sou · H0B334d2 · 2012-06-05 00:00:00 — Förutsättningarna för att fullgöra tilläggs- sanktionen kan bl.a. bero på när den tilltalade ska verkställa det ovillkorliga fängelsestraffet och hur mycket av tilläggssanktionen som kvarstår. Det bör därför inte föreskrivas någon obligatorisk skyldighet för rätten att besluta om verkställighet i anstalt om verk- ställigheten av det ovillkorliga fängelsestraffet hindrar att tilläggs- sanktionen fullgörs. I stället bör rätten ha möjlighet att besluta om sådan verkställighet, om det kan antas att tilläggssanktionen inte kommer att bli fullgjord. Ett beslut om att ett villkorligt fängelsestraff ska verkställas i anstalt på grund av att det kan antas att den tilltalade med hänsyn till verkställigheten av det ovillkorliga fängelsestraffet inte inom prövotiden kommer att fullgöra tilläggssanktionen till det villkor- liga fängelsestraffet grundas i själva verket på ett antagande om att den tilltalade kommer att brista i verkställighet av det villkorliga fängelsestraffet. Bristande verkställighet som består i att den dömde inte fullgör tilläggssanktionen ska, i enlighet med vad vi föreslår i kapitel 12, hanteras i särskild ordning, i första hand genom åtgärder som beslutas av Kriminalvården eller övervakningsnämnd men som sistahandsalternativ genom att domstol i en särskild process be- slutar att det villkorliga fängelsestraffet ska verkställas i anstalt. Även om domstolen i den process i vilken det ovillkorliga fängelse- straffet döms ut inte meddelar något beslut om att ett tidigare ut- dömt villkorligt fängelsestraff ska verkställas i anstalt, finns det så- ledes möjlighet att meddela ett sådant beslut i en senare process om det visar sig att den tilläggssanktion som det villkorliga fängelse- straffet förenats med inte blir fullgjord. Beaktande av återfall i brott Beslut om att flera tidigare utdömda villkorliga fängelsestraff ska verkställas i anstalt Vårt förslag: Om den nya brottsligheten har begåtts under prövotid för flera tidigare utdömda villkorliga fängelsestraff, får det endast om det är uppenbart att den tidigare brottsligheten annars inte beaktas tillräckligt eller om det annars finns särskilda skäl beslutas att annat än det sist utdömda villkorliga fängelse- straffet ska verkställas i anstalt. Eftersom en person ska kunna dömas till ett nytt villkorligt fängelse- straff vid återfall i brott för ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff, kommer i vissa fall två – eller i undan- tagsfall fler – prövotider att kunna löpa parallellt. Om den dömde därefter döms till ovillkorligt fängelse, kan därmed den brottslighet som omfattas av det ovillkorliga fängelsestraffet ha begåtts under prövotid för flera villkorliga fängelsestraff. Vi har i det föregående stannat vid att det inte bör finnas möj- lighet att undanröja tidigare utdömda villkorliga fängelsestraff när det på nytt döms till fängelse oavsett om det nya fängelsestraffet ska vara villkorligt eller inte, utan att det då alltid ska dömas ut ett särskilt fängelsestraff för den nya brottsligheten. Detta ställnings- tagande har vi grundat bl.a. på att betydelsen av att den tilltalade har gjort sig skyldig till brott bör klinga av efter hand och att det – till undvikande av en kraftig ökning av fångtalen – inte bör byggas upp en alltför tung ryggsäck av tidigare villkorliga fängelse- straff. I linje med detta – och för att göra systemet så tydligt och lättbegripligt som möjligt – anser vi att huvudregeln bör vara att det endast ska kunna beslutas att det senast utdömda villkorliga fängelsestraffet ska verkställas i anstalt. I de allra flesta fall torde det nämligen, även om återfallsituationen är besvärande, vara till- räckligt att det döms ut ett ovillkorligt fängelsestraff för den nya brottsligheten och dessutom beslutas att det senaste villkorliga fängelsestraffet ska verkställas i anstalt. Principen bör dock inte tillämpas helt utan undantag. kan det senast utdömda villkorliga fängelsestraffet vara mycket kort, medan det straff som dömts ut är betydligt längre. I sådana fall kan det anses påkallat att låta fler än det senast utdömda villkorliga fängelsestraffet verkställas i anstalt, så att det samlade resultatet innebär en rimlig reaktion på den tidigare brottsligheten. Beaktande av återfall i brott Utdömandet av ett ovillkorligt fängelsestraff kan också innebära att det kan antas att den tilltalade inte kommer att kunna fullgöra en tilläggssanktion till ett villkorligt fängelsestraff som ligger längre tillbaka i tiden. Även i en sådan situation bör det finnas möjlighet att besluta att annat det senast utdömda villkorliga fängelsestraffet ska verkställas i anstalt. Vi gör därför bedömningen att det bör finnas möjlighet att besluta att annat än det sist utdömda villkorliga fängelsestraffet ska verkställas i anstalt, om det är uppenbart att den tidigare brottsligheten annars inte beaktas tillräckligt eller om det annars finns särskilda skäl. Beslut om verkställighet i anstalt bör förutsätta laga kraft Vårt förslag: Beslut om verkställighet i anstalt ska förutsätta att den dom i vilken det villkorliga fängelsestraffet dömts ut har vunnit laga kraft. Ett beslut om att ett villkorligt fängelsestraff ska verkställas i an- stalt innebär att verkställighetsformen för det villkorliga fängelse- straffet förändras. En sådan förändring bör enligt vår bedömning inte kunna vidtas så länge det villkorliga fängelsestraffet kan ändras av högre rätt. En förutsättning för att besluta om verkställighet i anstalt av ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff bör därför vara att den dom i vilken det villkorliga fängelsestraffet dömdes ut har vunnit laga kraft. Avräkning för vad den dömde undergått till följd av det villkorliga fängelsestraffet Vårt förslag: Vid beslut om verkställighet i anstalt ska rätten i skälig utsträckning ta hänsyn till vad den dömde har undergått till följd av det villkorliga fängelsestraffet. Ett villkorligt fängelsestraff ska som utgångspunkt verkställas genom att den dömde fullgör den tilläggssanktion som beslutats och av- håller sig från fortsatt brottslighet . I de fall rätten finner skäl att besluta att det villkorliga fängelsestraffet ska verk- ställas i anstalt, måste det därför av rättviseskäl beaktas i vilken omfattning straffet redan kan anses vara verkställt utanför anstalt. Beaktande av återfall i brott Annars får den dömde verkställa delar av straffet dubbelt, dels genom fullgörande av tilläggssanktionen och att prövotiden löper, dels i anstalt. Vid beslut om verkställighet i anstalt ska det därför göras en avräkning för den del av prövotiden som förflutit och för den del av tilläggssanktionen som den dömde redan har fullgjort. Vi återkommer till hur denna avräkning bör göras i författningskom- mentaren, avsnitt 1.2, se kommentaren till 34 kap. 10 § BrB. Delvis verkställighet i anstalt Vårt förslag: Det ska inte finnas möjlighet att besluta att en del av ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff ska verkställas i anstalt. Vid återfall i brott efter villkorlig frigivning från ett (ovillkorligt) fängelsestraff ges i 34 kap. 4 § BrB (34 kap. 5 § BrB enligt vårt förslag) möjlighet att, om det finns särskilda skäl, förverka endast en del av den villkorligt medgivna friheten. Möjligheten till sådant s.k. delförverkande torde vara motiverad av att det i vissa situa- tioner visserligen inte finns skäl för att helt avstå från förverkande, som det framstår som oskäligt och väl ingripande att förverka hela reststraffet. En sådan situation kan vara när den till- talade har frigetts från ett långt fängelsestraff, och det där- med finns ett långt reststraff att förverka, och det för den nya brotts- ligheten döms ut ett betydligt kortare straff (se t.ex. rättsfallet NJA 1991 s. 498). Vi har i det föregående gjort bedömningen att det i vissa situationer bör vara möjligt att besluta att ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff ska verkställas i anstalt i samband med att det döms ut ett ovillkorligt fängelsestraff för ny brottslighet som är begången för det villkorliga fängelsestraffet. Där- med uppstår frågan om det ska finnas möjlighet att besluta att endast en del av det villkorliga fängelsestraffet ska verkställas i anstalt. Vad som då avses är inte den situationen att det vid beslut om verk- ställighet i anstalt görs avräkning för vad den tilltalade redan har undergått av det villkorliga fängelsestraffet till följd av att han eller hon har fullgjort tilläggssanktionen och att prövotiden har för- flutit. Ett beslut om att ett villkorligt fängelsestraff delvis ska verk- ställas i anstalt skulle i stället – på samma sätt som delförverkande Beaktande av återfall i brott av villkorligt medgiven frihet – grundas på att det framstår som oskäligt att besluta att hela det villkorliga fängelsestraffet (efter avräkning för förfluten prövotid och fullgjorda tilläggssanktioner) ska verkställas i anstalt. Det skulle innebära att en del av det vill- korliga fängelsestraffet står kvar och ska verkställas på det sätt som ursprungligen beslutades, nämligen genom att den dömde avhåller sig från fortsatt brottslighet under resterande del av prövotiden och fullgör tilläggssanktionen till den del den belöper på den del av straffet som är villkorligt. Det skulle kunna hävdas att en möjlighet till delvis verkställig- het i anstalt skulle ligga i linje med våra direktiv, då det skulle be- gränsa användningen av fängelse i anstalt. Utgångspunkten för vårt förslag är dock att det inte ska beslutas att tidigare utdömda villkorliga fängelsestraff ska verkställas i anstalt ens vid återfall i brott , utan att den tidigare brottsligheten enligt huvudregeln ska anses tillräckligt beaktad genom att det döms ut ett ovillkorligt fängelsestraff för den nya brottsligheten. Endast om återfallet inte kan beaktas tillräckligt genom påföljdsvalet ska det bli aktuellt att besluta om verkställighet i anstalt av ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff. Enligt vår bedömning skulle en möjlighet till delvis verkställighet i anstalt kunna leda till att det fattas beslut om verkställighet i anstalt i större utsträckning än vad som är avsikten med våra förslag. Risken är att domstolarna mer regelmässigt – som en allmän återfallsskärpning – skulle besluta om delvis verkställighet i anstalt av tidigare utdömda villkorliga fängelse- straff, utan beaktande av de särskilda rekvisit som ställts upp. Där- till kommer att det är svårt att ange vilka hållpunkter en sådan del- vis verkställighet skulle utgå ifrån. Det kan också ifrågasättas hur stort behovet av delvis verk- ställighet i anstalt av tidigare utdömda villkorliga fängelsestraff är. Som beskrivits närmare i det föregående innebär vårt förslag att förfluten prövotid och fullgjorda tilläggssanktioner ska räknas av från den tid som den dömde ska verkställa i anstalt. En sådan avräk- ning kan enligt vår bedömning tillgodose kravet på att reaktionen på återfallet ska vara skälig. I den mån den dömde har avhållit sig från fortsatt brottslighet under en någorlunda stor del av prövo- tiden och fullgjort hela eller delar av den tilläggssanktion som det villkorliga fängelsestraffet har förenats med, kommer detta alltså att räknas honom eller henne till godo vid beslutet om verkställighet i anstalt. För det fall återfallet har skett mycket snabbt efter det senaste villkorliga fängelsestraffet och den tilltalade inte alls, eller endast i mycket begränsad omfattning, har fullgjort tilläggssank- Beaktande av återfall i brott tionen, finns det å andra sidan knappast någon anledning att låta en del av det tidigare utdömda fängelsestraffet stå kvar villkorligt. Det förtjänar också att påpeka att den modell för återfallsskärp- ning som vi har föreslagit i avsnitt 10.4 innebär att vägen till ovill- korligt fängelse vid återfall i brott är förhållandevis lång. Först om det inte längre finns någon möjlighet att förena ett villkorligt fängelsestraff med en tilläggssanktion som tillräckligt motsvarar fängelsestraffets längd och den tilltalades tidigare brottslighet ska ett ovillkorligt fängelsestraff dömas ut. Om återfallssituationen då är så flagrant att den tidigare brottsligheten inte kan anses tillräck- ligt beaktad genom att det döms ut ett ovillkorligt fängelsestraff för den nya brottsligheten, kan det inte anses orimligt eller oskäligt att hela det tidigare utdömda villkorliga fängelsestraffet får verk- ställas i anstalt. Dessutom ska det enligt huvudregeln endast vara det senaste villkorliga fängelsestraffet som ska komma i fråga för sådan verkställighet. Det sagda kan illustreras med ett par exempel. Om den tilltalade först dömts till ett förhållandevis långt vill- korligt fängelsestraff, exempelvis villkorligt fängelse i förening med samhällstjänst, och mycket snart därefter döms till ett betydligt kortare ovillkorligt fängelsestraff, som t.ex. fängelse i en månad (för att det inte finns förutsättningar för hemarrest eller en vård- eller påverkanssanktion), kan det vid en första anblick an- ses finnas skäl att besluta att en del av det villkorliga fängelse- straffet ska verkställas i anstalt. I en sådan situation bör emellertid den tidigare brottsligheten i de allra flesta situationer anses vara tillräckligt beaktad genom att det döms ut ett ovillkorligt fängelse- straff för den nya brottsligheten. För det fall att detta trots allt inte anses tillräckligt, vilket torde bli mycket ovanligt, får det anses rim- ligt att det beslutas att hela det senaste villkorliga fängelsestraffet verkställs i anstalt, dock med avräkning för vad den dömde even- tuellt har hunnit verkställa av straffet genom förfluten prövotid och fullgjord samhällstjänst. Om den tilltalade i stället efter det villkorliga fängelsestraffet återfaller i ett brott för vilket han eller hon döms till ovillkorligt fängelse , bör som regel det långa ovillkorliga fängelsestraffet innebära att det inte finns möjlighet för honom eller henne att fullgöra samhällstjänsten inom prövotiden för det villkorliga fängelsestraffet. Dessutom har inte återfallet be- aktats genom att det döms ut ett ovillkorligt fängelsestraff för den nya brottsligheten, eftersom det på grund av fängelsestraffets längd skulle ha dömts ut ett ovillkorligt fängelsestraff även om den till- Beaktande av återfall i brott talade inte tidigare hade gjort sig skyldig till brott. Därmed finns det skäl att besluta att det villkorliga fängelsestraffet ska verkställas i anstalt, med avräkning för vad som redan har verkställts i form av prövotid och fullgjord samhällstjänst. I denna situation torde det inte finnas något behov av att kunna besluta att endast en del av det villkorliga fängelsestraffet ska verkställas i anstalt. Ytterligare en aspekt som talar emot en möjlighet att besluta att endast en del av ett villkorligt fängelsestraff ska verkställas i anstalt är att det leder till en ökad komplexitet. Vi har i avsnitt 10.7.2.1 an- gett att en utgångspunkt för våra överväganden såvitt avser han- teringen av tidigare utdömda fängelsestraff ska vara att regleringen ska göras så enkel som möjligt. En ordning där det ges möjlighet att besluta att en del av ett villkorligt fängelsestraff ska verkställas i anstalt, medan resterande del ska stå kvar oförändrad, leder onek- ligen till ett antal inte helt lättlösta följdfrågor. En sådan fråga är om det ska finnas möjlighet att i en senare rättegång avseende ytter- ligare ny brottslighet besluta om verkställighet i anstalt av reste- rande del av det villkorliga fängelsestraffet. Om en del av det vill- korliga fängelsestraffet får stå kvar skulle domstolen få fortsätta att förhålla sig till det till dess att prövotiden har löpt ut. En annan fråga är hur tilläggssanktionen ska hanteras. Som vi kommer till i nästa avsnitt bör det vid beslut om verkställighet i anstalt beslutas att den dömde inte är skyldig att fullgöra den tilläggs- sanktion som det villkorliga fängelsestraffet varit förenat med. Det kommer onekligen att behövas inte helt enkla räkneoperationer om rätten ska besluta att en del av tilläggssanktionen inte ska fullgöras till följd av beslutet om delvis verkställighet i anstalt, medan reste- rande del ska stå kvar oförändrad, som det ska beaktas hur stor del av tilläggssanktionen som redan har fullgjorts. Dess- utom uppstår det en osäkerhet för den dömde beträffande vad han eller hon faktiskt har kvar att fullgöra, och i vilken form verkställig- heten av olika delar av det tidigare straffet ska ske. Sammantaget gör vi därför bedömningen att det inte bör vara möjligt att besluta att en del av ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff ska verkställas i anstalt. Beaktande av återfall i brott Beslut såvitt avser tidigare utdömda tilläggssanktioner Vårt förslag: Om det beslutas att ett villkorligt fängelsestraff ska verkställas i anstalt, ska den dömde inte längre vara skyldig att fullgöra den tilläggssanktion som det villkorliga fängelse- straffet var förenad med. Om det inte beslutas att ett villkorligt fängelsestraff ska verk- ställas i anstalt, ska skyldigheten att utföra den tilläggssanktion som det villkorliga fängelsestraffet har förenats med bestå. Genom att det beslutas att ett tidigare utdömt villkorligt fängelse- straff ska verkställas i anstalt övergår den frivilliga verkställighets- formen – verkställighet genom att den dömde håller sig laglydig och fullgör tilläggssanktionen – till tvångsvis verkställighet. För att inte den dömde ska underkastas dubbla straff för brottet bör han eller hon då inte längre vara skyldig att fullgöra den tilläggssanktion som det villkorliga fängelsestraffet förenats med. Det innebär att den dömde efter att ha avtjänat straffet i an- stalt (och i förekommande fall efter att prövotiden för villkorlig frigivning från detta straff har löpt ut) helt har verkställt fängelse- straffet. Om det inte fattas något beslut om att ett tidigare utdömt vill- korligt fängelsestraff ska verkställas i anstalt, kommer skyldigheten att fullgöra den tilläggssanktion som det villkorliga fängelsestraffet har förenats med att bestå. Det innebär att den dömde ska fortsätta att fullgöra tilläggssanktionen före, under eller efter verkställig- heten av det ovillkorliga fängelsestraffet. På samma sätt som när det döms ut ett nytt villkorligt fängelse- straff för den nya brottsligheten (se avsnitt 10.7.3.4), kan det när det döms till ovillkorligt fängelse för ny brottslighet uppkomma omständigheter som innebär att det kan antas att den dömde inte kommer att fullgöra den tilläggssanktion som ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff har förenats med. Det kan t.ex. vara så att den dömde vägrar att underkasta sig en beslutad tilläggssanktion, eller att han eller hon kan anses ha behov av en vård- eller påverkanssanktion. Det skulle kunna hävdas att det i sådana situationer – i likhet med vad vi föreslår i avsnitt 10.7.3.4 – vore mest praktiskt om rätten i samband med att den dömer ut ett ovill- korligt fängelsestraff för den nya brottsligheten även ändrar tilläggs- sanktionen för det villkorliga fängelsestraffet till ett annat slag av Beaktande av återfall i brott tilläggssanktion, så att en särskild talan om bristande verkställighet kan undvikas. Det finns dock skäl som talar emot en sådan ordning. Om det inte fattas något beslut om verkställighet i anstalt av det tidigare villkorliga fängelsestraffet, skulle ett beslut om ändring av tilläggs- sanktionen innebära att rätten måste fatta beslut som rör verk- ställigheten av ett straff som man egentligen inte sett anledning att ändra. Så är visserligen fallet även när tilläggssanktionen till ett tidigare beslutat fängelsestraff ändras i samband med att det döms till villkorligt fängelse för den nya brottsligheten, men då resulterar ändringen i att det beslutas om en gemensam tilläggssanktion för båda de villkorliga fängelsestraffen. Om det döms ut ett ovillkorligt fängelsestraff för den nya brottsligheten och det inte finns skäl att besluta att det tidigare villkorliga fängelsestraffet ska verkställas i anstalt, måste rätten göra överväganden såvitt avser den dömdes lämplighet för och behov av olika tilläggssanktioner som annars inte hade behövt bedömas i den processen. Det skulle betunga brottmålsprocessen på ett onödigt sätt och kan dessutom förhindra en kostnadseffektiv hantering. Om det är verkställigheten av det ovillkorliga fängelsestraffet som förhindrar fullgörandet av tilläggs- sanktionen, så ska det – i enlighet med vad vi har föreslagit i det föregående – finnas möjlighet att besluta att de delar av det villkor- liga fängelsestraffet som ännu inte har verkställts ska verkställas i anstalt. Vi har därför stannat för att rätten när den dömer till ovillkor- ligt fängelse för ny brottslighet men inte finner anledning att be- sluta att ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff ska verkställas i anstalt inte heller ska kunna göra några förordnanden såvitt avser den tilläggssanktion som det villkorliga fängelsestraffet har förenats med. Frågan om ändring av tilläggssanktionen för det villkorliga fängelsestraffet får således hanteras i en särskild process i anledning av den bristande verkställigheten, se kapitel 12. Beaktande av återfall i brott 10.7.3.6Hanteringen av ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff när det döms till böter för den nya eller nyupptäckta brottsligheten Vår bedömning: Det förhållandet att den dömde under prövo- tiden för ett villkorligt fängelsestraff gör sig skyldig till ett brott som bör föranleda ett rent bötesstraff bör inte kunna leda till att det villkorliga fängelsestraffet får verkställas i anstalt. Inte heller bör det finnas möjlighet att undanröja det villkorliga fängelse- straffet på grund av den tillkommande brottsligheten. Vårt förslag: Om det inte finns förutsättningar att låta det vill- korliga fängelsestraffet omfatta även den tillkommande brotts- ligheten, ska det dömas ut ett särskilt bötesstraff. Våra överväganden i avsnitt 10.7.3.4 och 10.7.3.5 har avsett situa- tioner där påföljden för den brottslighet som prövas i den senare rättegången bör bestämmas till ett fängelsestraff, antingen villkor- ligt eller ovillkorligt. I detta avsnitt övervägs hanteringen av ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff när den nya eller nyupp- täckta brottsligheten inte är allvarligare än att ett rent bötesstraff kan komma i fråga. När det gäller nyupptäckt brottslighet, dvs. brott som har be- gåtts före det att det villkorliga fängelsestraffet dömdes ut men lag- förs i ett senare sammanhang, har vi i avsnitt 10.7.3.3 gjort be- dömningen att det ska finnas möjlighet att besluta att det tidigare utdömda villkorliga fängelsestraffet ska omfatta även den nyupp- täckta brottsligheten, om denna med hänsyn till påföljden är utan nämnvärd betydelse. Möjligheten att meddela sådan s.k. konsum- tionsdom torde kunna användas i stor utsträckning om domstolen gör bedömningen att det nyupptäckta brottets straffvärde mot- svarar ett bötesstraff. Om den tidigare påföljden är ett mycket kort villkorligt fängelsestraff, eller en månad, kan det dock i undantagsfall uppstå situationer där en gemensam straffmätning av den samlade brottsligheten skulle ha föranlett ett längre straff än det som ursprungligen dömts ut. I sådana undantagssituationer bör det, för att den tilltalade inte helt ska undgå påföljd för den nyupp- täckta brottsligheten, finnas möjlighet att skärpa ingripandet mot den tilltalade. Beaktande av återfall i brott På samma sätt bör det finnas möjlighet att reagera påföljdsmässigt om det är ny brottslighet, begången efter den tidigare domen, som prövas i den nya rättegången. Vi har i avsnitt 10.7.3.4 gjort bedömningen att det inte ska vara möjligt att besluta att ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff ska verkställas i anstalt om det döms ut ett nytt villkorligt fängelse- straff. Vidare framgår av våra överväganden i avsnitt 10.7.3.5 att det förhållandet att ny brottslighet föranleder ett ovillkorligt fängelse- straff långtifrån alltid måste föra med sig verkställighet i anstalt av tidigare utdömda villkorliga fängelsestraff.