sou · GZB343 · 2012-01-01 00:00:00 — Vidare anfördes att det var fullt tillräckligt att fullmäktige yttrar sig innan beslut fattas och att det inte behöver ställas upp ett krav på att fullmäktige ska godkänna besluten. Bedömningen gjordes att det saknas anledning att tro att kommunala företag skulle gå emot fullmäktiges uppfattning i en för företaget grundläggande fråga. Det anfördes också att en lagregel med ett krav på att fullmäktige ska godkänna beslut skulle kunna leda till problem i förhållande till de regler som gäller på associationsrättens område. ändrades kravet till den nuvarande utform- ningen, dvs. att fullmäktige ska se till att få ta ställning till beslut av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt. Privaträttsliga organisationsformer i offentlig verksamhet Demokrati för det nya seklet (prop. 2001/02:80) som låg till grund för ändringen anfördes bl.a. att det måste finnas en garanti för att fullmäktige har det avgörande inflytandet över frågor som är av stor vikt för kommunen eller (s. 75). Vidare angavs att det i detta avseende inte ska spela någon avgörande roll om kom- munen eller väljer att bedriva verksamhet i förvaltnings- form eller i bolagsform. Propositionen föregicks av huvudbetänkande Att vara med på riktigt – demokratiutveckling i kommuner och landsting (SOU 2001:48). Kommittén hade före- slagit att fullmäktiges godkännande skulle krävas vad gäller beslut i verksamheten som är av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt. Vidare hade kommittén föreslagit att en rättshandling som grundades på ett sådant beslut skulle bli ogiltig om fullmäktige inte godkänt det från det att beslutet underställts fullmäktige. I betänkandet anfördes att tillämpning av be- stämmelserna visade främst två saker (s. 387). För det första att det knappast förekommer att kommunala bolag går emot fullmäktiges uppfattning i viktiga frågor. För det andra att flera kommuner gått längre än vad kommunallagen kräver och i bolagsordningarna skrivit in att fullmäktige ska godkänna vissa beslut. Det fanns enligt kommittén inga belägg för att detta kommit i konflikt med associationsrättsliga bestämmelser. I propositionen konstaterades dock att det finns en risk för att ett lagstadgat krav på fullmäktiges godkännande skulle komma i konflikt med grundläggande associationsrättsliga bestämmelser om bolagsstyrelsens och styrelseledamöternas ansvar (s. 75, jfr , Bolagsordning i kommun- och landstingsägda bolag, FT 2010, s. 319 f.). En så långtgående lösning som kommittén föreslagit val- des därför inte. I propositionen gjordes vidare bedömningen att det var tillräckligt att fullmäktige fick en skyldighet att se till att få ta ställning till aktuella beslut. Avsikten med den nya lydelsen angavs vara att fästa kommunens eller uppmärksamhet på att ett yttrande från full- mäktige måste vara grundat på tillräckligt noggranna överväganden rörande de faktiska förhållandena i det enskilda fallet (samma prop., s. 76). Någon rättslig bundenhet för bolagsorganen att följa fullmäktiges ställningstagande skapades däremot inte genom ändringen av bestämmelsen i 3 kap. 17 § KL. I propositionen an- fördes emellertid att även om ställningstagandet inte blir bindande för bolagsstyrelsen, är det inte särskilt sannolikt att denna skulle gå Privaträttsliga organisationsformer i offentlig verksamhet emot fullmäktiges uppfattning i en principiellt viktig fråga (samma prop., s. 76). Vidare underströks att om bolagsstyrelsen skulle fatta ett beslut som strider mot fullmäktiges ställningstagande kan den rättsliga påföljden bli att fullmäktige låter entlediga styrelsen. Dock konstaterades att det beslut som bolaget har fattat ligger fast även om styrelsen entledigas. De frågor som avses med kravet på fullmäktiges ställnings- tagande kan t.ex. gälla ändringar av bolagsordningen, ändringar av aktiekapitalet, fusion av företag, förvärv eller bildande av dotter- företag samt förvärv av aktierna eller del av aktierna i annat företag (prop. 1990/91:117, s. 162 och prop. 2001/02:80, s. 137, jfr , ovannämnda arbete, s. 317 ff.). Även förvärv och försäljning av fastighet över en viss beloppsgräns samt införande och ändring av avgiftstaxor bör normalt kräva fullmäktiges ställningstagande. Om det i något fall skulle råda osäkerhet om en fråga är av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt är det naturligt att frågan förs upp till fullmäktige för ställningstagande. Frågor som rör den löpande driften omfattas inte av regleringen. Det står fullmäktige fritt att välja lämplig metod för att till- försäkra sig rätten att uttala sig i frågan innan bolaget fattar sitt beslut (prop. 2001/02:80, s. 137). Ett sätt kan vara att föra in bestämmelser om detta i bolagsordningen, ett annat att träffa avtal med bolaget. Fullmäktiges ställningstagande till ett beslut i ett aktiebolag kan överklagas i enlighet med bestämmelserna om laglighetsprövning i 10 kap. KL. I ett helägt aktiebolag ska fullmäktige enligt 3 kap. 17 § KL utse minst en lekmannarevisor (jfr avsnitt 9.1.2). På motsvarande sätt som i fråga om styrelseledamöter krävs att bolagsordningen inne- håller bestämmelser om att lekmannarevisor ska utses av full- mäktige (se , aktiebolagsrätt, 2 uppl., 2007, s. 26, jfr dock prop. 1997/98:99, s. 299 f.). Vid val av lekmannarevisorer är om proportionella val tillämpliga (5 kap. 46 §). Till lekmannarevisor ska enligt 3 kap. 17 § utses någon av de revisorer som valts för granskning av styrelsens och övriga nämnders verksamhet. Detta innebär att det ska finnas ett person- Privaträttsliga organisationsformer i offentlig verksamhet samband mellan de förtroendevalda revisorerna i kommunen eller och lekmannarevisorerna i de kommunala företagen. Syftet med personsambandet är att främja ett samordnat revisions- arbete och en god överblick av den totala verksamheten i kom- muner och landsting (prop. 1998/99:66, s. 75 f., jfr avsnitt 9.4.4). Lekmannarevisorer som utsetts i kommunala företag enligt 3 kap. 17 eller 18 § KL har rätt att anlita sakkunnigt biträde (prop. 2005/06:55, s. 58). Enligt 9 kap. 8 § andra stycket KL ska lek- mannarevisorer i sin granskning biträdas av sakkunniga som de själva väljer och anlitar i den omfattning som behövs för att full- göra uppdraget enligt god sed vid detta slag av granskning. De sak- kunniga ska ha den insikt och erfarenhet av verksamhet som krävs för att kunna fullgöra uppdraget. De krav som ställs på fullmäktige när en kommun eller ett lands- ting innehar ett helägt aktiebolag enligt 3 kap. 17 § KL syftar till att säkerställa bl.a. det kommunala inflytandet. Ett intresse av kom- munal styrning och kontroll finns även när en kommun eller ett landsting samarbetar med någon annan i ett särskilt rättssubjekt, t.ex. i ett gemensamägt aktiebolag. Med hänsyn till samarbets- situationen har emellertid i förarbetena till KL gjorts bedömningen att det inte är möjligt att ställa samma krav i dessa fall (prop. 1990/91:117, s. 55, jfr bet. 1990/91:KU38, s. 45 f.). Något absolut krav på att vissa åtgärder ska vidtas gäller alltså inte när vården av en angelägenhet lämnas över till ett bolag eller en förening där kommunen eller bestämmer tillsammans med någon annan. I stället anges i 3 kap. 18 § KL att fullmäktige i dessa situationer ska se till att den juridiska personen blir bunden av de villkor som avses i 3 kap. 17 § i en omfattning som är rimlig med hänsyn till andelsförhållandena, verksamhetens art och omständigheterna i övrigt. Detsamma gäller om kommunen eller tillsammans med någon annan bildar en stiftelse för en angelägenhet. En avgörande faktor för fullmäktiges ansvar är graden av inflytande i det privaträttsliga organet (prop. 1990/91:117, s. 55). Vilka åtgärder som ska vidtas beror ytterst på en samlad bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet (samma prop., s. 163). Privaträttsliga organisationsformer i offentlig verksamhet Bestämmelsen i 3 kap. 18 § KL omfattar de fall när en kommun eller ett landsting samverkar med en annan enhet, staten eller en enskild genom ett privaträttsligt organ. I interkommunala företag, dvs. när kommuner och landsting samarbetar enbart med varandra, gäller bestämmelsen dessutom i alla deltagande kom- muner och landsting. I förarbetena anges att man vid sådant sam- arbete måste utgå från att kommunerna eller landstingen blir ense om villkoren för samarbetet (samma prop., s. 163). Vidare anges i förarbetena bl.a. att huvudregeln i fråga om kraven på kontroll och insyn i sådana privaträttsliga organ där kommuner och landsting samarbetar enbart med varandra bör vara att kraven ställs lika högt som när en kommun eller ett landsting är ensambestämmande (bet. 1990/91:KU38). I bl.a. interkommunala aktiebolag med många delägare kan en modell för utseende av styrelseledamöter vara en roterande representation (Kommuner och Landsting, Kommunala samverkansformer, 2 uppl., 2009, s. 42). I sådana företag kan det vidare vara praktiskt nödvändigt att lekmannarevisorer inte utses av samtliga delägare (samma arbete, s. 42). Ju fler delägare ett inter- kommunalt bolag har, desto svårare kan det också av praktiska skäl vara om varje fullmäktige ska ta ställning till sådana beslut i verk- samheten som är av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt (samma arbete, s. 42). Beslutsgången i bolaget kan bli lång- dragen om ett stort antal fullmäktige ska ta ställning till ett beslut. Vidare kan, om än fullmäktiges ställningstaganden inte är bindande för bolaget, ett särskilt problem vara att de olika fullmäktige inte har samma uppfattning. kan väcka ärenden i fullmäktige För att kommunala företag ska kunna inhämta sådana ställnings- taganden från fullmäktige som avses i 3 kap. 17–18 §§ KL finns en kompletterande regel som möjliggör för företagen att väcka ärenden hos fullmäktige (5 kap. 23 § KL). Denna initiativrätt gäller om fullmäktige har beslutat det för särskilda fall. Därigenom är det möjligt att begränsa arten av de ärenden som får väckas till sådana som kräver ställningstagande (prop. 1990/91:117, s. 182). Privaträttsliga organisationsformer i offentlig verksamhet 9.4.3Uppsiktsplikt för kommun- och landstingsstyrelser Styrelsen i en kommun eller ett landsting är enligt 6 kap. 1 § andra stycket KL skyldig att ha uppsikt över såväl övriga nämnders verk- samhet som verksamhet som bedrivs i sådana företag som avses i 3 kap. 17 och 18 §§ (se avsnitt 7.2.2). För att på ett meningsfullt sätt kunna utöva sin uppsiktsskyldig- het avseende kommunala företag kan styrelsen behöva upplys- ningar från företagen. Styrelsen har emellertid inte rätt till informa- tion från dessa endast med stöd av KL. Skyldighet för företagen att tillhandahålla kommun- eller uppgifter får i stället skapas genom exempelvis direktiv från bolagsstämman (Kommuner och Landsting, Kommunallagen – Kommen- tarer och praxis, 4 uppl., 2006, s. 281 och , Att hantera kommunala bolag – ägarroll & styrelsefunktion, 1999, s. 25). Det är en uppgift för fullmäktige att se till att det vidtas åtgärder så att styrelsen kommer att få de upplysningar av de kommunala före- tagen som styrelsen behöver för att kunna fullgöra sina uppgifter (prop. 1990/91:117, s. 91). Tillsynen kan exempelvis bestå i krav på kontinuerliga ekono- miska rapporter, riskbedömningar av borgensåtaganden eller stick- provsvisa granskningar (Kommuner och Landsting, samma arbete, s. 282). En utgångspunkt kan vara att ha samma in- formationsplikt för företagen som för nämnderna (, samma arbete, s. 25). I förarbetena (prop. 1990/91:117, s. 195) till kommunallagen anfördes att styrelsens övergripande uppsiktsskyldighet över kom- munala företag inte hindrar att en annan nämnd kan ha den mer direkta uppsikten över ett kommunalt företag inom sitt verk- samhetsområde, t.ex. en teknisk nämnd över ett företag som sköter eldistributionen. har även införts en uttrycklig bestämmelse om att nämnderna, inom respektive verksamhetsområde, har ansvar för sådan verksamhet som lämnats över till annan, t.ex. ett kommunalt företag (6 kap. 7 § tredje stycket KL, se prop. 1993/94:188, s. 39 ff.). Med ansvar avses inte ansvaret för den dag- liga verksamheten utan det övergripande politiska ansvaret (samma prop., s. 41). Privaträttsliga organisationsformer i offentlig verksamhet 9.4.4Den kommunala revisionen omfattar kommunala företag Kommuner och landsting har ett ansvar för all verk- samhet oavsett om den bedrivs i företagsform eller i förvaltnings- form. Det ligger därför i kommunernas och landstingens intresse att kunna kontrollera och utvärdera verksamheten oavsett drift- form (prop. 1998/99:66, s. 74). Med denna utgångspunkt har skapats en reglering i syfte att samordna den kommunala revi- sionen och revisionen av kommunala företag. Revisorerna i en kommun eller ett landsting ska granska all verksamhet som bedrivs inom nämndernas områden men också verksamheten i kommunala företag (9 kap. 9 § första stycket KL). Granskningen av de kommunala företagen ska ske genom de revi- sorer eller lekmannarevisorer som utsetts i företagen enligt 3 kap. 17 eller 18 § KL. Som beskrivits ovan finns ett personsamband mellan de kommunala revisorerna och lekmannarevisorerna i kom- munala företag. Kommun- och landstingsrevisorer ska lämna en revi- sionsberättelse till fullmäktige. Till denna ska fogas bl.a. revisions- berättelser för kommunala företag och granskningsrapporter från lekmannarevisorer i sådana företag (9 kap. 16 §). Vidare innehåller 8 kap. lagen (1997:614) om redovisning bestämmelser om att upplysningar ska lämnas i en s.k. sammanställd redovisning om sådan verksamhet som bedrivs genom andra juri- diska personer i vilka kommuner eller landsting har ett betydande inflytande. 9.4.5Principer för styrning av kommun- och landstingsägda bolag Kommuner och Landsting har i publikationen Principer för styrning av kommun- och landstingsägda bolag, 2006, behandlat frågor om ägarstyrning av kommunala aktiebolag. I publikationen anges vissa principer för styrning, avsedda att utgöra ett stöd för kommuners och landstings arbete med bolagsstyrning. Principerna bygger i viss utsträckning på Svensk kod för bolagsstyrning (se avsnitt 9.3.3. I publikationen anges bl.a. följande (s. 5 f.). När kommunen eller väljer att ha verksamhet i aktiebolag är det viktigt att kommunen eller är en aktiv ägare. Privaträttsliga organisationsformer i offentlig verksamhet ägare innebär bl.a. att löpande utvärdera verksamheten och verk- samhetsformen, bolagets strategier och mål, hur dessa passar i kommunens eller övriga verksamhet samt hur bolags- verksamheten sköts av bolagsstyrelse och företagsledning. När kommunen eller bedriver verksamhet i aktie- bolagsform måste fullmäktige enligt 3 kap. 17 § KL fastställa det kommunala ändamålet med bolagets verksamhet. Det viktigaste styrinstrumentet för kommun- och landstingsägda bolag är därför bolagsordningen där det kommunala ändamålet med verksamheten återfinns. Bolagsordningens regler om syfte och verksamhetsföre- mål ger sällan uttömmande svar när det gäller att avgöra hur ända- målet ska förverkligas i bolagets verksamhet. Kommunen eller bör i ägardirektiv utveckla hur ändamålet med verk- samheten ska uppnås. Sådana ägardirektiv kan omfatta både verk- samhetsmål och ekonomiska mål. Den formella styrningen i bolagsordning och ägardirektiv är inte tillräcklig för ett aktivt ägarskap. Det krävs också informell styr- ning i form av samråd och dialog mellan kommunen eller lands- tinget och bolagen. Dialog mellan ägare och bolag bör ske åter- kommande. Genom dialog kan ägarens förväntningar på bolaget tydliggöras och ägarens uppfattning om innebörden i bestäm- melserna i bolagsordning och ägardirektiv utvecklas. I dialogen mellan kommunen eller och bolagen bör bl.a. frågor om bolagets förhållande till kommunkoncernen i övrigt, förväntningar på verksamhet och resultat och strategiska frågor som berör ägaren och bolaget behandlas. Ägaren och bolaget bör i synnerhet samråda för att identifiera frågor som kan vara av princi- piell beskaffenhet eller annars av större vikt på lång och kort sikt. Kommuner och Landsting har behandlat frågor om ägarstyrning av kommunala aktiebolag även i andra publikationer, t.ex. Att äga tillsammans, 2008. I denna publikation behandlas olika vägar att utveckla styrningen av delägda bolag, främst genom någon form av ägarsamråd. Bl.a. anges att samverkansavtal, som även kan benämnas aktieägaravtal eller konsortialavtal, är ett nödvändigt in- strument vid delägande av bolag. Det konstateras också att det kan behövas någon form av ägarsamråd. Den form för detta som visat sig fungera bäst anges vara när samråd sker mera formellt i ett s.k. ägarsamrådsorgan. I publikationen anges vidare bl.a. att fullmäktige eller det organ som har ägarrollen bör utse vilka som ska sitta i samrådsorganet och hur de ska agera samt att dessa personer med fördel även bör utses som ombud på bolagsstämman. Det finns knappt 400 aktiva företag som har staten som huvud- ägare genom en statlig myndighet eller som ingår i en koncern vars aktier huvudsakligen ägs av staten.1 Dessa företag kan i stora drag delas in i tre grupper. Den första utgörs av ett femtiotal företag och företagskoncerner vars moderbolag förvaltas av regeringen genom myndigheten och som till omsättning är den i särklass största av dessa grupper. I de koncerner där moderbolaget förvaltas av finns drygt 200 dotterbolag (utöver moderbolagen). Den andra gruppen företag utgörs av dem som förvaltas av universitet och högskolor och är cirka 100 till antalet. Den tredje gruppen utgörs av ett fåtal företag som förvaltas av staten genom andra myndigheter. Under regeringens förvaltning finns ett femtiotal bolag och kon- som förvaltas av . Av dessa är ett fyrtiotal helägda och tre är börsnoterade. Drygt hälften av företagen arbetar under marknadsmässiga villkor medan övriga är företag med delvis särskilda samhällsintressen.2 Det övergripande målet för regeringen är att företagen ska skapa värde och i förekommande fall se till att de uttryckta samhällsintressena infrias. Företagen finns inom ett antal olika verksamhetsområden och det uppskattade sammanlagda värdet av de förvaltade statligt ägda företagen uppgick till (exklusive de börsnoterade bolagen). 1De tre företag (SAS, , Nordea) som är börsnoterade och där staten är minoritetsägare är t.ex. ej inkluderade. 2Källa: Verksamhetsberättelse för företag med statligt ägande 2008 och 2009. Företagen kan, som nämnts, delas in i två grupper. Den första gruppen avser företag som verkar under marknadsmässiga villkor. De verkar på marknader som är helt kommersiella och därmed präglas av fritt tillträde och konkurrens. Ägaren, dvs. staten, ställer marknadsmässiga resultatkrav som baseras på en värdering av företagen. För de flesta bolagen har ägaren särskilt uttrycka avkast- ningsmål. Den andra gruppen är företag med delvis särskilda samhälls- intressen. De verkar på marknader med särskilda förbehåll, varav vissa delvis eller helt saknar konkurrens, medan andra är fullt kon- kurrensutsatta. För dessa företag sätts särskilda mål, där kraven på avkastning i vissa fall avviker från vad som är normalt i konkurrens- utsatta verksamheter.3 Utvärderingen och uppföljningen baseras bl.a. på samhällspolitiska eller sektorspolitiska mål och krav. Graden av samhällsintresse och ägarens styrning skiljer sig mycket åt i denna grupp. Nedan redovisas de aktiebolag som förvaltas av utifrån denna uppdelning. Företag med delvis privat ägande redovisas för sig. Bolag där staten har en ägarandel redovisas inte och inte heller företag som har sin huvud- sakliga verksamhet utanför eller vars verksamhet är vilande. Inledningsvis redovisas de bolag som arbetar under marknads- mässiga former och är helägda av staten (). Dessa har, tillsammans med dotterbolag, en samlad omsättning om ca . Nästan alla av dessa bolag har också dotter- bolag, vilka till antalet är cirka 170, med mycket varierande storlek och intensitet på verksamheten. Ett mindre antal av dotterbolagen har även andra ägare än företag i den egna koncernen, vilka kan vara offentliga eller privata. Gruppen domineras av och . 3 Verksamhetsberättelse för företag med statligt ägande 2008, s. 41. Tabell 10.1 Statligt helägda företag som verkar under marknadsmässiga villkor4 Gruvnäring, skogsbruk, energi inom transport och infrastruktur Verksamhet inom juridik, ekonomi, vetenskap och teknik 4 Källa till tabeller i detta avsnitt är Verksamhetsberättelse för företag med statligt ägande 2009, samt respektive företags webbsida. En kort beskrivning av företagen i tabellen ovan följer. Fastighetsbolagen förvaltar och förädlar i huvudsak fastigheter för nuvarande eller tidigare statliga ändamål. I vissa fall har upp- dragen vidgats även mot privata kunder. driver persontrafik och driver gods- trafik och båda bildades vid bolagiseringen av affärsverket . är ett bolag som ansvarar för drift, utveckling och finansiering av de flygplatser som tidigare förval- tades av . Konsultföretagen inom transporter, de bildade bolagen , samt (bildat ), har samtliga sitt ursprung från de affärsenheter inom och (numera ) som varit verk- samma på konkurrensutsatta marknader. (2009) som produktion var en myndighet innan den delen bolagi- serades var större delen av försäljningen riktad till Banverket.5 är fortfarande en mycket viktig beställare för de bolag (och ) som tidigare i huvudsak utgjorde produktionsavdelningar i dåvarande Väg- och Banverken. Upp- handlingen sker dock i konkurrens. Bolaget har till syfte att inom fordonsklustret investera i eller finansiera bolag som bedriver forsknings-, utvecklings- och investeringsverksamhet som ska leda till kommersialiserbarhet. (bildat av tidigare AMU-gruppen) erbjuder tjänster inom kompetensförsörjning, bemanning, utbildning m.m. till företag och organisationer. arbetar med arbetslivsinriktad rehabilitering med tjänster som ska leda till återgång till arbetslivet. marknadsför och säljer svenskt kunnande inom lantmäteriområdet utomlands. var tidigare en del av och är en fristående 5 och Svevia AB:s Årsredovisningar . nätoperatör som distribuerar tv-program och telekomtjänster till hushåll och företag i . bedriver rymdverksamhet med kommersiell inriktning och svarar för driften av Space Center. Bostadsfinansieringsaktiebolag, , är ett bolåneföretag som bl.a. ska bidra till mångfald och konkurrens på marknaden för bolån och inlåning från allmänheten. är ett bolag som ska bygga och driva en avancerad forskningsanläggning i . har inte längre ensamrätt på läkemedelsförsäljning i . Från är direktägt av staten. Ur den tidigare apoteksgruppen härrör, utöver , ytterligare tre bolag som direktägs av staten. Samtliga dessa företag (ovan) bedriver verksamheter som gene- rerar egna inkomster och som har resultatkrav från ägaren. Deras marknader anses av regeringen också präglas av konkurrens med undantag för några av fastighetsbolagen (, Special- fastigheter AB och Akademiska hus AB) som delvis verkar på marknader med ensamställning. Även har delvis en ensamställning på marknaden. har delvis en monopolställning och Systembolaget har ett lagstadgat monopol på försäljning av alkoholhaltiga drycker i detaljhandeln. Företag med delvis privata ägare torde inte kunna uppfylla kontrollkriteriet och redovisas därför endast översiktligt (jfr avsnitt 4.6.3). Företag som arbetar under marknadsmässiga former och som också har privata ägare inkluderar bl.a. de börsnoterade före- tagen. Tabell 10.2 Statligt delägda företag som verkar under marknadsmässiga villkor Statens ägarandel i % Privat ägarandel i % 6 AB samhällsuppdrag upphörde . Av de företag som har att tillgodose särskilda samhällsintressen finns ett mindre antal som har både en statlig och en privat ägare (se tabell nedan). De har en sammanlagd omsättning på . De har totalt ett tiotal dotterbolag, varav de flesta ägs av . Tabell 10.3 Statligt delägda bolag vilka delvis har särskilda samhällsintressen För de bolag som delvis har särskilda samhällsintressen och som i sin helhet har offentliga ägare uppgår den samlade omsättningen till .