sou · H0B326 · 2012-05-02 00:00:00 — Detta gäller även om gärningsmannen inte kan åtalas eller straffas (samma artikel). Ersättningen ska utges av den stat på vars territorium brottet har begåtts (artikel 3). Ersättningen ska utges till en medborgare i en fördragsslutande stat, samt till en medborgare i en medlemsstat i om han eller hon är stadigvarande bosatt i den aktuella staten (samma artikel). Ersättningen ska täcka bl.a. inkomstförlust och vård- kostnader (artikel 4). Staterna får bestämma att ersättning ges inom vissa beloppsgränser (artikel 5) och att ansökan ska ges in (artikel 6). Ersättningen får jämkas eller yrkandet om ersättning avslås med hänsyn till sökandens finansiella situation (artikel 7). Ersättningen får också jämkas eller yrkandet avslås på grund av den skadelidandes beteende i samband med brottet (artikel 8). Ersättningen kan också jämkas eller helt falla bort om brottsoffret (eller sökanden) var inblandad i organiserad brotts- lighet eller medlem i en organisation som ägnar sig åt våldsbrott, eller om ett beslut om ersättning skulle strida mot det allmänna rättsmedvetandet, s.k. ordre public (samma artikel). Staten eller behörig myndighet får träda in i den skadelidandes rätt till den del som ersättning utgetts (artikel 10). Staterna ska informera om vilka ersättningsmöjligheter som finns (artikel 11). Del II i konventionen innehåller bestämmelser om inter- nationellt samarbete samt bestämmelser om anslutning och ikraftträdande. De fördragsslutande staterna ska samarbeta med varandra i ärenden som omfattas av konventionen och ska för detta ändamål utse en centralmyndighet. är centralmyndighet i . 4.3Förenta nationerna (FN) antog generalförsamling en deklaration om grundläggande rättsprinciper för brottsoffer och offer för maktmissbruk.12 Deklarationen tar upp ett antal principer som ska gälla i förhållande till brottsoffer. Ett brottsoffer definieras i den andra punkten som en person som individuellt eller kollektivt 12 of for Victims of Crime and Abuse of , adopted by General resolution 40/34 of . har lidit skada, innefattande såväl fysisk som psykisk skada, känslomässigt lidande, ekonomisk skada eller en väsentlig för- sämring av någons grundläggande rättigheter. Skadan ska vara orsakad genom handlingar eller underlåtelser som strider mot straffrättsliga bestämmelser i medlemsstaterna, inklusive sådana lagar som förbjuder brottsligt maktmissbruk (samma punkt). En person kan vara ett offer oavsett om gärningsmannen är identifierad, gripen, åtalad eller dömd och oavsett familjerelationen mellan offret och förövaren. Som offer räknas också i förekommande fall offrets närmaste släktingar eller anhöriga och personer som har lidit skada när de har ingripit för att hjälpa ett offer i nöd eller för att förhindra brott. I deklarationen anges vidare att gärningsmannen eller andra som är ansvariga för hans gärningar, i förekommande fall ska utge ersättning till offret. Det kan vara fråga om ersättning för skada eller förlust som offret lidit och ersättning för kostnader som uppkommit till följd av brottet (punkten åtta). När det inte är möjligt att till fullo få ersättning från gärningsmannen eller från annat håll, ska staterna sträva efter att ge ekonomisk ersättning till offer som har fått betydande kroppsskada eller nedsatt fysisk eller psykisk hälsa till följd av grova brott (punkten tolv). På motsvarande sätt bör staterna sträva efter att ge ersättning till anhöriga till personer som har avlidit eller blivit fysiskt eller psykiskt invalidiserade till följd av brottet (samma punkt). Vidare anges att brottsoffer bör få nödvändig materiell, medicinsk, psykologisk och social hjälp från staten eller på annat sätt (punkten 14). Brottsoffren bör också få information och ges tillgång till relevant hjälp (punkten 15). Personal inom bl.a. polisen, rättsväsendet och vården bör få utbildning för att kunna erbjuda lämplig hjälp (punkten 16). 4.4Andra länders reglering av statlig ersättning till brottsoffer Även har ett system med statlig ersättning till brotts- offer. Offererstatningsloven trädde 1976. Lagen har ändrats ett flertal gånger . Beslut om ersättning enligt lagen fattas av en nämnd (Erstatningsnævnet). Nämndens beslut är slutligt, men kan som andra förvaltningsbeslut under vissa omständigheter prövas av domstol. Ersättning kan beviljas för personskador som uppstår till följd av en överträdelse av strafflagen (inte enligt andra lagar). Ersättning ges också om personskadan uppstått i samband med att brottsoffret bistått vid ett anhållande eller för att förhindra brott. Överträdelsen måste som regel ha skett på danskt territorium. Ersättning kan i vissa fall beviljas för skador som uppstått till följd av brott som begås utomlands t.ex. om brottet sker i samband med brottsoffrets arbete. Om brottsoffret avlider beviljas ersättning enligt vissa bestäm- melser i lagen om ersättningsansvar (t.ex. för förlust av underhåll och för normala begravningskostnader). Ersättning för personskada kan bl.a. avse sjukvårdskostnader, sveda och värk (sjukdagar), förlorad inkomst, varaktiga men samt arbetsoförmåga. Ersättning beviljas också för kläder, mindre kontantbelopp (i praxis högst , ) och andra vanliga personliga föremål som brottsoffret hade på sig. Vidare beviljas ersättning för skada på egendom som uppstår till följd av en överträdelse av strafflagen på danskt territorium, om skadevållaren t.ex. är intagen på kriminalvårdsanstalt, kvarhålls för att häktas, bor på en och ungdomar enligt socialtjänstlagen eller är intagen på psykiatriskt sjukhus. Det krävs i dessa fall inte att skadan har samband med personskada, men ingen ersättning utgår för egendomsförlust som orsakas av bedrägerier och liknande. Ersättning kan också utgå för kränkning (på danska godtgørelse for tort) om brottsoffret varit utsatt för frihets- berövande, våldtäkt, incest, kränkning av anständigheten eller annan sexualförbrytelse där brottsoffrets ära eller självkänsla blir kränkt. Om brottsoffret varit utsatt för ett annat, särskilt grovt övergrepp kan ersättning utgå i särskilda fall. Den ersättningen betecknas som krænkelsesgodtgørelse och utges när brottet är av sådan karaktär att det generellt sett är ägnat att skapa mycket betydande ångest och långvarigt psykiskt lidande hos offret. Vid våldsbrott är det en förutsättning att vapen har använts eller att det har varit fråga om våld . Brottet ska ha betraktats som grovt till sin karaktär även vid straffmätningen och medfört fängelse . Normalt är det också en förutsättning att våldet har medfört allvarlig skada, dvs. varaktigt men motsvarande en invaliditetsgrad om eller en sjukperiod eller mer. Ersättning utgår även om gärningsmannen är okänd eller inte kan spåras, är eller är otillräknelig. För att ersättning ska beviljas ska brottet som regel ha anmälts till polisen och brottsoffret ska ha begärt ersättning från gärningsmannen vid ett eventuellt straffrättsligt förfarande. Om brottsoffret har lämnat in en ansökan om ersättning till nämnden och om brottsoffrets krav på ersättning från gärningsmannen är under behandling av domstol eller har fastställts i en dom, kan nämnden med justitieministerns godkännande träda in som part i ärendet eller överklaga domen på samma villkor som brottsoffret. Enligt uppgift från nämnden har den fått förfrågan (t.ex. av en försvarare) om att inträda i ett pågående civilmål men har avstått från detta. Nämnden har inte heller överklagat domstolens dom. Saken ska vara avslutad hos polisen, åklagarmyndigheten eller domstolen innan nämnden prövar en ansökan om brottsskade- ersättning. Om förhållandena talar för det, kan nämnden dock pröva en ansökan . Så är fallet om den skadelidande har ett akut behov av ersättning, t.ex. vid tandskador. Enligt uppgift från nämnden sker det omkring en gång . Det ska dock stå klart att skadan inte kan ersättas av en försäkring. Om det sedan visar sig att den skadelidande inte har rätt till brottsskadeersättning kan han eller hon krävas på återbetalning. Det sker mycket sällan. Ansökningar ska lämnas in från det att brottet begicks, om det inte finns särskilda skäl. Om det finns en dom räknas tiden först från det att domen har meddelats. Om åtal inte väcks räknas fristen från det att förundersökningen avslutats. Beslut om ersättning enligt lagen fattas i enlighet med de allmänna reglerna i lagstiftningen om gärningsmannens ersättnings- ansvar. Även reglerna om nedsatt eller utebliven ersättning på grund av att brottsoffret eller den avlidna personen själv bidragit till skadan eller accepterat skaderisken ska tillämpas. Ersättning utgår inte om brottsoffret får ersättning från gärningsmannen eller dennes försäkringsbolag eller någon annan form av faktisk ersättning. Det ska dock vara ersättning som har karaktären av en verklig skadeförsäkring. En summaförsäkring anses inte vara en sådan försäkring som ska ha någon inverkan på Ersättning utgår inte för att täcka regresskrav mot gärningsmannen. Brottsoffret ska först begära ersättning från sitt försäkringsbolag innan ersättning begärs från staten, och brottsoffret har därför inte möjlighet att välja att först rikta kravet mot nämnden i stället för försäkringsbolaget. Om domstolen har tillerkänt brottsoffret ersättning och gärnings- mannen inte betalar innan betalningsfristen har gått ut, kan brottsoffret rikta kravet mot nämnden. Om brottsoffrets krav på ersättning från gärningsmannen har fastställts av domstol, kommer brottsskadeersättning att beviljas med samma belopp. Detta gäller emellertid inte om gärnings- mannen har godkänt skadeståndskravet eller skadeståndsbeloppet. Nämnden kan också, om det finns särskilda skäl, bevilja brottsoffret ett högre ersättningsbelopp än det som anges i domen. Detta sker mycket sällan enligt uppgift från nämnden. Vissa beloppsgränser finns som ändras (se vidare avsnitt 10.5). Det finns inget minimibelopp för utbetalning och det görs inte heller något grundavdrag. Nämnden kan begära in utredning på visst sätt. Kostnaderna för nämndens behandling och de undersökningar som begärs stannar på staten. I vissa fall kan sökanden få ersättning för kostnader i samband med ansökan. Om ersättning beviljas övertar staten sökandens krav mot gärningsmannen. Nämnden kan begära att sökanden återbetalar ersättning som utbetalats, om sökanden har lämnat felaktiga uppgifter eller om brottsoffret i ett senare skede får ersättning från gärningsmannen eller dennes försäkringsbolag eller någon annan form av faktisk ersättning. Bestämmelser om statlig ersättning för skador som orsakats genom brott infördes i . Bestämmelserna har reviderats, då en ny lag trädde i kraft (brotts- skadelagen 29.12.2005/1204). Ersättning betalas som huvudregel för skada som har orsakats genom brott som har begåtts i . Undantag gäller om den skadelidande för ansökan inte är och inte heller för brottet var bosatt i eller någon annan medlemsstat i EU, och om skadans anknytning till är ringa. Ersättning kan också ges för personskada och lidande om brottet begåtts utanför . Detta förutsätter att brottsoffret för brottet hade hemvist i och vistelsen utomlands berodde på arbete, studier eller liknande. För att förlust av underhåll ska ersättas krävs dessutom att också den som var beroende av den omkomne för sin försörjning hade hemvist i . Även i andra fall kan ersättning ges om brottet har begåtts utanför . Hänsyn tas då till brottets nära anknytning till , det nära förhållandet mellan gärningsmannen och brotts- offret, skadans art samt den skadelidandes möjligheter att få ersättning från annat håll. Den skada som ersätts är i första hand personskada, som innefattar ersättning för nödvändiga sjukvårdskostnader, inkomst- förlust, sveda och värk samt tillfälliga och bestående men. Skälig ersättning utges också för kläder och andra personliga bruks- föremål som har skadats i samband med personskadan. Ersättning för inkomstförlust och sveda och värk samt andra tillfälliga och bestående men bestäms enligt grunderna för skadeståndslagen. Vissa beloppsbegränsningar finns för de olika ersättnings- grunderna. En närmare redovisning av dessa gränser finns i avsnitt 10.5. Maxbeloppen minskas med den ersättning som den skadelidande får från annat håll. Arbetsgivare kan få ersättning för utgiven lön eller motsvarande ersättning som för tiden av arbetsoförmåga har betalats ut till den som har tillfogats en personskada. Vid dödsfall ges ersättning för bl.a. begravningskostnader och förlust av underhåll. Även utgifter för sjukvård och inkomstförlust som tillfogats en närstående till den som har omkommit kan ersättas. Det är också möjligt att få ersättning för lidande som har orsakats genom kränkning. Sådan ersättning betalas till den vars sexuella självbestämmanderätt har kränkts genom ett brott eller vars frihet annars har kränkts genom ett brott, eller till den vars personliga integritet har kränkts på ett särskilt allvarligt sätt genom bl.a. försök till dråp, försök till mord, grov misshandel eller något annat med dem jämställbart brott. Som ersättning för personskada och lidande till följd av ett och samma skadefall kan den skadelidande sammanlagt få (), minskat med det belopp som ersättnings- tagaren får från annat håll. I den ersättningen ingår inte ersättning som betalas ut periodiskt (som t.ex. ofta är fallet med framtida inkomstförlust eller förlust av underhåll till följd av en person- skada). Om omständigheterna som legat till grund för beräkningen av ersättning för personskada har ändrats väsentligt efter det att ersättningen fastställdes kan belopp eller utbetalningssätt ändras. Sakskada och ekonomisk skada kan ersättas om skadan har orsakats av någon som är intagen på anstalt. Ersättning kan också utgå om skadan har orsakats av någon som har dömts till samhällstjänst eller ungdomsstraff under närmare angivna förutsättningar. Särskilda bestämmelser finns om fördelningen av ersättningsansvaret för sakskada om fler än en person var delaktig (huvudregeln är en jämn fördelning mellan skadevållarna). Ersättning för sakskada kan även i annat fall utgå, om skadan uppgår till ett betydande belopp och om hjälplöshet föranledd av den skadelidandes ålder, sjukdom, handikapp eller annan sådan omständighet har bidragit till skadans uppkomst. Vid denna prövning ska den skadelidandes ekonomiska och övriga för- hållanden beaktas. Under dessa förutsättningar kan ersättning också betalas för ekonomisk skada som inte har samband med person- eller sakskada. Den skadelidande kan få ersättning för rättegångskostnader som han eller hon har haft för att få sin rätt till skadestånd fastställd i domstol. Som har framgått är ersättningen enligt brottsskadelagen subsidiär till annan ersättning. Om sökanden med anledning av samma skada har fått eller uppenbarligen har rätt till ersättning enligt annan lag eller en frivillig försäkring ska den ersättningen som regel dras av. Detta gäller även ersättning som sökanden har fått eller har rätt till enligt en främmande stats lag. Däremot ska skadestånd som ska betalas av gärningsmannen (eller annan ersättningsskyldig) bara dras av till den del skadeståndet har betalats. Det är inte nödvändigt att först försöka få ersättning från gärningsmannen. Vidare ska en dödsfallssumma som utgår på grund av en försäkring inte dras av. Ett grundavdrag om () ska göras från de ersättningar som betalas för immateriell skada (sveda och värk och andra tillfälliga eller bestående men samt lidande). Ersättningar för ekonomisk skada betalas utan avdrag. Ränta betalas inte på ersättningen. Om den skadelidande har medverkat till skadan kan ersätt- ningen jämkas. Detsamma gäller om någon omständighet som inte hörde till den skadevållande handlingen har bidragit till skadans uppkomst. Detta gäller dock inte i fråga om ersättning för begravningskostnader eller förlust av underhåll vid dödsfall. Om den skadelidande inte har anmält brottet hos polisen, och polisen inte heller har fått kännedom om brottet på annat sätt, betalas ersättning bara om det finns särskilda skäl. Om ärendet har behandlats av domstol betalas inte någon ersättning om den skadelidande har försummat de åtgärder som han eller hon borde ha vidtagit för att få sin rätt till skadestånd fastställd genom en dom. Ersättning beviljas och betalas av Statskontoret. Ansökan ska göras efter lagakraftvunnen dom i ersättningsärendet eller, om ärendet inte har behandlats av domstol, efter det att brottet begicks. Om det finns särskilda skäl kan ersättning sökas . Ett ärende kan som huvudregel inte avgöras förrän sökandens rätt att få ersättning av den som ansvarar för skadan har avgjorts i första rättsinstans eller beslut om att inte väcka åtal mot gärningsmannen har fattats. Om det är oklart vilket belopp som ska dras av kan ersättningsärendet skjutas upp tills detta är utrett. Förskottsersättning kan utges i vissa fall om beslutet fördröjs vid Statskontoret av orsaker som inte beror på sökanden och det är uppenbart att sökanden har rätt till en ersättning av betydande storlek. Det är möjligt att ansöka om ersättning även om gärnings- mannen inte är identifierad eller dömd. Det ska framgå av ansökan att skadan har uppstått genom brott. Om ett ersättningsärende har behandlats i domstol ska Stats- kontoret grunda sitt beslut på domstolens avgörande i frågan. Om Statskontoret avviker till sökandens nackdel från domstolens avgörande i ersättningsfrågan ska grunderna för avvikelsen uppges i beslutet. Sökandens rätt att få ersättning av den som ansvarar för skadan övergår på staten den dag då Statskontoret har beslutat att betala ersättning och högst till den del som ersättning ska betalas enligt beslutet (regress). Sådan fordran drivs in enligt lagen om verkställighet av böter. Ingen ränta löper på statens regress- fordring. Möjligheter finns att bevilja befrielse från eller lättnad i skyldigheten att betala fordringen. Särskilda bestämmelser finns som gäller samarbete med myndig- heter i andra medlemsstater inom EU. Statskontoret är behörig finsk myndighet. Statskontorets beslut enligt lagen får överklagas till försäkrings- domstolen. Om det kommer fram ny utredning ska Statskontoret pröva ärendet på nytt. Ersättning som betalats utan grund ska återbetalas. Återkrav får efterges helt eller delvis. Ersättning som betalas utan grund får också återkrävas så att den dras av från framtida utbetalningar av ersättning. Avtal om överlåtelse eller pantsättning av en rättighet enligt lagen är ogiltiga. Den isländska lagen om ersättning till brottsoffer (nr 69/1995) trädde 1996. Lagen är baserad på den danska lagen och är i huvudsak identisk med den. Ersättning kan utgå om den skadelidande har blivit skadad genom en handling som är brottslig enligt straffeloven (inte enligt andra lagar). Ersättningsgrundande brott är t.ex. överfall, mord, kidnappning, sexualbrott, hot, tvång och allmän fara. Ersättning ges inte för stöld och bedrägeri. Brottet ska vara begånget på , där antingen gärningsmannen eller offret måste bo. Om t.ex. båda är turister (dvs. stannar i landet mindre än ) utgår inte någon ersättning. Undantagsvis kan ersättning betalas om brottet har begåtts utomlands mot ett brottsoffer som bor på . Brottet ska ha anmälts till polisen . Ersättning ges för personskada avseende sveda och värk, inkomstförlust och kostnader för läkarvård. Även ersättning för men kan utgå. Enligt ett förslag som bereds och förväntas träda i kraft , kommer det att krävas att skadan innebär varaktig inkomstförlust eller varaktigt men. Mindre sakskador ersätts till den del den skadelidande bar föremålen på sig när skadan inträffade (t.ex. kläder, glasögon och armbandsur). Ersättning kan också avse lidande eller kränkning samt ersättning till efterlevande om brottsoffret dör. Beslut i fråga om ersättning ska utges eller inte fattas av en nämnd (Botanefnd). Nämndens beslut får inte överklagas. Viss möjlighet till domstolsprövning finns. Ansökan om ersättning ska ges in från det att brottet begåtts. Undantag kan göras, t.ex. om den skadelidande är ett barn som inte har kunnat anmäla brottet på grund av sin ålder. Om gärningsmannen är känd ska ersättning som regel ha krävts av gärningsmannen i brottmålet. Då ska dom avvaktas innan brottsskadeersättning kan utges. Ersättning utges på grund av domstolsbeslut men också om det inte finns någon känd gärningsman eller om denne är otillräknelig. I ett sådant fall bedömer nämnden om den skadelidande har drabbats av ett brott eller inte. Om det finns ett domstolsbeslut i fråga om ett ersättningskrav är nämnden i princip bunden av domstolens bedömning. Brottsskadeersättningen är dock styrd av beloppsgränser (se vidare avsnitt 10.5) och ersättningen kan också påverkas av att den skadelidande får skadan ersatt från andra källor eller träffar en överenskommelse med gärningsmannen. Vidare kan den skadelidande framställa ytterligare krav om han eller hon t.ex. har fått permanenta skador (men) på grund av brottet och kan bevisa detta. Om den skadelidande har fått ersättning från en försäkring eller från gärningsmannen reduceras brottsskade- ersättningen. Den skadelidandes beteende kan också reducera ersättningen, om saken inte har prövats i domstol. Den skadelidande kan ansöka om brottsskadeersättning från staten direkt, utan att ha försökt få ersättning av gärningsmannen. Om brottsskadeersättning betalas ut får staten en regressfordran mot gärningsmannen. Gärningsmannen kan begära att staten inte tillämpar regress t.ex. om han eller hon är invalid eller under . Det förutsätter dock att gärningsmannen har förbättrat sig. Regress kan också underlåtas om gärningsmannen avtjänar straff om fängelse. Av det som betalas ut i brottsskadeersättning betalas omkring 15–tillbaka genom regress. Resterande regressfordringar blir avskrivna efter att den skadevållande händelsen har inträffat. löper inte någon ränta på statens regressfordringar. Återbetalning av utbetalad brottsskadeersättning kan krävas om sökanden har lämnat oriktiga uppgifter och på detta sätt felaktigt fått ersättning. Dessutom kan återbetalning krävas om den skadelidande får ersättning från annat håll. I regleras frågor kring statlig ersättning till brottsoffer i loven (nr 13) om erstatning fra staten for personskade voldt ved straffbar handling m.m. (voldsoffererstatningsloven). Voldsoffererstatningsordningen infördes som en billighetsordning, och blev införd som en rättighets- ordning.13 Utgångspunkten i den allmänna ersättningsrätten är att den skadelidande ska få full ersättning för den ekonomiska förlust som följer av den skadevållande handlingen. Voldsofferer- statningsordningen följer som regel allmänna ersättningsrättsliga principer, även när det gäller ersättningens storlek. Vissa undantag finns dock. Det finns t.ex. en lägsta och en högsta gräns för brottsskadeersättningen (se vidare nedan) och vissa bestämmelser om jämkning i skadeserstatningsloven gäller inte när brotts- skadeersättningen ska bestämmas.14 Lagen ger rätt till ersättning till den som har lidit personskada till följd av en straffbar handling som kränker livet, hälsan eller friheten. Även efterlevande har rätt till ersättning. Liksom i kan ersättning utgå till ett barn som har upplevt våld mot en närstående person och våldet är ägnat att skada barnets trygghet och tillit. Ersättning kan också utgå vid personskada som uppstår när en person hjälper polisen eller försöker avvärja en straffbar handling. Som huvudregel utges ersättning för skadegörande handlingar i . Ersättning kan utges även i andra fall om det finns särskilda skäl, förutsatt att den skadelidande eller dennes efterlevande hade hemvist i . Ersättning ges efter ansökan till och beslut av Kontoret for voldsoffererstatning. Besluten kan överklagas till Erstatnings- nemnda for voldsofre. Nämnden har delegerat till Statens sivilrettsforvaltning att avgöra ärenden som inte är av principiell natur eller som kräver medicinsk bedömning. av de överklagade ärendena avgörs av Statens sivilrettsforvaltning.