sou · H0B352 · 2012-08-24 00:00:00 — Utredningens förslag: Värdefaktorn fastighetsrättsliga förhål- landen för värderingsenheter som inte ligger inom ett grupphus- område ändras och indelas endast i två klasser, värderingsenheter som utgör egna fastigheter och övriga värderingsenheter. Med fastighetsrättsliga förhållanden för småhus avses enligt 8 kap. 3 § FTL om värderingsenhet för tomtmark på vilken småhuset ligger utgör självständig fastighet eller inte. Utgör tomtmarken inte själv- ständig fastighet ska hänsyn även tas till möjligheten att tomtmarken kan bilda egen fastighet. Detta gäller dock inte om värderingsenhe- ten är belägen inom ett område med byggnader av likartad karaktär som ligger i en grupp och som har uppförts eller (grupphusområde). Värdefaktorn fastighets- rättsliga förhållanden ska enligt 1 kap. 35 a § FTF indelas i två klasser för värderingsenheter belägna i grupphusområde och tre klasser för övriga värderingsenheter (FR-klasser). Med självständig fastighet förstås i princip registerfastighet. Vid allmänna fastighetstaxering infördes bestämmelser om en taxeringsenhets fastighetsrättsliga förhållanden. Det var dock (SOU 1979:32) som föreslog den nuvarande regeln om fastighetsrättsliga förhållanden. Kommittén ansåg att fastighetsrättsliga förhållanden kunde påverka taxerings- enhetens marknadsvärde på ett avgörande sätt. Skillnad i värde skulle beaktas för tre olika fastighetsrättsliga förhållanden; småhus som ligger på tomtmark som utgör självständig fastighet (klass 1), småhus på tomtmark som inte utgör självständig fastighet där tomt- marken är möjlig att fastighetsbilda (klass 2), samt småhus på tomt- mark som inte utgör självständig fastighet där tomtmarken inte är möjlig att fastighetsbilda (klass 3). I betänkandet Rullande fastig- hetstaxering (SOU 1984:37) diskuterade Fastighetstaxeringskom- mittén om värdefaktorn kunde slopas helt eftersom den förorsakade en del problem vid tillämpningen. Kommittén ansåg dock att det var uppenbart att marknadsvärdet varierade med hänsyn till om en bebyggd enhet utgör en självständig fastighet, kan avstyckas till en sådan eller om det inte kan ske. Viss förenkling föreslogs dock av kommittén. Förenklingen innebar en hopslagning av klass 1 och 2 eftersom kostnaden för avstyckning var försumbar. (Ds Fi 1987:8) kom fram till samma slutsats som , nämligen att värdefaktorn måste finnas kvar. Däremot menade småhustaxeringskommittén att utöver själva kostnaden för lantmäteriförrättning även själva vänte- tiden kunde inverka på marknadsvärdet. var be- låningsmöjligheterna begränsade och viss osäkerhet rådde om fastig- hetsbildningen kunde fördröjas eller rent av förhindras. års taxering föreslog i betänkandet SOU 2000:10 ändringar av reglerna om värdefaktorn fastighetsrättsliga förhållanden. Regeringen delade utredningens uppfattning och lade fram förslaget om särskild indelning av värde- faktorn fastighetsrättsliga förhållanden för grupphusområden (jfr prop. 2000/01:121). Bakgrunden till ändringen var kritik av tillämp- ningen av värdefaktorn, då främst i grupphusområden ägda av bo- stadsrättsföreningar. Grupphusområden definieras som en tätbebyggd grupp av småhus som uppförts eller och som har i huvudsak likartad karaktär. Normalt bör antalet hus överstiga fem. För grupphusområden finns bara två klas- ser för värdefaktorn fastighetsrättsliga förhållanden – en klass för småhus på självständiga fastigheter och en klass för övriga småhus. Närmare bestämmelser om hur indelningen av värdefaktorer ska ske finns förutom i FTL även i 1 kap. 35 a § FTF och i Skatte- verkets allmänna råd om riktvärdeangivelser samt grunderna för taxeringen och värdesättningen av småhusenheter vid 2012 och senare års fastighetstaxeringar SKV A 2011:18 avsnitt 3.4. som bland annat redovisar hur en indelning i klass 2 för övriga enheter ska ske. Med självständig fastighet bör avses egendom som enligt 19 kap. 1§ fastighetsbildningslagen (1970:988) ska redovisas såsom fastighet, näm- ligen 1.enhet som var redovisad i fastighetsregister när fastighetsbild- ningslagen trädde i kraft, 2.fastighet som nybildas enligt fastighetsbildningslagen, och 3.enhet som ska registreras såsom fastighet enligt bestämmelse i annan författning än fastighetsbildningslagen. Möjligheten att värderingsenheten kan bilda egen (självständig) fastighet dvs. klass 2 bör bedömas mot bakgrund av att det inte råder tveksamhet om detta. En värderingsenhet bör normalt kunna förutsättas bilda självständig fastighet i följande två fall (A och B). A)Värderingsenhet för tomtmark (bebyggd eller obebyggd) till ett eller flera friliggande småhus: 1.Om tomtmarken är bebyggd med ett småhus och har en belägen- het som gör att ett avskiljande inte kan ifrågasättas. 2.Om för tomtmarken gäller bygglov eller förhandsbesked för ett småhus och tomtmarken har en belägenhet som gör att ett avskiljande inte kan ifrågasättas. 3.Om tomtmarken var bebyggd med ett småhus senast före taxeringsårets ingång och har en belägenhet som gör att ett avskiljande inte kan ifrågasättas. 1.Om tomtmarken är bebyggd med ett småhus och ett avskiljande inte hindras av detaljplan. 2.Om tomtmarken är obebyggd men avsedd att enligt detaljplanen bebyggas med småhus och ett avskiljande inte hindras av detaljplan eller äldre tomtindelning. B)Värderingsenhet för tomtmark (bebyggd med eller avsedd att be- byggas) med radhus och/eller kedjehus: 1.Om tomtmarken är bebyggd med ett småhus, ligger inom detalj- plan och denna plan inte hindrar att enheten kan avskiljas. 2.Om tomtmarken är obebyggd men avsedd att bebyggas med små- hus, ligger inom detaljplan och denna plan inte hindrar att enheten kan avskiljas. Korrigering enligt 1 kap. 35 c § FTF Om en värderingsenhet för tomtmark som inte ingår i ett grupp- husområde tillhör klass 2 eller 3 för fastighetsrättsliga förhållanden bör Tillhör värderingsenheten klass 2, bör ett avdrag göras med . Tillhör värderingsenheten klass 3, bör beräknat riktvärde multipliceras med en nedräkningsfaktor 0,5 för fastighets- rättsliga förhållanden. Riktvärdet som beräknas för klass 3 bör dock inte överstiga riktvärdet för en motsvarande värderingsenhet i klass 2. Riktvärdet av en värderingsenhet för tomtmark i klass 3 bör inte över- stiga dubbla riktvärdet av byggnaderna på tomtmarken. Om riktvärde inte är åsatt byggnader, bör riktvärdet av tomtmarken inte överstiga . Med grupphusområde bör avses ett område som är eller kan be- byggas med minst sex radhus, kedjehus, parhus eller friliggande småhus med likartad utformning, om området är detaljplanelagt. Med begränsad tidsperiod bör avses en treårsperiod. Med byggnader som uppförts eller avses att småhusen är eller avses bli uppförda av samma exploatör. Korrigering enligt 1 kap. 35 c § FTF Om en värderingsenhet som ingår i ett grupphusområde tillhör klass 2 för fastighetsrättsliga förhållanden bör beräknat riktvärde multi- pliceras med en nedräkningsfaktor 0,6 för fastighetsrättsliga förhållan- den. Riktvärdet av en värderingsenhet i klass 2 bör inte överstiga dubbla riktvärdet av byggnaderna på tomtmarken. Om riktvärde av byggnader inte är åsatt, bör riktvärdet av tomtmarken inte överstiga . Som framgår av det allmänna rådet är reglerna för indelningen i fastighetsrättsliga förhållanden komplicerade och omfattande och de ger dessutom upphov till omfattande bedömningar i det enskilda fallet. Risken för en olikformig taxering är uppenbar. Handläggarna kan behöva göra en utredning om tomten kan bilda en självständig fastighet eller inte vilket inte anses förenligt med en schabloniserad och förenklad modell. Utredningen är medveten om att avstyck- ningsmöjligheten har en betydelse för marknadsvärdet men anser att merarbetet för att hålla denna uppgift uppdaterad samt att klass- indela nya tomter och byggnader enligt denna modell inte väger tyngre än de förenklingar som uppstår vid ett borttagande. För att få en klar distinktion mellan vad som är en egen självständig register- fastighet och övriga enheter bör klass 2 och 3 slås ihop och värderas enligt modellen för klass 3. Det vill säga att förväntningarna om vad som kan hända med värderingsenheten ska inte tas under beaktande vid bestämmande av taxeringsvärdet. Detta synsätt ökar dessutom förutsättningarna för s.k. registerbaserad taxering. Även omfattningen av information till fastighetsägaren i blanketter och broschyrer torde minska, vilket sänker fullgörandekostnaderna för de fastighetsägare som berörs. Utredningen föreslår således att klass 2 och 3 för övriga värde- ringsenheter slås ihop och att övriga värderingsenheter följer samma indelning som grupphusområden. Det finns drygt 29 000 byggnadsvärderingsenheter för småhus och drygt 15 000 markvärderingsenheter för småhus som finns i klass 2 och berörs av förändringen. För småhus på lantbruk är antalet 23 000 för byggnad respektive 35 000 för tomt- mark i klass 2. Detta är av det totala antalet småhus och småhus på lantbruk vilket gör att denna förändring påverkar en liten andel av beståndet. Förslaget innebär att de fastigheter som finns i klass 2 får ett något lägre taxeringsvärde. Hur mycket lägre går dock inte att avgöra eftersom relationstalen i FV-tabellen3 inte är fasta och kan komma att förändras vid nästa fastighetstaxe- ring. 4.6.3Förenklingar hyreshusenheter; värdefaktorer Utredningens förslag: Värdefaktorn hyra ska grundas på den genomsnittliga bruksvärdeshyran i värdeområdet (genomsnitts- hyra). Om den genomsnittliga bruksvärdeshyran i värdeområdet avviker från den faktiska bruksvärdeshyran för värderingsenheten med ska i stället värderingen grundas på den faktiska bruksvärdeshyran. Värderingsmodellen för hyreshus är relativt enkel med få värde- faktorer och en enkel beräkningsmodell. De egenskaper (värde- faktorer) som alltid ska bestämmas är lägenhetstyp, hyra och ålder (9 kap. 1 § FTL). Med hyra avses bruksvärdeshyra för bostäder och marknadsmässig hyra för lokaler (9 kap. 3 § FTL). Vid förenklad fastighetstaxering 2010 användes en något för- enklad modell för att bestämma värdefaktorn hyra för bostad. Vid denna fastighetstaxering förtryckte en genomsnitts- hyra på deklarationsblanketten. Detta gjordes för att underlätta för fastighetsägarna vid deklarationstillfället. Normalt ska i första hand 3 FV-tabellen ska utvisa nedräkningsfaktorn vid skilda förhållanden beträffande värdefak- torerna fastighetsrättsliga förhållanden och värdeordning. faktisk utgående hyra, i andra hand jämförelsehyra och i tredje hand genomsnittshyra användas. Genomsnittshyror tas fram i förberedelsearbetet och beslutas av . I arbetet med att fastställa rätt nivåer på genomsnitts- hyran används underlag från en förtida uppgiftsinsamling som nor- malt genomförs av Lantmäteriet. Även andra underlag från till exempel allmännyttiga bostadsbolag används. Med hjälp av dessa underlag bygger sedan upp olika hyresområden med en genomsnittshyra som differentieras med hänsyn till värdeår och hyresområdets värdeområdestillhörighet. Till dessa hyresområden kopplas sedan värdeområden med liknande hyresnivåer. Genom- snittshyrorna beslutas sedan av . Genomsnittshyror tas alltid fram i förberedelsearbetet och var ingen nyhet vid förberedelsearbetet inför den förenklade fastig- hetstaxeringen 2010. Skillnaden var att det då lades extra fokus på att bestämma genomsnittshyran med tanke på att den skulle ligga till grund för taxeringen. Vid denna förenkling som prövades 2010 fanns det dock en säkerhetsventil, fastighetsägaren skulle själv ändra den förtryckta genomsnittshyran om det fanns en väsentlig avvikelse mellan genomsnittshyra och faktisk utgående hyra. Väsentlighets- rekvisitet ansågs vara uppfyllt om avvikelsen var större än 20 pro- cent. Många fastighetsägare ändrade dock den förtryckta hyran. Antalet som ändrade hyresuppgiften uppgick till cirka 13 500 av totalt cirka 95 000 enheter, detta trots att cirka 5 000 av dem låg inom intervallet om och inte skulle göra någon föränd- ring. Den höga ändringsfrekvensen innebar i vissa fall merarbete för handläggare i stället för en förenkling. Enligt utred- ningens mening kan dock den höga ändringsfrekvensen förebyggas med tydligare information till fastighetsägarna och att det därmed i stället kommer att innebära en avsevärd förenkling för både och fastighetsägarna. För att få rättvisande riktvärden vid den förenklade fastighets- taxeringen 2010 användes genomsnittshyran även vid nivåläggningen med samma begränsningsregel som vid själva taxeringen. Om den faktiska hyran avvek med från genomsnittshyran skulle den faktiska hyran användas även för köpen vid förberedelse- arbetet. Vissa förändringar inom hyreslagstiftningen gällande bruksvärdes- hyran kan ge en mer heterogen hyresmarknad även för bostäder. Detta bör kunna tas om hand i förberedelsearbetet i och med en bra värdeområdesindelning samt en mer finmaskig indelning i hyres- områden. En genomsnittlig bruksvärdeshyra torde kunna uttryckas endast i kr/m2 boarea. Vid en övergång till en sådan modell blir det tvunget att ha tillgång till uppgift om boarea. Detta medför att uppgiften om boarea per värderingsenhet byggnad behövs för att räkna fram den totala hyran. Denna uppgift finns redan i fastighetstaxerings- registret och användes vid den förenklade fastighetstaxeringen 2010. Uppgiften har även tidigare använts för till exempel bostadsrätts- föreningar som inte har någon egen utgående hyra utan har påförts jämförelsehyra eller genomsnittshyra. Uppgiften om boarea be- höver alltså inte göras till en egen värdefaktor utan får fortsätta fungera som den gjort tidigare vilket är som underlag för att beräkna fram värdefaktorn hyra. En förenkling där fastighetsägaren föreslogs slippa ange hyran föreslogs även i administrativa bördor (R2008:15) där angivandet av hyran angavs vara en tung administrativ post för fastighetsägaren. I och med det ovan sagda anser utredningen att ett förslag att använda genomsnittshyra innebär en förenkling. Det måste dock även med utredningens förslag finnas en säkerhetsventil där större avvikelser ger möjlighet för fastighetsägaren att använda faktisk hyra. Utredningen föreslår att den ovan nämnda avvikelsen bör vara för att använda faktisk bruksvärdeshyra. Anledningen till att utredningen väljer en lägre nivå på denna säkerhetsventil är att motverka att alltför stora tröskeleffekter uppstår. Ovanstående förslag kräver en ändring i 9 kap. 3 § FTL där värdefaktorn hyra för bostäder nu ska avse den genomsnittliga för värdeområdet. En förtryckt genomsnittshyra som föreslås av bör inte anses som en sådan uppgift som ska omfattas av rättelseskyldig- heten i förslag till fastighetstaxering, se avsnitt 4.3.3.1. Utredningens förslag: Definitionen av tomtmark för småhus ändras på så sätt att värdet av tomtanläggningar inte beaktas vid bestämmande av riktvärde (12 kap. 2 § FTL). Riktvärdet för tomtmark ska enligt 12 kap. 1 § FTL utgöra värdet av en värderingsenhet avseende tomtmark. Enligt 12 kap. 2 § FTL ska riktvärdet bestämmas med utgångspunkt i att tomtmarken kan bebyggas. Detta innebär att markvärdet för en be- byggd fastighet ska bestämmas till värdet av fastigheten i obebyggt skick och med förutsättningen att fastigheten omgående kan bebyg- gas på det sätt den faktiskt är bebyggd. Riktvärdet för tomtmark innehåller alltså även värdet av de tomt- och trädgårdsanläggningar som finns på tomten. I teorin kan alltså byggnaden tillsammans med garage, förråd och liknande byggnader lyftas bort och det som åter- står i form av själva marken och tomtanläggningar tillhör markvärdet. Denna definition med bebyggbar tomtmark leder i nu- läget till ett extra manuellt arbete i förberedelsearbetet inför, men även under, fastighetstaxeringen. Vid föreberedelsearbetet måste de tomtmarksköp som används för uppbyggnaden och utvärderingen av tomtvärdetabellen justeras enligt den justeringstabell som tas fram och finns i allmänna råd om riktvärdeangivelser samt grunderna för taxeringen och värdesättningen av småhus- enheter vid 2012 och senare års fastighetstaxeringar SKV A 2011:18 avsnitt 5.2. Eftersom det inte finns något ortsprismaterial som visar hur stort värdegenomslaget är för dessa anläggningar krävs det en hel del marknadssimulering för att komma fram till justeringsbelop- pen. Justeringsbeloppen är mot denna bakgrund behäftade med en stor osäkerhet. Om riktvärdet för tomtmark inte skulle beakta värdet av dessa anläggningar skulle även en tydligare koppling skapas mellan för- säljningspris och det åsatta taxeringsvärdet för obebyggd tomtmark i olika områden. Detta skulle underlätta arbetet med framtagande av tomtvärdetabellen som görs i förberedelsearbetet. Vid själva taxe- ringen har ett stort antal enheter av obebyggd tomtmark rätt till en justering för säregna förhållanden eftersom de saknar tomtanlägg- ningar. Antalet taxeringsenheter av obebyggd tomtmark är ungefär 110 000. Alla dessa får dock inte en justering eftersom de inte når upp till spärregeln om för justering av säregna förhållan- den. Detta leder till en olikformighet vid bestämmande av värden för obebyggd tomtmark. Många fastighetsägare har dessutom tidi- gare missat att yrka denna justering, vilket har inneburit att de har fått för höga taxeringsvärden på marken. Vid den förenklade fastig- hetstaxeringen 2012 har låtit förtrycka denna justering avseende obebyggd tomtmark. Detta får ses som en klar förbättring jämfört med tidigare, men känns inte helt tillfredställande. ningen föreslår därför att definitionen av tomtmark för småhus förändras och fortsättningsvis inte innefattar värdet av tomtanlägg- ningar. Denna förändring kommer att leda till administrativa förenk- lingar både i förberedelsearbetet och vid själva taxeringen. För- ändringen innebär även förenklingar utifrån fastighetsägarperspektiv eftersom många fastighetsägare slipper att yrka om justering av tomtmarksvärdet. Det blir även en enklare och tydligare koppling mellan för såld obebyggd tomtmark och taxerings- värden. ska dock påpekas att en direkt jämförelse mellan enstaka köp och bedömda värden inte alltid överensstämmer. Många fastighetsägare är av uppfattningen av att deras tomtmarks- värde är för högt. En förklaring till detta kan bero på denna inverkan. Ytterligare positiva effekter fås även utanför fastighetstaxerings- området där själva riktvärdet för tomtmark används. En bättre över- ensstämmelse mellan för obebyggd tomtmark och marktaxeringsvärdet underlättar för externa användare. Detta gäller till exempel vissa enklare värderingar där riktvärden och korrige- ringsbelopp för tomtmark används som indata. Förslaget innebär dock att det kommer att ske en viss värde- förskjutning från mark till byggnad för de bebyggda fastigheterna. Riktvärdet för småhus innehåller förutom värdet för småhuset, även byggnader som garage, förråd och liknande bygg- nader (8 kap. 1 § FTL). Dessa byggnader har ju tillförts fastigheten likväl som de tomt- och trädgårdsanläggningar som föreslås hamna på byggnadsvärdet. För totalvärdet kommer förslaget inte innebära någon större skillnad. Förslaget innebär bland annat att tomtvärde- tabellen behöver utvärderas och justeras så att byggnadsvärdet utgör en större andel av totalvärdet. En sådan utvärdering är dock något som redan görs i förberedelsearbetet inför både allmän och för- enklad fastighetstaxering. 4.6.4.2Riktvärde för tomtmark till småhus och industribyggnad Utredningens förslag: Bestämmelsen om att riktvärdet för tomt- mark för småhus får anges som värdet av en kvadratmeter tomt- mark ska utgå. Även bestämmelsen om att riktvärdet kan anges i kronor per kvadratmeter byggrätt för tomtmark till industri- byggnad, ska utgå. I 12 kap. 1 § FTL finns bestämmelser om vad riktvärde för tomt- mark för småhus, hyreshus och industri ska utgöra. Enligt första stycket ska riktvärdet för tomtmark utgöra värdet av en värderings- enhet avseende tomtmark eller, om det finns särskilda skäl, värdet av en kvadratmeter tomtmark. Möjligheten att uttrycka riktvärdet som värdet av en kvadratmeter tomtmark används inte i praktiken. Utredningen föreslår därför att bestämmelsen tas bort. I del av tredje stycket 12 kap. 1 § FTL finns en bestämmelse om att värdet av en kvadratmeter tomtmark eller byggrätt avseende tomtmark till indu- stribyggnad endast får anges med värden i en fastställd serie. För tomtmark till industribyggnad används värdet av en kvadratmeter tomtmark. Möjligheten att grunda riktvärdet på byggrätt för tomt- mark för industribyggnad används inte. Utredningen föreslår därför att även denna bestämmelse tas bort. 4.6.5Förenklingar lantbruk; värdefaktorer m.m. Utredningens förslag: Angivandet av normstall i 10 kap. 2 § FTL bör finnas kvar i FTL men specificeringen av normstallet kan flyttas till FTF. Begränsning av J-tabellen 13 kap. 3 § femte stycket FTL utgår och flyttas till FTF. Klassindelningen för värdefaktorerna för virkesförråd barr- och lövträd i 14 kap. 3 § FTL utgår. I och med att denna klassindelning av virkesförråd utgår anges virkesförråd som ett av de undantag från klassindel- ning som finns i 7 kap. 3 § tredje stycket FTL. Utredningen har för småhusen strävat efter att få bort detaljregle- ring och låsningar gällande klassindelning för olika värdefaktorer och tabeller. Utredningen menar att en sådan låsning inte överensstäm- mer med att ambitionen att ha en enkel modell för fastighetstaxe- Några sådana förenklingar finns även att göra för lantbruk. Angivandet av normstall i 10 kap. 2 § FTL bör finnas kvar i FTL men specificeringen av normstallet kan flyttas till FTF. Detta be- roende på att normstallets klassificering på ett enklare sätt kan behöva uppdateras. Vidare bör begränsningen i J-tabellen4 i 13 kap. 3 § femte stycket FTL där värdeskillnaden mellan olika klasser regleras tas bort och flyttas till FTF. Denna begränsning kan innebära att värderingsnoggrannheten blir sämre eftersom större spridning kan förekomma än vad lagen tillåter. Bestämmelser om denna tabell- konstruktion kan i stället finnas i FTF. Vidare bör även klassindel- ningen av värdefaktorerna virkesförråd avseende barr- respektive lövträd i 14 kap. 3 § FTL tas bort. Bestämmelserna hänför sig till värderingsmodellen som användes före den allmänna fastighets- taxeringen 1998. Regleringen används inte längre eftersom man inte använder sig av klassindelning av virkesförråd barrträd och lövträd. I och med att klassindelningen upphör måste även regle- ringen i 7 kap. 3 § tredje stycket uppdateras så att det framgår att klassindelning inte ska ske för virkesförråd avseende barr- och löv- träd. Till utredningen har det inkommit förslag på förenklingar av värderingsmodellen för produktiv skogsmark med en areal översti- gande . Förslaget har framförts av intressenter från skogs- och lantbrukssidan som har träffat utredningen. Huvudsyftet med mötet var att kartlägga konsekvenserna vid ett avvecklande men vid mötet framkom även önskvärda förenklingar av värderingsmodellen för produktiv skogsmark. De förenklingsförslag som lades fram avsåg enheter med produktiv skogsmark överstigande . Förslaget innebar att värdefaktorn kostnadsklass skulle utgå. För- slag lämnades även att den uppdelning av virkesförråd på barr- och lövträd som regleras i 14 kap. 3 § FTL ska slås samman. Med tanke på utredningens omfattande direktiv i övrigt samt sammansättningen av experter väljer utredningen att inte ta ställning till dessa för- enklingsförslag. Det finns en omfattande rapport5 som behandlar olika förenklingsförslag. Rapporten utarbetades av tillsammans med efter den allmänna fastighetstaxe- ringen 2011. Förslagen från fastighetsägarna enligt ovan samt de förenklingsförslag som finns i rapporten får beaktas antingen vid 4J-tabellen innehåller relativa hektarvärden med indelning i de olika värdefaktorerna be- skaffenhet och dränering. 5Skogsstyrelsens slutrapport om förenkling av värderingsmodellen för produktiv skogsmark vid allmän fastighetstaxering av lantbruk, 2010. nästa förenklade fastighetstaxering av lantbruk 2014 eller nästa allmänna fastighetstaxering av lantbruk 2017.