sou · H0B364 · 2012-09-28 00:00:00 — 4.9.2Nya redovisningsregler om försäkringsavtal från IASB I ett publicerat utkast (ED2010/8) har IASB efter samarbete med det (), det amerikanska normgivningsorganet inom redovisning, föreslagit en ny standard om redovisning av försäkringsavtal som ska ersätta IFRS 4.5 I det följande behandlas det huvudsakliga innehållet i utkastet. Vissa förslag har dock omprövats efter remisserna och det har fattats vissa preliminära beslut om att frångå remissförslaget. I det följande behandlas även vissa av dessa beslut. Förslaget innehåller en heltäckande värderingsmodell för alla typer av försäkringsavtal som ställts ut, med ett förenklat tillväga- gångssätt för avtal med kort löptid. Värderingsmodellen baseras på en fullgörande-ansats som återspeglar det faktum att ett företag i allmänhet förväntas att fullgöra sina skulder genom att betala för- säkringsersättningar till försäkringstagare i takt med att de för- faller, snarare än att överföra skulderna till en tredje part. 5 Beskrivningen i detta kapitel är i allt väsentligt hämtat från , , . Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund Förslagets definition av ett försäkringsavtal överensstämmer med definitionen i IFRS 4. Enligt förslaget är ett försäkringsavtal ett avtal enligt vilket en part (försäkringsgivaren) accepterar en bety- dande försäkringsrisk från en annan part (försäkringstagaren) genom att gå med på att ersätta försäkringstagaren om en angiven oviss framtida händelse (den försäkrade händelsen) har en negativ inverkan på försäkringstagaren. Förslagen i utkastet är tillämpliga på samtliga försäkringsavtal (inklusive återförsäkringsavtal) som ett företag säljer och återför- säkringsavtal som ett företag köper, förutom vissa undantag av mindre betydelse för försäkringsföretag. Finansiella instrument som innehåller en diskretionär del (discretionary participation fea- ture) och finansiella garantiavtal som uppfyller definitionen av ett försäkringsavtal ingår också i det föreslagna tillämpningsområdet. Redovisningen i rapporten över finansiell ställning Enligt förslaget ska ett företag redovisa en försäkringsskuld eller försäkringstillgång när företaget blir part i ett försäkringsavtal. Detta är den tidigaste av de tidpunkter när företaget är bundet av försäkringsavtalets villkor eller exponerad för risk enligt avtalet. Exponeringen för risk uppkommer när företaget kan ta tillbaka sitt åtagande att tillhandahålla försäkringsskydd till försäk- ringstagaren för försäkrade händelser och inte längre har rätten att omvärdera risken hos den specifika försäkringstagaren och, som ett resultat av detta, kan ändra priset för att fullt ut reflek- tera denna risk. En försäkringsskuld ska tas bort från rapporten över finansiell ställning när den är utsläckt, dvs. när åtagandet som specificeras i försäkringsavtalet fullgörs, annulleras eller upphör. Vid den initiala redovisningen ska ett företag värdera ett avtal som summan av dels diskonterade kassaflöden när avtalet fullgörs, dels en restmarginal som eliminerar vinst som uppstår vid den initiala redovisningen av avtalet. Värdet av diskonterade kassaflöden består i sin tur av Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund ett explicit, objektivt och sannolikhetsvägt estimat (dvs. vänte- värde) av framtida kassautflöden minskat med de framtida kassainflöden som kommer att uppstå när företaget fullgör för- säkringsavtalet; en diskonteringsränta som justerar dessa kassaflöden för peng- ars tidsvärde; och en riskjustering som utgörs av ett explicit estimat av effekterna av osäkerheten kring kassaflödenas belopp och tidpunkt. Dessa komponenter beskrivs närmare i utkastet som bygg- stenarna. Löpande värderas ett försäkringsavtal som summan av dels vär- det av de diskonterade in- och utkassaflöden som uppstår när för- säkringsavtalet fullgörs beräknat på respektive balansdag för att reflektera förändrade aktuella estimat, dels det återstående beloppet av restmarginalen. De s.k. estimaten av kassaflödena för en portfölj av avtal inkluderar direkta kassainflöden () och kassautflöden såsom utbetal- ningar av försäkringsersättningar, skaderegleringskostnader, fri- brev, återköp, resultatdelning, anskaffningskostnader som är sär- kostnader samt andra kostnader för att förvalta avtalen, som upp- står i portföljen. Kassaflödena inkluderar också uppskattade kassa- flöden från optioner och garantier i avtalet som inte redovisas sepa- rat. I förslaget ingår kassaflöden i avtalet om företaget måste till- handahålla försäkringsskydd eller inte har rätt att göra en ny bedömning av risken gentemot den enskilde försäkringstagaren, och som ett resultat inte kan sätta ett pris som fullt ut reflekterar denna risk. Till exempel ingår framtida förnyelsepremier (och bedömda kostnader) om företaget måste tillhandahålla framtida försäkringsskydd till en förutbestämd premie. Denna del av förslaget har efter remisskritik beslutats att ändras preliminärt så att det räcker med att en ny bedömning kan göras för en grupp av försäkringstagare som omfattas av försäkringen för att förnyelsepremier ska exkluderas. Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund Estimaten ska också vara explicita, reflektera företagets perspek- tiv men i fråga om marknadsvariabler (som t.ex. räntor) vara konsi- stenta med marknadens priser, på ett objektivt sätt inkludera all tillgänglig information, vara aktuella och bara inkludera kassaflöden som ingår i avtalet. Effekten av förändringar i estimat av dessa kassaflöden ska redovisas i resultatet i den period då estimaten ändras. Enligt förslaget ska ett företag justera framtida kassaflöden för pengars tidsvärde genom att använda en diskonteringsränta som är konsistent med kassaflöden som har egenskaper som återspeglar försäkringsavtalets (t ex tidpunkt för betalningar, valuta och lik- viditet). Om kassaflödena från ett avtal inte beror på avkastningen från specifika tillgångar, ska diskonteringsräntan återspegla avkast- ningskurvan för instrument som inte har, eller endast har en för- sumbar, kreditrisk, justerad för skillnaden i likviditet mellan dessa instrument och försäkringsavtalet. Justering för risk återspeglar det belopp som företaget rationellt skulle betala för att bli befriad från risken att de slutliga kassa- flödena för fullgörandet av försäkringsavtalet är högre än de för- väntade. Utkastet innehåller vägledning för tillämpningen som diskuterar tekniker för att skatta riskjusteringen. Dessa tekniker är begränsade till tre ansatser (konfidensnivå, villkorat VaR-mått conditional tail expectation och kapitalkostnad). En restmarginal uppstår när nuvärdet av kassaflödena för full- görande av avtalet är mindre än noll. Om nuvärdet av dessa kassa- flöden vid den initiala redovisningen däremot är positivt (dvs. det förväntade nuvärdet av kassautflöden plus riskjustering är större än nuvärdet av framtida kassainflöden), ska detta belopp redovisas som en förlust i resultatet. Restmarginalen bestäms vid den initiala redovisningen på en portföljnivå för avtal som ingås och har samma försäkringsperiod. Restmarginalen bestäms och fixeras vid den initiala redovisningen. Marginalen redovisas sedan i resul- tatet över försäkringens löptid på ett systematiskt sätt som bäst Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund återspeglar exponeringen för försäkringsrisk, antingen på basis av tidens gång eller på de förväntade tidpunkterna för utbetalningar av försäkringsersättningar om detta mönster avviker väsentligt från tidens gång. Ett företag ska redovisa ränta på det redovisade belop- pet av restmarginalen och använda en diskonteringsränta som bestäms vid den initiala redovisningen för att återspegla pengars tidsvärde. Enligt förslaget ska anskaffningskostnader som är särkostnader (försäljningskostnader, kostnader för riskbedömning, samt andra särkostnader för att initiera ett försäkringsavtal som inte skulle ha uppstått om inte ett visst försäkringsavtal hade tecknats) inklude- ras i nuvärdet av kassaflöden för fullgörande av avtalet. Alla andra anskaffningskostnader ska redovisas som en kostnad när de upp- står. Till skillnad från andra kassaflöden, görs bedömningen av huruvida anskaffningskostnaderna är särkostnader och därför ska ingå i kassaflödena för fullgörandet av avtalet på individuell avtals- nivå snarare än på portföljnivå. IASB har dock preliminärt beslutat att även direkta anskaffningskostnader för förvärv av en portfölj av försäkringsavtal ska ingå. Enligt förslaget ska iförutbetalda anskaffningskostnader, till skillnad från nuvarande redovisnings- regler, redovisas som ett avdrag från försäkringsskulden, dvs. netto, och inte som en tillgång. Försäkringsskuld före inträffad skada Förslaget innehåller en justerad värderingsansats för försäkrings- skulder före inträffad skada (pre-claim liability) för avtal med kort löptid. Modellen avser att utgöra en approximation för bygg- stensansatsen då försäkringsskydd tillhandahålls. Enligt modellen är avtal med kort löptid avtal där försäkrings- skydd tillhandahålls av ungefär 12 månader eller kortare och som inte innehåller några inbäddade optioner eller derivat som väsentligen påverkar variabiliteten i kassaflöden. För- säkringsskulden före inträffad skada består av (a) försäkrings- åtagandet före inträffad skada (pre-claims obligation) minskat med (b) nuvärdet av framtida som ingår i avtalet. Enligt denna värderingsansats ska ett företag värdera sitt försäk- ringsåtagande före inträffad skada vid den initiala redovisningen som (i) erhållen premie plus (ii) nuvärdet av framtida som Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund ingår i avtalet minskat med (iii) anskaffningskostnader som är sär- kostnader. Försäkringsåtagandet före inträffad skada periodiseras på ett systematiskt sätt som återspeglar expo- neringen av att tillhandahålla försäkringsskydd, antingen på basis av tidens gång eller av de förväntade tidpunkterna för försäkringsfall och försäkringsersättningar om detta mönster är väsentligt annorlunda. Företaget ska också periodisera ränta baserad på det redovisade värdet av försäkringsskulden före inträffad skada. Om avtalet är ett förlustavtal, ska det överskjutande beloppet mellan nuvärdet av kassaflöden för att fullgöra avtalet och det redovisade beloppet av försäkringsåtagandet före inträffad skada redovisas som en tillkommande skuld och kostnad. Uppdelning av depositionsandelar (unbundling) Vissa försäkringsavtal innehåller en eller flera komponenter som, om företaget redovisade dessa komponenter separat, skulle ingå inom ramen för tillämpningsområdet för en annan IFRS-standard, t.ex. en investeringskomponent (finansiell) eller servicekomponent. Om komponenten inte är nära relaterad till försäkringsskyddet som det specificeras i försäkringsavtalet, föreslås i utkastet att företaget redovisar och värderar denna komponent separat. Utkastet innehåller exempel på de vanligast förekommande komponenterna som inte är nära relaterade till försäkringsskyddet och som skulle kräva separat redovisning och värdering. Det är bl.a. en investeringskomponent som återspeglar ett kontosaldo som krediteras en explicit avkastning baserad på avkastningen på en portfölj av underliggande tillgångar. Räntan ska överföra all avkast- ning på tillgångarna men kan innehålla en garanti om minimi- avkastning. Även ett inbäddat derivat som ska separeras från värd- kontraktet enligt IAS 39 och avtalsvillkor som avser varor och tjänster som inte är nära relaterade till försäkringsskyddet men som har kombinerats i ett avtal med detta skydd av skäl som saknar affärsmässig substans är exempel på sådana komponenter. Presentation i rapporten över finansiell ställning och i totalresul- tatet I utkastet föreslås att ett företag presenterar varje portfölj av för- säkringsavtal som en separat post inom försäkringstillgångar eller Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund skulder från försäkringsavtal. Det föreslås också att ett företag pre- senterar en grupp av tillgångar som är kopplade till fondförsäk- ringsavtal som en separat post skild från företagets övriga tillgångar och att den del av skulderna som är kopplade till denna grupp också ska presenteras som en separat post skild från företagets övriga skulder. Återförsäkringstillgångar får inte redovisas netto mot skulder från försäkringsavtal. Det föreslås också en ny presentation i totalresultatet som följer den föreslagna värderingsmodellen. Enligt utkastet, ska alla intäkter och kostnader från försäkringsavtal redovisas i resultatet. Den totala marginalens två delar ska presenteras uppdelad (i noter eller direkt i de finansiella rapporterna) för att visa förändringen i risk- marginalen och resultatföringen av restmarginalen. Andra poster som ska presenteras i totalresultatet inkluderar vinster vid den första redovisningen av återförsäkring köpt av en cedent, förluster av försäkringsavtal som förvärvats i en bestånds- överlåtelse och förluster av direktförsäkringsavtal. Dessa poster ska presenteras uppdelade antingen i noter eller direkt i totalresultatet. Vidare ska separata poster finnas i totalresultatet för anskaffnings- kostnader som inte är särkostnader på en individuell avtalsnivå; justeringar av utfall och estimat, uppdelade i not eller direkt i total- resultatet, av skillnader mellan faktiska kassaflöden och tidigare estimat, justeringar av framtida kassaflöden och förändringar av diskonteringsränta samt nedskrivningsförluster på återförsäkrings- tillgångar. Separat presentation på egen rad krävs även för ränta på skulder från försäkringsavtal. Intäkter och kostnader från fondför- säkringsavtal presenteras på en egen rad. och försäkringsersättningar redovisas generellt inte i totalresultatet eftersom de representerar regleringar av tillgångar och skulder från försäkringsavtal i stället för intäkter och kostna- der. Men för avtal med kort löptid där den alternativa värderings- ansatsen för försäkringsskulder före skada kan användas, ska den totala marginalen delas upp i delposter som återspeglar premie- intäkt, försäkringsersättningar och andra kostnader, periodisering av anskaffningskostnader som är särkostnader och förändringar i tillkommande skulder för förlustavtal. Även denna del av förslaget har kritiserats och kan komma att förändras i förhållande till remissförslaget. En ändring som disku- terats är att förändringarna av värdet på försäkringsskulden som beror på ändringar av diskonteringsräntan ska redovisas i övrigt totalresultat istället för i resultatet. Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund Andra områden som omfattas av utkastet inkluderar; Vägledning för redovisning av inbäddade derivat som är konsi- stent med den nuvarande vägledningen för tillämpning i IAS 39; Vägledning för redovisning av återförsäkringsavtal som följer byggstensansatsen och inkluderar en modell som bygger på för- väntade förluster för återförsäkringstillgångar; Vägledning för redovisning av investeringsavtal som innehåller diskretionär del, inklusive en mer begränsad definition av dis- kretionär del jämfört med IFRS 4; Regler om att försäkringsavtal som resulterar i kassaflöden i utländsk valuta ska hanteras som monetära poster i enlighet med IAS 21 Effekterna av ändrade valutakurser; Ändrad vägledning för redovisning av rörelseförvärv som inklu- derar initial värdering av förvärvade försäkringsavtal till det högsta av verkligt värde och värdet av de diskonterade kassa- flöden som uppstår när försäkringsavtalet fullgörs; Ändrad vägledning för redovisning av beståndsöverlåtelser; och Utökade upplysningskrav i jämförelse med IFRS 4 som omfat- tar kvalitativa och kvantitativa upplysningar om belopp som uppstår från försäkringsavtal, vilket i sin tur innefattar en avstäm- ning av förändringen mellan ingående och utgående balans, metoder och indata som används för värderingen; samt omfatt- ningen och egenskaperna på de risker som uppstår på grund av försäkringsavtal. Datum för ikraftträdande och övergångsregler I utkastet anges inte något datum för ikraftträdande eller om för- slaget kan tillämpas . Det är nu känt att en ny standard inte kan träda ikraft för räkenskapsår som påbörjas . har nämnts, men eftersom arbetet dragit ut är en senare tidpunkt möjligt. När det gäller övergångsregler föreslås i utkastet att ett företag med en motsvarande justering av balanserat resultat vid början av den tidigaste perioden som presenteras i de finansiella rapporterna ska; Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund ta upp existerande portföljer med försäkringsavtal till värdet av de diskonterade kassaflöden som uppstår när försäkringsavtalet fullgörs. Värderingen vid övergången och löpande inkluderar inte någon restmarginal för dessa avtal eftersom IASB anser att det dels skulle bli kostsamt, dels subjektivt eftersom värde- ringen görs i efterhand, boka bort tidigare redovisade förutbetalda anskaffningskostna- der, och boka bort immateriella tillgångar relaterade till försäkringsavtal som uppstått i samband med rörelseförvärv (gäller dock inte immateriella tillgångar såsom kundrelationer och kundregister som hänför sig till möjliga framtida avtal). Det föreslås vara tillåtet, men inte obligatoriskt, att klassificera om finansiella tillgångar redovisade till verkligt värde via resultatet vid ingången av den tidigaste period som presenteras i de finansiella rapporterna i samband med att förslaget börjar tillämpas, om detta minskar inkonsekvenser i värdering eller redovisning. Omklassifi- ceringen är en förändring av värderingsprincip i enlighet med IAS 8 Redovisningsprinciper, ändringar i uppskattningar och bedöm- ningar samt fel. Ett företag ska redovisa den ackumulerade effekten av denna omklassificering som en justering av öppningsbalansen till balanserat resultat för den tidigaste perioden som presenteras och ta bort eventuella balanser från verkligtvärdereserven. Vidare befrias ett företag från att lämna upplysningar om tidi- gare opublicerad information om skadeutveckling som inträffat tidigare än innan det första räkenskapsår då förslaget tilläm- pas. Ett företag måste lämna upplysningar om det inte är praktiskt möjligt att ta fram information om skadeutvecklingen som inträffat före början på den tidigaste period som presenteras. Dessa övergångsregler ska tillämpas både av företag som tilläm- par IFRS och av företag som redovisar enligt IFRS. Tillämpningen av den nya redovisningsstandarden på svenska företag Ikraftträdandet av den nya redovisningsstandarden om försäkrings- avtal kommer att framgå av den nya standarden när den väl antas. Det är som tidigare nämnts osäkert när en ny standard kan Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund En av IASB antagen standard gäller för övrigt inte direkt inom EU, utan måste antas av enligt IAS-förordningen för att bli gällande för koncernredovisningar som tvingande regler. För svenska årsredovisningarna i judisk per- son, som ska följa lagbegränsad IFRS, kommer tillämpningen av en godkänd standard att vara beroende av vilka bedömningar och beslut som görs av i första hand och dess bedömning av om det finns lagregler som begränsar tillämpningen av den nya standarden. Tillämpning på konsolideringsfonden? I IASB:s utkast till ny redovisningsstandard om försäkringsavtal behandlas inte specifikt hur diskretionära delar (överskott) i svenska försäkringsavtal ska redovisas. Ett sätt att tolka utkastet skulle vara att åtminstone preliminärt fördelade överskott ska beaktas som andra förväntade utbetalningar enligt försäkringsavtal. Företaget skulle alltså beakta hela eller delar av fonden som en för- säkringsskuld så snart som utbetalningar från överskott i fonden kan uppskattas. Vidare skulle i så fall förändringar i beräkningarna av förväntade utbetalningar resultatföras löpande. En annan tolk- ning skulle vara att anspråk på överskottet inte alls behöver beaktas som en rätt eller garanti enligt försäkringsavtalet. Detta skulle innebära att konsolideringsfonden även fortsättningsvis kan redo- visas som en del av eget kapital i svenska försäkringsföretag. Det ankommer dock inte på utredningen att ta ställning i denna redo- visningsfråga. Den fortsatta beredningen av en ny redovisnings- standard om försäkringsavtal inom IASB bör dock följas upp i den fortsatta beredningen av våra förslag inom . Vilka följder våra förslag till nya överskottsregler i kommande avsnitt kan få för redovisningen med hänsyn till gällande redovisnings- regler från IFRS berörs kortfattat i avsnitt 5.3.3. 4.9.3Nya solvens II-regler för försäkringsföretag Målet med ett solvensregelverk är att försäkringsföretag kan stå för sina förpliktelser och därmed ge försäkringstagarna ett gott skydd. kan också bidra till stabilitet i hela det Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund Motivet för en reglering på EU-nivå är att ge försäkringsföretag möjlighet att verka under samma regelverk, och med en enda auktorisation, inom hela den inre marknaden. En mål- sättning med Solvens II-direktivet är att undanröja de största kvar- varande skillnaderna mellan lagregler i olika länder. Det nya regel- verket är direkt tillämpligt på i stort sett alla försäkrings- och åter- försäkringsföretag i hela . Principerna bakom Solvens II Till skillnad från dagens solvensregelverk, som i vart fall till stor del tar sin utgångspunkt i företagens årsredovisning, tar Solvens II sin utgångspunkt i en solvensbalansräkning som bygger på marknads- värderade skulder och tillgångar. Nya regler för värdering av såväl tillgångar som skulder införs. Värderingen av de försäkrings- tekniska skulderna ska, till skillnad mot inte göras betryg- gande, dvs. den bufferten i beräkningen försvinner. Behovet av kapitalbuffert samlas i det som kallas solvenskapitalkrav. Kravet på betryggande skattning finns inte för skadebolagen eller för livbolagens tjänstepensionsdelar. För dessa verksamheter innebär direktivet mindre förändringar. Till skillnad från dagens regelverk, bestäms kapitalkravet i Solvens II inte bara utifrån riskerna på skuldsidan utan hänsyn tas även till riskerna på tillgångssidan, och inte minst till hur tillgångs och skuldsidan samverkar. Utöver de försäkringsrisker som utgör grunden för dagens solvenskapitalkrav kommer solvenskapital- kraven i Solvens II alltså att täcka även marknadsrisker, kreditrisker och operativa risker. Kapitalkraven i Solvens II är alltså mer sofisti- kerade och bättre anpassade till det enskilda företagets faktiska risknivå. I Solvens ges företagen bättre incitament att hantera sina risker eftersom risknivån blir mer direkt kopplad till kapitalkraven och därmed till kapitalkostnaden för företagen. En viktig nyhet i förhållande till de nuvarande reglerna är att företagen inom ramen för Solvens ges utrymme att under vissa förutsättningar tillämpa egna modeller för att helt eller delvis bestämma kapitalkraven. Dagens placeringsregler innefattar strikta regler för tillgångar som ska täcka de försäkringstekniska avsättningarna. Tillgångar som överstiger avsättningarna är inte föremål för samma strikta Överskott i livförsäkringsverksamhet – en bakgrund Solvens II direktivet ersätter dessa kvantitativa regler med mer generella kvalitativa regler som gäller alla tillgångar. Eftersom regler om tillräckligt buffertkapital inte är det enda – eller ens det bästa – sättet att skydda försäkringstagare och andra ersättningsberättigade på grund av försäkringsavtal innehåller Solvens II-reglerna också mer kvalitativa krav på företagen. I Solvens II-direktivet ställs högre krav på företagen när det gäller deras system och processer för att identifiera, mäta och hantera alla sina risker. Företagen åläggs bl.a. att regelbundet göra en egen bedömning av företagets risker och behov av buffertkapital. Brister i styrning och riskhantering kan, som en sista utväg när andra tillsynsåtgärder visat sig verkningslösa, medföra att Finans- inspektionen beslutar om höjningar av kapitalkraven och därmed ökar kapitalkostnaden för företagen.