sou · H0B360 · 2012-09-28 00:00:00 — Om den har transponder sänds information om betalad vägtull från den som jämförs automatiskt. Om fordonet inte har en transponder jämförs registreringsnumret med en logg för kontroll av om fordonet har betalat korrekt tull. Om tullen inte har betalats skickas informationen till för kontroll. Stämmer informationen att tullen inte har betalats skickas ärendet till BAG. Särskilda BAG-tjänstemän utför inspektioner i direkt anslutning till kontrollportalerna. De får informationen trådlöst om vilka fordon som eventuellt inte har betalat sin tull, sekunder efter att lastbilen passerat portalen. Tjänstemännen kan då stoppa fordonet för en detaljerad inspektion. BAG har också 300 fordon genom vilka mobila team kan kontrollera trafiken. Infraröd teknologi avgör om det passerande fordonet är uppkopplade på det automatiska systemet och om uppgifter om deras fordon har förts in korrekt. Teamen kan kontrollera uppgifter direkt via mobila datorer och kan stoppa fordon som inte har betalat sin tull korrekt. BAG utför slumpmässiga kontroller på plats på transport- företagen för att avgöra om tullen har blivit korrekt betalad. Om en tull inte har betalats korrekt utfärdas böter på , vanligtvis på . I tas även vägtull ut i två tunnlar, Herrentunneln och Warnowtunneln. Här är det bomsystem. Vägtullen tas ut av motorcyklar, personbilar, bussar och lastbilar. Tullen kan betalas kontant eller med en transponder (Quick-box respektive Oscard). Vidare har miljözoner i vissa innerstäder. Där behövs ett märke för , som sätts i framrutan och visar vilken utsläppskod fordonet tillhör (här är det inte fråga om samma utsläppsklass som i Eurovinjettdirektivet). Om ett fordon kör i miljözonen utan märket utgår böter med och en prick i trafikbrottsregistret. Även utländska fordon måste ha märket. Kontrollen sköts okulärt av polis eller andra lokala myndigheter. Trängselavgift har tagits ut i . Avgiften tas ut av personbilar och lastbilar av den lokala myndigheten for (TfL). Inom avgiftszonen fotograferas registreringsskylten, som en annan kamera med vid- vinkellins tar bilder för att visa fordonets position på vägen. Infrarött ljus används för att känna igen registreringsskylten. finns det kameror på 331 ställen. Systemet registrerar av alla fordon. Avgiften kan betalas genom autopay (betalning sker genom faktura och med rabatt), sms, på internet, i kiosker, via telefon och post. Avgiften kan betalas i förväg eller som färden. Därefter tas en högre avgift ut. Bilder av registreringsskylten jämförs med betalda avgifter. Om avgiften inte har betalats utgår en straffavgift. För utländska fordon anlitas EPC (se avsnitt 2.4.2). Utredaren ska lämna de författningsförslag som genomförandet av kommissionens beslut (EG) nr 750/200928 om det europeiska systemet för elektroniska vägtullar kräver. Beslutet har sin grund i EFC-direktivet (EG) nr 52/200429. Nedan redogörs för innehållet i dessa beslut och direktiv samt den svenska lagstiftning som finns på området. 28Kommissionens beslut /750/EG av om definitionen av det europeiska systemet för elektroniska vägtullar och tekniska uppgifter för detta. 29Europaparlamentets och rådets direktiv /52/EG av om driftskompabilitet mellan elektroniska vägtullsystem i gemenskapen. I EFC-direktivet fastställs de villkor som är nödvändiga för att säkerställa driftskompatibilitet mellan elektroniska vägtullsystem (EETS, ) i gemenskapen. Direk- tivet ska tillämpas på elektronisk inkassering av alla slags vägavgifter (dvs. även på vägavgifter och vägtullar enligt Euro- vinjettdirektivet) på hela gemenskapens vägnät, inklusive vägar i och utanför städer, motorvägar, större och mindre vägar, samt olika anläggningar som tunnlar, broar och färjor. Direktivet ska inte tillämpas på a)vägtullsystem som saknar system för elektronisk inkassering av vägtullar, b)elektroniska vägtullsystem där utrustning inte behöver instal- leras i fordon, c)små, rent lokala vägtullsystem för vilka kostnaderna för att upp- fylla kraven i direktivet inte står i proportion till fördelarna. I alla nya elektroniska vägtullsystem ska en eller flera av följande tekniska lösningar tillämpas för vägtullstransaktionerna: a)Satellitbaserad positionsbestämning, b)Mobilkommunikation enligt GSM/GPRS-standarden, eller c)5,8 GHz mikrovågor. Enligt direktivet ska medlemsstater som har vägtullsystem vidta de åtgärder som krävs för att öka användningen av elektroniska vägtullsystem. De ska sträva efter att säkerställa att av trafikflödet genom varje tullstation kan använda elektroniska vägtullsystem . De vägfiler som används för inkassering av vägtull på elektronisk väg får också användas för inkassering av vägtull på annat sätt med vederbörlig hänsyn till säkerheten. I direktivet anges att ett europeiskt system för elektroniska vägtullar ska inrättas för allt vägnät i gemenskapen där det på elektronisk väg tas ut vägtullar eller avgifter för användning. EFC-direktivet syftar som ovan sagts till att göra de elektron- iska vägtullsystemen driftskompatibla, så att en och samma om- bordenhet kan användas i alla system, vilket ska underlätta för EETS ska ge möjlighet för väganvändare att enkelt betala vägtullar på hela det europeiska vägnätet genom att teckna ett enda abonnemangskontrakt på en ombordenhet med en valfri betalningsförmedlare som erbjuder tjänsten. Respektive vägtulls- operatör ska rikta betalkrav mot betalningsförmedlaren som i sin tur ska rikta betalkrav mot den väganvändare som abonnerar på ombordenheten. Systemet får varken påverka medlemsstaternas principbeslut att ta ut vägtullar för särskilda typer av fordon eller nivån på och ändamålet med de avgifter som tas ut. Det ska endast avse metoden för att ta ut vägtullar eller avgifter. 2.6.2Kommissionens beslut om det europeiska systemet för elektroniska vägtullar Kommissionen har i beslutet (EG) nr 750/2009 närmare definierat det europeiska systemet för elektroniska vägtullar (kallat EETS).30 Syftet med tjänsten är att en väganvändare ska kunna betala alla vägtullar inom EU genom en enda fordonsutrustning och ett enda kontrakt med en betalningsförmedlare. Med elektroniska vägtullar avses vägtullsystem där särskild utrustning behöver installeras i fordon, exempelvis transpondrar. Med tjänsten ska den fria rörligheten underlättas. Beslutet omfattar regler om bland annat organisation, tekniska specifikationer, kontraktsregler och informationsutbyte mellan medlemsstaterna, avgiftsupptagare, tjänsteleverantörer och väg- användare. Genom beslutet fastställs vissa skyldigheter och rättig- heter för betalningsförmedlarna, avgiftsupptagarna och väganvän- darna inom EETS. Avgiftsupptagarna kan för nationella eller lokala ändamål ha eller inrätta egna särskilda nationella eller lokala tjänster, med , automatiska eller elektroniska system. EETS är en tjänst som kompletterar de nationella eller lokala systemen för elektroniska vägtullar i medlemsstaterna för betalning av vägtullar. Om medlemsstaterna har vägtullsystem ska de vidta nödvändiga åtgärder för att öka användningen av elektroniska vägtullsystem och sträva efter att säkerställa att av trafikflödet vid varje vägtullstation kan använda elektroniska vägtullsystem. 30 Kommissionen har också givit ut en guide avseende EETS: (), Guide for the application of the directive on the interoperability of electronic road toll systems. En vägtull i beslutets mening är en avgift, skatt eller tull som tas ut i samband med fordonstrafik i ett vägtullsområde. Med vägtulls- område avses ett område inom EU:s territorium, en del av det europeiska vägnätet eller t.ex. en tunnel, bro eller färja där vägtull tas ut. Definitionen av begreppet vägtull är således inte densamma som i Eurovinjettdirektivet utan omfattar fler typer av pålagor. En EETS-betalningsförmedlare är en juridisk person som uppfyller kraven i artikel 3 och som är registrerad i det land där den är etablerad. Betalningsförmedlaren ska alltså ansöka om regist- rering i den medlemsstat där den är etablerad. En ansökan ska beviljas om betalningsförmedlaren uppfyller vissa krav, bland annat att den är certifierad på visst sätt, har en viss teknisk utrustning och har en lämplig finansiell ställning (artikel 3). är tänkt att tillhandahållas på en marknad bestående av konkurrerande betalningsförmedlare. efter det att betalningsförmedlaren har blivit registrerad ska den ingå kontrakt med alla avgiftsupptagare inom EU. Vid behov ska betalningsförmedlaren tillhandahålla den fordonsutrustning som väganvändaren behöver för att kunna betala vägtullen elektroniskt. Beslutet innehåller också detaljerade regler om betalnings- förmedlarens ansvar för att övervaka servicenivån, tillhandahålla tekniskt stöd och liknande. Betalningsförmedlaren ska exempelvis föra en förteckning (en s.k. svart lista) över all fordonsutrustning (och därmed sådan väganvändare) som är godkänd (artikel 4.6). Om betalningsförmedlaren har sänt förteckningen till avgiftsupptagaren ska den inte längre vara betalningsskyldig för passager gjorda med sådan fordonsutrustning (artikel 7.3). I fakturor som betalningsförmedlare har utfärdat till enskilda väganvändare ska betalningsförmedlarens avgifter klart skiljas från vägtullarna, och om användaren inte beslutar om annat, ska åtminstone tidpunkten då och platsen där vägtullarna uppstod och den användarrelaterade sammansättningen av särskilda vägtullar specificeras. En betalningsförmedlare ska också samarbeta med avgiftsupptagarna när de genomför indrivning (artikel 4). Betalningsförmedlaren är betalningsskyldig i förhållande till avgiftsupptagaren oavsett om betalning skett från väganvändaren till betalningsförmedlaren (artiklarna 7.2 och 4.9). En avgiftsupptagare är en offentlig eller privat organisation som tar ut vägtullar för fordonstrafik i ett EETS-område. Varje avgifts- upptagare ska ta fram och upprätthålla en områdesdeklaration i vilken de allmänna villkoren fastställs för betalningsförmedlarna för att få tillgång till deras vägtullsområden. Avgiftsupptagarna ska på icke-diskriminerande grund godta alla betalningsförmedlare som begär att få tillhandahålla tjänsten i det eller de vägtullsområden som avgiftsupptagaren ansvarar för. En betalningsförmedlare ska godkännas om den uppfyller de allmänna villkoren i områdes- deklarationen. Parterna kan också komma överens om eventuella särskilda kontraktsvillkor. Vägtull som betalas av väganvändarna inom det elektroniska betalsystemet ska inte vara högre än den motsvarande nationella eller lokala vägtullen. Avgiftsupptagarna ska godta all fordonsutrustning som är i drift från betalningsförmedlare med vilka de har kontraktsförhållanden (om inte utrustningen finns på en svart lista). Avgiftsupptagarna ska på sin webbplats ha en lätt åtkomlig offentlig förteckning över alla EETS-betalningsförmedlare med vilka de har kontrakt (artikel 5). Av artikel 6 följer att avgiftsupptagare ska redovisa sina tull- kontextdata, exempelvis vilket geografiskt område och vilka fordon som omfattas, till den medlemsstat som vägtullsområdet ligger i. En avgiftsupptagare har rätt att kräva betalning från en betal- ningsförmedlare både med och utan stöd av en så kallad bestyrkt färdvägsdeklaration för ett användarkonto som handhas av den betalningsförmedlaren (artikel 7.2). En färdvägsdeklaration är en uppgift till en avgiftsupptagare som bekräftar att ett fordon fram- förts inom ett vägtullsområde (t.ex. en transpondersignal). Artikel 8 innehåller bestämmelser om att organisationer som är både avgiftsupptagare och betalningsförmedlare ska hålla isär redovisningen från de olika verksamheterna. Väganvändarna (en fysisk eller juridisk person som tecknar ett kontrakt med en betalningsförmedlare i EETS för att få tillgång till EETS) kan abonnera på EETS via alla betalningsförmedlare, oavsett nationalitet, bosättning eller i vilken stat fordonet är registrerat. Artikel 9 anger vilka rättigheter och skyldigheter väganvändarna har, exempelvis att de ska vidta alla tänkbara åtgärder för att se till att fordonsutrustningen är i drift medan fordonet framförs inom ett vägtullsområde och att de ska använda fordonsutrustningen enligt betalningsförmedlarens anvisningar. En viktig regel är att när en väganvändare betalar en vägtull till sin betalningsförmedlare ska väganvändarens betalningsskyldighet gentemot den berörde avgiftsupptagaren anses som uppfylld. Väganvändaren betalar alltså med befriande verkan till betalningsförmedlaren. Om en avgiftsupptagare och en betalningsförmedlare inte kan nå en överenskommelse kan ärendet hänvisas till ett förliknings- organ i det land där vägtullsområdet är beläget. Hur detta ska organiseras och liknande frågor regleras i artikel 10. Förliknings- organet ska särskilt ha behörighet att undersöka om de kontrakts- villkor som en avgiftsupptagare ålägger olika betalningsförmedlare inom EETS är fria från diskriminering och på ett rättvist sätt avspeglar kontraktsparternas kostnader och risker. Förliknings- organet ska vara oberoende av avgiftsupptagarnas och betalnings- förmedlarnas kommersiella intressen. I artikel 11 finns närmare bestämmelser om hur medlingsförfarandet ska gå till. I artikel 12 beskrivs hur systemet ska vara en enda kontinuerlig tjänst. Av artikel 13 följer vilka krav som ska ställas på det euro- peiska systemet för elektroniska vägtullar. I artikel 14 finns ytter- ligare tekniska föreskrifter. I artikel 15 och 16 beskrivs tillväga- gångssättet när en medlemsstat anser att de tekniska kraven inte uppfylls. I artikel 17 återfinns regler om hur medlemsstaterna ska anmäla alla organ som är behöriga att utföra eller övervaka förfarandet för bedömning av överensstämmelse av de olika tekniska komponent- erna, s.k. anmälda organ. I artikel 18 anges att en samordnings- grupp ska inrättas för de anmälda organen. Varje medlemsstat ska inrätta register dels över vägtullsområden inom deras territorium, däribland information om avgiftsupptagare, vägtullsteknik, avgiftsstruktur, områdesdeklaration och de betal- ningsförmedlare som har EETS-kontrakt med den avgiftsupptagare som verkar inom deras behörighetsområde, dels över betalnings- förmedlare som har beviljats registrering (artikel 19). I artikeln finns närmare bestämmelser om hur registret ska uppdateras och hanteras. Slutligen får medlemsstaterna temporärt, på begränsade delar av sitt tullområde och parallellt med det med EETS förenliga systemet, tillåta pilotsystem för vägtullar som innefattar ny teknik eller nya koncept som inte överensstämmer med bestämmelserna i eller beslutet. Ett sådant system kräver Europeiska kommissionens förhandsgodkännande (artikel 20). Till beslutet finns flera bilagor: bilaga I innehåller bestämmelser om vad som ska finnas med i en områdesdeklaration, bilaga II beskriver parternas roller och gränssnitt i EETS, bilaga III innehåller de krav som ska uppfyllas av EETS, bilaga IV innehåller regler om EG-försäkran om den tekniska överensstämmelsen med specifikationerna och hur bedömning av lämplighet för användning ska gå till, bilaga V fastställer minimikriterier som medlemsstaterna ska beakta när de anmäler organ och bilaga VI innehåller exempel på parametrar för klassificering av fordon. 2.6.3Lagen om elektroniska vägavgiftssystem EFC-direktivet har implementerats genom lagen (2007:58) om elektroniska vägavgiftssystem. Syftet med lagen är att säkerställa tekniska standarder för elektroniska vägavgiftssystem, dvs. system som används för elektronisk betalning av avgifter som tas ut för färd med motordrivna fordon på väg eller på vissa färjor (sådana färjor med färjeläge som behövs för allmän samfärdsel eller annars kan antagas få synnerlig betydelse för det allmänna och som kommit till stånd genom väghållarens försorg eller övertagits av denne). Lagen gäller inte elektroniska vägavgiftssystem som har tagits i drift före ikraftträdandet (). Ett elektroniskt vägavgiftssystem ska uppfylla föreskrivna tekniska krav för att göra det möjligt att använda standardiserad utrustning i fordonen. Ett mindre och helt lokalt elektroniskt vägavgiftssystem behöver inte uppfylla de föreskrivna kraven om kostnaderna för detta inte står i proportion till fördelarna. Transportsstyrelsen (tidigare var det ) är tillsyns- myndighet och har givits föreskriftsrätt (enligt förordningen [2007:59] om elektroniska vägavgiftssystem), se föreskrifter (VVFS 2007:202) om tekniska krav på elektroniska vägavgiftssystem. 3.1Vägtullar i ett EU-perspektiv Utredningens förslag: Eurovinjettdirektivets bestämmelser om infrastrukturavgifter ska genomföras i det svenska rätts- systemet. Införande av broavgifter, dvs. avgifter som tas ut av vissa fordon för att täcka kostnader för uppförande av vägavsnittet samt underhåll, drift och utveckling av vägtullsystemet, är såvitt avser tunga godsfordon endast godtagbara i ett EU-perspektiv om de utformas enligt Eurovinjettdirektivets regler. I finns vägtullar i form av infrastrukturavgifter på och . Vid införande av broavgifter på nya broar är det nödvändigt att innehållet i direktivet beaktas. EU-rättsliga direktiv är inte direkt tillämpliga. Ett direktiv ska med avseende på det resultat som ska uppnås vara bindande för varje medlemsstat till vilken det är riktat, men ska överlåta åt de nationella myndigheterna att bestämma form och tillvägagångssätt för genomförandet (artikel 288 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt). Det innebär att ett direktiv får genom- föras på det sätt som bäst passar den nationella strukturen, under förutsättning att syftet med direktivet uppfylls. Bestämmelserna i direktivet måste dock ges bindande verkan och genomföras på ett tydligt, precist och klart sätt så att kravet på rättssäkerhet uppfylls. Direktiv kan därför inte genomföras endast genom administrativ praxis som fritt kan ändras av myndigheten (exempelvis genom att tillämpar bestämmelserna i direkt och utan annat regelstöd vid beräkningen av broavgifterna). Mot denna bakgrund är det nödvändigt att genomföra Eurovinjett- direktivets bestämmelser om vägtullar i form av infrastruktur- avgifter i det svenska rättssystemet i samband med att bestäm- melser om broavgifter föreslås, åtminstone såvitt avser bron i (se i fråga om avgränsningen avsnitt 3.3.1). Vid genomförandet av direktiv är medlemsstaterna alltså fria att välja form och tillvägagångssätt, men de valda formerna och till- vägagångssätten måste vara de bäst lämpade för att ge direktivet den verkan som är avsedd. Ett direktiv behöver således inte genom- föras genom lag eller förordning, så länge syftet med direktivet uppfylls genom de valda reglerna (exempelvis föreskrifter på myndighetsnivå). Frågan om var reglerna ska införas behandlas i avsnitt 3.8. När ett direktiv genomförs måste de allmänna rätts- principerna inom unionsrätten beaktas. Det innebär att exempelvis principen om likabehandling (eller icke-diskriminering), principen om ömsesidigt erkännande och proportionalitetsprincipen ska beaktas vid genomförandet av direktivet. 3.2Bestämmelser i som behöver genomföras Utredningens förslag: Endast de bestämmelser i direktivet som rör eller har betydelse för infrastrukturavgifter ska genomföras i detta skede. Vägtullar definieras i Eurovinjettdirektivet som en specifik avgift för ett fordon, grundad på den tillryggalagda sträckan inom en viss infrastruktur och på fordonstyp och som omfattar en infra- strukturavgift och/eller en avgift för externa kostnader. Med infrastrukturavgift avses en avgift som tas ut för att täcka en medlemsstats kostnader för uppförande, underhåll, drift och utveckling av infrastruktur. Med andra ord är det bestämmelserna om infrastrukturavgift som är väsentliga för vid införande av broavgifter. Som angivits i avsnitt 2.1.3 är en vägtull i form av en avgift för externa kostnader i direktivets mening en avgift som tas ut för att spegla externa kostnader till följd av trafikrelaterade lokala luftföroreningar eller trafikrelaterat buller. Det innebär att avgiften för externa kostnader är en distansbaserad avgift som tas ut beroende på hur långt man kör, baserat på en värdering av den effekt utsläpp av lokala luftföroreningar eller buller får för andra än trafikanten när fordonet utnyttjar infrastrukturen. Det är alltså inte fråga om en avgift som baseras på kostnaderna för att bygga en ny väg. En vägtull i form av en avgift för externa kostnader kan således omfatta hela eller delar av medlemsstatens vägnät. Det är inte en sådan avgift som utredningen har i uppdrag att lämna författnings- förslag för. Direktivet anger att medlemsstaterna får införa eller bibehålla vägtullar. I artikel 2 i ändringsdirektivet (EU) nr 76/2011 sägs att skyldigheten att införliva och genomföra direktivet inte ska gälla medlemsstater så länge som varken vägtullar eller vägavgifter införts inom deras territorium. Det finns alltså inget krav på att införa vägtullar. har infört vägtullar i form av infrastrukturavgifter genom avgifterna på och och ska genom de nu aktuella bestämmelserna införa nya vägtullar i form av infrastrukturavgifter. har också vägavgifter i direktivets mening. Frågan är då om måste genomföra bestämmelserna som avser avgifter för externa kostnader. En vägtull definieras som en infrastrukturavgift och/eller en avgift för externa kostnader. Vägtullen kan alltså vara det ena eller det andra eller både och. På svenskt territorium ska endast sådana avgifter tas ut som motsvarar infrastrukturavgiften, däremot inte sådana avgifter som motsvarar avgiften för externa kostnader i direktivets mening. Mot bakgrund av hur definitionen är utformad bedöms direktivet inte medföra en skyldighet att införa svenska bestämmelser om avgifter för externa kostnader. Endast de bestämmelser som är av intresse i fråga om infrastrukturavgifter ska därför föras in i den svenska rätts- ordningen. En genomgång av Eurovinjettdirektivets bestämmelser visar att det som behöver införas i svensk rätt huvudsakligen är de relativt detaljerade bestämmelserna i bilaga III om beräkningen av väg- tullen, bestämmelserna om differentiering på grund av EURO- utsläppsklass och trängsel m.m., bestämmelserna om vilka rabatter som får medges samt bestämmelser om kontroll och påföljder. I bilaga III finns även bestämmelser som inte ska tillämpas för de nu aktuella broarna. Exempelvis finns det bestämmelser om hur kostnader för drift och underhåll av vägbanan ska bestämmas. Sådana kostnader ska inte beaktas på de nya broarna så länge kostnaderna finansieras med anslag (se avsnitt 3.4.1). Det finns också bestämmelser som tar sikte på att privata bolag med vinst- intresse tar ut avgifterna (genom koncessionsavtal och liknande). Även om de nu nämnda bestämmelserna inte är tillämpliga vid avgiftsbestämningen för de aktuella broarna, väljer utredningen att ta med dem i författningsförslaget (i bilagan till förordningen). Detta för att bestämmelserna kan komma att bli aktuella i fram- tiden och framför allt för att genomförandet av direktivet såvitt avser infrastrukturavgifter ska bli fullständigt. Annars riskerar man att förbise de bestämmelserna vid en framtida utvidgning av till- ämpningsområdet till nya vägavsnitt. Det kommer ändå vara tydligt vilka bestämmelser som ska tillämpas för de nu aktuella broarna. Utredningens förslag: När Eurovinjettdirektivet genomförs ska de nya bestämmelserna ges en generell innebörd. Reglerna ska omfatta alla allmänna vägar, dvs. även andra vägar än det trans- europeiska vägnätet och motorvägar. Endast sådana enskilda vägar som ingår i det transeuropeiska vägnätet eller är motor- vägar ska omfattas av bestämmelserna. Bestämmelserna ska även tillämpas på andra typer av bilar än tunga lastbilar. Undantag ska göras för utryckningsfordon och EG-mobilkranar. Utredningens bedömning: Avgift för färja som är en allmän väg är inte en sådan vägtull som behöver regleras i detta sammanhang. Färjorna bör därför undantas från tillämpningen. Direktivet måste tillämpas på det transeuropeiska vägnätet och motorvägnätet för tunga godsfordon över inklusive eventuellt släp.