sou · GZB371d2 · 2012-01-01 00:00:00 — Enligt bestämmelsens andra stycke ska vid pröv- ningen enligt första stycket, bland andra omständigheter beaktas längden av det fängelsestraff eller slutna ungdomsvård som kan antas komma att dömas ut för brottet eller som har dömts ut för detta och som återstår att avtjäna eller genomgå. Vidare anges att om det kan antas att den eftersökte genom domen kommer att utvisas ur landet eller om beslut om utvisning meddelats, så ska även denna omständighet beaktas. I doktrinen har, i anledning av bestämmelsen i 9 § utlämnings- förordningen, anförts att det således är viktigt att utlämningsfram- ställningar inte görs oreflekterat och slentrianmässigt och att, efter- som utlämning för brott ofta är ett komplicerat, långvarigt och kost- samt förfarande, detta endast bör användas då fråga är om grova brott och långa straff.2 Vidare har anförts att det, när det gäller per- soner som senare ska utvisas ur , särskilt noga måste över- vägas om det är motiverat att först begära dem utlämnade till för att sedan, efter lagföring eller straffverkställighet här, kanske upptäcka svårigheter med att verkställa en utvisning.3 Den avvägning som anges i 9 § utlämningsförordningen, kan sägas innebära att åklagaren inledningsvis bör ställa sig följande frågor.4 -Är utlämningen motiverad vid en allmän skälighetsbedömning? -Hur omfattande brottslighet är det fråga om? -Rör det sig om en brottslighet som av något skäl är prioriterad? -Finns det målsägandeanspråk? -Är brotten grova? -Hur är bevisläget? -Är den misstänkte svensk eller utländsk medborgare? -Är uppehållsorten känd? -Är den misstänkte medborgare i det land där han vistas? När det gäller utlämning av personer som saknar närmare anknyt- ning till bör det ställas särskilt höga krav på arten eller svår- hetsgraden av brottsligheten och på den beräknade påföljden, och det bör även övervägas om en framställning om överförande av lag- föring i stället är lämpligare.5 Vidare kan, när det gäller brottslighet med flera inblandade personer, utredningsskäl ibland motivera att utlämning begärs även om skälen för utlämning är något svagare än annars.6 2Danelius 1982, s. 634. 3Danelius 1982, s. 634. 4Se rättsliga handbok om utlämning, 2007, s. 28 f. 5Åklagarmyndighetens rättsliga handbok om utlämning, 2007, s. 29, jfr Påle 1995, s. 183. 6Åklagarmyndighetens rättsliga handbok om utlämning, 2007, s. 29. Vad avser det förväntade straffets längd, bör brottsligheten vid en begäran om utlämning, som huvudregel kunna leda till en dom på fängelse och en utlämning bör endast i rena undantagsfall begäras när en icke frihetsberövande påföljd kan an- tas bli utdömd.7 Enligt 9 a § utlämningsförordningen får Riksåklagaren, i ett ärende om utlämning till , godta villkor om att den som begärs ut- lämnad återförs till den andra staten för att där verkställa ett fäng- elsestraff eller annan frihetsberövande påföljd som personen har dömts till i . Om någon ska återföras enligt 9 a § ska, enligt 9 b § utlämnings- förordningen, den ansvariga myndigheten se till att verkställigheten av straffet eller påföljden överförs till den andra staten och att per- sonen förs dit när domen har vunnit laga kraft. Om det behövs får myndigheten därvid begära hjälp av polismyndigheten i den ort där personen vistas. Den ansvariga myndigheten enligt bestämmelsen är, när påföljden är fängelse, Kriminalvården, när påföljden är rättspsykia- trisk vård, , och när påföljden är sluten ungdoms- vård, . Av 2 kap. 8 § andra stycket framgår generellt att villkor som en annan stat uppställt vid utlämning till ska gälla här. Detta innebär exempelvis att svenska åklagare och dom- stolar måste uppmärksamma att specialitetsprincipen respekteras, om den anmodade staten som villkor för utlämningen uppställt prin- cipens respekterande, se bl.a. NJA 1983 s. 441, 1986 s. 554, 2003 s. 133 och 2007 s. 80 samt RH 1992:18, vilka samtliga rättsfall refererats i avsnitt 3.12 om specialitetsprincipen. I 26 a § UtlämningsL finns bestämmelser om tillfällig utlämning till . Bestämmelserna gör det möjligt att genomföra en rätte- gång i mot en person som avtjänar en frihetsberövande på- följd i ett annat land. Bestämmelser i den motsatta situationen – dvs. tillfällig utlämning från , då någon avtjänar straff här – finns, som redogjorts för i avsnitt 3.11, i 11 § andra stycket UtlämningsL. Om utlämning har skett för rättegång i , på villkor att den som har utlämnats senare återförs till den andra staten, ska polismyndigheten på den ort där rättegången har ägt rum, en- ligt 26 a § första stycket UtlämningsL, se till att den som har ut- lämnats återförs. Om den som ska återföras är på fri fot får denne, 7 rättsliga handbok om utlämning, 2007, s. 29, jfr Påle 1995, s. 183, som anger att den förväntade påföljden som huvudregel, med beaktande av reglerna för villkorlig frigivning, bör innebära en faktisk fängelsevistelse . enligt bestämmelsens andra stycke, om det är nödvändigt omhän- dertas och tas i förvar av polismyndigheten, dock längst . Att villkor om återförande som uppställts av den anmodade staten ska respekteras och gäller i , följer av den nämnda bestämmelsen i 2 kap. 8 § . I sammanhanget bör även nämnas bestämmelsen i 34 kap. 18 § . Då begär utlämning hit för verkställighet av dom, varigenom någon dömts till gemensam påföljd för två eller flera brott, kan det inträffa att utlämning enligt den anmodade statens lagstiftning inte kan ske för alla brotten. Bestämmelsen i 34 kap. 18 § gör det möjligt för domstol att, efter anmälan från åklagare, undanröja den gemensamma påföljden och i stället döma till påföljd för den brottslighet, för vilken utlämning kan äga rum. I utredningens uppdrag ingår att jämföra den svenska regleringen med lagstiftningen i några andra länder som har ett intresse av att samarbeta med i utlämningsärenden. En sådan jämförelse ska, enligt direktiven, framförallt illustrera olika lösningar på problem som är gemensamma för utlämningsrätten i olika stater och rätts- system. Enligt direktiven bör den också kunna tjäna som vägled- ning för vilka problem som kan uppstå i samarbete med andra länder och, som ett resultat, hur dessa problem om möjligt kan undvikas eller minskas. I det följande lämnas en översiktlig redogörelse för lagstiftning på utlämningsrättens område i ett antal andra länder. För den kom- parativa översikten har valts ut våra nordiska grannar , och , de inom EU inflytelserika länderna , och , de länder utom EU med vilka har verksamma utlämningsavtal , och , samt vissa andra länder utom EU, vilka relativt ofta förekommer i svenska utlämningsärenden, antingen som anmodad eller ansökande stat, nämligen , och . Den utländska rättsöversikten avser rättsläget . Utlämning från till stater utanför och EU regleras i den danska udleveringsloven1 . Udleveringsloven innehåller, liksom den svenska UtlämningsL, ett antal förutsättningar och villkor för att utlämning ska få be- 1 Lovbekendtgørelse nr. 833 af 25. 2005 om udlevering af lovovertrædare. I stort upptas samma villkor i den danska lagen som i den svenska. är det enligt dansk rätt möjligt att, under vissa förutsättningar, utlämna även danska medborgare till länder utanför och EU. Utlämning av danska medborgare till sådana länder kan emellertid endast ske för lagföring och inte för straffverk- ställighet. Enligt udleveringsloven har den danska justitieministern (justitsministeren) möjlighet att ingå en ömsesidig överenskommelse med en annan stat av innehåll, att utlämning av egna medborgare får ske för lagföring, om den eftersökte omedel- bart före brottet, haft hemvist i den ansökande staten och den gär- ning för vilken utlämning begärs, motsvarar brott vilket enligt dansk rätt kan straffas med fängelse , eller (dvs. oberoende av hemvist) om den aktuella gärningen enligt dansk rätt kan medföra högre straff än fängelse . Den danska justitieministern har ännu inte utnyttjat möjligheten att ingå någon sådan överenskom- melse. Föreligger inte någon överenskommelse av angivet innehåll med den ansökande staten, har den danska justitieministern enligt udleveringsloven ändå möjlighet att i ett enskilt fall, om de förut- sättningar som gäller för ingående av en ömsesidig överenskom- melse föreligger (krav på hemvist och brott av viss dignitet resp. brott av viss särskilt hög dignitet), bevilja utlämning av en dansk medborgare för lagföring om särskilda hänsyn till myndighets- utövningen talar därför (særlige hensyn til retshåndhævelsen taler derfor). Udleveringsloven ställer krav på dubbel straffbarhet för att utläm- ning ska få ske. Samma strafftrösklar för utlämning som ställer upp gäller som huvudregel även i . Enligt udleverings- loven finns emellertid även möjlighet att utlämna någon redan då fängelse enligt dansk rätt kan följa på det aktuella brottet (dvs. utan krav på presumtivt fängelsestraff av viss längd), om det finns en överenskommelse härom med den ansökande staten. Utlämning kan också ske för s.k. accessoriska brott, då utan krav på att det för dessa stadgas eller dömts ut straff av viss längd. Utlämning får inte ske för militärt eller politiskt brott. Någon definition av begreppet politiskt brott ges inte i udleveringsloven. I lagen anges emellertid att förbudet inte ska tillämpas när gärningen omfattas av någon av vissa uppräknade internationella konventioner (däribland konvention om bekämpande av terrorism , i dess lydelse enligt ändringsprotokollet , vilka dokument antagit utan några reservationer med avseende på politiska brott). Utlämning får vidare inte ske om den eftersökte på grund av vissa angivna skäl (i huvudsak motsvarande dem som anges i 7 § i den svenska UtlämningsL) riskerar att utsättas för förföljelse eller utlämning, på grund av den eftersöktes personliga förhållanden, skulle vara oförenlig med humanitära hänsyn. Udleveringsloven innehåller även en särskild bestämmelse om att utlämning inte får ske om det är fara för att den eftersökte efter utlämningen utsätts för tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller straff. Av udleveringsloven framgår inledningsvis att utlämning enligt lagen kan ske av den som i utlandet är anklagad, tilltalad eller dömd för en straffbar gärning. Vad gäller krav på bevisning i skuldfrågan, anges i lagen endast att om det på grund av särskilda omstän- digheter måste antas att anklagelsen eller domen gällande en gärning, som det söks utlämning för, saknas tillräcklig bevisning, får utläm- ning för gärningen inte ske. Den danska lagen innehåller vidare principen om ne bis in idem, samt innebär den att utlämning inte får ske om åtals- eller påföljdspreskription inträtt enligt dansk rätt. I udleveringsloven upprätthålls, vid beviljande av utlämning, specialitetsprincipen fullt ut, samt får den eftersökte inte utan den danske justitieministerns tillstånd åtalas vid extraordinär domstol. Vidare får utlämning beviljas endast på villkor att dödsstraff inte verk- ställs för den aktuella gärningen. Någon bestämmelse om vilken intresseavvägning som ska ske, då danskt och utländskt lagförings- intresse ställs mot varandra, återfinns inte i udleveringsloven. Förfarandet vid utlämning från skiljer sig i viss mån från det svenska, under motsvarande förhållanden. Beslut om utläm- ning fattas, som framgått av det tidigare anförda, av den danska justitieministern. Justitieministern kan, om denne finner skäl för det, avslå en utlämningsframställning när denna inkom- mit. Görs inte detta, översänds framställningen till polisen på det ställe där den eftersökte uppehåller sig, vilken har att undersöka om förutsättningar för utlämning föreligger. Efter avslutad undersök- ning översänds framställningen tillsammans med polisens utredning till justitieministern för avgörande av utlämningsfrågan. Beslutar justitieministern att den eftersökte ska utlämnas, kan den efter- sökte, som huvudregel efter att denne fått del av beslutet, begära att polisen ska anmäla frågan om beslutets laglighet inför rätten på det ställe där den eftersökte uppehåller sig. Under- rättens beslut i ärendet kan överklagas till den danska motsvarigheten till hovrätten (landsretten). En av justitie- ministern beslutad utlämning får inte verkställas förrän utlämnings- beslutet genom slutligt domstolsavgörande befunnits lagenligt, den eftersökte förklarat att denne inte begär domstolens prövning eller fristen för att begära rättens prövning av beslutet gått ut. Utlämning från till stater utanför EU och regleras genom den finska utlämningslagen2 . Den finska utlämningslagen innehåller, liksom den svenska, ett antal förutsättningar och villkor för att utlämning ska få beviljas. I stort upptas samma villkor i den finska utlämningslagen som i den svenska. Finsk medborgare får inte utlämnas. tillåter dubbelt med- borgarskap men gör i utlämningshänseende inte skillnad på dem som endast innehar finskt medborgarskap och dem som innehar finskt och ett eller flera andra medborgarskap. I den finska utlämningslagen uppställs krav på dubbel straffbarhet för utlämning. Samma strafftrösklar för utlämning som ställer upp gäller i . Enligt den finska lagen kan emellertid ut- lämning, utan krav på strafftrösklar, ske för en gärning som, om den hade begåtts i under motsvarande förhållanden, skulle vara att anse som penningförfalskningsbrott, förberedelse till pen- ningförfalskning eller användning av falska pengar. Utlämning kan också ske för s.k. accessoriska brott, då utan krav på att det för dessa stadgas eller dömts ut straff av viss längd. Utlämning får inte ske för militärt eller politiskt brott. Någon definition av begreppet politiskt brott ges inte i den finska utläm- ningslagen. I lagen anges emellertid att uppsåtligt dödande eller försök därtill, som inte ägt rum i öppen strid, inte i något fall bör anses vara ett politiskt brott. I sammanhanget kan också nämnas att antagit såväl konvention om bekämpande av terrorism , som dess ändringsprotokoll , utan några reservationer med avseende på politiska brott. Utlämning får vidare inte ske om den eftersökte på grund av vissa angivna skäl (i huvudsak motsvarande dem som anges i 7 § i den svenska UtlämningsL) riskerar att utsättas för förföljelse eller om utlämning, på grund av den eftersöktes personliga förhållanden 2 Lag om utlämning för brott /456, vilken trädde i kraft . eller särskilda omständigheter, av humanitära skäl vore oskälig. Vad beträffar krav på bevisning i skuldfrågan anges i den finska lagen att en framställning om utlämning ska grunda sig antingen på verk- ställbar dom, genom vilken den eftersökte med stöd av utredning, som bör anses tillräcklig befunnits skyldig till brott, som avses i framställningen, eller på beslut om häktning, vilket grundar sig på utredning om den eftersöktes sannolika skuld till brottet. Överens- kommelse kan dock träffas med annat land om att i utlämnings- hänseende acceptera det landets domar och beslut. Den finska utlämningslagen innehåller vidare principen om ne bis in idem, samt får utlämning inte ske om åtals- eller påföljdspre- skription inträtt enligt finsk rätt. Då finskt och utländskt lagföringsintresse ställs mot varandra, åter- finns i den finska utlämningslagen i stort samma intresseavvägning som i den svenska: kan för det finska brottet följa frihetsstraff eller ska den eftersökte på grund av finsk dom undergå frihetsstraff eller annars vara berövad sin frihet, får utlämning inte äga rum så länge hindret består. Utlämning kan dock, som enligt den svenska lagen, tillfälligt ske för rättegång i den ansökande staten. Enligt den finska utlämningslagen upprätthålls, vid beviljande av utlämning, specialitets- principen fullt ut samt får den eftersökte inte utan finskt tillstånd åtalas vid extraordinär domstol. Utlämning får enligt finsk rätt, liksom enligt svensk rätt, inte ske om den eftersökte riskerar dödsstraff. I har emellertid utlämningsförbudet vid risk för dödsstraff lyfts från utlämnings- lagen till grundlagen. Enligt den aktuella grundlagsbestämmelsen3 får en utlänning inte utvisas, utlämnas eller återsändas, om han eller hon till följd härav riskerar dödsstraff, tortyr eller någon annan be- handling som kränker människovärdet. Den finska bestämmelsen om dödsstraff ska, liksom den svenska, förstås så att det väsentliga är att dödsstraffet inte verkställs; lämnar det ansökande landet så- ledes tillfredsställande garantier om att den eftersökte antingen inte kommer att dömas till dödsstraff eller att ett utdömt dödsstraff inte kommer att verkställas föreligger inte hinder mot utlämning enligt den finska grundlagen. Den finska utlämningslagen innehåller även en villkorsbestäm- melse som inte återfinns i den svenska lagen. För brott som begåtts i eller ombord på ett finskt fartyg eller luftfartyg, får ut- lämning ske endast om lagföring för brottet i den ansökande staten 3 2 kap. 9 § fjärde stycket grundlag 11.6.1999/731. anses ändamålsenlig och det straff som i den staten skulle kunna följa på brottet inte väsentligt avviker från den påföljd som enligt finsk lag kan följa på brottet. Begärs utlämning för verkställighet av straff, får vidare begäran bifallas endast om straffpåföljden inte väsentligt avviker från vad som i hade kunnat följa på brottet. Förfarandet vid utlämning från är snarlikt det svenska utlämningsförfarandet. Till skillnad från vad som gäller enligt den svenska regleringen är det emellertid i (justitieministeriet) och inte regeringen som avgör huruvida en ut- lämningsframställning ska bifallas. ska, om det framgår av handlingarna att utlämningsframställningen enligt lag inte kan bifallas, eller om departementet annars finner skäl att inte bevilja framställningen, avslå denna. I annat fall ska handlingarna översändas till den finländska centralkriminalpolisen som ska företa en undersökning i saken. Efter slutförd undersök- ning ska denna tillställas , för beslut i utläm- ningsfrågan. Den finländska högsta domstolen spelar i utlämningsärenden en roll motsvarande den svenska högsta domstolen. Påstår den efter- sökte att det inte finns förutsättningar för utlämning, ska den fin- ländska högsta domstolens utlåtande nämligen inhämtas. har då att pröva huruvida utlämningsframställningen kan bifallas i enlighet med lagens villkor och förutsättningar. Finner högsta domstolen att hinder mot utlämning föreligger, får fram- ställningen inte bifallas. Utlämning från till stater utanför regleras av den norska utleveringsloven4 (kommer lagen gälla endast för stater utanför och EU, eftersom kommer att tillträda systemet med europeisk arresteringsorder). Det norska har upplyst att en översyn av lagen planeras. Utleveringsloven innehåller, liksom den svenska UtlämningsL, ett antal förutsättningar och villkor för att utlämning ska få be- viljas. I stort upptas samma villkor i utleveringsloven som i den svenska UtlämningsL. Norsk medborgare får inte utlämnas. tillåter dubbelt med- borgarskap, men gör i utlämningshänseende inte skillnad på dem 4 Lov nr 39: Lov om utlevering av lovbrytere m.v. som endast innehar norskt medborgarskap och dem som innehar norskt och ett eller flera andra medborgarskap. I den norska utlämningslagen uppställs krav på dubbel straffbar- het för utlämning. Samma strafftrösklar för utlämning som ställer upp gäller i . Enligt utleveringsloven har regeringen emellertid möjlighet att ingå överenskommelse med annan stat om att utlämning i förhållande till den staten, ska få ske även om det straff som är utdömt eller kan komma att utdömas, inte når upp till huvudregelns strafftrösklar. Utlämning får inte ske för militärt eller politiskt brott. Någon definition av begreppet politiskt brott ges inte i utleveringsloven. I lagen finns dock en öppning för att ingå internationella överens- kommelser om att vissa typer av brott inte ska anses som politiska. I sammanhanget kan nämnas att 2003 tog tillbaka en tidi- gare gjord reservation till konvention om bekämpande av terrorism och att även, utan reservation, antagit konventionens ändringsprotokoll . Utlämning får vidare enligt utleveringsloven inte ske om den eftersökte på grund av vissa angivna skäl (i huvudsak motsvarande dem som anges i 7 § i den svenska UtlämningsL) riskerar att ut- sättas för förföljelse eller om en utlämning, särskilt på grund av den eftersöktes personliga förhållanden, skulle komma att strida mot grundläggande humanitära hänsyn. Vad gäller krav på bevisning i skuldfrågan anges i utleveringsloven att, om framställningen bygger på en fällande dom, utlämning inte får beviljas om det finns särskild grund att tro att domen inte bygger på en korrekt värdering av frågan om den eftersöktes skuld, samt att utlämning i andra fall, dvs. om dom inte föreligger, endast får ske om det finns skälig grund till misstanke om att den eftersökte är skyldig. Överenskommelse kan dock träffas med annat land om att i utlämningshänseende acceptera det landets domar och beslut. Utleveringsloven innehåller vidare principen om ne bis in idem, samt innebär lagen att utlämning inte får ske om åtals- eller påföljds- preskription inträtt enligt norsk rätt. Trots att norsk preskription inträtt, får utlämning dock ske om gärningen gäller folkmord, brott mot mänskligheten eller krigsförbrytelse och brottet har en straff- skala om 15 års fängelse eller mer. Då norskt och utländskt lagföringsintresse ställs mot varandra, återfinns i utleveringsloven en intresseavvägning som i huvudsak motsvarar den som anges i den svenska UtlämningsL. Är den efter- sökte emellertid ännu inte dömd eller underkastad tvångsmedel för det brott som är aktuellt i , krävs dock enligt utleverings- loven för att hinder mot utlämning ska föreligga, att den norska gärningen kan medföra frihetsstraff . Utlämning kan vidare, som enligt den svenska lagen, tillfälligt ske för rättegång i den ansökande staten. Enligt utleveringsloven upprätthålls, vid beviljande av utlämning, specialitetsprincipen fullt ut samt får den eftersökte inte utan norskt tillstånd åtalas vid extraordinär domstol. Utlämning får vidare endast ske på villkor att dödsstraff inte verkställs mot den eftersökte. Förfarandet vid utlämning från skiljer sig i viss mån från det svenska utlämningsförfarandet. Beslut om utlämning fattas av det norska (justisdepartementet). Justitiedeparte- mentet ska, om det i samband med att utlämningsframställningen inkommer finner att framställningen bör avslås, avslå framställningen. I annat fall ska handlingarna översändas till den norska åklagarmyndigheten (påtalemyndigheten) som ska företa undersökning i saken. har att lägga fram ärendet för den norska motsvarigheten till tingsrätten (tingretten) som bedömer om förut- sättningar för utlämning föreligger. Tingsrättens beslut kan överklagas till den norska motsvarigheterna till hovrätten (lagmannsretten), vars beslut sedermera kan överklagas till den norska motsvarigheten till (Høyesterett). Såväl åklagaren som den enskilde kan överklaga. När slutligt domstolsbeslut i fråga om förutsättningar för utlämning föreligger, sänder åklagarmyndig- heten ärendet till för beslut i utlämningsfrågan. Innebär domstolsbeslutet att förutsättningar för utlämning inte föreligger, kan departementet inte bevilja utlämning. Beslutar justitie- departementet att utlämna den eftersökte kan denne överklaga be- slutet till regeringen (Kongen i statsråd). Utlämning från regleras i den franska straffprocesslagen (le Code de procédure pénale), artikel 696 ff.5 Bestämmelserna i lagen gäller under förutsättning att annat inte gäller enligt någon för gällande internationell överenskommelse. Lagen innehåller först, liksom den svenska UtlämningsL, ett antal villkor för utlämning. Fransk medborgare får inte utlämnas. tillåter dubbelt medborgarskap men gör i utlämningshänseende inte någon skillnad på den som enbart innehar franskt medborgarskap och den som innehar såväl franskt som annat medborgarskap. Fransk rätt delar in brott (infractions) i olika svårighetskategorier efter vilket straff som kan följa på dem.