sou · H0B334d2 · 2012-06-05 00:00:00 — Syftet med ett byte av tilläggssanktion är dock inte att den dömde ska straffas för att han eller hon inte fullgör tilläggssanktionen, utan att denne ska ges möjlighet att verkställa det villkorliga fängelse- straffet på ett annat sätt som är tillräckligt ingripande med hänsyn till fängelsestraffets längd och hans eller hennes tidigare brottslig- het. Vi har därför funnit att det inte i något fall bör krävas att den nya sanktionen är mer ingripande än den ursprungliga. En annan sak är att det förhållandet att den dömde motsätter sig verkställig- heten av en tilläggssanktion kan innebära att det kan antas att han eller hon inte heller kommer att fullgöra någon annan lika ingrip- ande sanktion, vilket kan utgöra ett skäl mot ett sådant byte. Som utvecklas nedan kan det i sådana situationer i stället vara motiverat att föra en talan om att det villkorliga fängelsestraffet ska verkställas i anstalt. Om det är fråga om en tilläggssanktion till ett inte helt kort vill- korligt fängelsestraff eller en tilläggssanktion som dömts ut vid åter- fall i brott, dvs. samhällstjänst, en övervaknings- och kontrollsank- tion eller en vård- eller påverkanssanktion som inte ersätter dagsböter, bör det finnas goda möjligheter att byta ut sanktionen mot en tilläggssanktion som är i huvudsak lika ingripande. Dessa sank- tioner ska, enligt vad vi föreslagit i kapitel 9, utgöra lika ingripande alternativ och därmed kunna användas vid lika långa fängelsestraff och i likartade återfallssituationer. Samhällstjänst, övervaknings- och kontrollsanktion samt vård- eller påverkanssanktion bör därmed kunna ersätta varandra. På motsvarande sätt bör en hemarrest vara Hanteringen av bristande verkställighet av tilläggssanktionerna utbytbar mot en i huvudsak lika ingripande vård- eller påverkans- sanktion och tvärtom. När det gäller tilläggssanktioner till de allra kortaste villkorliga fängelsestraffen är situationen möjligen något besvärligare. Vi har i kapitel 9 gjort bedömningen att tilläggssanktionen för tidigare ostraffade personer som döms till villkorligt fängelse som utgångspunkt bör bestämmas till dagsböter. Under vissa förutsättningar ska dock i stället en vård- eller påverkanssank- tion kunna väljas. När det gäller möjligheten att ersätta dagsböter med andra tilläggssanktioner hänvisas till avsnitt 16.5.4 om verk- ställighet av böter och böter som tilläggssanktion vid villkorligt fängelse. Av det avsnittet framgår att dagsböter endast i undantags- fall kan bytas ut mot någon annan tilläggssanktion, vilket är en följd av att böter som utgångspunkt ska verkställas genom uppbörd eller indrivning. Det kan hävdas att det därmed skulle vara inkonse- kvent att tillåta att oförmåga att fullgöra en vård- eller påverkans- sanktion som ursprungligen valts som tilläggssanktion i stället för dagsböter ska kunna leda till att sanktionen byts ut mot dagsböter. Det kan också framstå som mindre lämpligt att den dömde ges möjlighet att köpa sig fri från en vård- eller påverkanssanktion genom att vägra fullgöra den och därmed få den utbytt mot dags- böter. För att inte de nu angivna effekterna ska uppstå skulle ett alter- nativ kunna vara att en vård- eller påverkanssanktion inte får bytas ut mot dagsböter, utan att en sådan sanktion i stället måste ersättas av samhällstjänst eller en övervaknings- och kontrollsanktion. Sam- hällstjänst och övervaknings- och kontrollsanktion är dock avsedda att användas som tilläggssanktioner antingen vid längre villkorliga fängelsestraff (över ) eller vid återfall i brott. Byte mot någon av dessa sanktioner skulle således innebära att vård- eller på- verkanssanktionen ersätts av en mer ingripande tilläggssanktion. I enlighet med vad som anförts ovan, bör det finnas möjlighet att byta ut en tilläggssanktion mot en lika ingripande sanktion. Vi har därför gjort bedömningen att det ska vara möjligt att byta ut en vård- eller påverkanssanktion mot dagsböter, om dagsböter är en tillräckligt ingripande tilläggssanktion med hänsyn till fängelsestraffets längd och eventuell tidigare brottslighet. Hanteringen av bristande verkställighet av tilläggssanktionerna Byte till en mer ingripande tilläggssanktion än den ursprungliga En tilläggssanktion som undanröjs till följd av bristande verkställig- het bör alltså i första hand ersättas av en sanktion som bedöms vara lika ingripande som den ursprungliga. I vissa situationer är det dock inte möjligt att besluta om en tilläggssanktion av motsvarande ingrip- andegrad. Så kan t.ex. vara fallet om den ursprungliga tilläggssank- tionen var en övervaknings- och kontrollsanktion och den bristande verkställigheten har sin grund i att den dömde inte håller den kon- takt med övervakaren som förutsätts och han eller hon inte uppfyller lämplighetskravet för samhällstjänst och inte heller anses vara i behov av de åtgärder som kan utgöra innehåll i en vård- eller påverkanssanktion. Om det inte är möjligt att byta ut sanktionen mot en annan tilläggssanktion av motsvarande ingripandegrad, bör det därför – för att undvika att det villkorliga fängelsestraffet ska behöva verk- ställas i anstalt – finnas möjlighet att besluta om en mer ingripande tilläggssanktion än den ursprungliga. I det angivna exemplet bör t.ex. övervaknings- och kontrollsanktionen kunna ersättas av hem- arrest, om förutsättningarna för den sanktionen i övrigt är uppfyllda. Om det inte finns förutsättningar för hemarrest – exempelvis för att den dömdes agerande vid verkställigheten av övervaknings- och kontrollsanktionen gör att det kan antas att inte heller en hem- arrest kommer att kunna verkställas – återstår dock endast att be- sluta att fängelsestraffet ska verkställas i anstalt, se avsnitt 12.8.3.6 nedan. Vid beslut om byte av tilläggssanktion ska i skälig utsträckning hänsyn tas till vad den dömde undergått till följd av den tidigare sanktionen Som anförts i det föregående är inte avsikten med ett byte av tilläggssanktion att den dömde ska bestraffas strängare på grund av den bristande verkställigheten. För det fall den dömde har fullgjort någon del av den ursprungligen beslutade tilläggssanktionen, bör detta därför – på samma sätt som det enligt nuvarande ordning sker en avräkning för de samhällstjänststimmar som fullgjorts vid undan- röjande av en skyddstillsyn eller villkorlig dom som förenats med samhällstjänst – räknas honom eller henne till godo när den nya tilläggssanktionen bestäms. Vi behandlar frågan om hur ett sådant Hanteringen av bristande verkställighet av tilläggssanktionerna beaktande ska ske i författningskommentaren, avsnitt 1.2, se kom- mentaren till 27 kap. 9 § andra stycket BrB. Byte av tilläggssanktion bör kunna kombineras med varning I enlighet med vad som föreslagits ska byte av tilläggs- sanktion kunna beslutas bl.a. om den dömde inte medverkar till verkställigheten av den ursprungligen beslutade tilläggssanktionen. För att inskärpa vikten av att den nya tilläggssanktionen fullgörs, bör ett sådant byte även kunna kombineras med ett beslut om var- ning i enlighet med vad som beskrivits i avsnitt 12.8.3.3. 12.8.3.6 Beslut om verkställighet i anstalt Vårt förslag: Under följande förutsättningar ska bristande verk- ställighet leda till att ett villkorligt fängelsestraff ska verkställas i kriminalvårdsanstalt: om det inte är möjligt att byta tilläggssanktion, om den dömde inte fullgör tilläggssanktionen trots att ett byte redan har skett, om det kan antas att ett byte av tilläggssanktion inte skulle leda till att tilläggssanktionen fullgörs, eller om den dömde har åsidosatt sina åligganden i sådan utsträck- ning eller på sådant sätt att byte av tilläggssanktion inte är en tillräcklig åtgärd. Vid beslut om verkställighet i anstalt ska den dömde inte längre vara skyldig att fullgöra återstående delar av den tilläggssanktion som det villkorliga fängelsestraffet var förenat med. Vid beslut om verkställighet i anstalt ska i skälig utsträckning hänsyn tas till vad den dömde undergått till följd av det villkor- liga fängelsestraffet. Förutsättningar för beslut om verkställighet i anstalt De åtgärder som beskrivits i föregående avsnitt – föreskrifter från Kriminalvården, varning, förlängd prövotid och byte av tilläggs- sanktion – bör vara de som i första hand tillgrips om den dömde Hanteringen av bristande verkställighet av tilläggssanktionerna inte fullgör den tilläggssanktion som ett villkorligt fängelsestraff för- enats med. Samtliga dessa åtgärder bygger dock, liksom tilläggs- sanktionerna i sig, på att den dömde själv väljer att med- verka till verkställigheten av det villkorliga fängelsestraffet genom att på frivillig väg fullgöra en tilläggssanktion som anses vara till- räckligt ingripande. Om den dömde trots beslut om vidtagna åtgärder inte fullgör tilläggssanktionen, måste det därmed finnas möjlighet att ingripa strängare. Då inte någon tilläggssanktion kan verkställas tvångsvis mot den dömde, är den åtgärd som återstår ett beslut om att det utdömda fängelsestraffet ska verkställas i kriminalvårdsanstalt. Om den dömde tydligt visar att han eller hon inte kommer att medverka till någon form av tillräckligt ingripande tilläggssanktion på frivillig väg, skulle det ta tid och resurser i onödan och dessutom strida mot den grundläggande utgångspunkten att åtgärder vid brist- ande verkställighet bör vidtas skyndsamt, om det först måste vidtas sådana åtgärder som beskrivits i föregående avsnitt. Även i sådana situationer bör det därför vara möjligt att besluta att fängelse- straffet ska verkställas i anstalt. kan den bristande verkställigheten vara av så allvarlig karaktär att det inte kan anses tillräckligt med någon annan reak- tion än beslut om verkställighet i anstalt. Exempel på sådana situa- tioner är när den dömde avviker från institutionsbehandling vid kontraktsvård eller inte följer verkställighetsplanen för en hemarrest. I de båda situationerna finns det inte någon mer ingripande tilläggs- sanktion att ta till och det är uppenbart att varning och förlängd prövotid inte är tillräckliga åtgärder. Hemarrest och kontraktsvård ska dessutom användas som tilläggssanktioner när fängelsestraffets längd eller den tilltalades tidigare brottslighet är sådan att det annars hade varit ofrånkomligt med ett ovillkorligt fängelsestraff. De ut- gör därmed ett sista steg på vägen mot ovillkorligt fängelse. Även i andra situationer bör det dock kunna komma ifråga att direkt besluta om verkställighet i anstalt, som t.ex. om den dömde tydligt deklarerar att han eller hon inte kommer att medverka till någon form av sanktion på frivillig väg eller genom sitt agerande visar att han eller hon helt saknar vilja att medverka till verkställig- het. Det bör därmed finnas möjlighet att direkt besluta att ett vill- korligt fängelsestraff ska verkställas i anstalt, om den dömde har åsidosatt sina åligganden enligt tilläggssanktionen i sådan utsträck- ning eller på sådant sätt att vare sig varning, förlängd prövotid eller Hanteringen av bristande verkställighet av tilläggssanktionerna ändrade tilläggssanktioner kan anses vara en tillräcklig reaktion på den bristande verkställigheten. Då vår utgångspunkt är att brist- ande verkställighet ska leda till successivt skärpta reaktioner, bör det dock endast undantagsvis – om det inte är fråga om bristande verkställighet av kontraktsvård eller hemarrest – komma i fråga att besluta om verkställighet i anstalt utan att några andra åtgärder har vidtagits. Skyldigheten att fullgöra återstående delar av de tilläggssanktioner som det villkorliga fängelsestraffet var förenat med upphör Ett beslut om att ett villkorligt fängelsestraff ska verkställas i anstalt innebär att villkorligheten i straffet har förbrukats. Verkställighets- formen övergår då från verkställighet i frihet till verkställighet i anstalt. Som en följd av detta bör den dömde helt befrias från de delar av tilläggssanktionen som han eller hon inte redan har full- gjort. Avräkning för vad den dömde undergått till följd av det villkorliga fängelsestraffet Vid beslut om verkställighet i anstalt på grund av bristande verk- ställighet av den tilläggssanktion som det villkorliga fängelsestraffet förenats med bör det, på samma sätt som när det beslutas att ett fängelsestraff ska verkställas i anstalt på grund av att den dömde har återfallit i brott (se avsnitt 10.7.3.5), göras en avräkning för den del av prövotiden som förflutit och för de tilläggssanktioner som den dömde redan har hunnit fullgöra. Om det villkorliga fängelsestraffet förenats med en vård- eller påverkans- sanktion som framstår som något för ingripande i förhållande till fängelsestraffets längd och den dömdes tidigare brottslighet bör, som anförts i avsnitt 9.5.9, även detta beaktas vid bestämmande av hur stor del av fängelsestraffet som ska verkställas i anstalt. I en sådan situation kan det beslutas att en mindre del av fängelsestraffet ska verkställas i anstalt, även om den dömde inte alls eller endast i begränsad mån har fullgjort sanktionen. Vi behandlar frågan om hur avräkningen ska ske i författnings- kommentaren, avsnitt 1.2, se kommentaren till 27 kap. 10 § andra stycket BrB. Hanteringen av bristande verkställighet av tilläggssanktionerna 12.8.4Kontroll av att tilläggssanktionen verkställs Vår bedömning: Det ankommer på Kriminalvården att utforma verkställigheten av tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse så att den kan kontrolleras på ett tydligt och effektivt sätt. Som anförts i avsnitt 12.8.2 krävs det för att trovärdigheten för villkorligt fängelse ska kunna upprätthållas att det leder till konse- kvenser för den dömde om han eller hon inte fullgör den tilläggs- sanktion som beslutats. Om inte tilläggssanktionen fullgörs, blir inte det villkorliga fängelsestraffet verkställt och det måste då vid- tas åtgärder som leder till verkställighet. Vilka åtgärder som ska kunna vidtas vid bristande verkställighet framgår av avsnitt 12.8.3. En viktig förutsättning för att bristande verkställighet av ett vill- korligt fängelsestraff ska kunna uppmärksammas och leda till åtgär- der är att det finns en tydlig och effektiv kontroll av att tilläggs- sanktionen fullgörs. Upprätthållandet av kontrollen bör huvudsak- ligen ankomma på Kriminalvården, som i enlighet med vad vi har föreslagit i kapitel 11 ska ansvara för verkställigheten av tilläggs- sanktionerna. I den mån Kriminalvården själv kan påverka inne- hållet i verkställigheten av en tilläggssanktion, åligger det därför myn- digheten att utforma verkställigheten på ett sådant sätt att den kan kontrolleras effektivt. Kontrollen av verkställigheten måste anpassas efter vilken tilläggs- sanktion det är fråga om och även efter omständigheterna i det enskilda fallet. Vid samhällstjänst (bestående i oavlönat arbete) måste Kriminal- vården kontrollera att den dömde kommer till arbetsplatsen och utför de arbetsuppgifter som åläggs honom eller henne. Vid övervaknings- och kontrollsanktion ska kontrolleras att den dömde sköter kontakten med övervakaren på det sätt och i den utsträckning som anvisats honom eller henne. Vi återkommer till frågan om kontroll av kontaktskyldighet i avsnitt 12.8.4.3. Om över- vaknings- och kontrollsanktionen innefattar anmälningsskyldighet, ankommer det på Kriminalvården att kontrollera att den dömde an- mäler sig och på den plats som anvisats honom eller henne. För det fall att anmälan ska ske på annan plats än i , får Kriminalvården därmed se till att den person eller myndighet hos vilken anmälan ska ske rapporterar om Hanteringen av bristande verkställighet av tilläggssanktionerna den dömde brister i anmälningsskyldigheten eller att den dömde kan uppvisa bevis för att anmälan har skett (se vidare härom i av- snitt 11.6.6). Om en övervaknings- och kontrollsanktion innefattar förbud att vistas på en viss plats eller inom ett visst område eller förbud att lämna ett visst område, måste det kontrolleras att det förbudet upprätthålls. Vid hemarrest och helghemarrest ankommer det på Kriminal- vården att kontrollera att den dömde inte uppehåller sig utanför bostaden då han eller hon är förbjuden att lämna den. Vid en vård- eller påverkanssanktion eller kontraktsvård måste det kontrolleras att den dömde fullgör sanktionen i enlighet med vad som framgår av domen och Kriminalvårdens närmare anvisningar. Vi återkommer till frågan om kontroll av verkställigheten av en vård- eller påverkanssanktion i avsnitt 12.8.4.4. Därutöver ankommer det på Kriminalvården att kontrollera att den dömde inte bryter mot det nykterhets- och drogfrihetskrav som enligt vad vi föreslagit i avsnitt 11.3.1 gäller under fullgörandet av de åligganden som följer av tilläggssanktionen. Vårt förslag: Om en tilläggssanktion innefattar samhällstjänst som utgörs av oavlönat arbete, hemarrest eller helghemarrest, får Kri- minalvården förordna en eller flera personer att biträda vid kon- trollen av att sanktionen fullgörs. Vår bedömning: Det bör inte finnas möjlighet för Kriminal- vården att förordna väktare för att utföra bevakningsuppdrag såvitt avser personer som fullgör hemarrest. Enligt nuvarande ordning kan Kriminalvården med stöd av 3 kap. 4 § FrivF respektive 6 § andra stycket IövL besluta att en eller flera personer som inte är anställda vid myndigheten, s.k. biträdande kontrollörer, ska biträda vid kontroll av verkställigheten av sam- hällstjänst och IÖV. De biträdande kontrollörerna övertar inte Kriminalvårdens ansvar för verkställigheten. Omfattningen av den kontroll som kan anförtros de biträdande kontrollörerna beror en- ligt förarbetena på vilken utbildning och erfarenhet de har.33 2004/05:34 s. 35 f. Hanteringen av bristande verkställighet av tilläggssanktionerna Biträdande kontrollörer kommer särskilt till användning i gles- bygdsområden, där det kan vara svårt för Kriminalvården att upp- rätthålla nödvändig kontroll endast med hjälp av den egna perso- nalen. När det gäller samhällstjänst kan t.ex. den biträdande kon- trollören ges i uppgift att besöka den arbetsplats vid vilken sam- hällstjänsten fullgörs för att kontrollera att den dömde inställer sig där och utför de arbetsuppgifter som åläggs honom eller henne. Såvitt avser IÖV kan externa kontrollörer anlitas för att göra hem- besök hos den dömde. Även i ett system med villkorligt fängelse bör det finnas möjlig- het för Kriminalvården att använda externa personer som biträdande kontrollörer vid samhällstjänst som utgörs av oavlönat arbete och vid hemarrest (som ju ersätter möjligheten att verkställa kortare ovillkorliga fängelsestraff genom IÖV). Då behovet av kontroll vid helghemarrest i princip är detsamma som vid hemarrest, bör biträd- ande kontrollörer även kunna förordnas om en övervaknings- och kontrollsanktion innefattar helghemarrest. Det finns dock anled- ning att påpeka att ett förordnade av en biträdande kontrollör inte begränsar Kriminalvårdens ansvar för verkställigheten av tilläggssank- tionen. Enligt 15 kap. 3 § FäL får Kriminalvården förordna en väktare i ett auktoriserat bevakningsföretag att utföra vissa bevakningsupp- drag när en intagen ska vistas utanför en anstalt. Om det finns sär- skilda skäl får ett sådant förordnande även avse vissa bevaknings- uppgifter inom en anstalt. Motsvarande bestämmelser finns i 8 kap. 1 § häkteslagen (2010:611) såvitt avser bevakning av personer utan- för respektive inom en förvaringslokal. Vi har övervägt om det bör finnas möjlighet för Kriminalvården att förordna väktare i bevakningsföretag för att utföra bevaknings- uppdrag såvitt avser personer som fullgör hemarrest. Ett skäl som skulle kunna anföras för en sådan möjlighet är att hemarrest kommer att utgöra tilläggssanktion till villkorligt fängelse för personer som dömts för brott och att det därmed av säkerhetsskäl är tveksamt i vilken utsträckning Kriminalvården kan anlita externa kontrollörer för att göra hembesök. Möjligheten att anlita väktare för att utföra bevakningsuppdrag såvitt avser per- soner som är intagna i anstalt eller på annat sätt frihetsberövade är dock inte motiverad av säkerhetsskäl, utan snarare av resursskäl. I förarbetena till den lagändring genom vilken möjligheten infördes anförs att det ibland kan uppstå situationer där det framstår som mindre ändamålsenligt att använda den ordinarie kriminalvårds- Hanteringen av bristande verkställighet av tilläggssanktionerna personalen för långvariga och tämligen rutinmässiga bevaknings- uppdrag. Exempel på sådana uppdrag kan enligt förarbetena vara dygnet-runt-bevakning av en intagen som vårdas på sjukhus, lång- variga domstolsförhandlingar som sträcker sig över och minutbevakning inom anstalt eller häkte av personer som miss- tänks ha svalt narkotika. Däremot anses det inte kunna komma i fråga att anlita personal från bevakningsbolag för att utföra mera ordinära bevakningsuppgifter inom en anstalt eller ett häkte.34 Kontroll av att personer som dömts till villkorligt fängelse full- gör den tilläggssanktion som det villkorliga fängelsestraffet förenats med bör som utgångspunkt utföras av Kriminalvårdens egen perso- nal. Som anförts ovan bör det dock – på samma sätt som – finnas möjlighet att anlita lekmannaövervakare och externa kon- trollörer för att biträda vid kontrollen av hemarrest, samhällstjänst och helghemarrest. Kontroll av att hemarrest fullgörs torde innefatta hembesök hos den dömde, där den som utför be- söket samtalar med den dömde om hur verkställigheten fungerar, kontrollerar nykterhet och drogfrihet m.m. Enligt vår bedömning bör sådana besök inte utföras av personal från bevakningsföretag. Inte heller i övrigt kan skälen för att Kriminalvården ska kunna anlita kontrollörer utanför myndigheten anses väga så tungt att det bör ges möjlighet att anlita bevakningsföretag för att fullgöra upp- giften. Vi har därför stannat vid att det inte bör finnas möjlighet för Kriminalvården att förordna väktare i auktoriserade bevak- ningsföretag för att utföra bevakningsuppdrag såvitt avser personer som fullgör hemarrest. Om det, t.ex. av säkerhetsskäl, inte bedöms vara lämpligt att anlita externa kontrollörer för att kontrollera verk- ställigheten av hemarresten, får således uppgiften fullgöras av Krimi- nalvårdens egen personal. Det finns inte heller något hinder mot att Kriminalvården anlitar personer med väktarutbildning som externa kontrollörer. 1997/98:95 s. 63. Hanteringen av bristande verkställighet av tilläggssanktionerna 12.8.4.3Anmälningsskyldighet för lekmannaövervakare och biträdande kontrollörer Vårt förslag: Om en lekmannaövervakare eller biträdande kon- trollör finner att den dömde åsidosätter sin skyldighet att full- göra en tilläggssanktion, ska han eller hon anmäla det till Kriminalvården. Som framgår av våra överväganden i avsnitt 11.6.4 ska Kriminal- vården, om ett villkorligt fängelsestraff förenas med en övervak- nings- och kontrollsanktion, förordna en övervakare åt den dömde. Övervakaren kan – liksom vad som gäller vid skyddstillsyn – vara en tjänsteman vid eller en annan lämplig per- son, en s.k. lekmannaövervakare. Den kontaktskyldighet som över- vaknings- och kontrollsanktionen innefattar fullgörs genom att den dömde håller tät kontakt med övervakaren. Övervakare ska också förordnas om det villkorliga fängelsestraffet förenats med någon annan tilläggssanktion, om sanktionen enligt domen eller vad som beslutas senare under verkställigheten ska innefatta kontaktskyl- dighet. Även i sådana fall kan en lekmannaövervakare förordnas. Enligt nuvarande reglering i 5 kap. 15 § FrivF ska den som för- ordnas som övervakare för den som dömts till skyddstillsyn skynd- samt anmäla till Kriminalvården om han eller hon finner att den dömde åsidosätter sina skyldigheter . I enlighet med vad vi har föreslagit i föregående avsnitt får Kri- minalvården, om en tilläggssanktion innefattar samhällstjänst som utgörs av oavlönat arbete, hemarrest eller helghemarrest, förordna en eller flera biträdande kontrollörer.