sou · H0B355d2 · 2012-08-24 00:00:00 — 2 § Har en ställföreträdare inträtt som utgivare men var han eller hon inte längre behörig när brottet förövades, eller hade uppdraget upphört eller förelåg det beträffande ställföreträdaren något förhållande som anges i 3 § 2, ligger ansvaret för yttrandefrihetsbrott på utgivaren. Ansvar för den som är skyldig att utse utgivare (främst 8 kap. 2 och 10 §§ TF, 6 kap. 2 § YGL) 3 § Det ansvar för yttrandefrihetsbrott som annars skulle bäras av utgivaren ligger på den som är skyldig att utse utgivare, om 1.det inte fanns någon behörig utgivare när brottet förövades eller 2.utgivaren var utsedd för skens skull eller uppenbarligen inte kunde utöva den befogenhet som anges i 5 kap. 3 § eller 3. utgivaren inte kan påträffas här under rättegången. Ansvar för spridare (8 kap. 4 och 9 §§ TF, 6 kap. 2 § andra och tredje styckena YGL) 4 § Kan det inte visas vem som är skyldig att utse utgivare eller saknar denne känt hemvist i riket och kan det inte utrönas var han eller hon befinner sig här, svarar spridaren av massmediet. Detsamma gäller om det föreligger någon omständighet som enligt lag utesluter straffbarhet för den som är skyldig att utse utgivare. Spridaren svarar dock endast om han eller hon har känt till eller borde ha känt till att ett förhållande som enligt 3 § utesluter utgivarens ansvar förelegat. Den som på elektronisk väg enbart överför eller lagrar information åt någon annan ska inte anses vara spridare enligt första stycket. Ansvar för massmedier med ansvarsuppgifter 5 § Ansvaret för yttrandefrihetsbrott i ett massmedium med ansvars- uppgifter ligger på den som enligt 1 kap. 5 § första stycket 3 har angetts som ansvarig för innehållet. 6 § Har den som angetts som ansvarig enligt 5 § –utsetts för skens skull, eller –är denne underårig eller i konkurs, eller –går det inte att fastställa var han eller hon befinner sig, svarar andra enligt nedanstående ansvarskedja, varvid den som är lägre i kedjan svarar om den närmast högre inte kan lagföras. 1.ägaren eller den som annars står för utgivningen av massmediet. 2.den som sprider massmediet. Spridaren svarar dock endast om han eller hon har känt till eller borde ha känt till ett förhållande som enligt första stycket utesluter ansvar för den som har angetts enligt 5 §. Om vissa direktsändningar (6 kap. 1 § första stycket YGL) 7 § I fråga om andra direktsändningar än de som anges i 1 kap. 12 § får i lag föreskrivas att den som framträder själv ska ansvara för sina ytt- randen. Bestridande av ansvar (8 kap. 11 § TF, 6 kap. 3 § YGL) 8 § Om åtal väcks för ett yttrandefrihetsbrott och den tilltalade anser sig inte vara ansvarig enligt detta kapitel, ska han eller hon åberopa detta före huvudförhandlingen. Om så inte sker, ska den tilltalade betraktas som ansvarig. Ansvarets omfattning (8 kap. 12 § TF, 6 kap. 4 § YGL) 9 § Den som ansvarar enligt detta kapitel för ett yttrandefrihetsbrott ska anses ha haft full kännedom om innehållet i framställningen och ska anses ha medgett offentliggörandet. Det gäller dock inte om någon annan har obehörigen offentliggjort massmediet. Samband med brott (11 kap. 1 § första stycket TF, 8 kap. 1 § YGL) 1 § Skadestånd får inte dömas ut på grund av innehållet i ett massme- dium i andra fall än när framställningen innefattar ett yttrandefrihets- brott. Om skadestånd på grund av brott som avses i 7 kap. 3–5 §§ gäller vad som är föreskrivet i lag. Vem som ansvarar för skadestånd (11 kap. 1 och 2 §§ TF, 8 kap. 2 § YGL) 2 § Den som enligt 8 kap. bär det straffrättsliga ansvaret för innehållet i ett massmedium ansvarar även för skadestånd. Skadeståndet kan krä- vas ut också av massmedieföretaget eller av den som ger ut ett mass- medium för vilket utgivningsbevis gäller eller ett massmedium med ansvarsuppgifter. I fråga om direktsändningar som avses i 1 kap. 12 § ansvarar gär- ningsmannen för skadestånd på grund av brott som han eller hon begår i sändningen. Skadeståndet kan krävas ut även av den som bedri- ver sändningsverksamheten. Skadeståndsansvar uppåt i ansvarskedjan (11 kap. 1 § första stycket TF, 8 kap. 3 § YGL) 3 § Om ansvaret går över från den som skulle bära det straffrättsliga ansvaret till någon annan enligt 8 kap. 3, 4 eller 6 §, får skadestånd ändå krävas ut även av den förre i den mån det medges i lag. Juridiska personer m.fl. (11 kap. 3 § TF, 8 kap. 4 § YGL) 4 § Har någon som ställföreträdare för en juridisk person eller som god man eller förvaltare att svara för skadestånd på grund av yttrande- frihetsbrott, får anspråket göras gällande även mot den juridiska per- sonen eller mot den för vilken gode mannen eller förvaltaren har för- ordnats. Detta gäller om och i den omfattning ett sådant anspråk får göras gällande enligt lag. Solidariskt betalningsansvar (11 kap. 4 § TF, 8 kap. 4 § YGL) 5 § Ska två eller flera betala skadestånd enligt detta kapitel, svarar de solidariskt för skadeståndet. Om ansvaret dem emellan gäller vad som annars är stadgat. Skadestånd när talan om brott förfallit (11 kap. 5 § TF, 8 kap. 4 § YGL) 6 § Talan om skadestånd med anledning av ett yttrandefrihetsbrott får föras utan hinder av att frågan om ansvar för brottet har förfallit eller talan därom annars inte kan föras. Den ansvariges kännedom om innehållet m.m. (11 kap. 1 § andra stycket TF, 8 kap. 4 § YGL) 7 § Vad som sägs i 8 kap. 9 § om den ansvariges kännedom om inne- hållet i framställningen och medgivande till offentliggörandet ska gälla också i fråga om skadestånd på grund av yttrandefrihetsbrott. Justitiekanslerns tillsyn (9 kap. 1 § TF och 7 kap. 1 § första stycket YGL) 1 § Justitiekanslern ska vaka över att de gränser för yttrandefriheten som anges i denna grundlag inte överskrids. Allmän åklagare i mål om yttrandefrihetsbrott (9 kap. 2 § första stycket TF och 7 kap. 1 § första stycket YGL) 2 § Justitiekanslern är ensam åklagare i mål om yttrandefrihetsbrott. Ingen annan än Justitiekanslern får inleda förundersökning rörande ett sådant brott. Tvångsmedel (9 kap. 2 § första stycket TF och 7 kap. 1 § första stycket YGL) 3 § Endast Justitiekanslern och rätten får besluta om tvångsmedel med anledning av misstankar om yttrandefrihetsbrott, om inte något annat anges i denna grundlag. Regeringens anmälan och medgivande till åtal (9 kap. 2 § andra stycket TF och 7 kap. 1 § första stycket YGL) 4 § Regeringen får hos Justitiekanslern anmäla massmedier till åtal för yttrandefrihetsbrott. I lag får föreskrivas att allmänt åtal för yttrande- frihetsbrott får väckas endast efter regeringens medgivande. Åklagare i vissa yttrandefrihetsmål (9 kap. 2 § tredje stycket TF och 7 kap. 1 § första stycket YGL) 5 § Justitiekanslern är ensam åklagare även i andra yttrandefrihetsmål än mål om yttrandefrihetsbrott samt i mål som i övrigt avser brott mot bestämmelser i denna grundlag. I lag kan anges att ombudsman har befogenhet att vara åklagare i mål som avses i första stycket. Justitiekanslerns rätt att överlåta behörighet m.m. (9 kap. 2 § TF och 7 kap. 1 § första stycket YGL) 6 § Justitiekanslern har rätt att i särskilda fall överlåta sin behörighet som åklagare helt eller delvis till eller till någon särskilt angiven åklagare. Justitiekanslern får vidare uppdra åt Åklagar- myndigheten eller någon särskilt angiven åklagare att utföra hela eller delar av åklagaruppdraget för Justitiekanslerns räkning. När det är osäkert vem som är rätt åklagare ska Justitiekanslern anses behörig. De åtgärder som har vidtagits ska därvid anses behöri- gen gjorda. Åtalspreskription (9 kap. 3 § TF, 7 kap. 1 § andra stycket YGL) 7 § Allmänt åtal för yttrandefrihetsbrott ska väckas från den dag då brottet begicks. Sedan allmänt åtal blivit väckt inom den tid som anges i första stycket, får nytt åtal väckas mot andra som är ansvariga för brottet. Målsägarangivelse (9 kap. 4 § TF, 7 kap. 1 § YGL) 8 § Angående målsägandens rätt att ange yttrandefrihetsbrott till åtal eller att själv väcka åtal på grund av ett sådant brott gäller vad som sägs i lag. Konfiskering eller avlägsnande utan åtal (9 kap. 5 § TF, 7 kap. 2 § YGL) 9 § Om ett yttrandefrihetsbrott har begåtts utan att någon kan ställas till ansvar för brottet, får åklagaren eller målsäganden i stället för att väcka åtal ansöka om konfiskering av de exemplar av massmediet genom vilka brottet har begåtts. Detsamma gäller om den ansvarige inte kan delges stämning i . När konfiskering inte är möjlig får åklagaren eller målsäganden i stället ansöka om föreläggande för den som tillhandahåller massmediet att se till att det brottsliga yttrandet inte längre hålls tillgängligt för allmänheten. Om den som tillhandahåller massmediet inte kan fås att avlägsna det brottsliga yttrandet, får åklagaren eller målsäganden ansöka om föreläggande för den som möjliggör tillhandahållandet att vidta de åtgärder som är möjliga för att det brottsliga yttrandet inte ska vara tillgängligt. 11 kap. Rättegången i yttrandefrihetsmål Behöriga domstolar (12 kap. 1 § första stycket TF) 1 § Yttrandefrihetsmål prövas vid den tingsrätt som anges i lag. Det ska finnas minst en behörig tingsrätt i varje län. Yttrandefrihetsmål (12 kap. 1 § andra stycket TF) 2 § Yttrandefrihetsmål är 1.mål om ansvar eller enskilt anspråk på grund av yttrandefrihets- brott, 2.mål om ansvar eller enskilt anspråk på grund av brott enligt 7 kap. 4 och 5 §§, och 3.mål enligt 10 kap. 9 § (ansökningsmål). Är det fråga om brott enligt 7 kap. 5 §, och har den som har anskaffat uppgiften eller underrättelsen inte offentliggjort den i tryckt skrift eller meddelat den till någon annan för sådant offentliggörande, är målet ett tryckfrihetsmål endast om det är uppenbart att anskaffan- det har skett för offentliggörande i tryckt skrift. Prövning av ansvar (12 kap. 2 § TF) 3 § I yttrandefrihetsmål där talan om ansvar förs ska frågan om brott föreligger prövas av en jury bestående av nio ledamöter. Är parterna överens om det kan målet avgöras av rätten utan medverkan av jury. Frågan om den tilltalade är ansvarig enligt 8 kap. prövas alltid enbart av rätten. Brott föreligger om minst sex juryledamöter är överens om det. Anser juryn att brott inte föreligger ska den tilltalade frikännas. Anser juryn att brott föreligger, ska även rätten pröva den frågan. Har rätten en annan uppfattning än juryn, får rätten frikänna den tilltalade eller tillämpa en lindrigare straffbestämmelse. Om tingsrät- tens dom överklagas får högre rätt inte frångå juryns bedömning i större utsträckning än tingsrätten. Två jurygrupper (12 kap. 3 § TF) 4 § För varje län ska utses juryledamöter. Ledamöterna ska fördelas i två grupper. Juryledamöterna i den andra gruppen ska vara eller ha varit nämndemän vid allmän domstol eller allmän förvaltningsdomstol. Val av juryledamöter (12 kap. 4 § TF) 5 § Juryledamöterna utses genom val för av fyra kalenderår. Valet förrättas av i länet. I förrättas valet av kommunfullmäktige i . Krav för valbarhet (12 kap. 5 § TF) 6 § En juryledamot ska vara svensk medborgare och vara folkbokförd i länet. Den som är underårig eller som har förvaltare enligt särskild lag får inte vara juryledamot. Juryledamots rätt att avgå (12 kap. 6 § TF) 7 § En juryledamot som har fyllt har rätt att avgå. Tingsrätten får entlediga en juryledamot som visar giltigt hinder. Om en juryleda- mot är valbar upphör uppdraget. Ersättare för juryledamot (12 kap. 7 § TF) 8 § Avgår eller upphör en juryledamot att vara valbar ska ersättare utses för återstoden av valperioden. Överklagande av val av juryledamot (12 kap. 8 § TF) 9 § Beslut om val av juryledamot överklagas hos tingsrätten. Tingsrät- ten prövar självmant den valdes behörighet. Vid överklagande av ett beslut som avses i första stycket tillämpas vad som anges i lag om överklagande av tingsrätts beslut under rätte- gång. Hovrättens beslut får inte överklagas. Beslut om val av juryledamot gäller även om det överklagas om rätten inte beslutar något annat. Jäv för juryledamöter (12 kap. 10 § första stycket TF) 10 § Vad som sägs i lag om jäv för domare gäller även juryledamöter. Om uteslutning av juryledamot (12 kap. 10 § andra och tredje styckena och 11 § TF) 11 § När en jury ska bildas får vardera parten utesluta fyra ledamöter inom den första gruppen och en inom den andra. Därefter tar rätten genom lottning bland de kvarvarande ut så många till suppleanter att det kvarstår sex juryledamöter i den första gruppen och tre i den andra. Önskar endast en av flera medparter utesluta juryledamöter gäller den uteslutningen även för de övriga. Är medparter inte överens om vilka juryledamöter som ska uteslutas avgör rätten frågan genom lott- ning. Juryledamots skyldighet att delta (12 kap. 12 § TF) 12 § Den som inte har laga förfall är skyldig att tjänstgöra i juryn. Finns det inte ett tillräckligt antal juryledamöter på grund av jäv eller laga förfall utser rätten bland behöriga personer tre juryledamöter för varje ledamot som saknas. Av dessa får vardera parten utesluta en. En juryledamot som har uteslutits från samma mål får inte utses. Talan om enskilt anspråk (12 kap. 14 § TF) 13 § Förs i mål om ansvar även talan om enskilt anspråk mot någon annan än den tilltalade, ska den tilltalade vidta de åtgärder som avses i 3 § fjärde stycket, 11 § första stycket och 12 § andra stycket och som annars skulle ha ankommit på svarandeparten. Förs talan om konfiskering eller avlägsnande av ett massmedium eller om enskilt anspråk utan samband med åtal, tillämpas i fråga om rättegången i ett sådant mål vad som sägs i 2 och 10–12 §§. Har frågan om brott föreligger prövats tidigare i ett yttrandefrihetsmål avseende ansvar för brott, ska samma fråga inte prövas på nytt. I ansökningsmål ska den uteslutning av juryledamöter som annars görs av parterna utföras av rätten genom lottning. Om juryledamöter i händelse av krig och krigsfara (12 kap. 16 § TF) 14 § Om riket är i krig eller krigsfara eller det råder sådana extraordi- nära förhållanden som är föranledda av krig eller av krigsfara som riket har befunnit sig i, får föreskrifter om anstånd med val av juryledamöter och om undantag från juryledamöters rätt att avsäga sig uppdraget meddelas i lag eller, efter bemyndigande i lag, av regeringen i förord- ning. Övriga bestämmelser (12 kap. 15 § TF) 15 § Närmare bestämmelser om jury och om rättegången i tryckfri- hetsmål meddelas i lag. Massmedier med internationell anknytning Exemplar av massmedier (13 kap. 1 § TF och, i första hand, 10 kap. 1 § YGL) 1 § För exemplar av massmedier från utlandet som sprids här gäller grundlagen i tillämpliga delar, om inte annat sägs nedan. Inskränkningar i meddelar- och anskaffarfriheten (jfr 13 kap. 1 och 6 §§ TF) 2 § Är ett massmedium som avses i 1 § i huvudsak avsett att spridas utanför gäller inte meddelar- och anskaffarfrihet enligt 1 kap. 6 § om 1.meddelandet eller anskaffandet innefattar brott mot rikets säkerhet, 2.meddelandet innefattar utlämnande eller tillhandahållande som avses i 7 kap. 4 § första stycket 2, eller 3.meddelandet utgör ett uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt. Ansvar för innehållet (ny) 3 § För innehållet i ett massmedium som avses i 2 § och som ges ut av ett massmedieföretag ska grundlagens bestämmelser om utgivare inte tillämpas. Ansvaret för innehållet i ett massmedium enligt första stycket lig- ger på den som har låtit lämna ut massmediet för spridning i . Korrespondentskydd (13 kap. 6 § TF och 10 kap. 1 YGL) 4 § I fråga om massmedier som inte sprids i gäller meddelar- och anskaffarfrihet enligt 1 kap. 6 §, om meddelandet eller anskaffan- det skedde här. För sådan meddelar- och anskaffarfrihet gäller de begränsningar som anges i 2 §. Överföringar av massmedier (jfr 1 kap. 6, 7 och 9 §§ YGL) 5 § I fråga om elektronisk överföring till allmänheten av massmedier gäller grundlagen om överföringen utgår från . Vid samtidig och oförändrad vidaresändning här i landet av radio och television som inte utgår från gäller dock grundlagens bestämmelser i 1 kap. 8 § om förbud mot förhandsgranskning och hindrande åtgärder, 1 kap. 9 § om förbud mot ingripanden utan stöd i grundlagen, 1 kap. 10 § om det förhållningssätt som ska iakttas vid tillämp- ningen av denna grundlag, 6 kap. 5 § om rätt att sända massmedier i tråd samt 6 kap. 7 och 9 §§ om särskilda regler för lagstiftning och rättslig prövning. Har godkänt en internationell överenskommelse om radio och tv får sådana föreskrifter som avses i 1 kap. 13 § 4 och 5 inte i strid med överenskommelsen hindra vidaresändning av radio och tv som avses i andra stycket. Meddelar- och anskaffarfrihet vid överföringar m.m. som inte utgår från (10 kap. 2 § YGL) 6 § I fråga om överföringar som inte utgår från gäller medde- lar- och anskaffarfrihet enligt 1 kap. 6 §, om meddelandet eller anskaf- fandet skedde här. För sådan meddelar- och anskaffarfrihet gäller de begränsningar som anges i 2 §. 13 kap. Allmänna bestämmelser Resning i yttrandefrihetsmål (14 kap. 1 § TF, 11 kap. 1 § första stycket YGL) 1 § Vad i lag är stadgat om resning i mål i allmänhet gäller även dom i yttrandefrihetsmål utan hinder av att en jury har prövat om brott före- ligger. Beviljas resning i ett mål där en jury har prövat om brott föreligger, och grundas resningen på en omständighet som kan antas ha inverkat på juryprövningen, ska beslutas att målet ska på nytt tas upp inför en jury av den rätt som först har dömt i målet. Om resning beviljas till den tilltalades förmån och saken är uppenbar, får den dom- stol som beviljar resningen i stället ändra domen. Juryns medverkan vid resning (14 kap. 2 § TF, 11 kap. 1 § första stycket YGL) 2 § När ett yttrandefrihetsmål i vilket en jury har deltagit på grund av beslut av högre rätt tas upp på nytt av den rätt som först har dömt i målet, gäller om juryns tillsättande vad i 11 kap. 10–14 § är stadgat. Krav på skyndsam behandling (14 kap. 3 § TF, 11 kap. 1 § första stycket YGL) 3 § Yttrandefrihetsmål och andra mål om brott mot bestämmelserna i denna grundlag ska alltid behandlas skyndsamt. Frågor som inte behandlas i grundlagen (14 kap. 5 § TF, 11 kap. 1 § andra stycket YGL) 4 § I alla hänseenden som inte har reglerats särskilt i denna grundlag eller i någon lag som har beslutats med stöd av den gäller vad som är föreskrivet i lag eller annan författning. Begränsning av utländska medborgares rättigheter (14 kap. 5 § andra stycket TF, 11 kap. 1 § tredje stycket) 5 § De rättigheter som enligt denna grundlag tillkommer andra än svenska medborgare får inskränkas genom lag. Internationellt rättsligt bistånd (ny) 6 § Internationellt rättsligt bistånd får lämnas avseende en åtgärd som är tillåten enligt denna grundlag. Rättsligt bistånd som gäller brott eller skadestånd med anledning av brott får lämnas endast om den gärning som avses i huvudsak mot- svarar ett brott enligt denna grundlag. Närmare bestämmelser om prövningen av en ansökan enligt första stycket får meddelas i lag. Föreskrifter om ikraftträdandet av denna grundlag meddelas i en särskild lag. 1 kap. 1 § Yttrandefrihet (1 kap. 1 § första stycket TF, 1 kap. 1 § första stycket YGL) 1 § Var och en är gentemot det allmänna tillförsäkrad rätt enligt denna grundlag att i massmedier uttrycka tankar, åsikter och känslor och i övrigt lämna uppgifter i vilket ämne som helst. Yttrandefrihet enligt grundlagen är rätten att i massmedier uttrycka tankar, åsikter och känslor och i övrigt lämna uppgifter i vilket ämne som helst. Det motsvarar den allmänna definitionen av ytt- randefrihet med den skillnaden att det för grundlagens tillämplig- het fordras att yttrandena har förekommit i massmedier (se 3 § och 5 § andra stycket). Detta är alltså vad som fordras för det sär- skilt starka skydd som ges för yttrandefriheten i den nya grundla- gen jämfört med skyddet i regeringsformen och Europakonven- tionen om de mänskliga rättigheterna. Paragrafen ska ses som en introduktion till grundlagen och fungerar som en bas för övriga bestämmelser i denna. Den kan anses motsvara portalstadgandet i 1 kap. 1 § RF. Yttrandefriheten och rätten att lämna uppgifter är inte absolut. I den nya yttrandefrihetsgrundlagen finns sålunda föreskrifter som på olika sätt begränsar dessa friheter, t.ex. bestämmelserna om ytt- randefrihetsbrott och om inskränkningar i den s.k. meddelarfri- heten. Utgångspunkten är att skyddet enligt den nya yttrandefrihets- grundlagen tillkommer var och en. Det innebär en skillnad mot regleringen i TF och YGL, som pekar ut varje svensk medborgare som skyddssubjekt. Motsvarande ändring genomförs på andra ställen i grundlagstexten. Den innebär dock inte någon förändring i sak. Det blir fortfarande möjligt att i lag meddela bestämmelser som begränsar skyddet för andra än svenska medborgare (se 13 kap. 5 §). Skyddet enligt den nya yttrandefrihetsgrundlagen gäller i för- hållande till det allmänna. Den grundlagsskyddade friheten att uttrycka sig i massmedier eller att lämna uppgifter kan alltså inte åberopas mot t.ex. privatpersoner eller privata företag. Med det allmänna förstås myndigheter och andra allmänna organ. Hit räknas olika verkställande organ såsom domstolar, rege- ringen och förvaltningsmyndigheter, däremot inte sådana pri- vaträttsliga subjekt som har fått i uppdrag att utföra förvaltnings- uppgifter (jfr 12 kap. 4 § andra stycket RF där det talas om över- lämnande av förvaltningsuppgifter till juridiska personer och enskilda individer). Även normgivande organ omfattas när de med- delar offentligrättsliga föreskrifter, t.ex. när stiftar lagar och förvaltningsmyndigheter meddelar olika föreskrifter. Det spe- lar i det här sammanhanget ingen roll om en viss offentlig verk- samhet bedrivs i statlig eller regi. Kommunala förvalt- ningsmyndigheter och beslutande församlingar (t.ex. fullmäktige) omfattas således av beteckningen det allmänna. Bestämmelserna om allmänna handlingar och meddelarskydd tillämpas även på bolag, föreningar och stiftelser där en kommun eller ett landsting utövar ett rättsligt bestämmande inflytande (se 2 kap. 3–4 §§ och 13 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen). Bestämmelsen medför en rätt att uttrycka sig i massmedier. Detta begrepp definieras i 3 §. Direkt kommunikation i form av teaterföreställningar, politiska tal m.m. omfattas inte av det sär- skilda skydd som yttrandefrihetsgrundlagen ger. Av 5 § framgår att inte heller alla massmedier omfattas av regleringen. Genom kravet på medierad kommunikation – alltså att ytt- randena ska uttryckas i massmedier – behålls ett av grunddragen i det hittillsvarande systemet. Den nya yttrandefrihetsgrundlagen ställer alltså krav på att yttranden för att omfattas av lagen ska uttryckas i massmedier. Däremot finns inget krav på att en viss kommunikations- eller framställningsteknik ska användas. Detta teknikoberoende innebär en viktig förändring i förhållande till TF och YGL. Rätten att lämna uppgifter i vilket ämne som helst brukar sammanfattas med begreppet meddelarfrihet. Det ger var och en rätt att lämna uppgifter för offentliggörande i massmedier som omfattas av yttrandefrihetsgrundlagen. Meddelare inom myndig- heter och andra allmänna organ har rätt att avslöja även sekretess- belagda uppgifter för publicering i grundlagsskyddade medier. Meddelarfriheten skyddas genom förbud mot efterforskning och repressalier samt genom tystnadsplikt för den som tar emot med- delandet. Meddelarfriheten är inte oinskränkt. Enligt 7 kap. 4 § kan med- delaren i undantagsfall fällas till ansvar enligt allmän lag för läm- nande av vissa typer av uppgifter. Det gäller t.ex. om uppgifts- lämnandet innefattar vissa grövre brott mot rikets säkerhet eller en överträdelse av en kvalificerad tystnadsplikt. Frågor som rör med- delarens ställning behandlas närmare i 6 § samt i 3 kap. och i 7 kap. 4 §. I bestämmelsen anges att rätten att uttrycka sig och att lämna uppgifter gäller enligt denna grundlag. Härmed avses att grän- serna för rättigheterna bestäms i själva grundlagen. Detta sägs tyd- ligare i 2 § andra stycket och upprepas på de ställen i lagen där det har ansetts befogat för att inget tvivel ska uppstå.