sou · H0B317 · 2012-05-02 00:00:00 — Det får enligt förarbetena35 dock förutsättas att bestäm- melsen i denna del endast i undantagsfall kan behöva tillämpas då den dömde som häktad i de flesta fall redan genomgår rättspsyki- atrisk vård enligt LRV eller psykiatrisk vård i frivilliga former på en sjukvårdsinrättning eller, om han eller hon är på fri fot, vård enligt LPT. En polismyndighets prövning av en begäran om handräckning är av formell karaktär. Detta innebär att polismyndigheten endast ska undersöka om den person som har gjort framställan är behörig samt om det är fråga om en sådan situation att handräckning är möjlig. ska inte pröva behovet eller lämpligheten av hand- räckningen och polismyndigheten kan alltså inte på den grunden vägra att ge sitt bistånd.36 Det framgår av föreskrifter37 att vårdgivaren ska ge direktiv och säkerställa att det finns skriftliga rutiner för begäran om biträde av polisen enligt 47 § LPT eller 27 § LRV. Enligt 29 § sista stycket LPT upphör tvångsvården av en ut- länning vid verkställigheten av ett beslut om hemsändande. 1990/91:58, s. 287. 36JO beslut , dnr 3625-2009 och JO 1981/82 s. 172. 378 kap. 2 § föreskrifter om säkerhet vid sjukvårdsinrättningar som ger psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård samt vid enheter för rättspsykiatrisk under- sökning, SOSFS 2006:9. Översyn av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård som, på begäran av patienten eller chefsöverläkaren, fattar beslutar i sådana fall.38 ska på begäran av lämna den hjälp som behövs för att verkställa hem- sändandet, 12 § förordningen (1991:1472) om psykiatrisk tvångs- vård och rättspsykiatrisk vård. 7.8.4Polismyndighetens skyldighet att lämna biträde i samband med en rättspsykiatrisk undersökning Enligt 7 § lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökning, LRU, ska ett utlåtande beträffande en rättspsykiatrisk undersök- ning avges av en läkare vid undersökningsenheten eller av någon annan läkare som huvudmannen utser. Den läkare som avger ut- låtandet kan enligt 13 § LRU begära att polismyndigheten ska lämna biträde för att inställa en misstänkt som är på fri fot till under- sökningen. Av 7 § lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brott- mål, m.m. framgår att rätten får förordna en läkare att avge ett läkarintyg om en misstänkt, ett s.k.§ 7-intyg. En misstänkt som inte är häktad är skyldig att inställa sig för läkarundersökning och plats som läkaren bestämmer. Om den misstänkte inte inställer sig får polismyndigheten lämna handräckning för att han eller hon skall komma till undersökningen. 7.8.5Förslag från utredningen om transporter av frihetsberövade personer överlämnades ett utredningsförslag rörande transporter av frihetsberövade personer (Transporter av frihetsberövade, SOU 2011:7). I betänkandet har utredningen gjort en översyn av transport- verksamhetens organisation och lämnat förslag till en reformering av den rättsliga regleringen på området. Utredningen har också gjort en översyn av de verkställande myndigheternas behov av in- formation i samband med handräckning. Enligt utredningens förslag ska kriminalvården, genom sin trans- porttjänst, även utföra transporter av frihetsberövade personer åt andra myndigheter. 38 Med stöd av 23 kap. 2 § första stycket utlänningslagen (2005:716) och 12 § förordningen (1991:1472) om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård. Översyn av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård I betänkandet lämnas ett antal förslag som rör regleringen av den psykiatriska tvångsvården. Ett av dessa förslag är att bestäm- melserna om handräckning i LPT och LRV ska kompletteras på så sätt att polismyndigheten på begäran av chefsöverläkaren – utöver de handräckningssituationer som redan upptas – ska lämna biträde för att ombesörja annan förflyttning av patienten. Bakgrunden till detta tillägg är att det saknas en möjlighet att begära förflytt- ning av en patient som redan vårdas på vårdinrättningen med stöd av lagen som det finns behov av en sådan möjlighet. Utredningen föreslår också att det i LPT ska anges under vilka förutsättningar biträde får begäras. Biträde ska få begäras endast om det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgär- den inte kan utföras utan att polisens särskilda befogenheter enligt 10 § eller 10 a § polislagen (1984:387) behöver tillgripas eller om det annars finns synnerliga skäl. Vidare föreslår utredningen att den myndighet som begär bi- träde utan hinder av sekretess ska lämna polismyndigheten de upp- gifter om patienten som behövs för planeringen och genomföran- det av åtgärden. Eftersom handräckning i allmänhet endast får be- gäras i fall då polisens särskilda tvångsbefogenheter behövs, bör utgångspunkten vara att uppgiftsskyldigheten omfattar de upp- gifter som utgör själva grunden för begäran, dvs. information som kan läggas till grund för en säkerhetsbedömning. Till detta kommer bl.a. särskild information som behövs för att polismyndigheten ska kunna bemöta den person som handräckningen avser på ett lämpligt sätt. Informationen ska i första hand röra den aktuella situationen. Enligt förslaget ska polismyndigheten pröva utformningen av biträdet i varje enskilt fall utifrån behovet av särskilda tvångs- befogenheter. Som huvudregel ska personal från den myndighet som begär biträde närvara. Om det finns särskilda skäl får dock en sådan åtgärd vidtas utan att en sådan person är närvarande. Utredningen förslår vidare att den möjlighet som finns för Social- styrelsen att besluta att en utländsk patient som vårdas enligt LPT ska sändas hem och att i dessa fall begära polismyndighetens hjälp för verkställandet av ett sådant beslut (12 § förordningen om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård), ska regleras i lag istället för i förordning. Översyn av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård 7.8.6Våra överväganden och förslag 7.8.6.1Handräckning på begäran av chefsöverläkaren Vårt förslag: ska på begäran av chefsöver- läkaren lämna biträde för att -föra den som enligt ett utlåtande över en rättspsykiatrisk undersökning uppfyller förutsättningarna för psykiatrisk tvångsvård till en sjukvårdsinrättning, -föra en patient som ges öppen psykiatrisk tvångsvård till en sjukvårdsinrättning för medicinering med tvång, eller -förflytta en patient som vårdas på sjukvårdsinrättningen med stöd av lagen om psykiatrisk tvångsvård. Vår bedömning: ska även framöver lämna biträde på begäran av chefsöverläkaren -för att föra patienten till en sjukvårdsinrättning sedan vård- intyg har utfärdats, -för att återföra en patient som har lämnat sjukvårdsinrätt- ningen utan tillstånd, -för att återföra en patient till sjukvårdsinrättningen, om han eller hon inte har återvänt dit sedan tiden för ett tillstånd att vistas utanför inrättningens område har gått ut, -för att återföra en patient till sjukvårdsinrättningen om ett tillstånd för honom eller henne att vistas utanför sjukvårds- inrättningens område har återkallats, eller -för att föra patienten till sjukvårdsinrättningen, om han eller hon inte har kommit dit sedan domstolen eller chefsöver- läkaren har beslutat att han eller hon ska ges sluten psykiatrisk tvångsvård i stället för öppen psykiatrisk tvångsvård. Nuvarande möjligheter att begära handräckning enligt LPT bör finnas kvar Chefsöverläkaren har med nuvarande reglering en möjlighet att begära polismyndighetens bistånd i ett antal situationer. En sådan begäran kan göras av chefsöverläkaren i syfte att föra patienten till sjukvårdsinrättningen när han eller hon av olika anledningar är skyldig att befinna sig där. Chefsöverläkaren kan också begära hand- räckning för att föra patienten till sjukvårdsinrättningen när ett Översyn av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård vårdintyg har utfärdats för honom eller henne. Syftet med att föra patienten till sjukvårdsinrättningen är i det fallet att kunna avgöra frågan om intagning för psykiatrisk tvångsvård. I andra fall har chefsöverläkaren en möjlighet att begära handräckning för att åter- föra patienten när han eller hon har lämnat sjukvårdsinrättningen utan att ha tillstånd att göra det. Handräckning kan också begäras om patienten inte har återvänt till sjukvårdsinrättningen sedan tiden för ett tillstånd att vistas utanför sjukvårdsinrättningen har gått ut eller när ett sådant tillstånd har återkallats. En annan situation då chefsöverläkaren kan begära biträde av polismyndigheten är då domstolen eller han eller hon själv har beslutat att patienten ska ges sluten psykiatrisk tvångsvård i stället för öppen psykiatrisk tvångs- vård. Vi föreslår inte några förändringar när det gäller förfarandet vid utfärdande av vårdintyg och vid prövningen för intagning för psykiatrisk tvångsvård. Chefsöverläkarens möjligheter att begära handräckning i angivna situationer bör därför finnas kvar. Biträde för att föra den som enligt ett rättspsykiatriskt utlåtande uppfyller förutsättningarna för psykiatrisk tvångsvård till en sjukvårdsinrättning I avsnitt 13.2 föreslår vi att det av ett utlåtande om en gärningsmans tillräknelighet ska framgå om han eller hon uppfyller förutsätt- ningarna för psykiatrisk tvångsvård. Om så är fallet ska den läkare som avger utlåtandet se till att utlåtandet kommer till den sjukvårdsinrättning där frågan om intagning för psykiatrisk tvångs- vård ska prövas. Ett beslut om intagning för psykiatrisk tvångsvård behöver i det fallet inte föregås av ett vårdintyg. När det rätts- psykiatriska utlåtandet har kommit till sjukvårdsinrättningen ska chefsöverläkaren avgöra frågan om intagning för tvångsvård. Vi föreslår att chefsöverläkaren, på samma sätt som gäller när en in- tagningsprövning har föregåtts av ett vårdintyg, ska ha möjlighet att begära polismyndighetens biträde. Översyn av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård Biträde för att föra en patient som ges öppen psykiatrisk tvångsvård till en sjukvårdsinrättning för medicinering med tvång Enligt 26 a § LPT är det chefsöverläkaren som beslutar att en patient som ges öppen psykiatrisk tvångsvård åter ska ges sluten psy- kiatrisk tvångsvård. Anser chefsöverläkaren att den slutna psykiatriska tvångsvården bör fortsätta, ska han eller hon senast för beslutet ansöka hos förvaltningsrätten om medgivande till fortsatt sådan vård. Om domstolen medger att den slutna psy- kiatriska tvångsvården ska fortsätta, får den pågå räknat från den dag förvaltningsrätten meddelar beslut. Chefsöverläkaren har enligt nuvarande reglering möjlighet att begära handräckning för att återföra patienten till sjukvårdsinrätt- ningen om han eller hon inte har återvänt dit sedan ett beslut om sluten psykiatrisk tvångsvård har fattats. Vi föreslår i avsnitt 7.7.2.1 att öppen psykiatrisk tvångsvård inte längre ska behöva föregås av sluten psykiatrisk tvångsvård. Detta innebär att patienten inte alltid har varit intagen för sluten tvångs- vård innan han eller hon har påbörjat den öppna tvångsvården. Det är allmän förvaltningsdomstol som ska fatta beslut om att sådan vård ska övergå till sluten tvångsvård. Om patienten inte infinner sig på sjukvårdsinrättningen efter det att domstolen har fattat ett sådant beslut ska chefsöverläkaren på samma sätt som med nu- varande reglering kunna begära polismyndighetens biträde för att föra patienten till sjukvårdsinrättningen. Enligt vårt förslag (se avsnitt 7.7.2.4) ska en patient som ges öppen psykiatrisk tvångsvård under vissa förutsättningar kunna ges medicin med tvång. En sådan medicinering ska endast få ske vid en sjukvårdsinrättning och chefsöverläkaren ska kunna besluta att patienten ska hämtas dit. Om chefsöverläkaren fattar beslut om att patienten ska hämtas till sjukvårdsinrättningen kan patienten i många fall hämtas dit av kommunens socialtjänst eller av personalen vid sjukvårdsinrättningen. Det kan dock i vissa fall finnas signaler om att patienten är så våldsam eller hotfull att det finns behov av polisens särskilda kompetens och befogenheter för att hämtningen ska kunna genomföras. Chefsöverläkaren ska i de fallen kunna begära biträde från polismyndigheten för att hämta patienten till sjuk- vårdsinrättningen. Detta bör dock ske endast i undantagsfall. Om patienten vägrar att inställa sig vid sjukvårds- inrättningen för medicinering kan det finnas anledning att överväga om det fortfarande finns förutsättningar att ge patienten tvångs- Översyn av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård vård i öppen form eller om det i stället bör bli aktuellt med sluten psykiatrisk tvångsvård. Biträde för att förflytta en patient Vi har från företrädare från olika psykiatriska sjukvårdsinrättningar fått veta att det finns situationer då det finns ett behov av att be- gära polisens handräckning för att flytta tvångsvårdade patienter från en sjukvårdsinrättning till en annan. Problemet är att dessa situationer inte omfattas av bestämmelsen i 47 § andra stycket LPT (jfr 27 § LRV). utför dock, trots att det inte finns direkt lagstöd, i många fall denna typ av handräckning. I vissa fall kan ett sådant uppdrag anses ske som ett led i polisens brottsföre- byggande arbete. Eftersom det inte finns en reglerad möjlighet till handräckning i dessa fall kan en förflyttning av en patient få skjutas upp i väntan på att en transport ska bli möjlig. Detta kan t.ex. leda till att en patient måste avskiljas från andra patienter. Det före- kommer också att vårdpersonalen själv utför transporten trots att säkerheten då inte blir tillfredsställande. Enligt vår mening finns det ett tydligt behov av att kunna tillgripa tvångsbefogenheter vid förflyttning av tvångsomhändertagna personer från sjukvårdsinrätt- ningar. Ett sätt att tillgodose det behovet skulle vara att vårdpersonalen utför transporten och ges befogenheter att använda tvång även vid förflyttning av en patient. Förflyttningen skulle då närmast kunna ses som en förlängning av sjukvårdsinrättningen, vilket skulle innebära en möjlighet att använda de tvångsåtgärder som får till- gripas där även vid en förflyttning av patienten från en sjukvårds- inrättning till en annan. Något som talar för en sådan lösning är att det med vid transporten finns personal som är känd för patienten och som normalt är delaktig i vården för honom eller henne. En sådan ordning skulle dock stå i strid med den grundtanke som finns om att det som huvudregel endast är polisen som har rätt att utföra tvång och våld (våldsmonopol). Det kan inte heller uteslutas att en sådan våldsanvändning kan komma att skada relationen mellan patienten och vårdpersonalen. Att ge vårdpersonalen möjlighet att använda tvångsåtgärder även utanför sjukvårdsinrättningen skulle också kunna leda till att t.ex. användning av mobilt bälte måste tillåtas i samband med en förflyttning av en patient än Översyn av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård vad som gäller när en sådan tvångsåtgärd vidtas på sjukvårdsinrätt- ningen. En annan tänkbar och mer rimlig lösning kan därför vara att komplettera bestämmelserna om handräckning i samband med psykiatrisk tvångsvård på så sätt att polismyndigheten på begäran av chefsöverläkaren även ska lämna biträde för att ombesörja en förflyttning av en patient. Ett behov av vårdpersonal i samband med transporten kan tillgodoses genom att vårdpersonal följer med. Även om vårdpersonalens tvångsbefogenheter skulle utsträckas till att även omfatta förflyttning av en patient, skulle det ändå finnas kvar ett behov av att begära biträde av polismyndigheten i de fall då vårdpersonalen med hänsyn till säkerhet eller arbetsmiljö inte bör utföra förflyttningen självständigt. Vi föreslår därför att det ska finnas en möjlighet för chefsöverläkaren att begära biträde av polismyn- digheten för att förflytta en patient. Utredningen om transporter av frihetsberövade personer har också lämnat ett sådant förslag, se SOU 2011:7, s. 399 ff. 7.8.6.2Handräkning på begäran av en annan läkare än chefsöverläkaren Vår bedömning: ska även framöver lämna biträde på begäran av en läkare i allmän tjänst eller en läkare som enligt avtal med har till uppgift att utföra under- sökningar för vårdintyg -för att han eller hon ska kunna genomföra en undersökning för vårdintyg, eller -för att föra patienten till en sjukvårdsinrättning sedan vård- intyg har utfärdats. Ett vårdintyg ska grundas på en särskild läkarundersökning som ska utföras av en legitimerad läkare. Patienten får tas om hand för en sådan undersökning om den inte kan utföras med hans eller hennes samtycke. Ett beslut om ett sådant omhändertagande får fattas endast av en läkare i allmän tjänst eller av en läkare som enligt avtal med har till uppgift att utföra undersökningar för vårdintyg. Vi föreslår inte några förändringar när det gäller för- farandet vid utfärdande av vårdintyg. För att en undersökning för vårdintyg ska kunna genomföras bör det därför även framöver Översyn av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård finnas en möjlighet läkaren att begära polismyndighetens biträde. Det är en läkare i allmän tjänst eller en läkare som enligt avtal med har till uppgift att utföra undersökningar för vårdintyg som ska få göra en sådan begäran. 7.8.6.3Förutsättningarna för handräckning enligt regleringen om psykiatrisk tvångsvård Vårt förslag: En begäran om biträde enligt regleringen om psykiatrisk tvångsvård får göras endast om det på grund av sär- skilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att polisens särskilda befogenheter enligt 10 § eller 10 a § polislagen behöver tillgripas eller om det annars finns synnerliga skäl. En utgångspunkt ska enligt våra direktiv vara att handräckning endast kan komma i fråga när det finns ett behov av polisens särskilda kompetens och befogenheter. Utredningen om transporter av fri- hetsberövade personer har lämnat ett förslag till förtydliganden av förutsättningarna för handräckning. Enligt det förslaget får en be- gäran om biträde av polisen göras endast om det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att polisens särskilda befogenheter enligt 10 § eller 10 a § polislagen (1984:387) behöver tillgripas eller om det annars finns synnerliga skäl.39 Polishandräckning inför eller i samband med psykiatriskt tvångs- vård innebär ett stort ingrepp i integriteten för en grupp av redan mycket utsatta personer. Det är därför angeläget att man undviker handräckning av polis i de situationer det inte är nödvändigt på grund av säkerhetsskäl. Detta innebär att en begäran om handräck- ning bör få göras endast om det kan befaras att det krävs åtgärder i form av våldsanvändning eftersom den som åtgärden avser t.ex. utövar våld, uttalar hot om våld eller försöker undkomma. En be- gäran ska också få göras om det på grund av särskilda omstän- digheter kan befaras att det krävs att den som åtgärden avser ska beläggas med fängsel. Det kan därutöver finnas situationer t.ex. då det finns en överhängande risk för människors skada och man inte kan avvakta att verkställigheten blir löst på annat sätt. 39 Transporter av frihetsberövade (SOU 2011:7), s. 388 f. Översyn av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård fall bör det vara möjligt att begära polisens handräckning. Detta bör endast få ske om det finns synnerliga skäl. Vi föreslår därför att förutsättningarna för när handräckning ska kunna begäras ska för- tydligas på det sätt som utredningen om transporter av frihets- berövade personer har föreslagit. 7.8.6.4Skyldighet att lämna uppgifter om patienten Vårt förslag: När chefsöverläkaren, en läkare i allmän tjänst eller en läkare som enligt avtal med har till uppgift att utföra undersökningar för vårdintyg begär biträde av polismyn- digheten ska han eller hon utan hinder av sekretess lämna polis- myndigheten de uppgifter om patienten som behövs för plane- ringen och genomförandet av åtgärden. Som vi har föreslagit i det föregående ska handräckning få begäras endast i situationer då det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att tvång behöver tillgripas. Detta innebär att de personer som ska komma i fråga för handräckning inte kan förväntas medverka frivilligt. Att en begäran om handräckning görs bör därför innebära att den myndighet som begär handräckningen har någon erfarenhet av eller uppgifter i övrigt om personen i fråga och att den informationen är grunden för begäran. För att polismyndigheten ska kunna göra en risk- bedömning samt planera och förbereda handräckningsåtgärden på ett ändamålsenligt sätt, är det däremot av avgörande betydelse att polismyndigheten har tillräckligt med information om den person som handräckningsåtgärden avser. För att undvika att personer kommer till skada i samband med en handräckning bör den information som den myndighet som begär handräckningen har tas till vara. En sådan information kan ha betydelse för att säkerhetsnivån hamnar på rätt nivå, dvs. både att den ska vara tillräckligt hög och inte onödigt hög, något som har betydelse även för den som åtgärden avser. Informationen kan också ha betydelse för hur personen i fråga ska bemötas och hanteras i övrigt. För att få till stånd en möjlighet att lämna information av detta slag krävs det emellertid en ändring av sekretessbestämmelserna, vilket naturligtvis får konsekvenser för den personliga integriteten. Översyn av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård Att ge en ökad tillgång till uppgifter om den enskildes hälsotill- stånd och andra personliga förhållanden kan i förlängningen till och med bidra till att människor låter bli att söka vård. Skyddet för den personliga integriteten måste dock vägas mot de verkställande myndigheternas behov av information för att säkerheten för samt- liga inblandade i en handräckningssituation ska kunna tryggas och anpassas. Enligt vår mening väger intresset av information i dessa fall tungt. Det är i det sammanhanget av vikt att syftet med till- gången till information också är att den person som handräck- ningsåtgärden avser ska få ett lämpligt bemötande. Vi föreslår där- för att polismyndigheten ska ha tillgång till nödvändig information som behövs för planeringen och genomförandet av handräckningen. Ett sådant förslag lämnades även av Utredningen om transporter av frihetsberövade. En närmare redogörelse för detta förslag finns i den utredningens betänkande Transporter av frihetsberövade (SOU 2011:7), s. 419 f. 7.8.6.5Vårdpersonalens närvaro vid handräckningen Vårt förslag: Vid handräckning av en patient inom den psyki- atriska tvångsvården bör personal från sjukvårdsinrättningen närvara. Vår bedömning: Det bör efter genomförandet av detta förslag följas upp att personal närvarar vid handräckningar inom den psykiatriska tvångsvården i större utsträckning. När polisen utför en handräckning av en patient kvarstår det över- gripande ansvaret för honom eller henne hos den som har begärt handräckningen. Det finns dock inget krav på att det vid handräck- ningen ska medverka personal från t.ex. sjukvårdsinrättningen eller när handräckningen genomförs. Utredningen om transporter av frihetsberövade personer före- slog att det som huvudregel ska närvara personal från den myndig- het som begär biträde och att det krävs särskilda skäl för att en sådan åtgärd ska få vidtas utan att en sådan person är närvarande. Med en sådan utformning skulle utgångspunkten bli att den be- ställande myndigheten ska närvara men att det skulle finnas en möjlighet till individuella hänsynstaganden. Särskilda skäl skulle enligt kunna föreligga om åtgärden Översyn av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård behövs till skydd för personen och saken brådskar, exempelvis får svårigheter att snabbt få fram sådan personal inte i akuta situationer fördröja nödvändiga vårdinsatser.40 Enligt vår mening är det en god ambition att alltid ha personal med vid en handräckning inom den psykiatriska tvångsvården. En fördel med att ha ett sådant krav på att personal är närvarande vid handräckningen är att det då alltid finns någon närvarande som patienten känner och som vet hur patienten reagerar i olika situa- tioner.