sou · H0B326 · 2012-05-02 00:00:00 — Ett annat typfall är att en eller ett par personer under någon förevändning tränger sig på hos en ensamstående åldring och där tillgriper kontanter eller värde- föremål.12 Brottsskadeersättning betalas också till barn som har bevittnat ett brott som varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos barnet i dess förhållande till en närstående person (4 a §). Ersättningen vilar då inte på skadeståndsrättslig grund. Barnets rätt till ersättning från staten motsvaras alltså inte av någon rätt till skadestånd från gärningsmannen, vilket gör att denna ersättning skiljer sig från annan brottsskadeersättning.13 Brottsskadeersättningen med anledning av personskada bestäms enligt 5 kap. 1–5 §§ skadeståndslagen. Livränta utgår endast när ersättningen är av väsentlig betydelse för den skadelidandes framtida vård eller försörjning. Livränta ska värdesäkras på visst sätt. utgår livränta i 23 fall, med ett totalbelopp om . Brottsskadeersättning med anledning av kränkning bestäms enligt 5 kap. 6 § första stycket skadestånds- lagen. Brottsskadeersättning med anledning av sakskada bestäms enligt 5 kap. 7 § skadeståndslagen. Brottsskadeersättning till barn som har bevittnat brott bestäms efter en skälighetsbedömning med hänsyn till hur grovt det bevittnade brottet är. (5 § brottsskade- lagen.) En närmare redogörelse för de angivna bestämmelserna i skadeståndslagen lämnas i avsnitt 3.2.3. När brottsskadeersättningen bestäms avräknas skadestånd som har betalats eller bör kunna bli betalat till den skadelidande på grund av skadan (6 § första stycket). Om europeisk brottsskade- ersättning har betalats (se vidare avsnitt 3.1.4), ska också den ersättningen avräknas (andra stycket samma paragraf). Vid be- stämmande av brottsskadeersättning med anledning av personskada avräknas därutöver annan ersättning som den skadelidande har rätt 12Se 2012, s. 12. 2005/06:166 s. 25. till på grund av skadan och som inte redan har avräknats (7 § första stycket). Avräkning ska dock inte ske i den mån ersättningen mot- svarar ett sparande på den skadelidandes sida (andra meningen samma stycke). Vid bestämmande av brottsskadeersättning med anledning av kränkning eller med anledning av sakskada eller ren förmögenhetsskada avräknas därutöver annan ersättning som den skadelidande har rätt till på grund av skadan (andra stycket samma paragraf). Brottsskadeersättning är alltså subsidiär till annan ersättning. Detta innebär att den skadelidande först måste undersöka om det är möjligt att få ersättning från gärningsmannen eller från någon försäkring (allmän eller privat). gäller också att en förälder som har vårdnaden om ett barn ska ersätta skada som barnet vållar genom brott (se vidare avsnitt 3.2.4). Det innebär att den skadelidande, för att ha uttömt möjligheterna att få skadeståndet från en omyndig gärningsman, även måste ha undersökt möjligheterna att få skadestånd från gärningsmannens vårdnadshavare. När brottsskadeersättning bestäms för skada på egendom som inte var försäkrad mot skaderisken, avräknas också försäkrings- ersättning som skulle ha utgått om försäkring hade funnits, ifall den skadelidande måste antas ha underlåtit att försäkra på grund av omfattningen av sina tillgångar och riskspridningen i sin verk- samhet (8 § första stycket). Bestämmelsen tar sikte på s.k. själv- försäkrare, i praktiken stora bolag och kommuner som inte har försäkring eller försäkring med hög självrisk. Det torde enligt för- arbetena vara sällsynt att en privatperson kan anses som själv- försäkrare.14 Emellertid avräknas i skälig omfattning försäkrings- ersättning som skulle ha utgått om försäkring hade funnits, när brottsskadeersättning bestäms för skada på egendom som enligt vedertaget bruk borde ha hållits försäkrad mot skaderisken men som den skadelidande har försummat att försäkra (andra stycket samma paragraf). Med detta avses försäkring som nästan alla skade- lidande av motsvarande kategori brukar teckna, t.ex. villa- försäkring.15 Bestämmelsen har i praxis tillämpats i fråga om brand- försäkring, i första hand för fastighet.16 I fråga om jämkning av brottsskadeersättning på grund av med- verkan genom vållande på den skadelidandes sida, tillämpas 6 kap. 1977/78:126 s. 48, jfr också Ds Ju 1987:1 s. 20. 15Se a. prop. 16Se , Brottsskadelagen, Kommentar och rättsfall (1989), s. 71. 1 § skadeståndslagen (9 § första stycket brottsskadelagen). Enligt uppgift använder sig inte av denna jämknings- möjlighet utan i stället bestämmelsen i 9 § andra stycket brottsskade- lagen, som ger ytterligare jämkningsmöjligheter.17 Brottsskade- ersättning kan enligt den bestämmelsen sättas ned eller falla bort, om det är skäligt med hänsyn till att den skadelidande (eller, om skadan har lett till döden, den avlidne) genom sitt uppträdande i samband med brottet eller på annat liknande sätt uppsåtligen eller av oaktsamhet har ökat skaderisken. Vid sakskada eller ren för- mögenhetsskada kan ersättningen också sättas ned eller falla bort, om det är skäligt med hänsyn till att den skadelidande genom att underlåta att vidta normala försiktighetsåtgärder uppsåtligen eller av oaktsamhet har ökat skaderisken (samma stycke). jämkas all ersättning, såväl den ekonomiska som den ideella skadan. Ett självriskbelopp ska avräknas från brottsskadeersättningen. Detta gäller dock inte vid s.k. rymlingsskador, om brottet har begåtts på eller i närheten av anstalt eller vårdplats, och inte heller om det i övrigt finns särskilda skäl att inte avräkna något självrisk- belopp. (10 §.) Det kan finnas särskilda skäl för att inte avräkna något självriskbelopp t.ex. när den skadade har avlidit till följd av brottet eller när ersättning ges i s.k. ömmande undantagsfall.18 Inte heller när brottsskadeersättningen ska utges till barn avräknas någon självrisk. Självriskbeloppet bestäms av Brottsoffer- myndigheten19 och uppgår för till 1 500 kr.20 Om brotts- offret har misshandlats av gärningsmannen , görs som regel bara ett självriskavdrag.21 Brottsskadeersättning med anledning av personskada som fast- ställs i form av engångsbelopp betalas med högst 20 gånger prisbas- beloppet22 (för ). Ersättning som fastställs i form av livränta betalas med högst basbeloppet (för ). Brottsskadeersättning med anledning av kränkning eller med anledning av sakskada och ren förmögenhets- skada betalas med högst tio gånger det basbelopp som gäller då 17År 2011 gjordes 121 heljämkningar, dvs. ersättningen jämkades till noll. Halv- jämkningar syns inte i statistiken men uppskattar att det sker i mellan 20 och 30 ärenden . 18Se 4 § brottsskadelagen och 2012, s. 13. 19Se 3 § brottsskadeförordningen (1978:653). 20Se beslut , dnr 7535/2004. 21Se Ds Ju 1987:1 s. 21 och , a.a. s. 85. 22Det prisbasbelopp enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkringsbalken som gäller då Prisbasbeloppet, eller bara basbeloppet som det ofta kallas, är för . ersättningen bestäms (för ). Brottsskade- ersättning som efter avräkning av självriskbelopp understiger utbetalas inte. (11 §.) 3.1.3Prövningen av ärenden om brottsskadeersättning Ärenden om brottsskadeersättning prövas av . beslut får inte överklagas. Regeringen kan föreskriva att en annan myndighet ska pröva ärenden som gäller rymlingsskador i vissa fall, om ansökan gäller ersättning med högst . (12 §.) Delegationsmöjligheten tog ursprungligen sikte på att ge ungdomsvårdsskolornas styrelser fortsatt beslutanderätt i frågor om mindre skador som orsakats av elever.23 Möjligheten fanns fram till och med för ungdomsvårdsskolorna.24 finns inte någon föreskrift. Beloppsgränsen om har varit oförändrad sedan brottsskadelagen infördes. Hos Brottsoffermyndigheten finns en nämnd, ,25 som utses av regeringen (13 §). Nämnden består av en ordförande, två vice ordförande och tre andra leda- möter. För varje ledamot utom ordföranden ska det finnas en ersättare.26 Ordföranden och vice ordförandena ska vara eller ha varit ordinarie domare (13 §). Övriga ledamöter är särskilt sak- kunniga i försäkringsfrågor samt riksdagsledamöter. då benämnd ) har av Europadomstolen27 godtagits som en oavhängig och opartisk domstol i den mening detta uttryck har enligt artikel 6.1 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europa- konventionen).28 enligt 13 § avgöra ärenden om brottsskadeersättning som är av principiell betydelse, vilket innebär att nämnden är prejudikat- 1977/78:126 s. 34 f. Sådan delegation fanns inom ramen för rymlingsanslaget (se avsnitt 2.1). I propositionen förordades också möjligheten att ge delegation till styrelserna för kriminalvårdsanstalterna (s. 35). 24Se Ds Ju 1987:1 s. 22. En föreskrift fanns i 1 § brottsskadeförordningen, upphävd genom SFS 1981:1242 som trädde 1982. 25Se 5 § förordningen (2007:1171) med instruktion för . 26Se 6 § förordningen med instruktion för . 27Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (Court of Human Rights, ECHR). 28Se målet mot , dom från (mål nr 113/1995/619/709). Av principiell betydelse är t.ex. om nivåerna för ersättning för kränkning ska ändras eller om ett brott av visst slag ska kunna ge brottsskadeersättning eller inte. Nämnden ska också pröva ärenden som annars är av större vikt (13 §). ansågs ärenden som gällde stora belopp vara av större vikt. Även livräntor var tidigare obligatoriska nämndärenden, eftersom sådana ärenden var sällan förekommande. finns praxis i fråga om livränta och sådana ärenden hanteras på tjänstemannanivå. Svårbedömda ärenden och ärenden som avser större belopp avgörs av general- direktören, om de inte avgörs av nämnden.29 Om sökanden begär det, och det inte är uppenbart obehövligt, ska nämnden hålla muntlig förhandling (13 a §). Bestämmelsen har tillkommit för att tillgodose kraven som ställs i . Muntliga för- handlingar ska som huvudregel vara offentliga. Om det kan antas att det kommer att lämnas någon sekretessbelagd uppgift eller om sökanden är eller lider av en psykisk störning, får det beslutas att förhandlingen ska hållas inom stängda dörrar. (13 b §.) En ansökan om brottsskadeersättning ska ges in . Om allmänt åtal har väckts, ska ansökan göras från det att dom eller slutligt beslut har vunnit laga kraft. Har allmänt åtal inte väckts, men förundersökning inletts, ska ansökan göras från det att förundersökningen lagts ned eller avslutats. I övriga fall ska ansökan göras från det att brottet begicks. Om det finns synnerliga skäl kan en ansökan prövas även om den har kommit in . Ansökan prövas endast om brottet har anmälts till åklagare eller polismyndighet eller om sökanden visar giltig anledning till att någon sådan anmälan inte har gjorts. (14 § första–tredje styckena.) Ansökan om brottsskadeersättning ska göras på en särskild blankett och till ansökan bör fogas bl.a. polisrapport, läkarutlåtande och andra handlingar som behövs för prövningen.30 I fråga om preskription av en fordran på brottsskadeersättning gäller vad som föreskrivs i 3 § preskriptionslagen (1981:130) om preskription av en fordran på skadestånd i anledning av brott (14 § fjärde stycket brottsskadelagen). Av hänvisningen följer bl.a. att ett anspråk på brottsskadeersättning inte preskriberas före utgången av tiden för åtalspreskription, om inte frågan om ansvar för brottet har avgjorts . Motivet bakom 3 § preskriptionslagen är att den som har åsamkats skada genom brott ska ha möjlighet att 1998/99:41 s. 19. 30Se 2 § brottsskadeförordningen. begära skadestånd så länge straffrättslig påföljd kan ådömas. (Se prop. 1979/80:119 s. Som har nämnts ovan går det inte att överklaga Brottsoffer- myndighetens beslut (se 12 §). Däremot kan ärenden omprövas. Om Brottsoffermyndigheten finner att ett beslut i ett ärende om brottsskadeersättning är oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning, ska myndigheten ändra beslutet om det kan ske utan att det blir till nackdel för sökanden (14 a §). Har ett beslut i ett ärende om brottsskadeersättning fattats av general- direktören eller någon annan tjänsteman vid Brottsoffermyndig- heten, ska ärendet omprövas av nämnden om sökanden begär det. Ärendet behöver dock inte omprövas av nämnden, om det är uppenbart att beslutet ska ändras i enlighet med sökandens begäran. (14 b §.) Av Brottsoffermyndighetens årsredovisning för framgår att 293 ärenden omprövades.31 I av de omprövade ärendena ändrades det tidigare beslutet. Det är som har ansvaret för att utredningen i varje ärende blir fullständig, och normalt anses därför den skadelidande sakna behov av biträde i ärenden om brotts- skadeersättning.32 Om det finns särskilda skäl med hänsyn till sökandens ekonomiska förhållanden och övriga omständigheter, kan emellertid kostnader för biträde eller utredning ersättas av allmänna medel. En sökande som har inställt sig till en muntlig förhandling kan också under närmare angivna förutsättningar få ersättning av allmänna medel för kostnader för resa och uppehälle. (15 §.) Anspråk på brottsskadeersättning får inte överlåtas innan ersättningen är tillgänglig för lyftning. Vidare får anspråk på brotts- skadeersättning med anledning av personskada inte utmätas för den skadelidandes skuld. Utmätning av livräntebelopp kan dock ske enligt vad som föreskrivs i 7 kap. utsökningsbalken. I fråga om förbud mot utmätning sedan ersättning har betalats ut tillämpas 5 kap. 7 § andra stycket utsökningsbalken. (16 §.) När brottsskadeersättning har betalats inträder staten i den skadelidandes rätt till skadestånd på visst närmare angivet sätt (17 §). Det innebär att staten har möjlighet att regressvis kräva tillbaka det belopp som har utgetts i brottsskadeersättning från den person som har orsakat skadan. 31Det kan noteras att antalet avgjorda ärenden totalt detta år var 10 523. 2005/06:26 s. 10 f. aktiv regressverksamhet.33 Regressintäkterna motsvarade en tredjedel av den utbetalade brottsskadeersättningen under året.34 Att utöva regress från den dömde gärningsmannen har ansetts vara betydelsefullt sett ur ett ekonomiskt perspektiv men även av rättviseskäl för brottsoffret samt som en signal och reaktion från samhället.35 I brottsskadelagen finns även bestämmelser som har införts för att fullt ut genomföra det s.k. brottsofferdirektivet (se vidare avsnitt 4.1.2).36 Om en ansökan om brottsskadeersättning gäller en skada till följd av ett uppsåtligt våldsbrott som har begåtts i en annan medlemsstat i EU, ska ansökningen anses även vara en begäran om europeisk brottsskadeersättning (18 § första stycket). ska överlämna sökandens begäran om europeisk brottsskadeersättning till en behörig myndighet i den andra medlemsstaten (19 § första stycket). Den behöriga myndig- heten i den staten har sedan att besluta om och betala ut ersättning enligt den statens lag. får emellertid besluta om brottsskadeersättning även om ett överlämnande har skett (19 § andra stycket). Därigenom säkerställs att Brottsoffer- myndigheten kan lämna kompletterande ersättning så att den samlade ersättningen uppgår till i vart fall de beloppsnivåer som följer av svensk praxis på området.37 Om en myndighet i en annan medlemsstat i EU beslutar om europeisk brottsskadeersättning efter det att har betalt brottsskade- ersättning, inträder staten intill det av betalda beloppet i den skadelidandes anspråk på ersättning från den utländska myndigheten (19 § tredje stycket). 33Se 2 § sjätte punkten i förordningen med instruktion för , där det föreskrivs att för statens räkning ska återkräva utbetald brottsskadeersättning. 34Se årsredovisning för , s. 10. 2011/12:1, utgiftsområde 4, s. 47 f. 36Rådets direktiv (2004/80/EG) av om ersättning till brottsoffer, publicerat i EU:s officiella tidning 261, , s. 15. 2005/06:26 s. 1. Brottsskadeersättning är ett offentligrättsligt åtagande från statens sida och alltså inte ett skadestånd. Bestämmelserna i skadestånds- lagen är trots detta av flera skäl relevanta även vid bestämmandet av brottsskadeersättning. Som har framgått i avsnitt 3.1.2 ska brotts- skadeersättningen bestämmas på skadeståndsrättsliga grunder. Hänvisningar finns i brottsskadelagen till bestämmelser i skade- ståndslagen som ska tillämpas när brottsskadeersättningen bestäms. Vidare är brottsskadeersättning subsidiär till skadestånd (och annan ersättning). Om brottsoffret kan få skadestånd från gärningsmannen blir det alltså inte aktuellt att betala brottsskadeersättning. Brotts- skadeersättning ska ge brottsoffer ekonomisk kompensation i de fall där skadestånd inte betalas av gärningsmannen eller när någon försäkring inte täcker skadan.38 För det fall en viss del av skadan har ersatts genom skadestånd, ska denna del avräknas från en eventuell brottsskadeersättning. Med hänsyn till de kopplingar som finns till skadeståndsrätten görs nedan en genomgång av aktuella bestämmelser som rör skadestånd. I vissa fall görs jämförelser med brottsskadelagen. Som har framgått kan den som har blivit utsatt för och skadats till följd av ett brott begära skadestånd av gärningsmannen. En sådan begäran är ett civilrättsligt anspråk som handläggs som ett dispositivt tvistemål. I sådana mål är förlikning mellan parterna tillåten. Om gärningsmannen och brottsoffret kommer överens om ett skade- ståndsbelopp är detta bindande för domstolen. För det fall gärningsmannen medger att betala det begärda skadeståndet prövar domstolen inte beloppet i sak. Detsamma gäller om gärnings- mannen har dömts för ett brott, som han eller hon har förnekat ansvar för, förutsatt att gärningsmannen har vitsordat att betala det begärda skadeståndsbeloppet om han eller hon döms för brottet. Först när det inte finns vare sig någon överenskommelse, något medgivande eller något vitsordande prövar domstolen det yrkade skadeståndsbeloppet i sak. 38 Se t.ex. prop. 2011/12:1, utgiftsområde 4, s. 31. Fastän en skadeståndstalan på grund av brott är ett dispositivt tvistemål handläggs skadeståndsanspråket ofta tillsammans med själva åtalet för brottet (se 22 kap. 1 § ). Dom- stolen får dock förordna att talan ska avskiljas och handläggas som ett tvistemål, om en fortsatt gemensam handläggning skulle med- föra väsentliga olägenheter (5 § samma kap.). Så kan vara fallet om det krävs omfattande utredning för att skadeståndsfrågan ska kunna avgöras. Det enskilda anspråket kan också på yrkande från en part avskiljas för att handläggas som ett tvistemål, om åtalet läggs ned eller avvisas eller om målsäganden har förlorat sin rätt att föra talan om brott (6 § första stycket). Om brottet hör under allmänt åtal är åklagaren på målsägandens begäran skyldig att i samband med åtalet förbereda och utföra även målsägandens talan, om det kan ske utan väsentlig olägenhet och hans anspråk inte är uppenbart obefogat (2 § första stycket). Finns ett målsägandebiträde är det i stället målsägandebiträdets uppgift att bistå målsäganden med att föra talan om enskilt anspråk enligt 3 § andra stycket lagen (1988:609) om målsägandebiträde. Målsägandebiträdets uppgift kvarstår enligt samma paragraf även om talan har avskilts enligt 22 kap. 5 § (se ovan),39 samt om tingsrättens dom överklagas endast i fråga om enskilt anspråk. 3.2.3Skadestånd med anledning av personskada, kränkning och sakskada Den grundläggande bestämmelsen om skadeståndsansvar för eget vållande, culparegeln, finns i 2 kap. 1 § skadeståndslagen. Culpa- regeln innebär att den som uppsåtligen eller av vårdslöshet (oakt- samhet) vållar personskada eller sakskada ska ersätta skadan. Skadeståndsrätten vilar på grundsatsen om full ersättning för uppkomna skador. Den principiella utgångspunkten för skade- ståndsreglerna är att den skadelidande ska försättas i samma ekonomiska situation som om skadan inte hade inträffat. (Se prop. 39 Detta gäller dock inte om målet ska handläggas enligt 1 kap. 3 d § . Så är som regel fallet om skadeståndsanspråket uppenbart inte överstiger hälften av prisbas- beloppet enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkringsbalken. innebär det hälften av = . Inom skadeståndsrätten skiljer man mellan ekonomisk och ideell skada. Med ekonomisk skada avses ekonomiska förluster av olika slag, t.ex. kostnader, inkomstförlust och intrång i närings- verksamhet. Ideell skada utgörs däremot av skador av icke- ekonomisk natur, t.ex. kränkningar av den personliga integriteten samt fysiskt och psykiskt lidande i samband med personskador. Gränsen mellan de båda skadetyperna är delvis flytande, och det är i många fall omtvistat vad som är att hänföra till ekonomisk skada respektive ideell skada. Utmärkande för den ideella skadan är ändå att den inte låter sig mätas i pengar på samma sätt som den ekonomiska skadan. (Se prop. 2000/01:68 s. Skadestånd till den som har tillfogats personskada omfattar enligt 5 kap. 1 § skadeståndslagen ersättning för 1.sjukvårdskostnad och andra kostnader för den skadelidande, inbegripet skälig kompensation till den som står den skadelidande särskilt nära, 3.fysiskt och psykiskt lidande av övergående natur (sveda och värk) eller av bestående art (lyte eller annat stadigvarande men) samt särskilda olägenheter till följd av skadan. Ersättning för inkomstförlust motsvarar skillnaden mellan den inkomst som den skadelidande skulle ha kunnat uppbära, om han eller hon inte hade skadats, och den inkomst som han eller hon trots skadan har eller borde ha uppnått eller kan beräknas komma att uppnå genom arbete under vissa närmare angivna förut- sättningar. Med inkomstförlust likställs intrång i näringsverk- samhet. Med inkomst likställs värdet av hushållsarbete i hemmet. (Samma paragraf.) Särskilda bestämmelser gäller om en personskada har lett till döden (2 § samma kap.). Då ska ersättning betalas för 1.begravningskostnad och, i skälig omfattning, annan kostnad till följd av dödsfallet, 2.förlust av underhåll, 3.personskada som till följd av dödsfallet åsamkats någon som stod den avlidne särskilt nära. Punkten 2 ovan, ersättning för förlust av underhåll, kan under närmare angivna förutsättningar bli aktuell för efterlevande som enligt lag hade rätt till underhåll av den avlidne, eller som på annat sätt var beroende av honom eller henne för sin försörjning. (Andra stycket samma paragraf.) Skadeståndets syfte är att försätta den skadelidande i samma situation som om skadan inte hade inträffat. Den skadelidande ska inte bli överkompenserad till följd av skadan, varför det finns bestämmelser om avräkning av annan ersättning som den skade- lidande har rätt till. Enligt 5 kap. 3 § skadeståndslagen ska vid bestämmande av ersättning för inkomstförlust eller förlust av underhåll avräknas förmån som den skadelidande med anledning av förlusten har rätt till i form av 1.ersättning enligt socialförsäkringsbalken eller någon annan likartad förmån, 2.pension eller annan periodisk ersättning eller sjuklön, om förmånen betalas av en arbetsgivare eller på grund av en för- säkring som är en anställningsförmån. Som exempel på ersättning som ska avräknas kan nämnas ersättning enligt den s.k. avtalsgruppsjukförsäkringen (AGS), som gäller för arbetare anställda inom Svenskt Näringslivs, LO:s och kooperationens avtalsområden.40 Det kan noteras att 6, 7 och 10 §§ brottsskadelagen innehåller ytterligare bestämmelser om avräkning som ska tillämpas vid bestämmande av brottsskadeersättning med anledning av person- skada och andra skadetyper. Av 5 kap. 4 § skadeståndslagen framgår att ersättning för fram- tida inkomstförlust eller förlust av underhåll fastställs i form av livränta eller engångsbelopp eller som livränta jämte engångs- belopp. Är ersättningen av väsentlig betydelse för den skade- lidandes försörjning, ska den utgå som livränta, om inte särskilda skäl talar mot det. Fastställd livränta kan om det finns skäl för det helt eller delvis bytas ut mot engångsbelopp. 40 Se Försäkrings hemsida . För anställda inom kommun, landsting, regioner, och Pacta-företag gäller AGS-KL. Se även , a.a. s. 42. innehåller även andra begränsningar när det gäller livränta, se 5 § första stycket brottsskadelagen. I 5 kap. 5 § skadeståndslagen ges en viss möjlighet till om- prövning.