sou · H0B334 · 2012-06-05 00:00:00 — I de ursprungliga förarbetena till bestämmelsen angavs att möj- ligheten att förvandla böter till fängelse på grund av tredska tar sikte på sådan direkt obstruktion av verkställigheten som förekommer men också på den situationen att den bötfällde på ett illojalt sätt har vidtagit verkställighetshindrande åtgärder så att in- drivning inte kan äga rum.15 Som exempel angavs personer som genom skenavtal, täta byten av arbetsplats och liknande förfaranden lyckas göra sig oåtkomliga för exekutiva åtgärder. Det kan enligt förarbetena röra sig om personer som har kontoret på fickan eller som genom bolagsrättsliga transaktioner döljer att de i realiteten disponerar över betydande tillgångar. Paragrafen utesluter enligt förarbetena inte förvandling även för fall då det inte kan visas att verkställighetshindrande åtgärder har vidtagits. Om en allmän be- dömning av den bötfälldes levnadsstandard och personliga förhåll- anden i övrigt ger vid handen att den bötfällde avsiktligt har undan- dragit sig betala, anses en sådan tredskosituation som avses i lag- rummet vara för handen. Bevisbördan för att så är fallet åvilar enligt de ursprungliga förarbetena i princip åklagaren. Ändringen av paragrafen – att uppenbarhetskravet utgår – syftar till att vidga tillämpningsområdet för bötesförvandling genom att åklagarens beviskrav lindras något. Åklagaren har genom den nya 1982/93:93 s. 34. lydelsen att visa att den bötfällde av tredska har underlåtit att betala böterna. Det påkallas för detta – i enlighet med vad som framfördes i de ursprungliga förarbetena – att det framgår av utredningen att den bötfällde avsiktligt undandragit sig betalning. Det räcker dock att den sammantagna utredningen ger vid handen att ett illojalt handlande har föranlett att böterna inte har gått att driva in, utan att åklagaren behöver göra detta uppenbart. Utöver de mer tydliga fallen av skenmanövrer som angavs i de ursprungliga förarbetena, innebär ett slopande av uppenbarhetskravet att gäldenärens agerande kopplat till själva utmätningsförfarandet kan ges en större betydelse. Om gäldenären vägrar att svara på frågor och i övrigt medverka till att klarlägga sina ekonomiska förhållanden, kan det ofta anses att en tredskosituation föreligger. I andra stycket har det endast gjorts språkliga ändringar. I tredje stycket har det gjorts ett tillägg av innebörden att det inte får beslutas att ett fängelsestraff som beslutats genom bötesför- vandling ska vara villkorligt. Ändringen motiveras i avsnitt 16.4.6. I paragrafen anges i vilka fall förvandling av böter inte ska ske. Paragrafen har ändrats genom att det i en ny punkt har lagts till att böter som dömts ut i förening med villkorligt fängelse inte får förvandlas enligt bestämmelserna i denna lag. Av 27 kap. 11 § BrB framgår att rätten under vissa förutsättningar ska besluta att ett villkorligt fängelsestraff som förenats med böter som tilläggssank- tion ska verkställas i kriminalvårdsanstalt vid utebliven betalning av böterna. 1.6Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall Ändringen innebär att bestämmelsen om särskild åtalsprövning när någon som har beretts vård med stöd av lagen om vård av miss- brukare i vissa fall (LVM) misstänks för brott upphävs. Upphäv- andet är en följd av att överlämnande till vård enligt LVM avskaffas som påföljd för brott och att det därmed inte längre finns skäl för en särskild åtalsprövningsregel. Upphävandet motiveras närmare i avsnitt 13.6.3. 1.7Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga I bestämmelsen föreskrivs att socialnämnden kan besluta om vissa förebyggande insatser, s.k. mellantvång. Bestämmelsen har ändrats genom att ett nytt tredje har införts. Ändringen behandlas i avsnitt 26.3.6. Bestämmelsen om mellantvång syftar till att möjliggöra att insatser sätts in utan den unges samtycke i sådana fall där situationen ännu inte är så allvarlig att det finns förutsättningar för vård enligt 3 § men det kan antas att den unge kan komma att behöva sådan vård om hans eller hennes destruktiva beteende fortsätter. Det förutsätts därtill att det stöd eller den hjälp som den unge behöver inte kan ges med samtycke av den unge eller vårdnadshavaren. I sådana situationer får socialnämnden besluta att den unge ska hålla regel- bunden kontakt med en särskilt kvalificerad kontaktperson som socialnämnden utsett eller delta i behandling i öppna former inom . När ett sådant beslut meddelas ska en särskild be- handlingsplan finnas. I det nya tredje stycket har kravet på att det ska vara fråga om ett pågående beteende som ska brytas (vilket kan utryckas som ett krav på aktualitet) tonats ned. Ändringen innebär att ett beslut om mellantvång ska kunna beslutas om det bedöms att den unge vid verkställighetens slut är i uppenbart behov av fortsatta insatser för att inte hemfalla till ett sådant beteende som enligt första stycket i andra fall kan motivera ett beslut om mellantvång. Eftersom den unge under verkställigheten har varit frihetsberövad eller möjligen – i en utslussningsfas – under stark kontroll kan inte alltid ett på- gående beteende läggas till grund för beslut om mellantvång. Om det under verkställigheten framgår ett behov av vård eller andra insatser kan det vara tillräckligt för att besluta om de åtgärder som anges i första stycket. Det bör understrykas att detta ska vara ett uppenbart, vilket innebär att det ska finnas påtagliga och tydliga omständigheter som ska tala för risken att hemfalla till ett destruk- tivt beteende. Därtill kan påpekas att ett beslut om mellantvång – i likhet med i andra fall – endast kan beslutas om det stöd och den behandling som den unge behöver inte kan ges med erforderligt samtycke av den unge och dennes vårdnadshavare. Såsom i andra fall måste så långt möjligt eftersträva att insatser kan sättas in enligt SoL baserat på frivillighet. En liknande regel, som tonar ned kravet på aktualitet för att be- sluta om vård enligt 3 § i denna lag (s.k. beteendefall), återfinns redan i den paragrafen. Även om inte förutsättningarna enligt tredje stycket är uppfyllda kan ett beslut om mellantvång meddelas gällande den som verk- ställt sluten ungdomsvård om rekvisiten i första stycket är uppfyllda. 1.8Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. Paragrafen har ändrats på så sätt att behov av utredning om åtgär- der som kan antas leda till att en misstänkt avhåller sig från fortsatt brottslighet inte längre ska utgöra grund för inhämtande yttrande från Kriminalvården. Ändringen är motiverad av att prognoser av återfallsrisk som grund för påföljdsbestämningen i brottmål har tonats ner i det nya påföljdssystemet. Risken för återfall i brott kom- mer dock indirekt att beröras i många yttranden vid bedömningen av behov av vård och påverkan. 1.9Förslaget till lag om upphävande av lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll Lagen upphävs som en följd av att intensivövervakning med elek- tronisk kontroll upphör att utgöra en verkställighetsform för korta fängelsestraff och att det i stället införs en möjlighet att förena villkorligt fängelse med hemarrest, se 27 kap. 5 § BrB. Den nya ordningen motiveras i avsnitt 9.5.2 och 9.5.8. 1.10Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård Paragrafen har ändrats genom att den tidigare hänvisningen till 34 kap. 1 § 1 BrB har ersatts med en hänvisning till 32 kap. 13 § 1 BrB. Ändringen föranleds av att regleringen av s.k. konsumtions- dom efter tidigare dom på sluten ungdomsvård har flyttats från 34 kap. till 32 kap. BrB. Paragrafen är ny. Regleringen är i sak – såvitt avser de fall då sluten ungdomsvård döms ut – flyttad från vad som tidigare föreskrevs i 34 kap. 11 § andra stycket BrB. 1.11Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:620) om belastningsregister Paragrafen, som innehåller bestämmelser om vilka uppgifter belast- ningsregistret ska innehålla, har ändrats i två avseenden. För det första har den hittillsvarande tredje punkten om att registret ska innehålla uppgifter om den som har förklarats fri från påföljd med tillämpning av 30 kap. 6 § BrB upphävts. Ändringen är motiverad av att det inte längre finns någon möjlighet att förklara någon fri från påföljd under de förhållanden som har angetts i bestämmelsen. För det andra har bestämmelsen i fjärde punkten ändrats på så sätt att registret inte längre ska innehålla uppgifter om den som på grund av åklagarens beslut enligt 46 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) inte har åtalats för brott. Ändringen är föranledd av att det inte längre ska finnas någon möjlighet till särskild åtalsprövning när någon som har beretts vård med stöd av LVM misstänks för brott, se avsnitt 13.6.3 och kommentaren till 46 § LVM. Som en följd av att tredje punkten har upphävts har fjärde punkten blivit tredje punkten och femte punkten blivit fjärde punkten i paragrafen. Paragrafen, som innehåller bestämmelser om när uppgifter i belast- ningsregistret ska gallras, har ändrats i flera avseenden. Första punkten avser gallring av uppgifter om fängelse och förvandlingsstraff för böter. Punkten har ändrats på så sätt att den endast omfattar fängelsestraff som inte är villkorliga och förvand- lingsstraff. Ändringen är en följd av att villkorligt fängelse införs i påföljdssystemet och är inte avsedd att innebära någon förändring i sak. Andra punkten är ny. Den reglerar gallring av uppgifter om vill- korligt fängelse. Enligt bestämmelsen ska uppgifter om villkorligt fängelse gallras efter domen eller beslutet om uppgiften avser en person som var eller äldre för brottet eller brotten. Uppgifter som avser någon som var vid tid- punkten för brottet eller brotten ska gallras efter domen eller beslutet. Detta motsvarar vad som gällt såvitt avser skydds- tillsyn och villkorlig dom (se hittillsvarande fjärde punkten). Tredje punkten har flyttats oförändrad från hittillsvarande andra punkten. Fjärde punkten har flyttats oförändrad från hittillsvarande tredje punkten. Hittillsvarande fjärde punkten, som reglerar gallring av uppgifter om skyddstillsyn och villkorlig dom, har upphävts som en följd av att skyddstillsyn och villkorlig dom utmönstras ur påföljdssystemet. Femte punkten är oförändrad. Sjätte punkten, som avsett gallring av uppgifter om ung- domsvård och överlämnande till vård enligt lagen (1988:870) om missbrukare i vissa fall (LVM), har ändrats. Ändringen innebär att punkten inte längre omfattar uppgifter om överlämnande till vård enligt LVM och är en följd av att sådant överlämnande avskaffas som påföljd för brott, se avsnitt 13.6.3. Sjunde punkten är oförändrad. Det bör dock anmärkas att Psyki- atrilagsutredningen i betänkandet Psykiatrin och lagen – tvångs- vård, straffansvar och samhällsskydd (SOU 2012:17) har föreslagit att punkten ska upphävas. Åttonde punkten har ändrats i två avseenden. För det första om- fattar den inte bara – som – ungdomstjänst, utan också de nya ungdomspåföljderna varningsstraff, kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning. Gallringstiden för uppgifter om de på- följderna ska således vara densamma som gallringstiden för ung- domstjänst. För det andra har gallringstiden ändrats. hittillsvarande lydelse ska uppgifter om ungdomstjänst gallras efter domen eller beslutet eller – om uppgiften avser en person som var för brottet eller brotten – . Den nya lydelsen innebär att uppgifter om varningsstraff, ung- domstjänst, kontaktskyldighet för unga och ungdomsövervakning alltid gallras efter domen eller beslutet. Ändringen är moti- verad av att dessa påföljder endast ska kunna dömas ut om den tilltalade var för brottet, se avsnitt 29.7.4. Nionde punkten är oförändrad. Hittillsvarande tionde punkten, som reglerar gallring av uppgifter om att någon har förklarats fri från påföljd med stöd av bestämmel- sen i 30 kap. 6 § BrB, har upphävts. Ändringen är motiverad av att det inte längre finns någon möjlighet att förklara någon fri från på- följd enligt den bestämmelsen. Tionde till tolfte punkterna har flyttats oförändrade från hittills- varande elfte till trettonde punkterna. 1.12Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) I bestämmelsen ges målinriktade bestämmelser gällande social- tjänstens ansvar för barn och ungdom i vid mening. Med barn avses enligt 1 kap. 2 § varje människa under . Vad gäller ungdom finns det ingen klar definition i SoL. Det torde heller inte finnas någon fast övre åldersgräns.16 Av betydelse i sammanhanget är de ålders- gränser som finns för åtgärder enligt LVU. Vård enligt 3 § LVU får beredas den som inte hunnit fylla och pågå som längts till den unge fyllt . Efter det att verkställigheten av sluten ungdomsvård har upp- hört har SiS normalt ingen möjlighet att tillhandahålla något stöd eller använda några resurser för den frigivne. En placering på någon SiS-institution med stöd av LVU förutsätter att socialnämnden initierar detta och att det beslutas i förvaltningsdomstol. I merparten av fallen är också den frigivne i en sådan ålder att han eller hon omfattas av socialnämndens ansvar enligt denna bestämmelse. 16 Jfr prop. 1979/80:1 s. 254. Redan av de mer allmänt hållna strecksatserna i denna bestäm- melse följer att socialnämnden ska verka för att den unge utvecklas gynnsamt efter verkställigheten av sluten ungdomsvård. Genom en lagändring 2008 har socialnämndens ansvar tydlig- gjorts i ett avseende, nämligen att tillgodose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan finnas sedan vård och fostran utanför det egna hemmet upphört (sjunde strecksatsen). De barn och unga som verkställer sluten ungdomsvård har i mycket stor utsträckning behov av olika former av stöd och be- handling såväl under verkställigheten som efter att påföljden är helt verkställd. Genom den nya åttonde strecksatsen tydliggörs att social- nämnden har motsvarande ansvar som sägs i sjunde strecksatsen för den som avslutat verkställigheten av sluten ungdomsvård. Änd- ringen behandlas i avsnitt 26.3.5. Verkställigheten av sluten ungdomsvård – däribland den utsluss- ning som normalt ska göras – ska enligt lagen (1998:603) om verk- ställighet av sluten ungdomsvård planläggas och genomföras efter samråd med socialnämnden. I det bör ligga att socialnämnden kom- mer ha god kännedom om den unge och förutsättningar att bedöma vilket behov av stöd och hjälp som finns efter verkställig- hetens slut. Enligt den nya åttonde strecksatsen tydliggörs att det alltid – oberoende av hur samverkansformerna med SiS varit under verkställigheten och vilken roll varit under den tiden – är ett ansvar för socialnämnden att tillgodose behoven efter verkställighetens slut. I det ligger att nämnden i samtliga fall har ett ansvar att bedöma och besluta om vilket stöd den unge behöver i samband med att verkställigheten upphör. Det inbegriper frågan om vilket behov av stöd det kan finnas för den unges familj. Bero- ende på de särskilda förhållandena och den unges egen inställning kan det bli aktuellt med både insatser enligt SoL och åtgärder enligt LVU. Som i allt annat socialt arbete ska i första hand verka för att insatser kan vidtas som grundas på frivillighet. Om det inte är möjligt kan dock i vissa fall åtgärder utan samtycke (med stöd av LVU) vara nödvändiga för att bryta en destruktiv utveckling för den unge. Det s.k. aktualitetskravet för åtgärder enligt 3 § LVU är enligt andra stycket i den bestämmelsen nedtonat för den som verkställer sluten ungdomsvård (se prop. 1997/98:96 s. 221). Enligt vad som föreskrivs i den nya lydelsen av 22 § LVU gäller motsvarande för ett beslut om s.k. mellantvång (se kommentaren till 22 § LVU). Om det vid verkställighetens slut bedöms att den unge är i uppen- bart behov av fortsatt vård eller andra insatser kan det sålunda bli aktuellt med LVU-ingripande när det inte är möjligt med åtgärder på frivillig väg enligt SoL. I bestämmelsen finns i första stycket en regel som ålägger kommunen att sörja för att påföljden ungdomstjänst kan verkställas så snart det kan ske. anges det därtill i andra stycket att socialnämnden ska bestämma det närmare inne- hållet i en utdömd ungdomstjänst och utse en handledare för den unge. Vidare anges att socialnämnden ska kontrollera att arbets- planen följs. Genom de ändringar som gjorts har socialnämndens åliggande under verkställigheten något kompletterats och byggts ut. I ett tillägg i första stycket anges att ungdomstjänst ska börja verkställas senast efter det att domen vunnit laga kraft, om inte särskilda skäl talar emot det. Ändringen behandlas i avsnitt 24.4.5. har gällt att verkställigheten av ungdoms- tjänsten ska påbörjas så snart det kan ske, och att det inte finns något hinder mot att påbörja verkställigheten trots att domen inte vunnit laga kraft. Någon ändring i det avseende är inte åsyftad genom ändringen. Det är tvärtom viktigt utifrån såväl pedagogisk synpunkt som trovärdighetssynpunkt att verkställigheten kommer igång . Vad som anges genom ändringen är en yttersta frist som inte ska överskridas och som ska säkerställa att påbörjandet av verkställigheten inte fördröjs på ett olämpligt sätt. ska i princip planera sin verksamhet så att det går att efterleva denna frist. I de fall det tillstöter särskilda problem har dock socialnämnden rätt att överskrida fristen, i stället för att omedel- bart återrapportera till åklagare att påföljden inte har gått att verk- ställa. För att det ska anses finnas särskilda skäl, bör det i första hand föreligga svårigheter att få fram en ungdomstjänstplats efter- som den unge har specifika problem eller specifika behov som gör honom eller henne särskilt svårplacerad. I ett enskilt fall kan det också vara omöjligt att påbörja ungdomstjänsten på grund av tungt vägande personliga skäl hos den unge, exempelvis att den unges skolgång skulle riskera att störas. Att det anses finnas allmänna svårigheter i en kommun att få fram ungdomstjänstplatser kan dock inte inrymmas under särskilda skäl. I ett nytt andra stycke anges vissa hållpunkter för avtjänande- takten. Om det inte finns särskilda skäl mot det ska ungdomstjänst verkställas av längst . Verkställigheten ska enligt den nya bestämmelsen därutöver så långt möjligt anpassas till antalet utdömda timmar. Ändringen behandlas i avsnitt 24.4.5. I SoF anges att den arbetsplan som ska upprättas ska innehålla uppgifter om vilka arbetstider som ska gälla samt det lägsta och det högsta antalet timmar som den dömde har att full- göra eller månad. Denna nya bestämmelse om verkställig- hetstakten ska iakttas vid upprättande av en sådan arbetsplan. Syftet med regleringen är att de olika kommunerna med denna reglering som måttstock ska göra en ungefärlig likadan fördelning av timmarna när en arbetsplan upprättas. En hållpunkt vid utarbetande av arbets- planen är att ungdomstjänsten ska vara avtjänad under som längst en sexmånadersperiod. avtjänas så för- delas timmarna proportionellt om det är maximiantalet som dömts ut. På motsvarande sätt kan ett mindre antal timmar fördelas med som måttstock. Ett detaljerat krav på fördelning ställs dock inte, eftersom det torde behövas en viss flexibilitet för att ungdomstjänsten ska kunna fungera i alla kommuner. Arbetsplanen bör dock utgå från att ung- domstjänst på – från det att verkställigheten påbörjas – ska avtjänas . Ungdomstjänst på som mest bör avtjänas under och ungdomstjänst . Om det finns särskilda skäl kan socialnämnden frångå kravet på avtjänandetakt. Med särskilda skäl avses i första hand omständig- heter kopplade till den unges person. Om det exempelvis behövs en glesare eller annorlunda avtjänandetakt för att den unges skolgång ska fungera, kan det utgöra särskilda skäl. De praktiska förutsätt- ningarna för att få fram en lämplig arbetsgivare och för att verk- ställa ungdomstjänsterna med de allra största antalen timmar kan också innebära att det föreligger särskilda skäl att göra en annan fördelning och då också att använda mer än för verk- ställigheten. Det bör i sammanhanget påpekas att bestämmelsen utgör en an- visning som ska iakttas vid upprättande av arbetsplanen. Att det under verkställigheten måste göras ändringar i avtjänandetakten bör i sig inte innebära skäl för rapportering till åklagare och talan om undan- röjande enligt 32 kap. 10 § andra stycket BrB. I tredje stycket har endast gjorts språkliga ändringar. I ett nytt fjärde och ett nytt femte stycke regleras närmare den del av ungdomstjänsten som ska utgöras av särskilt anordnad verksam- het. Ändringarna behandlas i avsnitt 24.4.6. finns det vissa bestämmelser som reglerar att ungdomstjänsten ska innehålla en särskilt anordnad verksamhet. I 32 kap. 6 § BrB (tidigare 32 kap. 2 § BrB) anges att den som döms till ungdomstjänst ska åläggas att utföra oavlönat arbete och delta i annan särskilt anordnad verksamhet i lägst 20 och högst . I SoF anges närmare bestämmelser om den arbetsplan som social- nämnden ska upprätta. Det föreskrivs i 5 kap. 1 d § SoF bl.a. att arbetsplanen ska innehålla uppgifter om innehållet i och omfatt- ningen av annan särskilt anordnad verksamhet. Genom det nya fjärde stycket lagregleras den fördelning som ska gälla mellan oavlönat arbete och annan särskilt anordnad verksam- het inom ramen för ungdomstjänst. I allt väsentligt syftar änd- ringen till att upprätthålla den balans mellan inslagen som angavs i förarbetena till reform och som torde ha iakttagits i de flesta kommuner. I den nya bestämmelsen anges i den första men- ingen att en mindre del av ungdomstjänsten ska utgöras av annan särskilt anordnad verksamhet. Som riktmärke kan sägas att upp till en tredjedel av ungdomstjänsttimmarna kan bestå av annat än oav- lönat arbete. Särskilt om påföljden avser ett stort antal timmar kan sålunda förhållandevis många timmar omfattas av annat än oavlönat arbete. Även om det alltid ska finnas en särskilt anordnad verk- samhet finns det här ett betydande spelrum för att anpassa timantalet i det enskilda fallet till den unges behov och sär- skilda förutsättningar. Om påföljden består av ett litet antal timmar ungdomstjänst är det inte alltid möjligt att upprätthålla den fördelningen att den sär- skilt anordnade verksamheten ska uppgå till högst en tredjedel, eftersom de program som ofta används uppgår till ett tiotal timmar. Det kan också vara svårt att skapa ett meningsfullt innehåll om det är för få timmar. bör inte den särskilt anordnade verksamheten vara det dominerade inslaget ens om det är få timmar ungdomstjänst som ska verkställas. Om det är ett lågt antal timmar ungdomstjänst som dömts ut, bör den särskilt anordnade verksam- heten i vart fall inte överstiga utdömda ungdoms- tjänsttimmar. Med lågt antal åsyftas främst domar på ungdomstjänst. I det nya femte stycket anges vilken den huvudsakliga inrikt- ningen ska vara på den särskilt anordnade verksamheten. Det före- skrivs att den särskilt anordnade verksamheten ska innehålla väg- ledande inslag som särskilt syftar till att avhålla den unge från att återfalla i brott. Bestämmelsen syftar till att ge ett genomslag för den inriktning som fanns redan när ungdomstjänsten infördes, att påföljden ska kunna fylla en vägledande funktion och bl.a. ge den unge möjlighet att reflektera över sin livssituation och diskutera de brott som han eller hon begått. Av naturliga skäl bör innehållet kunna variera i betydande grad. I olika kommuner kan olika arbets- sätt tillämpas, bl.a. beroende på de lokala förutsättningarna och kommunens storlek. Därutöver måste ett inslag med denna inrikt- ning kunna anpassas till den enskildes behov, såväl vad gäller om- fattning som innehåll. Genom ändringen tydliggörs dock att den särskilt anordnade verksamheten måste innehålla särskilda inslag med den inriktning som anges i bestämmelsen. Det är sålunda inte tillräckligt att den särskilt anordnade verksamheten enbart innebär samtal som klargör villkoren för ungdomstjänsten för den unge eller som enbart handlar om återkoppling och uppföljning av det oavlönade arbetet.