sou · GZB375d3 · 2012-01-01 00:00:00 — har resulterat i alltifrån kor som kan producera mjölk och kycklingar som har växt färdigt på en månad till katter som helt saknar hår, hästar av miniatyrstorlek och akvariefiskar som saknar fenor eller har stora påsar under ögonen (bubble-eyed fish)(Kirkwood 2010). Utvärde- ring av vilka konsekvenser som denna typ av avel får i form av påverkan på djurvälfärden är något som endast relativt börjat göras (Kirkwood 2010). Att så görs i allt högre utsträckning beror på det ökade engagemanget för djurvälfärd (Fraser 2008). bygger på en förståelse av hur egenskaper nedärvs mellan generationer, dvs. kunskap om gener. Förenklat kan man säg att en gen är en funktionell enhet av arvsmassa. Den genetiska informa- tionen finns i långa molekyler som kallas DNA (deoxyribonuklein- syra) och förekommer normalt i par om två kedjor som löper parallellt. Den långa dubbla DNA-kedjan kallas också kromosom och en kromosom innehåller normalt ett stort antal gener. Kromo- somerna förekommer i sin tur också ofta parvis, en från modern och en från fadern. Varje gen finns alltså i två uppsättningar, en från modern och en från fadern, dvs. Man brukar tala om homozygoti om båda dessa alleler är lika och heterozygoti om alle- lerna är olika. Vissa anlag för egenskaper kommer till uttryck, eller blir märk- bara, endast om anlagen förekommer i dubbel uppsättning, dvs. Sådana anlag brukar man kalla för recessiva anlag och dessa kan alltså ligga dolda och ärvas vidare utan att egenskaper har kommit till uttryck och blivit märkbara. Motsatsen till detta är ett s.k. dominant anlag som i stället gör att egenskaper kommer till uttryck även om det bara finns anlag i enkel uppsättning. Även om ärftliga sjukdomar eller defekter har sin grund i de nedärva anlagen så har ofta även andra faktorer som t.ex. miljön påverkan på om eller hur sjukdomen eller defekten utvecklas. De flesta sjukdomar och defekter styrs ofta av flera gener och ofta är det flera gener och miljö i kombination som påverkar resultatet i form av t.ex. fysiologi eller beteende hos en individ. som medför lidande för djur 8.2Avel som medför med djurskyddsproblem I utredarens uppdrag har det ingått att göra en översyn på avel som ger negativa välfärdseffekter för djuren. Ett stort antal instanser har framfört till utredaren att det finns behov av att åtgärda dessa pro- blem. När det gäller sällskapsdjuren beskrivs problemet vara den s.k. extremaveln. Med extremavel avses avel som har inriktats så att någon eller några fysiska egenskaper har prioriteras i selektionen på bekostnad av djurets förmåga att fungera normalt fysiskt eller psy- kiskt. När det gäller sällskapsdjur uppges ofta avelsproblemen vara relaterade till en utseendefixering eller en strävan efter nya, annor- lunda och mer extrema utseenden på djuren. Avelsproblemen upp- ges av olika instanser främst finnas inom hund- och kattaveln men förekommer även hos andra sällskapsdjur som fiskar som hålls för sällskap och hobby samt hos vissa hästraser där en viss färg eller teckning eftersträvas. När det gäller lantbrukets djur så är avelsproblemen ofta på ett eller annat sätt kopplade till tillväxt eller andra produktionsfakto- rer. Även om människan har avlat på dessa djur sedan början av deras domesticering så fokuserade man då troligen mycket på fog- lighet och hanterbarhet. däremot har avelsprogrammen inriktats på produktionsegenskaper såsom mjölkavkastning, tillväxthastighet och antal ägg (Oltenacu & Broom 2010). Detta har bl.a. skett av konkurrensskäl och önskan om en bättre avkastning. I har dock de svenska avelsmålen inom lantbruksnäringen även varit inriktade mot bättre djurhälsa och avelsarbete har skett i samarbete med forskare på . har också kunskapen om genetik och om hur nedärvning av egenskaper fungerar ökat, vilket har revolu- tionerat möjligheterna för avelsarbete (Ensminger & 1996). Djurskyddsproblem inom den internationella hundaveln har varit välkända och har uppmärksammats såväl i media (Pedigree Dogs Exposed 2008), som i vetenskapliga rapporter (t.ex. 2008, McGreevy & som medför lidande för djur 1999, 2007) samt av djurskyddsorganisationer (t.ex. Com- panion 2006 och Advocates for Animals 2006). Frekvensen av problemen hos olika raser varierar dock mellan olika länder och beskrivningen nedan är gjord ur ett inter- nationellt perspektiv. Hos vissa raser har trender i aveln lett till en accentuering av vissa fysiska egenskaper att dessa allvarligt begränsar hundens livs- kvalitet och orsakar lidande och smärta. Även temperament och livslängd har påverkats och studier visar att blandrashundar lever än många renrasiga hundar (Patronek et al. 1997, Egenvall et al. Många av de sjukdomar eller anatomiska defekter som hundras- aveln har medfört och som orsakar lidande, sjukdom eller beteen- deproblem är vetenskapligt studerade. Nedan finns ett antal exem- pel på dessa djurskyddsproblem men uppräkningen är inte någon fullständig förteckning över de problem som finns. , skelett och leder Hos hundraser med stor kroppsstorlek finns problem med skelett och leder på grund av snabb tillväxt, vilket är smärtsamt och kan begränsa hundens rörelser från tidig ålder (1975, 1998). Ett exempel är höftledsdysplasi som i all- varliga fall kan leda till hälta och smärtsam artrit i lederna (Schnelle 1935, Corley & 1965, 1979, Demko & 2005). Stora hundar med långa ryggar kan också ha ryggproblem som smärtor och reducerad rörlighet (2004), problem med halskotor och ben (Burbridge et al. 1994, Macias et al. 2002 Poma et al. 2002) och tryck på ryggmärgen från framfallna diskar, vilket leder till smärta och svaghet i bakbenen och slutligen till för- lamning (1992, 2005). Hos dvärgraser och hos de s.k. toyraserna som har avlats fram för en mycket liten storlek, finns skelettproblem associerade med deras korta eller tunna ben (Demko & 2005). De blir därmed känsliga för frakturer och dislokation av knän (Roush 1993, Muir 1997, Brianza et al. Det uppges att t.o.m. en relativt liten belastning som exempelvis hopp kan orsaka frakturer. som medför lidande för djur Hos många toyraser har aveln bedrivits för att bibehålla valparnas juvenila (omogna) drag i vuxen ålder och framför allt i ansiktet (et al. Detta har medfört att den fysiska utveck- lingen av skallen har avstannat i en omogen form, vilket bl.a. påver- kar hjärnan (Rusbridge & Knowler 2003) och kan orsaka syringo- myeli, en missbildning som kan förekomma hos t.ex. (et al. Förenklat kan det sägas att den underutvecklade skallen blir för liten för hundens hjärna, vilket leder till att hjärnan missbildas med rörelsestörningar och epilepsi som följd. Smärtorna hos djuren kan då vara så svåra att djuren måste avlivas (Rusbridge 2005). Hos trubbnosiga hundar där aveln har inriktats så att man ska få fram ett platt huvud finns även andra problem såsom trånga näs- borrar, för lång mjuk gom och trångt svalg. Detta kan leda till and- ningsproblem och skador på struphuvudet (ibland även kollaps av stuphuvudet) när dessa hundar också kontinuerligt gör forcerade försök att andas normalt (2004). Skadorna kan också orsaka svullnad i de trånga näshålorna, lungödem och högersidig hjärtsvikt. Dessa hundar är oförmögna att leva ett aktivt liv utan att få andnöd och hos vissa trubbnosiga raser i vissa länder är kirurgisk korrigering nästintill rutin (2004). Hos toyraserna finns också problem med ofullständig utveck- ling av broskringarna i luftstrupen, vilket kan leda till kollaps av vissa delar i luftstrupen och ger en gås-tutande hosta (2000, 2002). Hundarna blir känsliga för andnöd och för- mågan att springa begränsas. Den reducerade storleken på nos och kindhåla ger också en relativt liten yta för att kyla ner inandnings- luften i, vilket leder till risk för värmeslag hos dessa raser (Bruchim et al. Ögon, öron, hud och päls Trubbnosiga raser och toyraser har även avlats fram för onormalt stora ögon, vilket gör att de får problem genom att ögat blir dåligt skyddat för skador och kan falla ur sin håla, s.k. bulbprolaps (McGreevy et al. 2004, 2008). Andra problem är blockerade tårkanaler, ögonlock som är inåtrullande och skaver mot hornhin- som medför lidande för djur nan eller utåtrullande och exponerar ögonlockets slemhinna mot omgivningen eller har ögonfransar som växer åt fel håll. Detta orsakar stort lidande och kräver operation för att avhjälpas (Gellat 1999). I boken (Gelatt 2000) listas 17 ärftliga ögonproblem och 100 raser som är förknippade med en eller flera av dessa. När det gäller ögonlocksdefekter listas 58 raser som är drabbade av sådana. Många av dessa raser är vanligt förekommande raser, t.ex. Basset, Bostonterrier, Engelsk bulldog, Welsh corgi cardigan, king spaniel, Shar pei, Chow chow, Engelsk springer spaniel, Golden retriever, retrie- ver och Rottweiler. Hundar med stora hängande öron får dels lätt skador på sina öron, dels får de lätt infektioner i dem (Rosser 2004). Hundar med mycket lös hud och hudveck kan lida av hudinfektioner och irrita- tion och klåda (Muller 1990). Hundar med överdrivet mycket päls är känsliga för överhettning. Hundar utan päls är känsliga för väderpåverkan, får lätt hudinfektioner och måste dessutom skyddas mot solens stålning eftersom huden saknar pigment (Kimura & 1996). Hårlöshet är också associerat med avsaknad av de bakre och främre kindtänder, vilket påverkar hundens förmåga att äta (Goto et al. Förlossningssvårigheter finns hos framför allt hos hundar av små raser men även hos en del storvuxna raser (et al., 2006 a, Gaudet, 1985). Utifrån försäkringbolaget skadeståndsregis- ter på ca 200 00 ärenden var förlossningsproblem vanligast hos: Skotsk terrier, Korthårig , Långhårig , Pome- ranier och Mops. Påpekas bör dock att förlossningssvårigheter framförs av forskare att vara minst lika vanligt hos Bostonterrier, Engelsk och Fransk bulldog. Agrias försäkringar täcker dock inte kejsarsnitt för dessa tre raser och därför väljer ägarna att inte för- säkra sina hundar där (et al. En del onormala anatomiska egenskaper påverkar också hun- dens förmåga att bete sig normalt. En del hundar har t.ex. avlats fram för att ha päls som hänger över hundens ögon och hindrar deras förmåga att se. Andra har avlats fram för att ha mycket korta ben som hindrar deras rörelseförmåga. Vissa hundars fysik hindrar som medför lidande för djur dem också från att med kroppen visa andra hundar att de t.ex. vill leka, att de underordnar sig en hund med högre rang eller andra likande signaler som hundar skickar till varandra. Det kan handla om alltifrån att de har stela ben som inte tillåter vissa rörelser till felaktiga svansar, öron eller att överskottshud i ansiktet inte tillåter dem att uttrycka sig på ett sätt som hundar normalt gör. Eftersom hundar till stor del kommunicerar genom att skicka olika kropps- signaler till varandra så påtalar forskare att det är viktigt för deras välfärd att de kan uttrycka sådana signaler (2008). () försöker komma till rätta med avelsproblemen i hundaveln genom följande strategier: av hundar är registrerade hos SKK och de medlemmar som föder upp valpar registrerar dessa i . Via SKK:s webbtjänster Hunddata och Avelsdata kan alla ta del av registren och i dessa finns information på såväl individnivå som på rasstatistik och uppgifter om inavelsgrad. På individnivå redovisas också hundar som av olika skäl inte uppfyller de krav som finns för att få användas i avel, t.ex. på grund av sjukdom eller avsaknad av känd mental status. Rasspecifika avelsstrategier (RAS) Samtliga raser som registreras inom SKK ska ha en s.k. Detta innebär att varje ras ska ha en utvecklingsplan för avel som är anpassad efter den enskilda rasens förutsättningar. Denna fastställs av , följs upp och revideras ca . En RAS innehåller olika delar och en sådan del är rasens histo- riska bakgrund och utveckling. En annan är en beskrivning och analys av nuläget och en tredje är prioriteringar, mål och strategier. I dessa strategier och handlingsplaner är aspekter som hälsa, funk- som medför lidande för djur tion, mentalitet, genetisk variation, avelsstruktur och exteriör vik- tiga. För att komma till rätta med ärftliga sjukdomar och defekter har SKK centralt organiserade hälsoprogram. Dessa bygger på att undersökningsresultat registreras och på så sätt blir offentliga och möjliga att använda för att bedöma hundens lämplighet för avel före parning. Risken för att sjukdom nedärvs till avkomman mins- kas genom att hundens sjukdomsstatus blir känd före parning. När det gäller den mentala hälsan används ett program som kal- las Mentalbeskrivning Hund, MH. För att få registrera valpkullar av raser som ingår i detta program krävs att avelsdjur har känd mental status före avel. Det finns även avelsprogram på populationsnivå för att motverka överanvändning av enskilda avelsdjur. Programmet innebär att antalet kullar eller valpar som är möjliga att registrera efter ett enskilt avelsdjur begränsas. Särskilda rasspecifika domaranvisningar, SRD Domarna har till uppgift att bevara hundrasernas typiska särart men detta ska inte få ske på bekostnad av hundars hälsa genom överdrifter av exteriöra särdrag. För att tendenser till överdrifter ska uppmärksammas före att de gett upphov till ohälsa så har SKK tagit fram särskilda rasspecifika domaranvisningar (SRD). Dessa började gälla och har resulterat i att särskild uppmärksamhet riktas mot exteriöra överdrifter eller tendenser till exteriöra överdrifter. gäller detta 46 av de ca 300 raser som finns i . Domaranvisningarna är fram- tagna i samarbete med utställningsdomare, ras- och specialklubbar samt med veterinärmedicinskt sakkunniga och utvärdering ska ske kontinuerligt. Ett utbildningsmaterial om andningsproblem ska också utarbetas för användning vid fortbildning av exteriördomare. som medför lidande för djur Stöd, utbildning och forskning SKK arbetar även med att bistå klubbar, uppfödare och enskilda medlemmar i t.ex. avelsfrågor med kunskap inom veterinärmedicin, genetik eller etologi. SKK utbildar även klubbarnas avelsfunktionä- rer och uppfödare och stöder ekonomiskt flera forskningsprojekt rörande hundars hälsa och välbefinnande. som medför lidande finns även inom kattaveln. Att avelspro- blemen är mer begränsade än hos vissa andra djur anser vissa fors- kare beror på att katternas fortplantning historiskt sett inte har styrts i lika stor utsträckning som de har gjort hos många av de andra domesticerade djuren (2007). Den egentliga kattaveln kom inte i gång förrän under den senare och även tillhör en majoritet av alla katter inte någon specifik ras (1977, 1995). Det finns dock ett antal kattraser där aveln har haft en negativ effekt på hälsa och välfärd. Exempel på detta är raser som Perser och Exotic där det har avlats för att få fram en katt med ett runt platt ansikte. Ur ett morfologiskt perspektiv betyder det att ansikte såväl som kranium trycks ihop så att kraniet ökar i höjd men ansiktet blir plattare. Framför allt minskar nosens längd, vilket påverkar näshålan och begränsar möjligheten för andningsluften att passera (Künzel et al. Med detta platta eller trubbnosiga ansikte följer dock en mängd problem såsom bettfel, andningsbesvär, infektioner i luftvägar och ögon, trånga tårkanaler och rinnande ögon. Dessa katter har också förlossningssvårigheter och en stor andel dödfödda kattungar (1995, et al. 2003, 2007, Schlueter et al. Studier har visat att graden av trubbnosighet är avgörande för hur allvarliga dessa problem är och forskare anser därför att det är värdefullt att klassificera graden av trubbnosighet. Forskarna rekom- menderar att man inte avlar fram individer med hög grad av trubbnosighet utan i stället avlar fram individer som har längre ansikten och inte uppvisar rotation av skallen (Schlueter et al ). som medför lidande för djur Även andra skelettproblem har uppstått till följd av önskan att avla fram katter med kort svans, eller inte någon svans alls, som hos raserna Manx och Cymric. Med detta följer olika grader av miss- bildningar som deformation av ryggraden och anatomiska och neu- rologiska åkommor i bäckenregionen. Detta kan t.ex. leda till smärta och stelhet och problem för katten att uträtta sina naturbe- hov. för att få fram korta ben hos katter av rasen Munchkin har lett till problem med chondrodysplasi som innebär att benen van- ställs och att rörelsesvårigheter uppstår (2007). En mängd kattraser har också avlats fram för att få olika egen- skaper i pälsen såsom reducerad mängd av hår eller hår av tunnare eller kortare karaktär. Det kan också vara total avsaknad av hår och avsaknad och/eller krullade morrhår. Rasen Sphynx blir alltmer populär men katter av denna ras saknar hår och måste hållas inom- hus för att skyddas mot skador från köld och/eller solljus. Vita katter av flera raser är predisponerade för dövhet och den ärftlig ögonsjukdomen Progressiv retinal atrofi (fortskridande näthinne- förtvining, PRA). Katter av vissa raser utvecklar också vissa sjukdomar i högre grad än andra kattraser. Siameser utvecklar t.ex. oftare lungcancer än andra kattraser och katter av raserna Perser och Exotic har oftare njuråkommor än andra raser. Katter av rasen Scottish Fold bär på en gen som är nära kopplad till en genetisk defekt som ger broskfel i skelettet. Detta kan i sin tur ge onormal tillväxt av brosk så att benen i tassarna blir förtjockade, vilket gör det svårt för kat- terna att gå. (2001, 2007). () har regler för avel och uppfödning. Om uppfödarna bryter mot dessa regler kan de bli avstängda från avelsverksamhet och att inte få registrera sina katter i klubben. Eftersom vissa kattraser har kända, ärftliga defekter har SVERAK en hälsokommitté som arbetar för att utarbeta hälsopro- gram för dessa. I hälsoprogrammen beskrivs vilka tester som ska göras och vilka avelsprinciper som gäller. Dessutom anges att katt- köpare ska informeras om sjukdomar och om hälsoprogrammet. Enskilda medlemmar i har också möjlighet att bli diplo- som medför lidande för djur Detta innebär bl.a. att uppfödaren förbinder sig att följa de hälsoprogram som har utarbetats inom förbundet. SVERAK uppmanar också sina uppfödare att dela med sig av sitt avelsmaterial för att undvika en genetisk utarmning. Det finns också kattraser som inte är godkända av FiFe (Fédé- ration Internationale Féline), vilket är den internationella kattorga- nisation som SVERAK är medlem i. Munchkin och Scottish Fold är exempel sådana raser och katter av dessa raser enligt uppgifter från SVERAK mycket ovanliga i . För övriga sällskapsdjur så har få avelsproblem rapporterats som viktiga djurskyddsproblem till utredaren. Om detta är en korrekt bild är dock svårt att veta eftersom det inte finns så mycket forsk- ning på området. Många av de djurarter som föds upp och hålls som sällskaps- och hobbydjur är inte domesticerade och inte fram- avlade på i samma utsträckning som djur som har hållits av männi- skan . Ofta är det i dessa fall djurets viltformsutse- ende som är det som önskas även om färgmutation förekommer hos vissa arter. Ett undantag från detta är akvariefisk där branschorganisatio- nerna själva påpekat en negativ avelsutveckling. har beskrivit utvecklingen som direkt osmaklig eftersom avel sker för att få fram fiskar med dubbla fenor, som saknar fenor eller har gravt deformerade kroppar (ballong och golfbollstyper). Det finns också fiskar som har avlats fram för att få ögon som vänds uppåt och/eller är starkt uppsvällda. Även genförändrade, självlysande och genomskinliga varianter av fiskar är på väg ut på marknaden. Utseendefixeringen har också gått utöver avelsproble- matiken och medfört att fiskar som har injicerats med färg eller tatuerats med mönster före att de säljs. för abnorma karak- tärsdrag påtalas också att ha spridits till avel med reptiler där t.ex. ormar avlas fram för att sakna fjäll. som medför lidande för djur Utredaren känner inte till att några mer organiserade åtgärder har satts in för att bekämpa avarter inom avel på övriga sällskapsdjur. uppger dock att den i ett försök att påverka marknaden har beslutat att förbjuda handel med fjällösa reptiler på sina mässor. I många länder har mjölkproduktionen per ko mer än dubblerats . Den genomsnittliga energikorrigerade (dvs. justerad till en fastställd halt av fett och protein för att vara jämförbar) mjölkproduktionen för svenska mjölkkor ökande från 4 00 till (SHS Annual reports 2003, Oltenacu & Algers 2005). Dagens mjölkko producerar alltså mycket mer än sin anmoder och nästa tio gånger mer än det som dagens nötkreatur avlade för köttproduktion producerar (1 00–) (1993). Med en hög produktion av mjölk menar forskare att det finns större risk för djurhälso- och djurvälfärdsproblem (Broom 1995, 1998). EFSA konstaterade också 2009 att selektionen för hög mjölkproduktion är den huvudsakliga orsaken till de hälsopro- blem som finns hos mjölkkor. Dessa är t.ex. minskad fertilitet, ökade förekomst av ben- och klövproblem, metabolismproblem samt minskning i livslängd. Forskare har konstaterat att det finns ofördelaktiga genetiska korrelationer mellan ökad mjölkproduktion och produktionssjukdomar (Ingvartsen et al. 2003, EFSA 2009). Studier från andra länder med högproducerande kor visar också t.ex. att frekvensen av fot- och benproblem ligger på mellan 25–59 fall per hundra kor och år, vilket anses vara högt ur ett djurväl- färdsperspektiv (Barkema et al. 1994, Philipot et al. 1994, Greeno- ugh & Weaver 1997, Boettcher et al. EFSA påpekade också att selektionen för högre produktivitet har ändrat form och storlek på mjölkkorna. Mjölkkor som är högre och större än tidigare behöver därmed också större yta. De uppges även att vara mer känsliga för mekanisk påverkan och för skada på hud, ben och klövar. Även juvrets form och volym har som medför lidande för djur ändrat sig och det är därför särskilt viktigt att se till att korna kan röra sig och vila bekvämt med dessa juver (EFSA 2009). I har både myndigheter och näringen påtalat att avels- problemen på mjölkkosidan är mer begränsade än i många andra länder. Detta på grund av att aveln i inte bara har skett för en ökad produktion utan även för en bättre hälsa, fertilitet och välfärd hos korna. och de övriga nordiska länderna lyfts av forskare som Oltenacu & Broom (2010) fram som framgångsrika exempel på att man genom att avla för flera fördelaktiga egenskaper och inte bara produktion, kan få fram friskare djur. Som exempel kan nämnas att nedgången i fertilitet hos Hol- steinkor har begränsats i jämfört med andra länder. Mot- ståndskraft mot juverinflammation (mastit) följer en liknande trend och i flera nordiska länder har frihet från hälta inkluderats i avelsmålen, vilket Oltenacu & Broom (2010) påtalar att andra län- der borde ta efter. Ett problem som påpekats av andra forskare är dock att de nordiska ansträngningarna på avelsfronten blir begrän- sade om man väljer att ta in spermier från tjurar från andra länder där selektionen för djurens hälsa och välfärd inte sker (1998). Näringen uppger dock att importspermans genetiska värde testas under nordiska förhållanden samt att importen av sperma har minskat i och med att det svenska avelsar- betet med numera sker gemensamt med och . En annan framgångsfaktor i de nordiska länderna tror forskarna är att journaler finns tillgängliga så att fertilitet och hälsostatus kan inkluderas i avelsbesluten (Oltenacu & Broom (2010). Den svenska mjölkbranschen rapporterar att för några av de nyckeltal som tas fram för djurvälfärden kan det avläsas en svag negativ trend gällande klöveksem, kalvdödlighet och tank- celltal (dvs. ett mått på antal celler per milliliter mjölk som används som en indikator för mjölkkons hälsotillstånd i juvret). Val av ras, besättningsstorlek och övergång till lösdrift är det som tydligast driver förändringen och det är osäkert vilken roll som avel spelar i denna utveckling. För att ta reda på det krävs genetiska studier. Det har också framförts farhågor angående den rekryteringsgrad som förekommer inom mjölkproduktionen.