sou · H0B364 · 2012-09-28 00:00:00 — Vid utställande av vinstandelslån eller kapital- andelslån finns ingen företrädesrätt för aktieägarna vilket innebär att sådana lån kan riktas mot till exempelvis externa finansiärer med stöd av enbart enkel majoritet. Detta innebär givetvis större flexibilitet (Redogörelsen baseras på artiklar av , , Mitt i juridiken, Aktiebolagsrätt, och Pilotti, , advokat, i , , 2011-09- 09). Kan vinstandelslån och kapitalandelslån förekomma i ekonomiska föreningar i allmänhet? Det saknas bestämmelser om vinstandelslån och kapitalandelslån i ekonomiska föreningar i allmänhet. Några motsvarande bestäm- melser föreslås inte heller av utredningen om ny föreningslag. I skattesammanhang har man dock utgått från att vinstandelslån inte är förbjudna i ekonomiska föreningar i allmänhet och åtminstone infört vissa skattebestämmelser om detta. Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund En förlagsinsats är ett kapitaltillskott till en ekonomisk förening som bevisas av ett förlagsandelsbevis eller en börsnoterad förlags- andel med företrädesrätt till vinstutdelning i den ekonomiska före- ningen framför medlemsinsatserna. En ekonomisk förening får i stadgarna enligt FL föreskriva att medel får tillskjutas genom förlagsinsatser av medlemmar och andra personer än medlemmar. Förlagsinsatser från andra än med- lemmar får dock högst uppgå till summan av andra än förlagsinsat- ser inbetalda samt genom insatsemission tillgodoförda insatser. Beslut om förlagsinsatser fattas normalt av styrelsen i en eko- nomisk förening och föreningen måste utfärda ett förlagsandels- bevis för varje förlagsinsats. Ett förlagsandelsbevis måste ställas till viss man, till innehavaren eller till order och innehålla uppgift om föreningens firma, nummer eller annan beteckning för beviset, insatsens storlek, den rätt till utdelning som insatsen medför, det sätt på vilket utdelning ska utbetalas och det sätt på vilket inlösen ske. Ett förlagsandelsbevis ska undertecknas av föreningen och sty- relseledamöternas eller firmatecknarens namnteckning får återges genom tryckning eller på annat liknande sätt. En ekonomisk före- ning får börsnotera förlagsandelar i stället för att utfärda förlags- andelsbevis. Styrelsen måste enligt FL föra en förteckning över samtliga för- lagsinsatser. Förteckningen skall hållas tillgänglig för var och en som vill ta del av den och skall innehålla uppgift om storleken på varje förlagsinsats, om tidpunkten för varje insats och om den rätt till utdelning som insatsen medför. Den som innehar en förlagsandel har enligt FL rätt att få för- lagsinsatsen inlöst tidigast från tillskottet eller efter uppsägning om han skriftligen säger upp beloppet i förväg. Föreningen får lösa in en förlagsinsats tidigast från tillskottet eller efter uppsägning om föreningen skriftligen säger upp beloppet i förväg. En förlagsandel inlöses till det belopp som utgör insatsens stor- lek enligt förlagsandelsbevis eller enligt registrering för börsnote- rade förlagsandelar. Beloppet får dock inte överstiga andelen av föreningens egna kapital enligt den senast fastställda balansräk- ningen, utan hänsyn tagen till reservfonden eller uppskrivnings- Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund fonden, som belöper på förlagsandelen i förhållande till övriga för- lagsinsatser. Som angetts ovan utgör förlagsinsatserna bundet eget kapital. Det får därför inte utgå någon ränta på andelarna. En investerare kan däremot få avkastning på insatt kapital i form av utdelning (10 kap. 4 § andra stycket FL). I förarbetena har sagts att före- ningen inte har någon möjlighet att avtala om att avkastning skall utbetalas med ett fast procentuellt belopp. Eftersom ett avtal om framtida utdelning inte är rättsligt bindande saknar föreningen vidare möjlighet att träffa avtal om såväl att utdelning ska ske oavsett vinst som att utdelning ska ske från tillgänglig vinst med ett fastställt procentuellt belopp (LU 1983/84:3y s. 2). Där- emot har lagutskottet angett att stadgarna kan föreskriva att för- lagsinsatserna ska ha företrädesrätt till den årliga utdelningsbara vinsten upp till visst högsta tak framför utdelning på medlems- kapitalet och före avsättning till gottgörelse i form av återbäring eller efterlikvid. Eftersom avkastning på förlagsandelar endast kan ges i form av utdelning är det föreningsstämman som beslutar om detta. Förlagsandelsinnehavare har inget reglerat inflytande i en före- ning. En förening kan dock enligt 6 kap. 1 § andra stycket FL i stadgarna föreskriva att en eller flera styrelseledamöter ska utses på annat sätt än genom val av föreningsstämman samt enligt 6 kap. 4 § andra stycket FL i stadgarna tillåta att även andra än medlemmar är styrelseledamöter. Genom sådana stadgebestämmelser synes för- lagsandelsinnehavare kunna ges inflytande i styrelsen (SOU 2006:55 s. 334). 4.10.5Konvertibla skuldebrev och teckningsoptioner Ett konvertibelt skuldebrev är ett lån upptaget av bolaget som är förbundet med en rätt att teckna aktier till i förväg bestämda vill- kor. Ett sådant instrument kan delas upp i två delar; dels ett lån med viss ränta och risk, dels en option att inom teckna aktier till visst pris. Sistnämnda option kan även ges ut separat och utgör då en teckningsoption. Från bolagets horisont har konvertibla skuldebrev bland annat den fördelen att räntan oftast är låg (givet risken) och avdragsgill liksom övriga räntekostnader. En nackdel för bolaget är att kon- vertibla skuldebrev är lån som eventuellt måste återbetalas eftersom Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund det inte är säkert att konvertiblerna byts till aktier. För att de ska göra det krävs ju att aktiekursen är högre än konverteringskursen, annars är det inte lönsamt att byta. För den som tecknar en konvertibel brukar det framhållas att den ger en högre ränta än aktiens direktavkastning (utdelning) och att den är säkrare än aktien, eftersom lånet återbetalas för den hän- delse att aktien inte når konverteringskursen. Medan aktieägarna kan se värdet på sina aktier falla, kan konvertibelinnehavarna få ut skuldebrevets värde. Ett försäkringsföretag får ta upp eller ta över lån (upplåning) bara om det görs för att effektivisera kapitalförvaltningen eller om det i övrigt är motiverat av försäkringsrörelsen. I verksamhet avseende tjänstepensionsförsäkring får dock upplåning bara ske om det görs för att tillgodose tillfälliga likviditetsbehov eller för att uppfylla kraven på en tillräcklig kapitalbas i 7 kap. Utöver dessa begräns- ningar krävs att den samlade upplåningen är av ringa betydelse med hänsyn till rörelsens omfattning och kapitalbasens storlek. Om det finns särskilda skäl, får i ett enskilt fall besluta om undantag från kravet på att upplåningen ska vara av ringa bety- delse (se 4 kap. 5 § FRL). Även om , när det finns särskilda skäl, kan medge upplåning som går utöver vad som kan anses som ringa, anses någon mer omfattande upplåning inte kunna komma i fråga (se prop. 1998/99:87 s. 266). De närmare gränsdragningarna för försäkringsbolagens upp- låning behandlades försäkringsrörelsereform (se prop. 1998/99:87 s. 260 ff.). I förarbetena anges att försäkringsrörelse inte får ha sådan karaktär och omfattning att försäkringstagarnas skyddsintressen riskeras. Å andra sidan ska inte ordinär upplåning som är affärsmässigt befogad och förenlig med försäkringstagarnas intressen förhindras. Beträffande möjligheterna till ökning av aktie- kapitalet och upplåning går en skiljelinje mellan bolag som får dela ut vinst och bolag som inte tillåts att göra det. Det är som framgått av det föregående endast i den förstnämnda bolagskategorin som det är tillåtet med fondemission, teckningsoptioner, konvertibla skuldebrev, kapitalandelslån och vinstandelslån (se 11 kap. 14 och 15 §§ FRL). Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund Nuvarande bestämmelser i om upplåning överensstämmer således i stort med FRL. Regeringen fann inte anledning att ompröva dessa ställningstaganden. Bestämmelsen FRL om försäkringsbolagens möjligheter att ta upp eller överta lån överfördes därför till den nya lagen. Regeringen konstaterade dock att upplåningsformerna borde väsentligen utformas i överensstämmelse med de som gäller för allmänna aktiebolag. Vidare behölls skiljelinjen med avseende på icke-vinstutdelande liv- försäkringsaktiebolag och särreglerna som omger dessa med hän- visning till att de grundläggande frågorna kring företagsformen icke-vinstutdelande försäkringsaktiebolag inte behandlas i samman- hanget, utan skulle utredas av förevarande utredning (dir. 2010:43). I betänkande; Ny associationsrätt för försäkringsföretag (SOU 2006:55) beskrivs ett flertal utländska ordningar för överskottshantering på livförsäkringsområdet (se s. 115 ff.). I har ändringar genomförts och i de brittiska reglerna har ändringar föreslagits. I båda fallen är syftet att förstärka skyddet för livförsäkringstagarnas anspråk på överskott, även om sätten delvis skiljer sig åt. I det följande sam- manfattas kortfattat de nya danska reglerna och det brittiska för- slaget. Allmänt om behandlingen av överskott i livförsäkringsverksamhet Premien för livförsäkringsavtal ska i fastställas betryg- gande, så att det är stor säkerhet för att livförsäkringsbolaget har tillräckliga medel att uppfylla avtalet när det förfaller. Mot den bakgrunden anses det rimligt att försäkringstagaren får andel i det överskott som kan förväntas under avtalens löptid. Beräkning och fördelning av realiserat resultat till försäkrings- tagarna skall regleras i tekniska grunder. De skall vara betryggande och rimliga gentemot de enskilda försäkringstagarna och andra berättigade. De skall dessutom vara precisa och klara samt leda till en rimlig fördelning. Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund Kravet på rimlig fördelning anses innebära att utgångspunkten för fördelningen av det realiserade resultatet är den s.k. kallade kontributionsprincipen. Den innebär att det realiserade resultatet fördelas bland de berättigade parterna efter det förhållande med vilket de har bidragit till överskottet. Principen gäller om inte par- terna avtalat om något annat. Den avser även fördelning av resultat mellan det s.k. egenkapitalet och försäkringstagarna. Den del av bolagets resultat som tillfaller försäkringstagarna (bonus) skall fördelas på ett rimligt sätt under försäkringsavtalens löptid. Fördelningen av realiserat resultat mellan eget kapital och för- säkringstagarna behöver inte regleras i avtalen. Det egna kapitalets andel av realiserat resultat skall delas upp i en andel relaterad till förräntning av egenkapitalet (dvs. en andel av realiserat resultat enligt kontributionsprincipen) och en andel, ett risktillägg, som avspeglar den risk som åvilar det egna kapitalet. I de flesta bolag är risktillägget beräknat som en andel av en post i balansräkningen, t.ex. försäkringstekniska avsättningar. Fördelningen till det egna kapitalet kan ses över . Vid resultatets fördelning mellan eget kapital och försäkringstagarna anses egenkapitalet kunna tillföras ett tillägg, som motsvarar den risk som det egen- kapitalet bär. Kontributionsprincipen gäller även vid ett negativt resultat, vilket innebär att de försäkringstekniska avsättningarna minskar, men i så fall i första hand den kollektiva reserven. Den del av det realiserade resultatet som fördelas kollektivt till bestånden (kollek- tiv bonuspotential) är avsedd för en framtida fördelning till enskilda försäkringstagare. Om en försäkringstagare återköper sin försäkring kan denne dock inte ställa krav på de medel som är innehållna i sådana kollektiva reserver. På grund av nedgången på de finansiella marknaderna och fick vissa bolag ett behov av att stärka kapitalbasen. Det infördes därför en möjlighet att avsätta en del av det realiserade resultatet som skall fördelas till enskilda försäkringstagare till en särskild del av de försäkrings- tekniska avsättningarna, saerlige bonushensaettelser, som kan räk- nas in i kapitalbasen, trots att det inte redovisas som egenkapital. En förutsättning för att ett försäkringsbolag skall kunna göra sådana avsättningar är att det i försäkringsvillkoren anges att så kan ske. Om en försäkringstagare återköper sin försäkring eller om utbetalning av försäkringsförmånerna påbörjas skall även försäk- ringens andel i dessa avsättningar betalas ut. Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund tilldelas samma avkastning som egenkapitalet, oavsett om det är positivt eller negativt, vilket innebär att avsättningarna bär samma risk som aktiekapitalet. Alla bolag har inte använt möjligheten att göra avsättningar till saerlige bonushensaettelser. De förekommer inte i t.ex. de bankägda livförsäkringsaktiebolagen. Förändringar genom nya tydligare regler Finanstilsynet i har infört tydligare och mer detaljerade regler för hur kontributionsprincipen ska han- teras i livförsäkringsverksamhet. Regelverket gäller för livförsäk- ringsbolag (båda aktiebolag och ömsesidiga bolag) och tvaergående pensionskasser (pensionskassa vars medlemmar är sysselsatt innan- för en bestämd industri eller yrke). Företagen ska till Finans- tilsynet anmäla de principer bolagen tillämpar när de fördelar över- skott och andra värden. Med den nya regleringen vill man säker- ställa att en (otillåten) omfördelning inte sker mellan olikartade försäkringar genom tydligare ramar för en rimlig fördelning av det realiserade resultatet. Fördelningen av överskott mellan eget kapital och försäkringsbestånden Fördelningen av överskotten utgår från vissa poster på skuldsidan av företagets balansräkning. Det finns alltså en stark koppling till redovisningsreglerna. Först sker en övergripande fördelning av överskott till egen kapitalet-delen respektive försäkringsbestånden (den så kallade beräkningsmässiga kontributionsprincipen). Fördelningen sker och baseras, även enligt de nya reglerna, på det realiserade resul- tatet. En fördelning görs även i ömsesidiga livförsäkringsbolag och tvaergående pensionskasser. Vanligtvis tilldelas egen kapital-delen, dels investeringsavkast- ningen på egen kapital-delen, dels ett risktillägg, t.ex. 2–av egen kapitalet, dels omkostnads- och riskresultatet. Övrigt reali- serat resultat fördelas på försäkringsbestånden. Om det realiserade resultatet inte räcker till för förräntning av medlen som tillhör för- säkringsbeståndet, är det egen kapital-delen som har ansvaret för Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund att finansiera förräntningen. Detta är anledningen till att eget kapital-delen kompenseras med ett risktillägg. Det realiserade resultat som skall fördelas mellan eget kapital och försäkringsbestånden utgöras av försäkringstekniskt resultat och överförd kapitalavkastning med avdrag för pensionsavkast- ningsskatt och gottskrivning av bonus och andra ändringar i kol- lektiv bonuspotential. Vidare ingår förändringar i saerlige bonus- hensaettelser. Däremot ingår inte intäkter och kostnader för sjuk- och olycksfallsförsäkring, fondförsäkring och livräntor som saknar rätt till bonus/återbäring och inte omfattas av kontributions- principen. Dessa fördelas istället till egenkapitalet som räken- skapsmässig omkostnad för intjäning från verksamheten. Det andra steget i innebär en fördelning av överskott till försäk- ringsbestånden och försäkringarna (den så kallade fördelnings- mässiga kontributionsprincipen). Denna uppdelning bygger på att en försäkring består av tre olika element i resultathänseende; ränte-, försäkringsrisk- och driftskostnadselementen. Inom var och en av dessa tre delar av en försäkring kan över- eller underskott uppstå. Försäkringar kan ju innehålla flera moment som är tecknade på olika tekniska grunder, vilket medför att beräkningsunderlag som avser ränta, försäkringsrisk och driftskostnader inte är samstämmig för de olika momenten i en försäkring. Den enskilda gruppens andel av det realiserade resultatet ingår i gruppens kollektiva bonuspotential. Bestämmelsen syftar till att säkra att kollektiv bonuspotential fördelas rimligt mellan grupper. För räntegrupperna krävs att homogenitetskravet är objektivt mätbart. För risk- och driftskostnadsmomenten gäller att doku- mentationen ska förklara företagets praxis. Till varje grupp hör även uppkomna ofördelade medel. Om homogenitetskravet inte uppfylls och det leder till omfördelning av medel ska en anpassning av gruppindelningen göras. Det finns också närmare regler för detta. Om det efter fördelning av ofördelade medel uppstår under- skott, ska försäkringsföretaget överväga hur detta ska hanteras. Om de negativa ofördelade medlen hör till en räntegrupp kan en lösning vara att man skriver ned bonuspotentialen för de fribrev som tillhör räntegruppen. Vid andra tillfällen ska underskottet finansieras av egenkapitalet och ska man bedöma om det helt Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund eller delvis ska tillskrivas ett s.k. kallat skyggekonto för gruppen. Negativa ofördelade medel hörande till försäkringsrisk- respektive driftskostnadsmomenten ska finansieras av egenkapitalet. Även i detta fall ska man fastlägga i vilken utsträckning man ska tillskriva det på ett s.k. skyggekonto. Den andel av gruppens realiserade resultat som går till egen- kapitalet får inte medföra att gruppens realiserade resultat blir negativt. Om gruppens realiserade resultat innan överföring av egenkapitalets andel blir negativ, kan egenkapitalets andel maximalt vara noll. Det är alltså möjligt att egenkapitalet får en lägre andel från en grupp än vad som egentligen är berättigat. En negativ andel kan förtecknas och tas upp på ett skyggekonto som visar tillgodohavanden för en viss grupp, som senare kan återbetalas när det ryms inom det positiva realiserade resultatet. Det kan ske omfördelningar av betydande ekonomiska värden över skyggekonton tillhörande en grupp, när den enskilda försäk- ringen påförs betalning för andra försäkringars bidrag till skygge- konton. Oavsett att skyggekonton får användas för varande kol- lektiv inom en grupp, ska företaget säkerställa att den typen av omfördelningar inte förekommer. En särskild rapporteringsskyldighet träder i kraft i samband med den nya regleringen. Försäkringsföretagens aktuarie ska omgående rapportera in till Finanstilsynet om det realiserade resultatet efter bonus är negativt och varken kan täckas av gruppen, egenkapitalet eller saerlige bonushensaettelser. Behandling av överskott från livförsäkringsverksamhet enligt nuvarande ordning I ger s.k. with profit-avtal försäkringstagarna rätt till del av överskottet i livförsäkringsrörelse. Avtalen liknar den svenska traditionella livförsäkringsprodukten med en garanti i grunden, riskutjämning och fördelning av eventuellt överskott. Det finns en rad olika varianter för att fördela överskottet mellan för- säkringstagarna och mellan olika fonder inom bolagen. Metoderna kan vara desamma oavsett om det är ett ömsesidigt försäkrings- bolag eller aktiebolag. Överskottet kan komma från en viss avgrän- sad tillgångsmassa eller från avkastningen på vissa tillgångar, men Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund även från andra källor till vinster eller förluster i ett försäkrings- bolag. I det senare fallet kan försäkringstagaren dela hela affärs- risken tillsammans med bolaget, utöver den finansiella risken. Det finns således ingen princip i att försäkringstagarna inte kan stå allmän rörelserisk i vinstutdelande livförsäkringsaktie- bolag. Överskottstilldelningen kallas bonus och utgår i huvudsak i två olika former: regular bonus, som bestäms och löpande garanteras försäkringstagarna på samma sätt som den underliggande garantin, och terminal bonus, som bestäms först vid försäkringsfall eller då avtalet löpt ut. Regular bonus bestäms utifrån en värdering av den framtida kostnaden för bolagets åtaganden. Denna s.k. deklarerade bonus garanteras försäkringstagarna som ett tillägg till det garante- rade försäkringsbeloppet och försäkringsbolaget måste därför göra avsättningar för den. Vid beräkning av bonusens andel av över- skottet beaktas endast realiserade överskott. Överskottsöverföringar ska framgå av resultaträkningen, vilket innebär att det inte, benämningen with profits till trots, är en del av bolagets vinst som blir bonus till försäkringstagarna. Hela årets avkastning brukar inte tilldelas som bonus utan man gör en lämplig tilldelning beroende på vad bolaget anser om framtida avkastning och förutsättningar att klara garantierna. Det uppstår då ett kol- lektivt buffertkapital. Detta ligger som ett kapital som är tillgäng- ligt för vinstdelning, men som inte har blivit deklarerat som bonus. Bolagen har på samma sätt som i ett stort diskretionärt utrymme att bestämma fördelningen av bonus och annat kapital. Terminal bonus garanteras försäkringstagarna först i samband med utbetalning. Metoden är ett sätt att låta försäkringstagarna få ta del av även icke realiserade överskott vilka som nämnts inte är tillgängliga för löpande tilldelning. Detta möjliggörs genom att utnyttja kassaflödet från nya premieinbetalningar så att terminal bonus kan utgå utan att placeringstillgångar avyttras. Terminal bonus är således ett sätt för bolaget att behålla en del av överskottet i bolaget utan att avsättningar måste göras. Det kan då också fun- gera som ett buffertkapital för de ställda garantierna. Medel till- gängliga för terminal bonus motsvaras således i balansräkningen av en reservpost under eget kapital utvisande skillnaden mellan till- gångarnas verkliga värde och anskaffningsvärde. Dessa medel är endast i begränsad utsträckning tillgängliga för vinstutdelning till aktieägarna Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund I aktiebolagen delas överskottet med aktieägarna. Fördelningen sker efter att ett överskott har uppkommit och kan grunda sig på en mängd olika kriterier. I huvudsak används två olika modeller för fördelningen mellan försäkringstagarna och aktieägarna. Det ena är en 90/10 fördelning av överskottet där försäkringstagarna får av överskottet och aktieägarna . har några bolag börjat med en 100/0 fördelning. En fördelning där försäkringstagarna får allt sker oftast i avtal där överskottet tilldelas i form av andelar i en fond. I sådana arrange- mang står aktieägaren för affärsrisken när det gäller bolagets admi- nistrativa kostnader. För det tar aktieägaren en avgift som antingen är fastställd i förhållande till tillgångarnas värde eller som premie- avgift. Fördelningen 90/10 brukar motiveras med att försäkrings- givaren står för det garanterade beloppet. Den garantin behöver dock sällan infrias eftersom det oftast finns tillräckligt med internt genererat buffertkapital. I har tillsynsmyndigheten analy- serat den produkt som innehåller avtal med vinstdelning. Produk- ten – som har många likheter med den svenska traditionella livför- säkringsprodukten – har framför allt ifrågasatts ur ett konsument- perspektiv. Det har framhållits att produkten är mycket svår att genomlysa. Det går t.ex. inte att under avtalets löptid avgöra om försäkringsavtalet har gett en bra avkastning eller inte eller vad som bidragit till avkastningen. Det kan lika gärna bero på bra resultat i kapitalförvaltningen som dålig avkastning, men med uppräkning av värdet via bonus som tas från reserver. Det är först när alla utbetal- ningar är gjorda som man kan avgöra om man fått en bra avkast- ning på sin premie eller inte. Vidare har oklarheter om kostnads- uttagen kritiserats. Det har inte rapporterats om storleken på dem eller gått att avgöra om de är dyrare eller billigare än andra pro- dukter. Man har också i uppmärksammat intresse- konflikterna mellan försäkringstagarna och aktieägarna i de vinst- utdelande bolagen. Som exempel nämns att försäkringstagarnas medel kan användas till strategiska investeringar för bolaget som inte nödvändigtvis gagnar försäkringstagarna. Även kostnadsför- delningen kan vara till försäkringstagarnas nackdel.