sou · GZB375d4 · 2012-01-01 00:00:00 — I föräldrabal- kens 6 kap. 2 § står det också: I syfte att hindra att barnet orsakar skada för någon annan skall vård- nadshavaren vidare svara för att barnet står under uppsikt eller att andra lämpliga åtgärder vidtas. Om någon har begått brott får han eller hon inte dömas till påföljd, dvs. straff (fängelse eller böter) eller annan påföljd som t.ex. överlämnande till särskild vård. Detta framgår av 1 kap. 3 och 6 §§ . 16.2.3Regler om ålderskrav i och I den nya norska djurvälfärdslagen infördes ett krav på att barn inte ska få köpa djur utan att en vårdnadshavare tar på sig ansvaret för djurhållningen. Kravet fanns dock redan i tidigare djurskyddslag och var baserat på sällskapsdjurskonventio- nen. I finns det straffbestämmelser som förbjuder att sälja djur till barn . I den omarbetning som skedde av deras djurskyddslag (Animal Welfare Act 2006) 2006 höjdes den befintliga åldersgränsen från 12 till . Överlåtelse av djur i form av försäljning eller priset till personer under 16 (1)En person begår ett brott om han säljer ett djur till en person som han har skälig anledning att tro är . (2)Vid tillämpning av punkt (1), som säljer ett djur omfattar överfö- ring, eller överenskommelse om att överföra ägandet av djur med hän- syn till inträde av förvärvare i en annan transaktion. (3)Med förbehåll för underavsnitt (4) till (6), begår en person ett brott om- (a) han ingår ett avtal med en person som han har rimlig anledning att tro att vara , och (b) avtalet är ett under vilka denna person har chansen att vinna ett djur som pris. (4)En person begår inte ett brott enligt punkt (3) om- (a)han går in arrangemanget i närvaro av den person som arrange- manget görs, och (b)han har skälig anledning att tro att den person med vilken arran- gemang görs åtföljs av en person som inte står under ålder . (5) En person begår inte ett brott enligt punkt (3) om- (a)han går in arrangemanget på annat sätt än i närvaro av person med vilken den arrangemang görs, och (b)han har skälig anledning att tro att en person som faktiskt vårdar och kontroll av den person som arrangemanget görs har samtyckt till arrangemanget. (6) En person begår inte ett brott enligt punkt (3) om han går in i arrangemang i ett familje sammanhang. I sektion 3 (4) i the Animal Welfare Act 2006 finns också en bestämmelse om att vid tillämpning av lagen ska den som har vård- naden om barn betraktas som ansvarig för varje djur som den som är är ansvarig för. 16.2.4Utredarens överväganden och förslag Utredaren kan konstatera att det enligt nuvarande djurskyddslag inte finns något krav på att en viss ålder ska ha uppnåtts för den som självständigt ansvarar för djurs skötsel. Enligt utredarens mening motsvarar därför inte den svenska djurskyddslagstiftningen kraven i sällskapsdjurskonventionen. I får ungdomar inte dömas till påföljd för brott som de begår . Det innebär att någon kan bli straffad för djurplågeribrott och brott mot djurskyddslagen tidigast . Enligt har en person inte rätt att själv bestämma över sin inkomst av eget arbete . Full rätt att bestämma över sin egendom har en person först när han eller hon fyller och blir myndig. Detta betyder att den som är aldrig helt kan säkra sin tillgång till de ekonomiska resurser som det oftast krävs för att man ska kunna ta det fulla ansvaret för djur. En vårdnadshavare har skyldighet att se till att ett barn inte orsakar skada för någon annan. Något tydligt ansvar för en vård- nadshavare för vad som en person gör finns dock inte. Däremot finns det bestämmelser i om ekonomisk ersättning när en minderårig ingått avtal som den inte har rätt att göra om det har resulterat i förluster för någon. En vårdnadshavare kan alltså inte per automatik ställas till svars för vad ett barn gör eller underlåter att göra. Som utredaren ser det är det inte rimligt eller rätt att begära att ett barn ska kunna ta på sig ansvaret både när det gäller kunskap och resurser som krävs som huvudansvarig för ett djur. Utredaren anser också att bör uppfylla intentionen i sällskapsdjurs- konventionen på samma sätt som och har gjort genom att sätta en åldersgräns för den som har huvudansvaret för djur. Vid den åldern är personen straffmyndig och ska ta ansvar för sina handlingar. Personen har också tillgång till de pengar som den erhåller i ersättning för eget arbete. Perso- nen är också så gammal att den ska kunna förstå och skaffa sig den kunskap som behövs för att ge djuret den skötsel som krävs för att uppfylla djurets behov. Utredaren menar också att detta bör gälla alla djur. Även om utredaren anser att barn visst kan och ska tillåtas ta hand om och sköta djur så ska det alltid finnas en person som är som har det huvudsakliga ansvaret för djurets skötsel och tillsyn. Utredaren anser därför att ett ålderskrav på lägst ska ställas på den som har huvudansvaret för djur som ska införas i lagen. Paragrafen bör ha följande lydelse: Det är djurägaren eller den som på djurägarens uppdrag har åta- git sig skötseln för djuret som är ansvarig för djurets välfärd. Den som har det huvudsakliga ansvaret för ett djur ska vara . 16.3Upphandling inom den gemensamma marknaden I Nulägesbeskrivning med analys framkommer att den offentliga sektorns upphandlingar av livsmedel ofta inte har fungerat som avsikten har varit från lagstiftarnas sida. Kommuner har vid upp- handling av livsmedel ställt krav på att de ska ha producerats enligt den svenska djurskyddslagstiftningen. Ett sådant sätt att ställa kra- ven strider mot de EU-rättsliga principerna som reglerar den offentliga upphandlingen och som innebär icke-diskriminering och likabehandling av leverantörerna. 16.3.1Vilka krav kan ställas vid en upphandling Enligt mening är det enligt upphandlingsreg- lerna tillåtet att ställa krav på djurskyddshänsyn vid offentlig upp- handling. Den upphandlande myndigheten ska dock då bl.a. säker- ställa att leverantörerna behandlas lika och ges lika förutsättningar att lämna ett anbud. De ställda kraven ska också vara tydliga och förutsebara. anger också att den upphandlande myndigheten ska kunna kontrollera att leverantören uppfyller kra- ven och anser att det finns svårigheter i samband med det. För att få ställa djurskyddskrav ska dessa vara konkreta krav som alla eventuella anbudsgivare kan ta del av på ett enkelt sätt. Kraven ska vara relevanta för det syfte som avses, i detta fall ett gott djurskydd. har tagit fram kriterier som offentliga upphandlare kan använda för att i större utsträckning få offentlig upphandling att bidra till hållbar utveckling. De kriterier som gäller för animaliska livsmedel är relevanta från djurskydds- synpunkt. Den viktiga frågeställningen utöver om kravet är rele- vant utifrån syftet (gott djurskydd) är att kravet inte är ställt på ett sätt som undantränger så många leverantörer så att det verkar kon- kurrensbegränsande. så visar erfarenheter från att den omständigheten att enbart några få leverantörer kan upp- fylla ett krav inte innebär att kravet strider mot unionsrätten (se t.ex. domen i mål C-513/99 i ). har beaktat risken för undanträngningsef- fekter vid framtagande av sina kriterier. Samtliga kriterier som har tagits fram för att användas som obligatoriska kommer från EU- lagstiftningen. Utöver dessa har man ett antal kriterier som föreslås som utvärderingskriterier som går längre än vad som är reglerat i EU. Det innebär att dessa ska viktas mot pris, och därigenom kan produkter som inte når upp till det kriteriet också konkurrera. Inom gemenskapen finns ett stort antal certifieringssystem som utgår från djurskydd (enligt den europeiska djurskyddsorganisatio- nen 67 st.), vilket gör att det bör finnas möjlighet till god konkur- rens när krav ställs avseende djurskydd. Rättspraxis från miljöområdet visar också att krav som inte här- rör från EU-rätt kan användas som obligatoriska, när de har en tydlig koppling till syftet se följande citat i Regeringsrättens avgö- rande RÅ 2010 ref. 78: När en upphandlande myndighet närmare bestämmer föremålet för en upphandling har den stor frihet. Myndigheten kan t.ex. ta miljöhänsyn genom att i förfrågningsunderlaget ställa krav beträffande produktens miljöegenskaper (6 kap. 3 § ). De kraven måste vara kopplade till det som ska upphandlas, d.v.s. de ska avse och påverka just den efter- frågade produkten. Ett krav av innebörd att produkten av miljöskäl inte får innehålla ett visst ämne har en sådan koppling. De krav som landstingen har ställt upp – att suturerna ska vara fria från triclosan – har en objektiv utformning och diskriminerar ingen leverantör. Kravet framstår inte heller som godtyckligt eller uppenbart osakligt. Även i fall där kommuner som har använt sig av Miljöstyrningsrå- dets kriterier för att ställa krav på den djurskyddsnivå som de varor de upphandlar ska ha har dock upphandlingarna blivit överklagade. Flera kommuner har också förlorat i rätten (Kammarrätten i mål nr 2216_2221-10, mål nr 2921-2922-10, Förvaltningsrät- ten i mål nr 4644-10, mål 46958-10). Det finns dock vissa kommuner där kriterierna har använts i upphandling där pro- cessen gått att slutföra utan några överklaganden. På grund av det osäkra rättsläget som har uppstått kring dessa kriterier har beställt ett oberoende rättsutlå- tande Externt rättsutlåtande om djurskyddskrav i offentlig upphand- ling, Rapport 2011:1 (Bruun N 2011). I rap- porten görs en genomgång av den allmänna bakgrunden för regleringen av offentlig upphandling. Det konstateras att i de nya upphandlingsdirektiven (och rådets direktiv /17/EG av om samordning av förfa- randena vid upphandling på områdena vatten, energi, transporter och posttjänster (försörjningsdirektivet) och och rådets direktiv /18/EG av om samordning av förfarandena vid upphandling av byggentreprenader, varor och tjäns- ter. )(upphandlingsdirektivet) ges medlemsstaterna utvidgade möj- ligheter att använda sociala och miljörelaterade kriterier och krav vid upphandling. Rapporten visar också på hur den fria rörligheten av varor är reglerad. Det framförs att det är osäkert hur Lissabonfördraget om ändring av fördraget om Europeiska unionen och fördraget om upp- rättandet av Europeiska gemenskapen, undertecknat i ( Lissabonfördraget) bestämmelse i artikel 13 om att unionen och medlemsländerna vid genomförande av sin politik ska fullt ut ta hänsyn till välfärden för djur som kännande varelser kommer att påverka rättsläget. Det finns ännu inte någon rätts- praxis på detta. I rapporten görs också en genomgång av tre domar (hänvisade till ovan) Sammanfattningsvis konstateras: I vissa fall har man uppställt ett krav på att svensk djurskyddslagstift- ning skall ha tillämpats vid tillverkning av kött. Detta har av domsto- larna uppfattats som diskriminerande. I andra fall har man definierat vissa allmänna kvalitetskrav som gällt djurhållningen i samband med tillverkningen av kött. Sådana allmänna krav har ansetts tillåtna. I det tredje fallet har man uppställt krav som legat över EU:s mini- mumkrav avseende djurskyddsnivå. Detta har ansetts förbjudet av domstol bl.a. med hänvisning till EU domstolens dom i mål C-305/08. Dessutom har ett krav gällt transporttid till slakt. Det har ansetts obefogat. Vidare har man diskuterat om man i de kontrollerade fallen verkli- gen kan kontrollera att de uppställda kraven följs. I rapportens analys konstateras att om en upphandlare ställer spe- cifika krav som ligger högre än EU:s minimikrav så måste de kunna motiveras både från djurskyddshänsyn och från kvalitetssynpunkt. Att det skulle vara automatiskt otillåtet att i upphandlingssamman- hang ställa sådana krav anser författaren till rapporten är fel. Stöd för denna uppfattning tar han ifrån Regeringsrättens avgörande RÅ 2010 ref 78 (som ger klart stöd till möjligheten att ställa sådana krav. I målet hänvisade klaganden till att produkten i fråga var CE- märkt, dvs. godkänd för handel inom EU, och sålunda måste god- kännas av som dock hade uppställt längre gående miljö- krav. Regeringsrätten betonade dock att detta inte innebär att måste upphandla varan, utan att på ett godtagbart sätt har velat främja sina miljömål och undvika pro- dukter med ett visst miljöfarligt tillsatsämne (triclosan). När det gäller domen från Förvaltningsrätten i (mål nr 46844-10 och 46958-10) skriver författaren att det anfördes att djurhållningskraven i fallet i fråga var diskriminerande. Till stöd för sin uppfattning hänvisar förvaltningsrätten till dom i målet Consorzio Nazionale Interuniversitario per le Scienze del (CoNISMa) C-305/08. Förvaltningsrättens citat av EU- domstolens dom är visserligen korrekt, men situationen i detta mål har inte mycket gemensamt med det fall som förvaltningsrätten avgjorde. diskuterar i detta mål vilka ekonomiska aktörer som ska vara skyldiga att upphandla tjänster och om en sammanslutning av universitet och statliga myndigheter omfattas av skyldigheten. Det faktum att ett allmänt syfte med upphand- lingsregleringen är att öppna för bred konkurrens kan naturligtvis inte leda till ett automatiskt åsidosättande av djurskyddskrav. För- valtningsrätten i förefaller att förbise det faktum att det faktiskt är upphandlaren som ska bestämma vad den önskar upp- handla. Med tillämpning av förvaltningsrättens resonemang landar man i slutsatsen att all specificering av upphandlingsföremålet innebär en begränsning av konkurrensen eftersom det är sanno- likt att många producenter riskerar att uteslutas. Förvaltningsrät- tens resonemang är alltså allt annat än övertygande. I rapporten uttalas vidare att det förefaller vara uppenbart att svenska domstolar i de relaterade fallen inte på ett adekvat sätt har beaktat Lissabonfördragets bestämmelser. När det gäller trans- porttider till slakt uppges det i rapporten vara uppenbart att sådana krav borde gå att motivera med hänsyn taget till såväl djurskydd som produktens kvalitet. När det gäller kontroller framförs i rapporten att eftersom djur- skyddskrav i allmänhet övervakas av myndigheter så borde inte det heller vara något hinder. Vidare föreligger det knappast några hin- der för att uppställa krav på certifiering av att djurskyddsprodukter producerats på visst sätt eller att transporttider hålls inom angivna ramar. Kontrollkravet bör därför inte utgöra ett oöverstigligt hin- der för att ställa upp djurskyddskrav vid upphandlingen. Slutsatsen i rapporten är att: Det finns ett klart utrymme för djurskyddskrav vid offentlig upp- handling inom EU. Den rättsosäkerhet som uppstått som en följd av de olika domsluten vid lägre instanser i visar dock att det före- ligger vägande skäl för att försöka få till stånd klara riktlinjer och eta- blerade förfaranden i frågan. Det vore också viktigt att eventuella pro- cesser som går till högsta instanser bedrivs på ett professionellt och skickligt sätt så att alla rättsligt relevanta argument beaktas. Jag menar att det finns rättsliga förutsättningar för att här agera i syfte att påvisa och genomdriva möjligheterna att beakta det ostridiga konsument- intresset/upphandlingsintresset för hållbart producerade produkter och djurskyddsaspekter på bl.a. livsmedelsområdet. 16.3.3Utvärdering av upphandlingsregelverket och översyn av upphandlingsstatistiken (dir 2010:86) Regeringen beslutade att ge en särskild utre- dare, , i uppdrag att utvärdera upphandlingsregel- verket ur ett ekonomiskt och samhällspolitiskt perspektiv. Syftet är att utreda om upphandlingsreglerna i tillräcklig utsträckning möj- liggör för upphandlande myndigheter och enheter att göra goda ekonomiska affärer genom att tillvarata konkurrensen på markna- den och använda sin köpkraft till att förbättra miljön, ta sociala och etiska hänsyn samt verka för ökade affärsmöjligheter för små och medelstora företag. Utredaren ska också se på syste- met för insamling av upphandlingsstatistik i syfte att förbättra möjligheterna till att prognostisera effekterna av reformer samt förbättra möjligheterna att följa upp och utvärdera den upphand- lingspolitik som förs i EU och . Uppdraget ska redovisas . Utredarens uppgift är att ta fram underlag för eventuella regleringsändringar och föreslå andra nödvändiga åtgärder inom det aktuella området. som leder utredningen kommenterade på seminarium, Mesta möjliga djurskydd på tallriken – politikernas ansvar, i och antydde att överprövningarna spretar och frågan är om det är rätts- praxis som har blivit ett problem. Utredningen har skrivit till EU- kommissionen och bett om förtydligande av frågeställningen. 16.3.4Utredarens överväganden och förslag Utredaren kan konstatera att författaren till 2011:1 (Bruun N 2011) anser att det finns felaktigheter i de delar i domarna där rättsinstanserna har dömt mot de upphand- lande trots att dessa har använt sig av krite- rier. I rapporten konstateras att det är viktigt att det blir klarlagt att upphandlingar kan göras utifrån kriterier för djurskyddsaspekter på livsmedelsområdet. Det anges också vara viktigt att det blir en riktig och enhetlig hantering där alla aspekter tas med vid behandling av frågan i högre rätt. Att en kontroll ska göras av om leverantörerna har levt upp till kraven ska inte utgöra några hinder för att ställa kravet. Utredaren anser att det är angelä- get att det går att ställa krav på djurskyddsåtgärder vid upphandling och beklagar att rättsläget är så oklart. Utredaren stödjer också i hans åsikt om att rättspraxis har blivit ett problem. Utredaren hoppas också att det snart kommer till stånd en klargörande rättspraxis. Utredaren anser att det är viktigt att ställda krav kan kontrolle- ras. De system som tillämpas är ofta leverantörsförsäkran kombinerat med stickprovskontroller. har publicerat rapporten och verifiering inom hållbarhet nedåt i leverantörskedjan () där dessa aspekter belyses utifrån kravställande när det gäller sociala krav. Verifieringsfrågan i dessa fall bör betraktas som ännu mer kompli- cerad än när det gäller djurskyddskrav. Inte någonstans leder dock detta resonemang till att man inte skulle har rätt att ställa krav. I stället föreslås utvecklingsarbete för lösningar och exempel ges också på hur andra EU-länder har arbetat för att öka möjligheterna till verifiering av sociala krav. Utredaren har fått ett förslag från () där förbundet framför hur frågan om kontroll av produ- centerna kan hanteras. LRF:s bedömning är att verifieringsfrågan då det gäller djurskyddskrav relativt enkelt kan hanteras genom ökad kompetens om i vilken utsträckning olika certifieringssystem och nationella lagstiftningar uppfyller de kriterier som anger. Denna kompe- tens anser vi att ska ha. LRF anser att det vore lämpligt att en tabell tas fram, där man för varje kriterium anger i vilka EU länder dessa krav uppfylls av nationell lagstiftning och i de fall de inte gör det om det finns exempel branschpolicy eller certifierings- system som täcker kravet i fråga. Att ta fram denna tabell kräver ett visst arbete, eftersom det handlar om att gå igenom nationella regel- verk och certifieringssystem, men när det väl är gjort så är det mest en fråga om kontinuerlig uppdatering. LRF anser att bör erhålla resurser för att ta fram ett sådant verktyg för verifiering. Praktiskt sett förefaller det enkelt att exempelvis ordna kontroll av att slaktgrisar inte blivit svanskuperade utan veterinärmedicinska skäl. Sådan kontroll kan göras både vid besättningsgenomgångar och i sam- band med slakt. Utredaren anser att förslaget på en lista med kriterier som täcker alla EU:s medlemsländer och eventuella certifieringssystem skulle resultera i ett omfattande dokument som kan vara svår att hålla uppdaterat. Upphandling utifrån djurskyddskrav är en relativt litet del av ansvarsområde och en sådan lista synes vara en i proportion mycket stor arbetsuppgift. Däremot anser utredaren att den föreslagna modellen av producentkontroll verkar rimlig och att den upphandlande enheten i sitt arbete med kravställandet och anbudsbedömningen själv måste undersöka vilka länder och certifieringssystem som uppfyller just deras krav. 16.4Kastrering av gris utan bedövning Som framgår av Nulägesbeskrivning med analys har en omfattande utveckling av grishållningen och regelverket kring denna skett bl.a. genom det nya grisdirektivet. Utveckling har även skett på nationell nivå men är inte något föregångsland när det gäller vissa regler kring grisproduktion. I sker t.ex. obedövad kastrering av smågrisar fortfarande rutinmässigt medan det har förbjudits i vissa andra länder även om de flesta grisar i fortfarande kastreras utan bedövning. Kastrering utan föregående bedövning har dock uppmärksammats som ett djurskyddsproblem såväl i som internationellt. ska enligt grisdirektivet ta hänsyn till utveckling av metoder och system för köttförädling som kan minska behovet av kastrering genom kirurgiskt ingrepp. I en dekla- ration har också jordbruksministrarna i , Dan- mark, , och kommit överens om att obedövad kastrering av smågrisar bör förbjudas så snart alter- metoder för att säkerställa kvaliteten på griskött finns till- gängliga. har också gett regeringen till känna att kastrering av smågrisar utan bedövning bör förbjudas så snart som det finns alternativa metoder för att säkerställa kvaliteten på griskött och god djurhållning. Ett tillkännagivande är ett riksdagsbeslut som innebär att regeringen meddelas vad anser i en viss fråga. Ett tillkän- nagivande från är konstitutionellt bindande, men reger- ingen väljer själv när den ska återkomma med den föreslagna åtgär- den. I en interpellationsdebatt i medde- lande landsbygdsminister att beslutet om förbud mot kastrering av smågrisar utan bedövning kommer att genomfö- ras , men att alternativen först måste fungera i praktiken. En exakt tid för införandet av ett förbud kan inte anges, menade , före det att en utförlig analys av konsekven- serna gjorts. Ministern sade också att vaccin mot galtlukt är det bästa alternativet till den obedövade kastreringen. Lagstiftning ska inte påskyndas så mycket att vaccinering inte blir ett reellt alternativ. Näringens och Svenska Djurhälsovårdens har arbetat med att kontinuerligt samverka med SLU, myndigheterna och andra länder bl.a. genom de seminarier som arrangerades på LRF för att driva på utvecklingen mot att få bort den obedövade kastreringen. Näringen har prövat olika metoder för att slippa kastrera gri- sar. Näringen tar även en aktiv del i det arbete som pågår inom EU och har också ställt sig bakom det frivilliga positionsdoku- ment som många organisationer inom EU:s medlemsländer gemen- samt har undertecknat. Det innebär att man efter inte ska kastrera utan bedövning eller smärtlindring (Non Steroidal ). Från ska inte kirurgisk kastration genomföras alls förutsatt att andra alternativ finns att tillgå. Det kommer man nu gemensamt att arbeta för inom EU. 16.4.1Varför kastrerar man? Anledningen till att grisar som ska användas till livsmedel kastreras är att man vill undvika s.k. galtlukt. Galtlukt som huvudsakligen orsakas av ämnena androstenon och skatol, och framträder starkast när köttet värms upp. Androstenon är en steroid, dvs. ett hormon som bildas i testi- keln. Nivån av detta hormon ökar med stigande ålder och med pubertetens inträdande. Eftersom hormonet är fettlösligt lagras det i galtens fettvävnad och kan ge köttet en urinliknande odör. Skatol bildas i tarmen av aminosyran tryptofan. En del av det skatol som bildas i tarmen tas upp i blodbanan, och övrigt utsönd- ras i avföringen. Skatol är liksom androstenon fettlösligt och lagras i fettvävnad. Skatol kan bildas hos sogrisar och kastrerade hangri- sar, men hanliga könshormoner påverkar nedbrytningen av skatol så att halten blir högre hos de okastrerade hangrisarna. Skatol anses ge köttet en gödselliknande odör. Andra substanser som diskuteras som en del av orsaken till galtlukt är indol, androstenol, kortked- jiga fettsyror m.fl. Känsligheten för galtlukt skiljer sig mellan individer. Tester visar att fler kvinnor än män känner galtlukten och det finns även nationella skillnader i hur känsliga människor är för galtlukt.