan förunder- sökning inte har inletts eller lagts ner i 113 ärenden. Dock hade kännedom om tre fall där gärningsman- nen blivit dömd för handlingen. En dom är där gär- ningsmannen dömdes för grov skadegörelse. En annan dom är där det dömdes för djurplågeri. Slutligen finns en dom där gärningsmannen blev dömd för djurplågeri, grov skadegö- relse och skadegörelse (). 12.4.4Skydd för människors sexuella läggning Diskrimineringslagen (2008:567) trädde i kraft . Enligt 1 § har lagen till ändamål att motverka diskriminering och på andra sätt främja lika rättigheter och möjligheter oavsett kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, reli- gion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning eller ålder. Med begreppet sexuell läggning i diskrimineringslagens mening menas enligt 5 § 2 homosexuell, bisexuell eller heterosexu- ell läggning. Användning av djur för sexuella ändamål Det finns inte något skydd för sådana sexuella minoriteter som zoofiler enligt den Europeiska konventionen av om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grund- läggande friheterna (). Skyddet för sexuell läggning enligt artikel 21 i EU:s stadga om de grundläggande rät- tigheterna, vilken i och med Lissabonfördraget blev en del av EU:s primärrätt, är även det avgränsat till personer med homo-, bi- och heterosexuell läggning. Det är således endast homo-, bi- och hete- rosexualitet som skyddas i internationell rätt och genom den svenska diskrimineringslagens förbud mot negativ särbehandling av personer med hänsyn till deras sexuella läggning. 12.5Utredarens överväganden och förslag Argument för ett förbud mot sexuell användning av djur Utredaren kan konstatera att många forskare och andra personer starkt ifrågasätter att djur ska få användas för sexuella ändamål. En sexuell handling behöver enligt dessa forskare inte vara fysiskt skadlig för djuret för att den ska innebära en kränkning mot djuret utan det räcker att den genomförs med tvång. Djur kan inte alltid visa sin motvilja mot intim kontakt med människor och de är också tränade att underkasta sig människans vilja. Många anser att sexuell användning av djur därför bör betraktas som ett övergrepp och att det finns likheter mellan sexuell användning av djur och sexuella övergrepp på barn. Varken barn eller djur kan ge ett informerat samtycke och de är också beroende av att andra ingriper och hjälper dem. Forskare har också påpekat att det lidande som man utsätter djur för i andra sammanhang ofta kan rättfärdigas med samhälls- nytta men att detta inte kan anses finnas för denna typ av hand- lingar (Revholt 2006). Utredaren kan konstatera att användning av djur för sexuellt ändamål har varit förbjudet såväl i som i många andra Europeiska länder och sedan avkriminaliserats under 1900- talet. Därefter har förbudet återinförts i vissa länder för att skydda djuren. Utredaren anser att all modern djurskyddslagstiftning bygger på tanken att djur är kännande varelser och därför ska skyddas och respekteras för sin egen skull och inte bara för det värde som de har för människan. Som utredaren ser det så är risken Användning av djur för sexuella ändamål stor för att djur får fysiska och eventuellt även psykiska skador vid denna typ av användning. Djurskyddslagstiftningen syftar till att förebygga att djur lider, dvs. lagstiftningen bör även förbjuda sådant där det finns stor risk för lidande. Invändningar mot förbud ur ett förbuds- och straffteoretiskt perspektiv Från ett renodlat djurskyddsperspektiv finns det starka skäl för ett förbud mot sexuell användning av djur. Ett förbud är dock förenat med vissa problem när frågan betraktas i ett vidare samhällsper- spektiv i de fall som lidande inte kan bevisas, särskilt om brott mot förbudet kriminaliseras. I de fall där djurlidande inte kan styrkas saknas belägg för att handlandet alltid kan ses som skadligt för djur. Det går inte att vetenskapligt belägga att varje typ av sexuell handling mellan människa och djur verkligen innebär ett psykiskt eller fysiskt lidande för djuret. Detta gäller särskilt i de fall där det inte förekommer någon penetration eller några inslag av våld eller fysiskt tvång. En kriminalisering leder även till andra frågor som t.ex. vilken integritet djur kan anses ha rent generellt och om djur kan anses ha sexuell integritet. Om så är fallet bör även andra handlingar ifråga- sättas som t.ex. handlingar som vidtas i avelssyfte och som rent objektivt i så fall måste framstå som lika integritetskränkande. Dessa handlingar anses dock ha en samhällsnytta och sker under kontrollerade former för att minimera ett eventuellt lidande för djuret. Huruvida det finns någon form av samhällsnytta att använda djur för sexuella syften ifrågasätts av många. Lagstiftning mot användning av djur för sexuella ändamål kan motiveras från djurskyddssynpunkt. De enda invändningar som kan riktas mot en kriminalisering är att det kan uppfattas som om det innebär ett förbud av moralisk karaktär. Det kan framstå som att dessa typer av handlingar förbjuds av skälet att de är allmänt förkastliga och icke önskvärda utifrån ett mänskligt perspektiv. Utredarens slutsats: Sexuell användning av djur bör förbjudas Utredarens uppdrag är att se över vilka åtgärder inom ramen för djurskyddslagstiftningen som kan vara lämpliga för att förtydliga och stärka skyddet för djur som används för sexuella ändamål. Användning av djur för sexuella ändamål nuvarande reglerna i är alltså inte föremål för utreda- rens översyn. Utredaren har analyserat om det finns ett behov av ett uttryck- ligt förbud mot sexuell användning av djur och vilka konsekvenser som ett sådant förbud skulle få. I detta arbete har utredaren kon- staterat att svensk diskrimineringslagstiftning inte innehåller några bestämmelser om skydd för personer med läggning för zoofili. Något sådant skydd kan inte heller åberopas med stöd i den inter- nationella rätten såsom , eller EU:s stadga för grundläggande rättigheter. Ur ett diskriminerings- perspektiv bedömer utredaren därför att det inte finns några rätts- liga hinder för att förbjuda sexuell användning av djur i . Utifrån de rapporter och forskningsunderlag som utredaren tagit del av kan konstateras att användningen av djur för sexuella ändamål inte är försumbar. Användningen medför också en risk för såväl fysiskt som psykiskt lidande för djuren. Djurskyddslagstift- ningen är förebyggande och ska alltså förhindra att djur lider. Även om det saknas tydliga vetenskapliga belägg för att alla enskilda sex- uella handlingar leder till att djur lider fysiskt och psykiskt så anser utredaren att risken för att djur lider av sådana handlingar är så stor att de står i strid med lagens förebyggande syfte. Att människor använder djur sexuellt kan också anses vara oför- enligt med djurs naturliga beteende. De flesta djur har korta löp- eller brunstperioder där de är mottagliga för sexuella inviter av samma djurslag och är många djur mycket avvi- sande till sexuell aktivitet och denna kan då också vara smärtsam. I vissa rapporter som beskriver hur människor använder djur för sexuella ändamål används djuren som en form av ersättning för en annan människa och då oavsett djurets brunstperiod. Detta anser utredaren inte vara naturligt för djuren. Utredaren anser därför heller inte att användning av djur för sexuella ändamål är etiskt acceptabel eller förenlig med djur- skyddslagstiftningen. Användningen strider också mot den hänsyn om djurens välfärd och respekt mot djuren som utredaren anser är viktig i all djurhantering. Som utredaren ser det skulle det också vara det inkonsekvent att inte ha ett uttryckligt förbud mot en företeelse som medför en så stor risk för djurlidande. Den svenska djurskyddslagstiftningen innehåller en mängd olika bestämmelser som inbegriper krav på alltifrån berikning av djurens miljö till behov av social kontakt, fysisk aktivitet och utevistelse. Att tillåta att djur används Användning av djur för sexuella ändamål sexuellt skulle vara ologiskt och stå i stark kontrast till övrig djur- skyddslagstiftning. Utredaren anser också att ett förbud skulle kunna förtydliga och stärka skyddet för djur genom att utgöra en signal om att detta inte är ett acceptabelt sätt att behandla djur på. Om detta är tillräckligt avskräckande för att sådana handlingar ska upphöra kan utredaren inte bedöma men bedömer ändå att ett tydligt förbud skulle stärka djurens situation i dessa fall. Utifrån vad som framförs i propositionen 1994/95:23 Ett effek- tivare brottmålsförfarande kan det ifrågasättas om en kriminalisering och straff är en ändamålsenlig lösning. Utredaren har därför över- vägt om det finns andra medel än lagstiftning för att undvika att djur används av människor för sexuella ändamål. Insatser som upplysning, information och effektiv kontroll är medel som ofta diskuteras när det gäller djurskyddsfrågor av generell natur. Utre- darens bedömning är dock att dessa insatser inte skulle ha en till- räcklig påverkan på denna djurhantering eftersom den har en mer speciell karaktär. Utredaren anser också därför att det inte finns några möjligheter att vidta mindre ingripande åtgärder än lagstift- ning om man vill stärka skyddet för dessa djur. Utredaren hoppas också på att ett tydligt förbud skulle kunna underlätta för polisens och domstolarnas arbete med dessa fall och göra det möjligt att ingripa i ett tidigare skede. Utifrån den statistik som redovisades i leder få fall till åtal och anmärkningsvärt många förundersökningar läggs ner. I och med att det inte finns något förbud mot sexuell använd- ning av djur är den sexuella handlingen enbart straffbar om den medför lidande för djuret och uppfyller rekvisiten för djurplå- geri enligt 16 kap. 13 § . Enligt t.ex. är det svårt att använda bestämmelserna om djurplågeri om inte djuret uppvisar fysisk skada. Antalet gärningsmän som fälls till straffrättsligt ansvar för djur- plågeri enligt befintlig lagstiftning är också mycket få. Utredaren anser därför att man med fog kan ifrågasätta om bestämmelsen om djurplågeri i 16 kap. 13 § används i tillräcklig omfattning. Även om detta ligger utanför utredarens område anser utredaren att man bör se vidare på frågan om befintligt regelverk kan utnyttjas mer effektivt än vad som görs . Samtliga riksdagspartier har i den politiska debatten i enhälligt framfört ett önskemål om ett förbud mot sexuell användning av djur. I Miljö- och jordbruksutskottets betän- Användning av djur för sexuella ändamål kande 2010/11:MJU20 föreslogs att regeringen bör införa ett förbud mot sexuell användning av djur. biföll utskottets förslag. Värderingen att sexuell användning av djur är ett oacceptabelt beteende hos människor är också något som utredaren har fått påpekat från många instanser. Många uppfattar handlingarna som mycket stötande och tycker att samhället genom ett förbud tydligt ska markera att detta inte är ett acceptabelt beteende. Utredaren har som uttalad ambition att värna om respekten för djur och att eftersträva en hög förebyggande djurskyddsnivå. På bedömer utredaren att ett förbud skulle kunna öka respekten för djur och deras välfärd. En önskan om en ökad respekt för djur är ett av de skäl som anges i det motsvarande förbud som infördes i . Utredarens slutsats är därför att det för att förtydliga och förstärka skyddet för djuren bör införas ett förbud i djur- skyddslagen enligt följande: Det är förbjudet att ha sexuellt umgänge eller utföra andra sexuella handlingar med djur. Med sexuell handling avses inte handlingar som utförs av veterinärmedicinska skäl eller i samband med avel. Detta betyder att sexuella handlingar som människor företar med djur i syfte att få sexuell njutning eller utlevelse föreslås vara totalt förbjudna. Dessa gärningar omfattar penetration av djurets vagina eller anus med människans könsorgan, annan kroppsdel eller föremål. Det omfattar även ett djurs penetration av människans vagina eller anus med sitt könsorgan. Vidare omfattar det alla for- mer av oral stimuli av djurets könsorgan och att djur oralt stimule- rar människans könsorgan. Detta inkluderar även att med hjälp av händer, andra kroppsdelar eller föremål stimulera djurets könsor- gan eller låta djuret stimulera människans könsorgan. Handlingar som utförs av veterinärmedicinska eller hygieniska skäl samt i samband med avel (t.ex. förebyggande medicinska åtgärder, kastrering, sterilisering, sädesuppsamling eller insemine- ring) omfattas inte av förbudet. Utredaren bedömer att det för dessa handlingar finns ett samhällsintresse som kan rättfärdiga dessa. Vidare utförs sådana åtgärder och ingrepp av personer med särskild kompetens, vilket innebär mindre risk för skador på och lidande för djuren. Förbudsbestämmelsen bör rikta sig till alla och till skillnad från de flesta andra bestämmelser i djurskyddslagen inte enbart till ägaren och den som på annan grund innehar eller förfogar över dju- ret (jfr prop. 1987/88:93 s. 55). Den nya förbudsbestämmelsen är Användning av djur för sexuella ändamål alltså tänkt att få samma generella tillämpningsområde som djur- plågeribestämmelsen i . Användning av djur för sexuella ändamål Children who are cruel to animals. 226–247. Beirne, P. Rethinking bestiality: towards a concept of inter- species sexual assault. I: Theoretical Criminology, 1:3 317–340. Bolliger, G and Goetschel, A.F. Sexuality with Animals (Zoophilia) – an Unrecognized Problem in Animal Welfare Legislation Report by in the . De , Polacco M., ., ., Rainio J. 2009 Fatal blunt injuries possibly resulting from sexual abuse of a calf: a case report Medicine Science and the law 49:4 307–310. Regeringsuppdrag att utreda frågor om sexuellt utnyttjande av djur (Jo2004/1377, 1378). Regeringsuppdrag att utreda frågor om sexuellt utnyttjande av djur (Jo2004/1377, 1378). Earls, C.M. & Lalumière, M.L. A Case Study of Preferential Bestiality. 38 605–609. Hvozdík, A., Bugarsky,A., Kottferova, J., Vargova, M., Ondrasovicova,O., Ondrasovic, M., Sasakova, N. 2006 Ethological, psychological and legal aspects of animal sexual abuse. The veterinary Journal 172 374–376. C, Pomeroy, W B., , C. Sexual behavior in the human male. : W. B. . C, Pomeroy, W B., , C. & , P. Sexual behavior in the human female. : W. B. . Kirov,G.K. Losanoff, J.E. Kjossev, K.T. 2002. Case report: Zoophilia: a rare cause of traumatic injury to the rectum Injury: Injured 33. 367–368. Miletski, H. Introduction to Bestiality and Zoophilia. Contemporary Sexuality 40:12 8–13. & Thrusfield 2001. Battered pets: sexual abuse 42. 333–337. Användning av djur för sexuella ändamål Animal sexual abuse: A veterinary taboo? The Veterinary Jornal. 172 195–197. Revholt, H. Ofre som ikke sier `nei´ – Seksuelt misbruk av dyr i , Masterstudiet i kriminologi, Institutt for krimi- nologi og rettssosiologi, juridisk fakultet, . & , M.S. Zoophilia in Men: A Study of Sexual Interest in Animals , 32: 6, 523–535. Utredaren föreslår att sådana gärningar som är straffbara med böter eller fängelse i högst i nuvarande lag bibehåller samma straffskala i den nya lagen. Vissa av bestämmelserna i den nuvarande djurskyddsförordningen, som har samma straffskala, över förs till den nya lagen och innebär inte någon förändring i sak. Därutöver föreslås bl.a. att även brott mot förbudet mot sexuellt användande av djur straffsanktioneras med böter eller fängelse , vilket innebär nykriminalisering. Vissa brott i den nya lagen får böter i straffskalan som i vissa fall innebär nykriminalisering. Utredaren föreslår att ett grovt brott mot djurskyddslagen införs där straffskalan är fängelse i högst . Gärningar som bör bedömas som grova är uppsåtliga brott som medfört eller som kunnat medföra omfattande djurlidande till följd av att någon allvarligt har åsidosatt sina skyldigheter som djurhållare. Exempel på vad som bör utgöra grova brott är brott som medfört eller har kunnat medföra omfattande djurlidande eller betydande ekonomisk . Brott som har utförts organiserat, systematiskt eller med förslagenhet eller annars avsett en förpliktelse som är av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt bör även kunna bedömas som grova. Till följd av att ett grovt brott mot djurskyddslagen införs förordar utredaren att en allmän översyn även görs av brotts- balkens bestämmelse om djurplågeri. Straffskalan för brott mot föreskrifter meddelade med stöd av vissa bestämmelser i lagen sätts till böter. Dessutom görs en uppdelning i olika straffskalor som bör tillämpas i fråga om EU- bestämmelser. Utredaren föreslår att det införs en definition av ringa brott i lagen. Bedömningen av vad som är ringa brott ska göras utifrån intresset eller skyddssyftet med bestämmelsen oavsett om gärningen har betytt någon effekt. Brott mot djurskyddslagen ska även i fortsättningen hanteras av polis och åklagare samt prövas i domstol och bestraffas med böter eller fängelse. De nuvarande straffrättsliga påföljderna och företagsbot bedöms vara mer ändamålsenliga än administrativa påföljder som t.ex. sanktionsavgifter. får en skyldighet att anmäla över- trädelser av djurskyddsbestämmelserna om det är befogat från djurskyddssynpunkt. Utredaren förordar att insatser görs för att effektivisera hanteringen av ärenden om brott mot djurskyddslagen hos berörda myndigheter genom exempelvis specialisering, utbild- ning och utökat samarbete mellan myndigheterna. Enligt kommittédirektivet ska utredaren göra en översyn av djurskyddslagens bestämmelser om straff och påföljd. I direktiven nämns att i avgörandet NJA 2005 s. 33 har uttalat att regeringsformen (RF) inte tillåter att blankettstraff- stadganden med fängelse i straffskalan fylls ut med föreskrifter från förvaltningsmyndigheter och kommuner på ett sådant sätt att den gärning som straffbeläggs anges helt eller i väsentliga delar i dessa föreskrifter. Utredarens uppdrag är mot denna bakgrund att se över straffbestämmelserna i djurskyddslagen i syfte att identifiera och utmönstra otillåtna blankettstraffstadganden. Vidare finns ett generellt behov av att utredaren ska se över bestämmelserna i djurskyddslagen om straff och påföljd och det ska särskilt beaktas att straffbestämmelserna ska vara ändamålsenliga och effektiva. Utredarens uppdrag är avgränsat till en översyn av djurskydds- lagens straffbestämmelser och omfattar alltså inte någon översyn av innehåll och utformning av djurplågeribestämmelsen i 16 kap. 13 § . Bestämmelsen om djurplågeri behandlas i den följande framställningen, utöver en allmän beskrivning av djur- plågeribrottet, därför endast i den mån det har betydelse för förhållandet mellan djurplågeribrott och brott mot djurskydds- lagen. I de sammanhang där både djurplågeri och brott mot djurskyddslagen avses, används den gemensamma benämningen djurskyddsbrott. 13.2.1Brott, allmän straffrätt och specialstraffrätt Ett brott är en handling eller en underlåtenhet att handla som kan leda till straff eller annan påföljd. Enligt 1 kap. 3 § förstås med påföljd för brott straffen böter och fängelse samt villkorlig dom, skyddstillsyn och överlämnande till särskild vård. Enligt 1 kap. 5 § är fängelse att anse som ett svårare straff än böter. För att en gärning ska vara brottslig krävs antingen uppsåt, dvs. handling som görs med avsikt, eller oaktsamhet hos gärnings- mannen. Det svenska straffsystemet grundas bl.a. på de så kallade proportionalitets- och ekvivalensprinciperna. Dessa kan i korthet beskrivas på så sätt att ett straff ska stå i proportion till brottets allvar, så att svårare brott bestraffas strängare än mindre allvarliga brott och att lika allvarliga brott ska bestraffas lika strängt. Den svenska straffrätten indelas i allmän straffrätt och specialstraffrätt. Till den allmänna straffrätten räknas de regler som finns i , som t.ex. bestämmelsen om djurplågeri. De straffbestämmelser som inte finns i hör till specialstraffrätten, däribland djurskyddslagens straffbestämmelser. Det finns inte några speciella rättspolitiska eller ideologiska skäl bakom uppdelningen, utan straffbestämmelsernas placering är ett resultat av svensk lagstiftningstradition. I skyddas vissa intressen genom bestämmelserna, exempelvis liv och hälsa, frihet och frid eller allmän ordning. I grova drag kan man säga att det i huvudsakligen har lagstiftats om de traditionella brotten. Utanför regleras den typ av brottslighet som ibland inom kriminologin brukar kallas för den moderna brottsligheten. Vidare finns vissa sanktioner, som bl.a. särskilda avgifter som inte betraktas som straffrättsliga bestämmelser. Dessa räknas i stället till förvaltningsrätten, dvs. det rättsområde som omfattar myndigheternas skötsel och förvaltning samt hand- läggning av mål och ärenden mellan myndigheter och enskilda. Dit hör exempelvis djurskyddslagens bestämmelser om vite, omhändertagande och djurförbud (Zila, 2009). Beskrivningen av ett brott i en straffrättslig bestämmelse sönderfaller i olika delar – rekvisit – som samtliga ska föreligga för att ett brott ska ha begåtts. Rekvisiten är dels subjektiva, dels De objektiva rekvisiten beskriver själva handlandet som utgör den brottsliga gärningen och, beroende på brottstyp, även den effekt detta ska ha haft. För att ett brott ska föreligga krävs även att de subjektiva rekvisiten är uppfyllda. Detta innebär att gärningsmannen, beroende på brottstyp, har haft uppsåt att utföra gärningen eller att han eller hon har utfört den av oaktsamhet i någon grad. I de fall som två eller flera straffbestämmelser kan tillämpas på en och samma gärning talar man inom straffrätten om brotts- konkurrens. I sådana fall måste det avgöras till vilken eller vilka brottstyper som gärningen ska hänföras. Vanligtvis brukar gärningen ofta hänföras till den allvarligaste brottstyp som kan komma i fråga med hänsyn till straffskalan. Så är fallet i djurskyddslagens straffbestämmelser, där det sägs att till ansvar enligt 36 och 36 a §§ döms inte om gärningen är belagd med samma eller strängare straff i . Djurskyddslagens straff- bestämmelser tillämpas alltså endast om brottsbalksbestämmelsen inte är tillämplig (Zila, 2009). 13.2.2Straffbestämmelser i 36 och 36 a § djurskyddslagen I djurskyddslagen finns följande straffbestämmelser i 36 och 36 a §§. 36 § till böter eller fängelse i högst döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet 1. bryter mot 3, 5, 6, 8–11, 13, 14, 16–19 a eller 21 §, 2.bryter mot en föreskrift som meddelats med stöd av denna lag, eller 3.underlåter att följa ett sådant föreläggande eller bryter mot ett sådant förbud som avses i 29 §. Om brottet har begåtts med uppsåt och avsett en förpliktelse av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt, döms till fängelse i högst . Om gärningen är att anse som ringa ska inte dömas till ansvar. Till ansvar enligt denna paragraf, döms inte om gärningen är belagd med samma eller strängare straff i . Endast de bestämmelser som räknas upp i 36 § punkten 1 djurskyddslagen är straffsanktionerade. Övriga bestämmelser i djurskyddslagen anses vara för allmänt hållna för att vara straffbara. För att djurskyddslagens straffbestämmelser ska bli tillämpliga krävs dock inte att djur utsatts för lidande. Vidare gäller att om en gärning är att anse som ringa, dvs. mindre allvarlig, ska gärningsmannen inte åtalas och dömas. Det är också endast fysiska personer som kan straffas enligt djurskyddslagens straff- bestämmelser.