sou · GZB375d2 · 2012-01-01 00:00:00 — Enligt rapporten kan denna dödlighet ses som en indikator dels på hur väl själva transporten och uppstallningen i ankomststallet på slakteriet har skötts (främst med avseende på termisk komfort) och dels på hur väl kycklinguppfödaren har sorterat bort och avlivat sjuka eller skadade kycklingar före eller i samband med lastning på gården. Sådana djur ska ha kunnat avlivas i stället för att skickas med till slakteriet. i ett internationellt perspektiv anses transportdödligheten hos kycklingar vara relativt låg i och siffrorna i rapporten bekräftar det med ett medeltal på . beakta att studien genomfördes , dvs. den del av året när dödligheten kan förväntas vara något högre än . framkom tydligt att transportdödligheten var betydligt högre vid två av de slakterier som ingick i studien jämfört med resterande anläggningar. Det förelåg inte någon skillnad i antalet timmar som fåglarna hade tillbringade i lådorna och som skulle kunna förklara detta utan orsakerna behöver utredas vidare. Det är viktigt att försöka fastslå när i processen som denna dödlighet huvudsakligen uppstår, dvs. om den är kopplad till bristande gallring hos uppfödaren, brister i djurhanteringen i samband med infångandet och lastningen av fåglarna, alltför hög beläggningsgrad i transportbehållarna (inte nödvändigtvis i förhållande till lagstiftningen, men i relation till vad djuren klarar av i relation till temperatur m.m.), brister i transporterna eller i uppstallningen på slakteriet. En förklaring kan även vara skillnader i ålder och vikt hos kycklingarna eftersom olika slakterier tillämpar olika slaktvikter och det är känt att äldre kycklingar lättare drabbas av problem i samband med transporten. Bakgrunden till kravet på förvärvstillstånd var jordbrukspolitiska beslut vars målsättning var att jordbrukarnas lönenivå skulle vara i nivå med industriarbetares. Detta innebar att mellankrigstidens prisreglering och importkontroll till stor del bevarades men det ansågs också vara nödvändigt att sänka produktionskostnaderna för jordbruket. Det skulle ske genom strukturrationalisering av jordbrukssektorn. Lantbruksnämnderna inrättades och en av deras viktigaste uppgifter var yttre och inre rationalisering samt ärenden enligt jordförvärvslagen. Den yttre rationaliseringen skulle komplettera inte bärkraftiga jordbruk så lantbruksnämnden förvärvade och förmedlade jord till intresserade jordbrukare. Dessa kunde även få lån och statliga bidrag. Verktyg som lantbruksnämnden hade till sin användning var förköpsrätt och expropriering. Jordförvärvslagen (1979:230) ändrades i och med beslut om ny livsmedelspolitik och de nya reglerna trädde i kraft . I propositionen till jordförvärvslagen (prop. 1990/91:155) uttalades att: Jordförvärvslagen inte har varit något effektivt instrument för att uppnå de uppställda målen. Det framhölls också att det är viktigt att den lagstiftning som gäller för jordbruket inte utformas så att en marknadsanpassning av näringen försvåras. Rationaliseringssträvandena bör därför i fortsättningen i princip överlåtas till näringen. Departementschefen uttalade också att detta är en logisk följd av att brukningsplikten för jordbruksmark slopades. Mot den bakgrunden finns det inte längre något behov av någon generell förvärvsprövning med hänsyn till jordbrukets rationalisering. Prövningen såvitt avser rationaliseringen av jord- och skogsbruket, bör i stället begränsas till arronderingsförbättringar i starkt ägosplittrade områden, bland annat i . Däremot så ansåg departementschefen att möjligheterna att genom bestämmelser i jordförvärvslagen beakta glesbygdens intressen kunde användas som ett självständigt regionalpolitiskt instrument. Lagen borde inte enbart användas för att främja sysselsättningen utan också för bosättningen i glesbygden. krävs förvärvstillstånd om en lantbruksegendom förvärvas genom köp, byte eller gåva. Detta är huvudregeln men det finns vissa undantag. Förändringen av reglerna innebär att rationaliseringsmomentet är borta ur lagen. I stora områden i landet behöver inte fysiska personer förvärvstillstånd liksom att juridiska personer, exempelvis ett aktiebolag, behöver inte heller tillstånd i vissa områden när man köper från annan juridisk person än dödsbo. Släktförvärven har alltid varit undantagna från kravet på tillstånd. Dessa förvärv är och har alltid i antal varit de allra flesta. Något krav på lantbruksutbildning/legitimation eller liknade finns inte och har aldrig funnits knutna till denna lagstiftning i till skillnad från t.ex. . betonar lagen sysselsättning och bosättning i glesbygden. var rationaliseringsmomentet starkt, dvs. man försökte styra lämpliga fastigheter/arealer till utvecklingsbara företag för att de skulle få lämpligt arealunderlag och utformning av fastigheten. Detta är nu helt borta och rationaliseringen får företagen själva sköta om. Något av rationaliseringsmomentet finns dock kvar i ett fåtal mindre områden och där vad det gäller skogsmarken (omarronderingsområdena i , och ). Flertalet etableringar sker , liksom tidigare utan prövning enligt jordförvärvslagen genom släktförvärv, arrenden och förvärv av fysisk person i s.k. friområden. Detta har öppnat upp för att fler som inte har någon anknytning till lantbruksproduktion kan förvärva fastigheter och starta olika former av animalieproduktion. Den anknytning som förvärv genom släktskap kan ge till den som förvärvar en lantbruksegendom är givetvis inte någon garanti för att förvärvaren är insatt eller lämpad för att vara djurhållare. Däremot medförde denna anknytning i många fall ett socialt skyddsnät av personer med insikt i dessa frågor runt den nyblivne företagaren. Avsaknad av ett sådant skyddsnät ställer alltså högre krav på att det finns tydliga och tillgängliga regler för vilka krav som en animalieproducent måste uppfylla när det gäller djuromsorg. Det uppfattas från många håll som ett problem att inte några dokumenterade förkunskaper om animalieproduktion eller andra garantier krävs när ett företag men sådan djurhållning startar. Från avregleringen och framåt så har det skett en minskning i den inhemska animalieproduktionen med undantag för lamm- och slaktkycklingproduktion. har köttkonsumtionen och importen av alla sorter av matvaror ökat. Betalningen som den svenska producenten får för sina produkter har minskat med i medeltal . har kostnaderna för de produktionsmedel som köps ökat med i medeltal . Detta har lett till en minskad lönsamhet för näringen. är av den mat som vi äter i landet inte producerat i . Värdet av detta är i konsumentledet. Den offentliga upphandlingen uppgår till 10 miljarder för livsmedel . Enligt EU:s upphandlingsdirektiv kan den offentliga upphandlingen ta såväl miljöhänsyn (inklusive djurskydd) som social (etisk) hänsyn. Detta är också infört i det svenska regelverket om offentlig upphandling (Lagen om offentlig upphandling, 2007:1091). Utredaren anser dock att det framgår av de senaste årens händelser runt den offentliga sektorns upphandlingar av livsmedel att denna ofta inte fungerar som avsikten har varit från lagstiftarna sida, varken på lands- eller unionsnivå. Slakterierna har på gris- och nötsidan gått från att vara ett 40-tal medelstora slakterier till att vara 20 medelstora, 6 stora gris- slakterier, 5 stora nötslakterier och ett 40-tal småskaliga slakterier. På slaktkycklingsidan finns det 16 slakterier där merparten av slakten sker på fem slakterier. har i sin kartläggning (2010) av djurskyddet på slakterier konstaterat att djurskyddet är generellt gott. Att de svenska kraven i regelverket är relativt högt ställda och att de till stor del följs i praktiken. konstateras att det inte finns några jämförbara kartläggningar i övriga EU. Det finns emellertid vissa områden där enskilda slakterier sticker ut och där det krävs insatser för att slakterierna ska leva upp till kraven. De förlängda transporttider som strukturrationaliseringen har medfört verkar inte ha medfört några djurskyddsproblem utom eventuellt för slaktkycklingarna. Det slaktas 75 miljoner kycklingar och av dessa är döda redan när de lastas av på slakteriet. Detta är enligt rapporten en låg siffra om man jämför med internationella siffror men den utgör ändå ca 97 000 djur . Det framgår tydligt av att dödligheten har varit betydligt högre vid två av de slakterier som varit med i studien. Utredaren anser att det är mycket viktigt att det utreds vidare vilken orsaken är och att insatser sätts in på de aktuella slakterierna. Trots att det i rapporten konstateras att bedövningsresultaten har varit goda för samtliga djurslag så uppmärksammas det (Tv4 ) ändå ibland att djur inte bedövas eller slaktas på ett korrekt sätt. Det innebär t.ex. att kycklingar eller grisar kan skållas före avblodning. Även om detta är händelser som sker mycket sällan så anser utredaren att det är något som inte ska kunna ske. är det den mänskliga faktorn som utpekas som orsaken. Det finns utbildningskrav för personal på slakterierna och utredaren anser att vikten av rätt kompetens tydligt framkommer i denna fråga. Slakteriernas rationellare hantering, som också är en effekt av strukturrationaliseringen, kan ha bidragit till den positiva trend om att utnyttja kunskap om djurens beteende som enligt rapporten har setts när det gäller djurhanteringen. Det är emellertid viktigt att nya forskningsresultat får genomslag i slakteriernas verksamhet för att inte denna goda trend ska brytas. Utredaren har dock inte kunnat konstatera några brister i själva lagstiftningen när det gäller slakteriverksamhet. Ändringen i jordförvärvslagen innebar att rationaliseringen av jordbruken får företagaren sköta själv. Utredaren anser att detta gör att behovet av kompetens och utbildning blir ännu tydligare inom djurområdet. Inom lantbruksdjursområdet har den rationalisering som man såg vid införandet av djurskyddslag (1988:534) fortsatt och tagit ny fart . Detta har inneburit att det finns färre besättningar än tidigare och att det nu finns fler djur i varje besättning. Denna utveckling har varit olika stark på olika områden. Den negativa utvecklingen för djurens miljö som beskrevs i propositionen har till stora delar brutits tack vare de ansträngningar som näringen och myndigheterna har gjort gemensamt. Näringen har lagt mycket kraft, innovationstänkande, forskning och resurser på att utveckla och anpassa system som ska leva upp till de intentioner som den nya djurskyddslagen har. Samhället har genom införande av ett regelverk, som så långt som det är möjligt har byggt på vetenskap och beprövad erfarenhet och har hjälpt producenterna att se var gränsdragningarna går. Samhället har också skjutit till avsevärda medel för att få forskning till stånd på detta område. Det är emellertid stora skillnader på hur olika producentgrupper har drivit arbetet för djurvälfärden inom sitt område. Fjäderfänäringarna kan nämnas som några av de näringar där stora och positiva förändringar har skett sedan den nya djurskyddslagen infördes. Näringen stöttar forsknings- och utvecklingsprojekt som rör djurhälsa och djurskydd ekonomiskt och vilka också syftar till förbättringar och/eller förenklingar i produktionen. Som exempel kan nämnas ett djurskyddsprojekt drivet av () som har avslutats gällande gummiklätt spaltgolv till ungnöt. Det drivs och har också drivits flera andra projekt gällande inhysning stall, utedrift respektive metoder för parasitkontroll/-bekämpning på bete. Svensk Mjölk har bedrivit ett omfattande djurvälfärdsprojekt, Välfärdsindikatorer – system för djurvälfärd för användning i mjölkproduktionen som resulterat i två vetenskapliga publikationer. Svenska Djurhälsovården (SvDHV) har arbetat med två djurskyddsprojekt på Nötköttsproducenters initiativ. Det ena gäller kontrollprogram för utegångsdjur utan tillgång till ligghall och det andra gäller djurrelaterade välfärdsparametrar i besättningar med ungnöt till slakt. Kontrollprogrammet för utegångsdjur utan tillgång till ligghall godkändes av 2010. När det gäller grisar arbetar SvDHV tillsammans med Svenska Pig i praktiskt inriktade försök och studier. Exempelvis har SvDHV genomfört ett stort nationellt projekt för att genom bättre utfodring och hull hos suggor minska förekomsten av bogsår. SvDHV samarbetar även med SLU i studier för att ta fram praktiskt fungerande alternativ för obedövad kastrering av grisar. Det har också lagts stora resurser på forskning inom det övriga djurområdet. Det gäller främst utfodring och djursjukdomar som har kommit djurvälfärden till gagn. Djurvälfärds-, djurhälso- och kvalitetsprogram Näringen har också utvecklat det koncept med djurhälsoprogram som startade . Dessa har till stor del bidragit till att djurhälsan inom lantbrukets djurhållning har blivit bland de bästa i världen. På vissa områden är en intresseorganisation från näringen huvudman för dessa program. Inom fjäderfäsektorn är det Svensk Fågel och Svenska Ägg som är huvudmän. På andra områden är det SvDHV, som ägs av , och Ugglarps. SvDHV är ett veterinärt rådgivningsföretag som främst arbetar med djurhälsofrågor rörande uppfödning av grisar, nötkreatur för köttproduktion och får samt för frivilligt förebyggande salmonellakontrollprogram hos gris. Svensk Mjölk är på motsvarande sätt huvudman för de som rör mjölkkor. SvDHV är officiell huvudman för djurhälsoprogram rörande grisar, nötkreatur för köttproduktion och får, de är även huvudman för obduktionsverksamheten som är en viktig del av arbetet med djurhälsa och djurskydd, kontroll av maedi-visna hos får, paratuberkulos hos nötkreatur och får, kontroll av Verotoxin- bildande Escherichia coli/enterohemorragiska Escherichia. coli (VTEC/EHEC) hos nötkreatur, övervakning av resistens hos sjukdomsframkallande bakterier hos lantbrukets djur samt för kontroll av tuberkulos hos hägnad hjort. Inom den officiella hälsokontrollen för grisar utfärdar SvDHV försäljningstillstånd med hälsodeklaration med stöd av lagstiftningen för djurhälsoområdet. Hälsodeklarationen utfärdas för besättningar med tillfredsställande djurhälsa och hygien. Detta innebär att besättningar med bristfälligt djurskydd inte erhåller hälsodeklarationer. SvDHV har ett nationellt uppdrag att sammanställa och utvärdera de sjukdomsanmärkningar som görs vid slakt. Detta har gjorts på besättningsnivå och för den nationella slakten av grisar . Genom dessa analyser finns officiella uppgifter om svansskador hos grisar och andra skador som har betydelse från djurskyddssynpunkt. Detta är såvitt känt unikt för svensk grisuppfödning. görs också analyser av sjukdomsanmärkningarna även för slaktade nötkreatur och får. Svensk Fågel återkopplar sjukdomsregistrering och uppgifter om fothälsa noterade vid slakt till slaktkycklinguppfödare. Det har tagits fram ett nytt hälsoprogram för klövhälsa hos får som drivs av SvDHV. SvDHV arbetar också med djurhälsofrågor rörande bison och domesticerade exotiska hovdjur som alpacka och lamadjur och bedriver forskning och utvecklingsverksamhet, både på egen hand och i samverkan med SLU och (). Svensk Mjölk är officiell huvudman för Leukos- och BVD- programmen för landets nötkreatur. Sedan ett tiotal år är Svensk Mjölk också huvudman för det förebyggande salmonellakontrollprogrammet för nötkreatur. Detta program är i stora delar ett hygien- och smittskyddsprogram och minskar risken för spridning av inte bara salmonella utan även många andra sjukdomsframkallande mikroorganismer. Smittskyddet uppfattas av näringen som en viktig del av djurskyddet och därför pågår ett utvecklingsarbete för att höja biosäkerheten på landets gårdar mer generellt. Inom mjölksektorn har det utvecklats och använts förebyggande hälsoprogram för de stora sjukdomskomplexen hos landets mjölkkor. Ett exempel på detta är ett system för klövhälsovård som utnyttjar klövhälsoregistreringar på 260 000 verkade kor . Systemet har möjliggjort att som första land i världen har kunnat börja avla för friskare klövar, vilket ger betydande djurvälfärdsvinster hos mjölkkorna. Svenska Ägg driver följande frivilliga och förebyggande kontrollprogram; omsorgsprogram för värphöns, omsorgsprogram för unghöns, frivillig och förebyggande salmonellakontrollprogram, frivillig och förebyggande salmonellakontrollprogram för höns med utevistelse samt hälsokontroll för spolmask. I Svensk Fågels regi drivs djuromsorgsprogram för slaktkyckling, omsorgsprogram för kalkon, frivilligt och förebyggande salmonellakontrollprogram, Koccidie/clostridie-program samt Campylobakterprogram. Svensk Fågel bedriver också ett frivilligt program för fothälsan hos kycklingar. Kycklingarnas fötter kontrolleras vid slakt och resultaten redovisas för uppfödaren och detta ligger till grund för vilken beläggning som tillåts vid efterkommande uppfödningsomgång. Sambandet är att bra miljö och skötsel ger bra fothälsa, vilket i sin tur ger möjlighet till differentierad beläggning utifrån djurskyddslagstiftningens krav. har tillämpat olika frivilliga kvalitetsprogram för uppfödning av lantbrukets djur. Regelverken för sådana program, exempelvis BIS för grisuppfödningen, har inneburit förbättringar av djurskydd och smittskydd på gårdsnivå. Anslutning till sådana program har inneburit högre ersättning för djuren. tillämpar slaktbranschen ett program för Grundcertifiering av gris, vilket riktar sig till alla uppfödare som levererar grisar till slakt. Grundcertifieringen är ett krav för att få slakta grisar vid de slakteriföretag som ingår i branschöverenskommelsen, vilka motsvarar av grisslakten i . Inledningsvis ges möjligheter för uppfödare med färre än 10 suggor eller mindre än 100 levererade grisar till slakt att stå utanför certifieringsprogrammet. För Grundcertifiering Gris gäller att uppfylla svensk djurskyddslagstiftning. Uppfödarna kan välja att ansluta sina besättningar till Sigill Gris, EU-ekologisk uppfödning eller KRAV, som alla innehåller krav som ligger utöver djurskyddslagstiftningen. Enligt uppgift från Svenska Pig finns ca 200 besättningar som är undantagna från branschens krav på grund av sin ringa storlek. Knappt 100 uppfödare har valt att ansluta sina besättningar till program med mervärden. Det föreligger inte någon officiell sammanställning av resultatet av det inledande revisionsarbetet men enligt uppgift från Svenska Pig är anmärkningarna få. Parallellt införde en bestämmelse om att en s.k. Djurskyddsdeklaration ska göras av veterinärer som har delegerat viss läkemedelsanvändning till grisuppfödare. Deklarationen är ett stöd för veterinären och ett kvitto för producenten på att djurskyddsnivån är acceptabel. Deklarationen ska göras vid varje besättningsgenomgång. Uppskattningsvis täcker sådana djurskyddsdeklarationer, minst 6 , mer än hälften av den svenska grisuppfödningen. SvDHV, Svensk Mjölk och Svensk Fågel håller också ett stort antal kurser inom djurhälsa och djurskydd för såväl rådgivare som producenter och veterinärer. SvDHV anordnar också kurser i villkorad läkemedelsanvändning. En annan viktig åtgärd som näringen har gjort för djurhälsa och djurvälfärd är att i och med EU-inträdet bilda Svenska Djurbönders Smittskyddskontroll (SDS). För fjäderfä finns bekämpnings- /övervakningsprogram i form av Stiftelsen veterinär fjäderfäforskning och . Kläckerier, foderföretag och branschorganisationer är anslutna till programmen. Veterinärer, rådgivare och expertis från , SVA samt SLU sitter med i nämnderna. Bakgrunden till bildandet av stiftelsen och föreningen var EU-medlemskapet. Tack vare nationella bekämpningsprogram, organiserad hälsokontroll och noggrann kontroll vid införsel av djur hade uppnått ett mycket gott djurhälsoläge. Många sjukdomar som är spridda inom EU fanns inte i vid förhandlingarna inför inträdet i EU-gemenskapen. Handelsreglerna inom EU begränsas till ett fåtal sjukdomar och kontrollen vid införsel av djur, sperma och embryon ansågs inte vara tillräckliga för svenskt vidkommande. För att djurhälsoläget skulle kunna bibehållas vid ett EU-medlemskap så bildades därför SDS efter beslut av samtliga berörda branschorganisationer. Bakom SDS står slakteri- och mejeriföretagen som genom branschöverenskommelser ställer krav på sina leverantörer att SDS regler måste följas. Övergripande beslut om verksamheten förankras i smittskyddsnämnden som består av representanter från (), Kött- och Charkföretagen, Svensk Mjölk samt SvDHV. I samarbete med smittskyddsexperter vid SVA tar SDS fram importkrav för livdjur, sperma och embryon för djurslagen nötkreatur, gris, får, get och hjort. Dessa krav finns på intyg som skickas till exportlandet. När alla SDS:s krav är uppfyllda får importören ett godkännande av importen. SDS avråder från import av livdjur eftersom smittriskerna med denna typ av import är betydligt större än vid import av sperma eller embryon. Vidare tar SDS fram rekommendationer om hur smittspridning ska förhindras vid export av djur. SDS arbetar även med samordning av lantbruksnäringens beredskap vid utbrott av mycket smittsamma djursjukdomar, s.k. epizootier samt tar fram informationsmaterial om smittsamma sjukdomar. Tillväxtbefrämjande medel och antibiotikaanvändning Näringen tog 1985 avstånd från generell inblandning av antibiotika i foder i tillväxtbefrämjande syfte och sådan inblandning förbjöds 1986. Antibiotikatillsatsen användes också som maskering av dålig djurhållning och dålig djurhälsa. Det medförde, enligt näringen, att arbetet med att förbättra djurmiljöer och utveckla sjukdomsförebyggande åtgärder blev eftersatt. har ända sedan sitt inträde i EU 1995 kämpat för att införa ett liknande förbud där. gav detta arbete utdelning och ett förbud mot sådana antibiotikatillsatser infördes i övriga EU. Det är såvitt känt fortsatt tillåtet i många andra länder utanför EU, exempelvis . I har näringen konsekvent argumenterat för restriktiv och kontrollerad antibiotikaanvändning till animalieproducerande djur. Antibiotikaanvändningen har efter förbudet mot användande av detta som tillväxtbefrämjande medel sjunkit. Gruppbehandlingen genom inblandning i fodret har minskat och den totala antibiotikaförbrukningen har sjunkit (SVARM 2010). Vid en jämförelse med de övrig EU- länderna 2007 så låg lägst när det gäller försäljning av antibiotika räknat per kg biomassa (gris, nöt och kyckling)(et al. Det var endast av de Europeiska länderna som låg lägre än . utfärdade en resolution om antibiotikaresistens . Huvudbudskapet i resolutionen är att det övergripande målet är att behålla antibiotika som ett effektivt verktyg när den behövs, både hos djur och hos människor, men att begränsa användningen till det strikt nödvändiga. saknas jämförbara data och djupgående analys om när, var, hur och för vilka djur som antibiotika egentligen förskrivs, detta måste enligt åtgärdas. Vidare anges i resolutionen att bred forskning behövs om såväl nya antibiotika som andra alternativ (vaccinering, biosäkerhet etc.) och om strategier för att minska risken för sjukdom (genom t.ex. en god djurhållning). Medlemsstaterna behöver också bättre övervaka förekomsten av antibiotikaresistens hos djur, inklusive sällskapsdjur. I resolutionen uppmanas att utarbeta en bred, flerårig handlingsplan mot antibiotikaresistens. Denna ska också omfatta samtliga djur som täcks av och därmed understryka sambandet mellan djurvälfärden, djurhälsan och folkhälsan. Utredaren anser att den negativa utvecklingen för djurens miljö som beskrevs i propositionen till stora delar har brutits, bl.a. tack vare de ansträngningar som näringen och myndigheterna har gjort gemensamt. En bidragande orsak är de resurser som har lagts på forskning runt djurhälsa och djurskydd i syfte att förbättra och förenkla produktionen. De djurvälfärds-, djurhälso- och kvalitetsprogram som näringen har utvecklat har också bidragit i positiv riktning. Utredaren bedömer att de krav som näringen på frivillig väg ställt gällande smittskydd vid import av djur efter EU-inträdet har gjort det möjligt att behålla det goda djurhälsoläge som rådde vi .