sou · H0B352 · 2012-08-24 00:00:00 — För deklara- tionsskyldiga som enligt utredningens förslag blir skyldiga att lämna särskild fastighetsdeklaration utan föreläggande bör även tillämpas bestämmelserna i 26 kap. 4 § FTL om uttag av förseningsavgift när särskild fastighetsdeklaration inte har kommit in inom föreskriven tid eller när deklarationen har så bristfälligt innehåll att den uppen- barligen inte är ägnad att ligga till grund för taxering. Av 28 kap. 1 § jämförd med 20 kap. 2 § FTL framgår att Skatte- verket vid särskild fastighetstaxering har möjlighet att besluta om skönstaxering om den som är skyldig att lämna fastighetsdeklara- tion inte har lämnat en sådan eller om taxeringsvärde eller särskilda egenskaper inte kan uppskattas tillförlitligt på grund av brister i eller bristfälligt underlag för deklarationen. Skönstaxering kommer således att kunna tillämpas i förhållande till fastighetsägare som om- fattas av den särskilt föreskrivna deklarationsskyldigheten vid fastighetstaxering. torde i väldigt många fall redan ha tillräckligt med uppgifter för att kunna skicka ut taxeringsförslag och fatta beslut utan att det skett ett omfattande aktivt uppgiftslämnande från fastig- hetsägaren, på motsvarande sätt som sker vid allmän och förenklad fastighetstaxering (se 18 kap. 1 § FTL). För att hålla nere den admi- nistrativa bördan för berörda fastighetsägare och för bör därför förfarandet med förslag till fastighetstaxering, som fastig- hetsägaren kan lämna synpunkter på, få tillämpas även vid den ny- taxering som är nödvändig vid den särskilda fastighetstaxeringen 2015. Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen Tidpunkterna för fastighetsägares erhållande av förslag till fastig- hetstaxering och lämnande av påpekanden med anledning av sådant förslag bör dock anpassas till tidsschemat för den särskilda fastig- hetstaxeringen. Utredningen föreslår att skyldigheten att lämna särskild fastighetsdeklaration utan föreläggande inte ska gälla sådan ägare som fått förslag till fastighetstaxe- ring och att påpekanden med anledning av ett sådant förslag ska lämnas senast som gäller för lämnande av särskild fastighetsdeklaration utan föreläggande, dvs. 3.6.2Följdändringar i annan lagstiftning Utredningens bedömning: Den lämpligaste utgångspunkten är att vid genomförandet av följdändringar i annan lagstiftning ersätta begreppet taxeringsvärde med marknadsvärde. Valet av metod för att fastställa marknadsvärdet bör inte gene- rellt fastställas i lag. Det framstår i stället som mer praktiskt att se till vad som är lämpligt i det enskilda fallet. Fastighetsägaren kan därmed, i de flesta fall, välja med vilken metod värdet ska beräknas. En myndighet kan inte anses skyldig att godta det marknads- värde som presenteras av fastighetsägaren för det fall att det kan anses finnas ett mer rättvisande värde. Huvudsyftet med fastighetstaxeringen är att fastställa underlag för beräkning av fastighetsskatt och fastighetsavgift. De taxeringsvärden som fastställs för fastigheter vid fastighetstaxeringen och andra egenskaper som samlas in vid taxeringen används dock i en mängd andra sammanhang. Som redovisats i avsnitt 2.1.4 hänvisas till taxeringsvärde och andra taxeringsuppgifter i ett flertal författ- ningar. Som en följd av avvecklingsförslaget uppstår behov av änd- ringar i flera av dessa författningar, främst till följd av att det för vissa typer av fastigheter inte längre kommer att fastställas taxerings- värden. Det bör dock poängteras att det finns fastigheter för vilka taxeringsvärde inte bestäms då de enligt 3 kap. FTL är befriade från skatte- och avgiftsplikt, t.ex. fastighet som ägs av kyrkor eller vissa stiftelser och ideella föreningar. Likaså ska inte något taxerings- Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen värde bestämmas för egendom som anges i 7 kap. 16 § FTL, t.ex. byggnad vars taxeringsvärde understiger . Förslaget kom- mer dock att innebära att ett värde inte ska bestämmas för ett större antal fastigheter än tidigare då något taxeringsvärde generellt inte längre kommer att fastställas avseende småhus, ägarlägenheter, fler- bostadshus och tomtmark till sådana byggnader, ekonomibyggnader, , betesmark, produktiv skogsmark samt skogligt impedi- ment. Taxeringsvärdet ska enligt 5 kap. 2 § FTL bestämmas till det belopp som motsvarar av taxeringsenhetens marknads- värde. Med marknadsvärde avses enligt 5 kap. 3 § FTL det pris som taxeringsenheten sannolikt betingar vid en försäljning på den all- männa marknaden, vilket i första hand bestäms med ledning av fastig- hetsförsäljningar i orten, den s.k. ortsprismetoden (5 kap. 5 § FTL). Det finns emellertid flera olika metoder för att fastställa marknads- värdet. Marknadsvärdet kan utgöras av ett särskilt uppskattnings- värde eller annars beräknas med utgångspunkt i av Lantmäteriet fastställda normeringstal (se vidare avsnitt 3.4). Det kan också framgå av ett värderingsintyg. För egendom som omsatts i närtid skulle i ett enskilt fall köpeskilling kunna aktualiseras som ett mått på mark- nadsvärdet. Fastighetsägaren kan därmed, i de flesta fall, välja med vilken metod värdet ska beräknas. De olika metoderna kan dock leda till olika grad av precision på värdet. Med detta system blir tillämpningen inte lika enhetlig som med dagens system med taxeringsvärden. Det nya systemet kan i ett enskilt fall vara mer eller mindre förmånligt. I den mån fastighets- ägaren ser sig föranledd att anlita en värderingsman innebär för- ändringen även tillkommande kostnader. Förutsebarheten blir också sämre än i dagens system med lätt tillgängliga och entydiga taxerings- värden. Det måste emellertid anses omöjligt att upprätthålla ett i alla delar helt oförändrat läge efter en sådan omfattande omlägg- ning som ett avskaffande av fastighetstaxeringen av bostäder och lantbruk innebär. Sammantaget anser utredningen att den lämpligaste utgångspunk- ten är att ersätta begreppet taxeringsvärde med marknadsvärde och således ersätta hänvisningarna till taxeringsvärdet med hänvisningar till marknadsvärdet. Valet av metod för att beräkna marknadsvärdet bör dock inte generellt fastställas i lag. Det framstår i stället som mer praktiskt att se till vad som är lämpligt i det enskilda fallet. I vissa fall kan det dock finnas skäl att reglera med vilken metod marknadsvärdet ska beräknas, t.ex. genom fastställande av ett sär- Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen Detta för att garantera en likartad precision hos de marknadsvärden som används. En myndighet, t.ex. Skatte- verket, kan inte anses skyldig att godta det marknadsvärde som presenteras av fastighetsägaren för det fall att det kan anses finnas ett mer rättvisande värde. Denna fråga får emellertid i sådana fall bli föremål för rättslig prövning. Nedan följer en genomgång av de lagar som enligt utredningens mening är berörda. 3.6.2.1Lagen (1933:269) om ägofred Utredningens förslag: Ett tillägg görs till lagen (1933:269) om ägofred med innebörden att saknas taxeringsvärde för fastigheten ska i stället ett värde motsvarande av marknadsvärdet användas. Lagen om ägofred föreskriver i 4 kap. 38 § första stycket att har i laga ordning bestämts om en skyldighet att hålla stängsel eller att hålla betesmark inhägnad svarar berörda fastigheter gemensamt för denna skyldighet i förhållande till varje fastighets taxeringsvärde. Utredningen menar att då lagstiftningen berör alla typer av fastig- heter och då taxeringsvärdet även fortsättningsvis kommer att fast- ställas för de fastigheter som inte utgör bostäder är den nuvarande formuleringen alltjämt relevant. Därutöver krävs det ett tillägg avseende de fastigheter där taxeringsvärde inte längre kommer att fastställas. Saknas taxeringsvärde för fastighet gör utredningen be- dömningen att marknadsvärde i stället kan användas, vilket t.ex. kan utgöras av ett särskilt uppskattningsvärde baserat på normeringstal. För att värdet ska kunna jämföras med taxeringsvärdet, vilket speglar av marknadsvärdet, föreslår utredningen att lagen bör kompletteras med ett angivande att det värde som tillämpas ska mot- svara av marknadsvärdet. Utredningen föreslår därför ett tillägg till lagen med innebörden att saknas taxeringsvärde för fastigheten tillämpas i stället ett värde motsvarande av marknadsvärdet. Därutöver föreslår ut- redningen vissa redaktionella ändringar i syfte att modernisera paragrafen. Det kan dock övervägas för framtiden om ett lämpligt alternativ vore att i stället göra proportioneringen utifrån fastigheternas arealer. Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen 3.6.2.2Lagen (1933:359) angående vad med fastighets taxeringsvärde i vissa fall skall förstås Utredningens förslag: Ett tillägg görs till lagen (1933:359) an- gående vad med fastighets taxeringsvärde i vissa fall skall förstås med innebörden att i fråga om särskilt uppskattningsvärde som fastställts med tillämpning av sådana normeringstal som anges i 2 a § lagen (1971:171) om särskilt uppskattningsvärde på fastig- het används av uppskattningsvärdet. I lagen stadgas att Är enligt vad därom finnes stadgat för fastighet gällande särskilt uppskattningsvärde, ska vad i lag eller författning föreskrives om fastighets taxeringsvärde såsom grund för beräkning av belopp, intill vilket inteckning i fastighet må godkännas såsom säkerhet vid utlåning eller såsom täckning för fonder eller inlåning, i stället gälla om det särskilda uppskattningsvärdet. För att till- godose ändamålet med lagen – ett värde som grund för beräkning av belopp intill vilket inteckning får godkännas som säkerhet eller som täckning för fonder eller inlåning – bör det särskilda uppskatt- ningsvärdet kunna användas avseende de fastigheter som saknar taxeringsvärde. Av lagens förarbeten framgår att lagen inte kan tillämpas utanför det område som täcks av dess ordalydelse (prop. 1933:187, s. 4) varför en ändring krävs i lagen för att möjliggöra ett användande av det särskilda uppskattningsvärdet i stället för taxe- ringsvärdet. Eftersom normeringstalen ska spegla ett marknadsvärde kommer ett särskilt uppskattningsvärde byggt på normeringstal att spegla av ett marknadsvärde, medan taxeringsvärden endast speglar av ett sådant värde. Lagen bör därför komplette- ras med ett angivande att vid användande av sådana uppskattnings- värden vilka beräknats utifrån normeringstal, ska av det genom normeringstalet framräknade värdet användas. Utredningen föreslår därför ett tillägg till lagen med innebörden att i fråga om särskilt uppskattningsvärde som fastställts med tillämp- ning av sådana normeringstal som anges i 2 a § lagen (1971:171) om särskilt uppskattningsvärde på fastighet används av upp- skattningsvärdet. Därutöver föreslår utredningen vissa redaktionella ändringar i syfte att modernisera lagen. Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen Utredningens förslag: Ett tillägg görs till 13 kap. 5 § andra stycket och 14 kap. 5 § andra stycket FB med innebörden att saknas taxeringsvärde för fastigheten ska i stället ett värde motsvarande av marknadsvärdet användas. I 13 kap. 5 § andra stycket samt 14 kap. 5 § (FB) stadgas att den omyndiges tillgångar utan överförmyndarens sam- tycke får lånas ut mot säkerhet av panträtt på grundval av inteck- ning i fast egendom inom av det senast fastställda taxeringsvärdet. I förarbetena (prop. 1993/94:251) anges att det är naturligt att föräldrar gör en försiktig bedömning och inte lånar ut den omyn- diges medel mot säkerhet i fast egendom, om det finns någon be- aktansvärd risk att fastigheten kommer att sjunka i värde så att säker- heten urholkas. En särskild försiktighet är motiverad när det är fråga om industrifastigheter. Utredningen menar att då lagstiftningen berör alla typer av fastig- heter och då taxeringsvärde även fortsättningsvis kommer att fast- ställas för de fastigheter som inte utgör bostäder är den nuvarande formuleringen med avseende på taxeringsvärde alltjämt relevant. Där- utöver krävs det ett tillägg avseende de fastigheter där taxerings- värde inte längre kommer att fastställas. Det kan också konstateras att det även finns fastigheter vilka saknar taxeringsvärde. Det torde därför vara önskvärt att även dessa omfattas av lagen. Utred- ningen föreslår därför att 13 kap. 5 § andra stycket och 14 kap. 5 § andra stycket FB kompletteras med en skrivning med innebörden att om inte taxeringsvärde är fastställt för fastigheten tillämpas i stället ett värde motsvarande av marknadsvärdet. Det är här fråga om en säkerhetsmarginal i fråga om utlåning av den omyndiges eller den enskildes tillgångar utan överförmyndarens samtycke. Det kan därför inte anses nödvändigt att i lagen fastställa med vilken metod marknadsvärdet ska beräknas, då en viss precision av värdet inte krävs. För det fall marknadsvärdet uppfattas som orimligt föreligger alltid möjlighet att uppmärksamma överförmyn- daren på detta. Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen Utredningens förslag: Ett tillägg görs till 6 kap. 10 § JB med innebörden att för det fall någon av fastigheterna har undan- tagits från värdering enligt 7 kap. 16 § första stycket 1 FTL ska som fastighetens värde gälla av fastighetens särskilda uppskattningsvärde enligt lagen (1971:171) om särskilt upp- skattningsvärde på fastighet eller, om uppskattningsvärde saknas, av ett marknadsvärde beräknat med tillämpning av sådana normeringstal som anges i 2 a § sistnämnda lag. Begreppet hyreshusenhet i 7 kap. 16 § JB ersätts av begreppet flerbostadshusenhet. 20 kap. 10 § JB omformuleras så att det framgår att sökanden ska ge in den skriftliga utredning om äganderätten som finns tillgänglig. Finns det ett eller flera beslut om fastighetstaxering närmast före ansökan ska intyg om vad dessa beslut utvisar om äganderätten ges in. 6 kap. 10 § JB I 6 kap. 10 § jordabalken (JB) regleras gemensamt intecknade fastig- heters inbördes ansvar. Ansvaret för inteckning som beviljats i flera fastigheter vilar på var och en av fastigheterna till det belopp som faller på fastigheten efter förhållandet mellan dennas särskilda värde och sammanlagda värdet av alla fastigheterna. Som fastighetsvärde gäller i sammanhanget taxeringsvärdet för året innan inteckningen söktes eller, om särskilt taxeringsvärde då inte fanns för fastigheten, det taxeringsvärde som därefter först fastställs. Om någon av fastig- heterna ska säljas utmätningsvis och taxeringsvärde som angivits inte finns för var och en av fastigheterna, gäller de värden som åsätts fastigheterna enligt 12 kap. utsökningsbalken. För det fall någon av fastigheterna har undantagits från värdering enligt 7 kap. 16 § första stycket 1 FTL anser utredningen att som fastighetens värde bör gälla av fastighetens särskilda upp- skattningsvärde enligt lagen (1971:171) om särskilt uppskattnings- värde på fastighet eller, om uppskattningsvärde saknas, av ett marknadsvärde beräknat med tillämpning av sådana norme- ringstal som anges i 2 a § sistnämnda lag. Utredningen föreslår att ett tillägg görs till 6 kap. 10 § JB med denna innebörd. Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen Ett alternativ till denna lösning skulle kunna vara att släppa kopp- lingen till taxeringsvärdet och låta fastighetsägaren själv ange det inbördes ansvaret mellan de intecknade fastigheterna när han söker om inteckning. Den lösningen skulle vara lagtekniskt enklare och dessutom ge ägaren en möjlighet att själv avgöra fördelningen. Det bör dock noteras att det före nya jordabalkens ikraftträdande fanns en sådan möjlighet för fastighetsägaren. Möjligheten avskaffades emellertid eftersom den utnyttjades mycket sparsamt (prop. 1970:20 del B, s. 341 ff.). Utredningen gör därför bedömningen att denna lösning är tveksam. Det kan också finnas en risk att säkerheten för- sämras då det är svårt att överblicka vilka följder en sådan ändring skulle kunna få för kreditgivarna. Även om det särskilda uppskatt- ningsvärdet beräknas utifrån normeringstal behöver inte detta med nödvändighet betyda att en lägre grad av exakthet uppnås i förhållan- de till taxeringsvärdet. 7 kap. 16 § JB I 7 kap. 16 § JB föreskrivs att efter exekutiv försäljning av fastighet gäller upplåtelse av nyttjanderätt, servitut eller rätt till elektrisk kraft mot den nye ägaren endast om försäljningen skett under förbehåll om rättighetens bestånd enligt 12 kap. utsökningsbalken eller rättig- heten är skyddad utan förbehåll enligt samma kapitel. Är fastig- heten taxerad som hyreshusenhet, gäller dock upplåtelser som avser hyra av en bostadslägenhet med obestämd hyrestid och som grundar sig på en skriftlig handling alltid mot den nye ägaren, om hyres- gästen har tillträtt lägenheten före den exekutiva försäljningen. Enligt avvecklingsförslaget delas den nuvarande taxeringsenhets- typen hyreshus upp i en bostadsdel och en lokaldel. Två nya taxe- ringsenhetstyper inrättas därmed, en lokalhusenhet och en fler- bostadshusenhet (se avsnitt 3.2.1). Flerbostadshus tillsammans med småhus och ägarlägenhet ska alltid utgöra en byggnad. Övriga bygg- nadstyper, dvs. lokalhus, kraftverksbyggnad, industribyggnad, special- byggnad och övrig byggnad, omfattas av övervägandeprincipen och ska bestämmas med hänsyn till det ändamål som byggnaden till övervägande del är inrättad för och det sätt som byggnaden till över- vägande del används på (se avsnitt 3.2.2). Kravet på att det ska vara flerbostadshusenhet eller lokalhusenhet är således uppfyllt för en fastighet där bostadsdelen är taxerad som flerbostadshusenhet och lokaldelen som lokalhusenhet. Det kan således inte finnas bostads- Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen lägenheter i en lokalhusenhet eftersom bostäderna alltid är en egen byggnad enligt FTL. Utredningen anser mot bakgrund av detta att begreppet hyreshusenhet i 7 kap. 16 § JB därmed lämpligen bör ersättas av begreppet flerbostadshusenhet. 20 kap. 10 § JB Vidare anges i 20 kap. 10 § andra stycket JB att vid en ansökan om lagfartssammanträde ska sökanden bl.a. ge in intyg om vad Skatte- verkets beslut om fastighetstaxering utvisar om äganderätten närmast före ansökan. För de fastigheter där inte något taxeringsvärde ska fastställas måste kravet på att ge in beslut om fastighetstaxering justeras. För de fastigheter som alltjämt kommer att omfattas av fastighetstaxering finns dock kravet kvar oförändrat. Utredningen föreslår att lagrummet omformuleras så att det framgår att sökanden ska ge in den skriftliga utredning om äganderätten som finns tillgänglig. Finns det ett eller flera beslut om fastighetstaxering närmast före ansökan ska intyg om vad dessa beslut utvisar om äganderätten ges in. 3.6.2.5Lagen (1971:171) om särskilt uppskattningsvärde Se avsnitt 3.4.1 och 3.4.3.4. 3.6.2.6Lagen (1975:417) om sambruksföreningar Utredningens förslag: Ett tillägg görs till 15 § 3 lagen (1975:417) om sambruksföreningar med innebörden att saknas taxerings- värde tillämpas i stället ett värde motsvarande av mark- nadsvärdet. I 15 § 3 lagen om sambruksföreningar hänvisas till taxeringsvärdet i samband med en regel rörande bl.a. säkerhet av panträtt på grund- val av inteckning i jordbruksfastighet inom av det senast fastställda taxeringsvärdet. Utredningen menar att då taxeringsvärde även fortsättningsvis kommer att fastställas för fastigheter som inte utgör bostäder är den nuvarande formuleringen med hänvisning till taxeringsvärde alltjämt Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen Därutöver krävs det ett tillägg avseende de fastigheter där taxeringsvärde inte längre kommer att fastställas. Utredningen före- slår att 15 § 3 kompletteras med en skrivning med innebörden att om inte taxeringsvärde är fastställt för fastigheten tillämpas i stället ett värde motsvarande av marknadsvärdet. Det är här fråga om en säkerhetsmarginal i fråga om inteckning i fastighet. Det kan därför inte anses nödvändigt att i lagen fastställa med vilken metod marknadsvärdet ska beräknas, då en viss precision av värdet inte krävs. Utredningens förslag: Ett tillägg görs till 12 kap. 3 § andra stycket utsökningsbalken med innebörden att för det fall någon av fastigheterna har undantagits från värdering enligt 7 kap. 16 § första stycket 1 fastighetstaxeringslagen (1979:1152) ska som fastighetens värde gälla av fastighetens särskilda upp- skattningsvärde enligt lagen (1971:171) om särskilt uppskatt- ningsvärde på fastighet eller, om uppskattningsvärde saknas, av ett marknadsvärde beräknat med tillämpning av så- dana normeringstal som anges i 2 a § sistnämnda lag. I utsökningsbalken 12 kap. 3 § anges att vid försäljning av fast egen- dom som är intecknad gemensamt med annan fastighet ska var och en av fastigheterna värderas om taxeringsvärde saknas för någon av fastigheterna. Vid behov får sakkunnig person anlitas för beskriv- ning och värdering. Utredningen gör bedömningen att även det särskilda uppskatt- ningsvärdet bör kunna användas avseende de fastigheter som saknar taxeringsvärde. Det är här fråga om säkerhet vid gemensam inteck- ning varför det måste anses viktigt att marknadsvärdet fastställs genom en enhetlig metod som resulterar i en relativt hög precisions- grad. För det fall någon av fastigheterna har undantagits från värdering enligt 7 kap. 16 § första stycket 1 fastighetstaxeringslagen (1979:1152) anser utredningen att som fastighetens värde gäller av fastighetens särskilda uppskattningsvärde enligt lagen (1971:171) om särskilt uppskattningsvärde på fastighet eller, om uppskattnings- värde saknas, av ett marknadsvärde beräknat med tillämp- Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen ning av sådana normeringstal som anges i 2 a § sistnämnda lag. Ut- redningen föreslår att ett tillägg görs till 12 kap. 3 § utsökningsbalken med denna innebörd. I 12 kap. 15 § utsökningsförordningen (1981:981) hänvisas till en fastighets taxeringsvärde när det gäller de uppgifter om en fastig- het som ska anges vid en kungörelse över en exekutiv auktion. Kungörelsen ska innehålla upplysningar rörande fastigheten som kan antas vara av betydelse, såsom upplysningar om fastighetens belägenhet, areal, bebyggelse och taxeringsvärde, det värde som har fastställts vid värderingen samt den plats där beskrivningen hålls tillgänglig. Utredningen anser att motsvarande tillägg som avseende lagen bör kunna göras till förordningen avseende de fastigheter som saknar taxeringsvärde. 3.6.2.8Lagen (1982:352) om rätt till fastighetsförvärv för ombildning till bostadsrätt eller kooperativ hyresrätt Utredningens förslag: Lagen (1982:352) om rätt till fastighets- förvärv för ombildning till bostadsrätt eller kooperativ hyresrätt ändras genom att begreppet hyreshusenhet i 1 § ersätts med be- greppen flerbostadshusenhet och lokalhusenhet. Lagen (1982:352) om rätt till fastighetsförvärv för ombildning till bostadsrätt eller kooperativ hyresrätt reglerar att hyresgästers rätt att genom en förening förvärva fast egendom för ombildning av hyres- rätt till bostadsrätt eller kooperativ hyresrätt enligt 1 § är begränsad till fast egendom som är taxerad som hyreshusenhet eller, om egen- domen hyrs ut för något annat ändamål än fritidsändamål, som små- husenhet. Rätten till förvärv gäller således fast egendom som är taxerad som hyreshusenhet eller småhusenhet. Förvärvsmöjligheten omfattar även fastigheter med huvudsakligen lokaler (NJA II 1982, s. 259). Enligt avvecklingsförslaget delas den nuvarande taxeringsenhets- typen hyreshusenhet upp i en bostadsdel och en lokaldel. Två nya taxeringsenhetstyper inrättas därmed, en lokalhusenhet och en fler- bostadshusenhet (se avsnitt 3.2.1). Flerbostadshus tillsammans med småhus och ägarlägenhet ska alltid utgöra en byggnad. Övriga bygg- nadstyper, dvs. lokalhus, kraftverksbyggnad, industribyggnad, special- byggnad och övrig byggnad, omfattas av övervägandeprincipen och Avveckling av bostads- och lantbrukstaxeringen ska bestämmas med hänsyn till det ändamål som byggnaden till över- vägande del är inrättad för och det sätt som byggnaden till över- vägande del används på (se avsnitt 3.2.2).