sou · H0B367 · 2012-10-09 00:00:00 — Se även bestämmelsen i 4 kap. 7 § om anmäl- ningsplikt för svenska AIF-förvaltares marknadsföring i . Paragrafen genomför artiklarna 32.7 och 33.6. Verksamhet i ett land utanför EES 6 § En AIF-förvaltare med tillstånd enligt 3 kap. 1 § får, efter till- stånd av , förvalta en AIF-fond som hör hemma i ett land utanför EES men som inte marknadsförs inom EES om 1.det finns skäl att anta att förvaltaren uppfyller samtliga krav och driver verksamheten enligt bestämmelserna i denna lag utom såvitt avser 9 kap. och 10 kap. 4–7 §§, och 2.det finns lämpliga arrangemang för samarbete mellan Finans- inspektionen och tillsynsmyndigheten i det land där AIF-fonden hör hemma. Om förvaltaren avser att göra en väsentlig ändring av något som angetts i ansökan om tillstånd, ska förvaltaren skriftligen anmäla detta till innan ändringen genomförs. Förvaltaren ska även underrätta om väsentliga ändringar i handlingar som har lämnats in tillsammans med underrättelsen. I paragrafen regleras förutsättningarna för svenska AIF-förvaltare att driva verksamhet utanför EES. Av punkten 1 framgår att be- stämmelserna om förvaringsinstitut i 9 kap. inte behöver tillämpas och att AIF-förvaltaren inte är skyldig att uppfylla vissa informa- tionskrav i 10 kap. Kravet i punkten 2 är avsett att säkerställa ett effektivt informationsutbyte som gör det möjligt för Finansinspek- tionen att utföra sina uppgifter enligt lagen. I paragrafen anges enbart vad som gäller enligt svensk rätt. Lag- stiftningen i AIF-fondens hemland kan ställa upp ytterligare krav. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 13.3. Marknadsföring av sådana fonder får ske efter tillstånd av , se 4 kap. 3 och 4 §§. Form och innehåll i en tillståndsansökan regleras genom före- skrifter. Bemyndigande finns i 16 kap. 1 §. Paragrafen genomför artikel 34. 1 § En intern AIF-förvaltare ska ha ett startkapital som vid tid- punkten för beslut om tillstånd motsvarar . En extern AIF-förvaltare ska ha ett startkapital som vid tid- punkten för beslut om tillstånd motsvarar . Paragrafen reglerar hur stort startkapital en intern respektive en extern AIF-förvaltare ska ha. Begreppen intern och extern AIF- förvaltare definieras i 1 kap. 3 §. Vad som avses med startkapital anges i 1 kap. 11 § 26. En AIF-förvaltare som förvaltar en specialfond är en extern AIF-förvaltare och andra stycket är således tillämpligt. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 5.4, genomför artikel 9.1 och 9.2 i AIFM-direktivet. Kapitalkrav under pågående verksamhet 2 § En AIF-förvaltares kapitalbas får under pågående verksamhet inte understiga det minsta startkapital som förvaltaren ska ha enligt 1 §. Med kapitalbas i AIFM-direktivet avses detsamma som kapitalbas för kreditinstitut och värdepappersbolag, se definitionen i 1 kap. 11 § 12 jämförd med definitionerna i 1 kap. 5 § 9 lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse samt 1 kap. 5 § 15 lagen om värdepappersmarknaden. Kapitalbasen består enligt 3 kap. lagen (2006:1371) om kapitaltäckning och stora exponeringar av summan av primärt kapital (i korthet eget kapital) och supplementärt kapital (efterställda skuldförbindelser med en ursprunglig löptid ). 3 § En AIF-förvaltare som förvaltar en fondförmögenhet som över- stiger ett belopp motsvarande ska, utöver det startkapital som anges 1 §, ha ytterligare medel i kapitalbasen. De ytterligare medel som avses i första stycket ska motsvara av det belopp med vilket fondförmögenheten överstiger ett belopp motsvarande . I fondför- mögenheten inräknas tillgångar som AIF-förvaltaren har uppdragit åt någon annan att förvalta men inte tillgångar som AIF-förvaltaren förvaltar på uppdrag från någon annan. AIF-förvaltarens kapitalbas, startkapitalet inräknat, behöver dock inte vara högre än . En AIF-förvaltare får ersätta hälften av de ytterligare medel som avses i första stycket med en garanti för motsvarande belopp, om garantin lämnats av 1.ett kreditinstitut eller försäkringsföretag med säte i ett land inom EES, eller 2.ett kreditinstitut eller försäkringsföretag med säte i ett tredje- land, som står under tillsyn som är likvärdig med den som gäller inom EES. Paragrafen innebär att AIF-förvaltare, utöver vad som följer av 1 och 2 §§, ska ha ytterligare medel i kapitalbasen beräknat på för- valtad fondförmögenhet. Enligt andra stycket ska värdet av samtliga förvaltarens AIF-fonder räknas in i fondförmögenheten, oavsett om AIF-förvaltaren själv förvaltar fonderna eller om förvaltningen har delegerats till någon annan. Värdet av tillgångar, t.ex. i AIF- fonder eller diskretionära portföljer, som förvaltaren förvaltar på uppdrag av andra ska dock inte räknas med. Paragrafen genomför artikel 9.3, 9.4 och 9.6 och har behandlats i avsnitt 5.4. 4 § En AIF-förvaltares kapitalbas får, trots vad som anges i 2 och 3 §§, inte understiga ett belopp som motsvarar av dess fasta omkostnader för det föregående året eller, om AIF-förval- tarens verksamhet har pågått än , av de fasta omkostnader som angetts i AIF-förvaltarens verksamhetsplan. Om omfattningen av AIF-förvaltarens verksamhet har ändrats väsentligt sedan det föregående året eller om anser att verksamhetsplanen behöver korrigeras, får inspektionen besluta om ändring av kapitalkravet enligt första stycket. Ett belopp motsvarande kapitalbasen ska investeras i likvida till- gångar och får inte innehålla spekulativa positioner. Första och andra styckena sätter en nedre gräns för AIF-förvaltarens egna medel – av de fasta omkostnaderna – oberoende av vad en beräkning enligt denna paragraf samt 2 och 3 §§ leder till. Tredje stycket reglerar hur kapitalbasen ska investeras, eller rättare sagt hur ett belopp motsvarande kapitalbasen ska investeras. Det ska röra sig om likvida tillgångar och med detta avses även tillgångar som på kort sikt kan omvandlas till likvida medel, t.ex. noterade likvida värdepapper. Paragrafen genomför artikel 9.5 och 9.8. 5 § För att täcka risker för skadeståndsansvar på grund av fel eller försumlighet i verksamheten ska en AIF-förvaltare ha antingen till- räckligt med extra medel i kapitalbasen, eller en ansvarsförsäkring mot skadeståndsansvar som är lämplig i förhållande till de risker som ska täckas. Paragrafen innebär krav på ytterligare eget kapital, eller en ansvars- försäkring, för att täcka operativa risker i form av skadestånds- ansvar på grund av fel eller försumlighet. En närmare beskrivning av vilka risker som ska täckas finns i kommissionens förslag till genomförandeförordning. Det rör sig bl.a. om vilseledande infor- mation om AIF-fonden, brott på grund av vårdslöshet mot legala skyldigheter, omsorgsplikt, tystnadsplikt, och felaktig värdering av fondens tillgångar. I förslaget till förordning finns också regler om hur tillägget i form av extra medel i kapitalbasen ska beräknas samt hur en ansvarsförsäkring ska vara utformad. Paragrafen genomför artikel 9.7 i AIFM-direktivet. 6 § Med undantag för 4 § tredje stycket och 5 § gäller bestäm- melserna i detta kapitel inte för AIF-förvaltare som är fondbolag med tillstånd enligt lagen (2004:46) om investeringsfonder. Genom paragrafen klargörs att bestämmelserna om kapitalkrav i detta kapitel, förutom 4 § tredje stycket och 5 §, inte gäller för så- dana fondbolag enligt LIF som också har fått tillstånd att vara AIF- förvaltare. För dessa företag gäller i stället bestämmelserna om kapital- krav i LIF. Bestämmelserna om extra kapital, alternativt ansvars- försäkring, i 5 § och kravet i 4 § tredje stycket på att investera kapitalbasen i likvida medel gäller dock även dessa företag. Paragrafen genomför artikel 9.10. Skydd för investerare och andra rörelseregler Allmänna krav och principer 1 § Vid utövandet av sin verksamhet ska en AIF-förvaltare, i enlig- het med denna lag och andra författningar som reglerar verksam- heten, 1.handla hederligt, rättvist, professionellt och på ett sätt som bäst gagnar AIF-fonden och dess investerares intressen och upprätthåller allmänhetens förtroende för marknaden, samt 2.förfoga över och effektivt använda sig av resurser och rutiner som är nödvändiga för att den egna verksamheten ska fungera väl. Paragrafen har sin motsvarighet i 2 kap. 17 b § LIF och utgör en allmän uppföranderegel för AIF-förvaltare. Detaljerade bestäm- melser om hur en AIF-förvaltare ska agera för att handla i enlighet med bestämmelsen finns i kommissionens förslag till genomför- andeförordning. Där finns bl.a. bestämmelser om åtgärder som en AIF-förvaltare ska vidta för att säkerställa att förvaltaren agerar i enlighet med investerarnas bästa intresse och att de investerings- beslut som fattas överensstämmer med fondens investeringsstrategi. Där finns också kriterier som den behöriga myndigheten ska ta i beaktande vid en bedömning om en AIF-förvaltare bedriver sin verksamhet hederligt, rättvist och professionellt. Vidare finns be- stämmelser om primärmäklare, om provision, ersättningar och annan kompensation som AIF-förvaltaren betalar eller tar emot samt be- stämmelser om orderhantering motsvarande dem som gäller för värdepappersinstitut enligt MiFID och tillhörande genomförande- åtgärder. Enligt punkten 1 ska en AIF-förvaltare bl.a. handla på ett sätt som upprätthåller allmänhetens förtroende för marknaden. Den marknad som avses är den marknad eller de marknader på vilka den specifike AIF-förvaltaren agerar, exempelvis aktiemarknaden. Paragrafen genomför artikel 12.1, delvis, och har behandlats i avsnitt 8.1. 2 § En AIF-förvaltare ska ha tillräckliga resurser för att verksam- heten ska fungera väl. En AIF-förvaltare ska ha sunda rutiner för 1.förvaltning av verksamheten och redovisning, 2.drift och förvaltning av sina informationssystem, och -upprätta och tillämpa regler för anställdas personliga transak- tioner, -upprätta och tillämpa regler för investeringar som görs för för- valtarens egen räkning, -ha rutiner för att kunna säkerställa att varje transaktion som genomförs för en AIF-fonds räkning är möjlig att rekonstruera i efterhand med avseende på ursprung, art, motpart, tidpunkt och plats, samt -ha rutiner för att säkerställa att tillgångarna i de AIF-fonder som förvaltaren förvaltar investeras i enlighet med gällande fond- bestämmelser, bolagsordning och lagstiftning. Paragrafen innehåller bestämmelser om en AIF-förvaltares organi- sation, resurser, interna rutiner och regler. Enligt första stycket ska en AIF-förvaltare ha de resurser som krävs för att verksamheten ska fungera väl. En motsvarande be- stämmelse finns i 2 kap. 17 b § andra stycket LIF. Andra och tredje styckena har sin förebild i 2 kap. 17 § LIF. En liknande bestämmelse finns i 8 kap. 11 § lagen om värdepappers- marknaden. Paragrafen genomför artikel 18.1 och har behandlats i avsnitt 9.1. 3 § En AIF-förvaltare ska ha lämpliga system för likviditetshan- tering och förfaranden för övervakning av likviditetsrisk som gör det möjligt att säkerställa att AIF-fondens likviditetsprofil överens- stämmer med dess underliggande skyldigheter. En AIF-förvaltare ska göra regelbundna stresstester av likviditeten i en AIF-fond. Första stycket gäller inte slutna AIF-fonder utan finansiell häv- stång. En AIF-fonds likviditetsprofil, inlösenpolicy och investerings- strategi ska vara inbördes överensstämmande. Första stycket innehåller bestämmelser om likviditetshantering och övervakning av likviditeten i en AIF-fond. Bestämmelser som pre- ciserar hur en AIF-förvaltare ska övervaka, hantera och testa likvi- diteten i en AIF-fond finns i kommissionens förslag till genom- förandeförordning. Andra stycket innebär att slutna AIF-fonder utan finansiell häv- stång undantas från bestämmelserna i första stycket. En sluten fond är en fond där investerarna saknar möjlighet att lösa in egna andelar under fondens livslängd, se avsnitt 2.5.3. Begreppet finansiell häv- stång definieras i 1 kap. 11 § 7. Enligt tredje stycket måste en AIF-fonds likviditetsprofil överens- stämma med dess inlösenpolicy och investeringsstrategi. Om en AIF-fond har en inlösenpolicy som innebär att fondandelar kan lösas in fortlöpande måste exempelvis fondens investeringspolicy och likviditetsprofilen hos fondens tillgångar vara anpassade till detta. Bestämmelsen preciseras i kommissionens förslag till genomför- andeförordning. Där anges bl.a. att inlösenpolicy, investeringsstrategi och likviditetsprofil inte ska åsidosätta kravet på rättvis behandling av investerare. Vid bedömningen av om inlösenpolicy, investerings- strategi och likviditetsprofil är inbördes överensstämmande ska en AIF-förvaltare även ta i beaktande vilken påverkan inlösen kan ha på marknadspriserna för tillgångarna i fonden. Paragrafen genomför artikel 16.1 och 16.2 och har behandlats i avsnitt 8.5. 4 § En AIF-förvaltare ska ha en riskhanteringsfunktion som är åtskild från förvaltarens operativa enheter. En AIF-förvaltare ska ha lämpliga riskhanteringssystem som kan identifiera, mäta, hantera och övervaka de risker som är rele- vanta för AIF-fonden. Riskanteringssystemen ska ses över regel- bundet och minst en gång . En AIF-förvaltares riskhanteringsfunktion ska särskilt -tillämpa ett lämpligt dokumenterat förfarande vid investe- ringar för AIF-fondens räkning som överensstämmer med fondens investeringsstrategi, mål och riskprofil, -säkerställa att riskerna i varje enskild placering och deras sam- lade effekt på AIF-fonden fortlöpande kan identifieras, mätas, han- teras och övervakas korrekt, samt -säkerställa att AIF-fondens riskprofil motsvarar dess investe- ringsstrategi och mål så som de kommer till uttryck i fondbestäm- melser, bolagsordning eller motsvarande. Enligt paragrafens första stycke ska en AIF-förvaltare ha en riskhan- teringsfunktion som ska vara åtskild från förvaltarens operativa enheter. Med AIF-förvaltarens operativa enheter avses framför allt förvaltingsfunktionen och de delar av organisationen som fattar beslut om investeringar och hanterar förvaltningen av fondens till- gångar. Närmare bestämmelser om riskhanteringsfunktionen och dess uppgifter finns i kommissionens förslag till genomförande- förordning. I förslaget regleras även hur riskhanteringsfunktionen ska vara organiserad för att vara funktionellt och hierarkiskt åtskild från operativa enheter. Där framgår bl.a. att de som ansvarar för riskhanteringen inte ska vara underställda de som ansvarar för de operativa enheternas resultat och aktiviteter. Där finns också be- stämmelser om att kompensationen till den personal som är kopplad till riskhanteringsfunktionen ska vara oberoende av resultatupp- fyllelsen inom andra affärsområden och att ersättningen till ledande befattningshavare inom riskhanteringsfunktionen ska övervakas av i den mån en sådan är etable- rad. Enligt förslaget till förordning ska vidta åtgärder för att säkerställa att inte intressekonflikter uppstår som är till nackdel för riskhanteringsfunktionens oberoende. Vidare ska en AIF-förvaltare anta en riskhanteringspolicy. Policyn ska bl.a. innehålla en beskrivning av de åtgärder som vidtagits av AIF- förvaltaren för att säkerställa riskhanteringsfunktionens oberoende. Paragrafens andra stycke innebär att det ska finnas ett lämpligt riskhanteringssystem för att identifiera, mäta, hantera och övervaka de risker som är relevanta för den förvaltade AIF-fonden. De risker som avses är sådana som är relevanta för fondernas investerings- strategier och för vilka fonderna är exponerade eller kan komma att exponeras. Begreppet riskhanteringssystem definieras i kommis- sionens förslag till genomförandeförordning som system som består av sådana relevanta delar i en AIF-förvaltares organisation som är av särskild betydelse för riskhanteringsfunktionen. Detta inbegriper interna riktlinjer och förfaranden för riskhantering samt arrangemang, processer och tekniker för riskmätning, riskhantering och riskövervakning. Riskhanteringssystemen ska ses över regel- bundet med lämpliga intervaller. Översynen ska ske minst , och oftare om det är lämpligt med hänsyn till fondens investe- ringsinriktning och omständigheterna i övrigt. Av kravet på att riskhanteringssystemen ska vara lämpliga följer att riskhanterings- systemen vid behov ska anpassas. I kommissionens förslag till genomförandeförordning finns också bestämmelser om regelbunden bedömning, styrning och anpassning av riskhanteringssystemen. I tredje stycket anges tre uppgifter som en AIF-förvaltares risk- hanteringsfunktion minst ska ansvara för. Med hänsyn till att risk- hanteringsfunktionen och riskhanteringssystemen ska vara anpassade till omfattningen av AIF-förvaltarens verksamhet och de förvaltade AIF-fondernas riskprofil, kan även andra aktiviteter vara lämpliga. Paragrafen genomför artikel 15.1–15.3 och har behandlats i av- snitt 8.4. Fastställande av en högsta tillåten nivå för finansiell hävstång 5 § En AIF-förvaltare som använder sig av finansiell hävstång ska för varje AIF-fond som förvaltaren förvaltar fastställa 1.en högsta tillåtna nivå för sådan hävstång, 2.i vilken utsträckning det finns förfoganderätt över säkerheter, 3.i vilken utsträckning garantier kan lämnas. De gränser som har fastställts enligt första stycket ska vara rim- liga och ska följas av AIF-förvaltaren . Enligt första stycket ska en AIF-förvaltare fastställa en högsta nivå för finansiell hävstång för varje AIF-fond som förvaltas (punkten 1). Begreppet finansiell hävstång definieras i 1 kap. 11 § 7 och innebär användning av tekniker eller instrument för att förstärka effekten av kursrörelser eller prisförändringar. Detta kan åstadkommas t.ex. med hjälp av derivatinstrument som optioner, swappar och ter- miner eller genom belåning av tillgångarna i AIF-fonden. I kom- missionens förslag till genomförandeförordning finns närmare be- stämmelser om hur den finansiella hävstången ska mätas och beräk- nas. Finansiell hävstång ska uttryckas som ett förhållande mellan en AIF-fonds riskexponering och dess nettotillgångsvärde (NAV). Enligt förslaget till förordning ska riskexponeringen beräknas genom en bruttometod (gross method) och en förpliktelsemetod (commit- ment method). Vid fastställande av om den högsta tillåtna nivån på finansiell hävstång är lämplig ska hänsyn tas till kategori av AIF- fond, investeringsstrategi, källorna till den finansiella hävstången, kopplingar till andra finansiella institut som skulle kunna utgöra en systemrisk, behovet av att begränsa exponeringen mot en enskild motpart, säkerheter, AIF-fondens finansiella ställning samt storlek, art och omfattning av AIF-förvaltarens verksamhet på de berörda marknaderna. Enligt första stycket ska en AIF-förvaltare även fastställa i vilken utsträckning det finns förfoganderätt över säkerheter eller möjlig- het att lämna garantier inom ramen för arrangemanget för finansiell hävstång (punkterna 2 och 3). Det kan exempelvis röra sig om säkerheter och garantier som lämnats för lån och säkerheter och garantier som lämnats för att trygga AIF-fondens eller dess mot- parts åtaganden till följd av derivatkontrakt eller avtal om värde- papperslån. En AIF-förvaltares åtgärder för att uppfylla kraven i bestämmelsen liksom de avtalsförhållanden som reglerar förfog- anderätt över säkerheter och möjlighet att lämna garantier ska doku- menteras på ett lämpligt sätt och hållas tillgängliga för Finans- inspektionen. Enligt andra stycket ska den högsta nivå av finansiell hävstång som AIF-förvaltaren fastställer vara rimlig med hänsyn till fondens investeringsstrategi, mål och omständigheterna i övrigt. De gränser som uppställts ska följas . En AIF-förvaltare ska kunna visa att kraven i andra stycket är uppfyllda. Paragrafen genomför artikel 15.4 samt artikel 25.3, delvis, och har behandlats i avsnitt 8.4.1. 6 § För att minska systemrisker i det finansiella systemet och för att minska riskerna för störningar på marknaden får Finansinspek- tionen besluta om 1.begränsningar i den nivå för en AIF-förvaltares användning av finansiell hävstång som har fastställts enligt 5 §, samt 2.andra begränsningar för AIF-fondernas förvaltning. , ska innan beslut enligt första stycket med- delas, utbyta information med Europeiska värdepappers- och mark- nadsmyndigheten, och berörda be- höriga myndigheter, i enlighet med artikel 25 i och rådets direktiv /61/EU. Att en AIF-förvaltare ska informera om sina positioner och exponeringar framgår av 14 kap. 2 §. Närmare be- stämmelser om vad som ska rapporteras och hur ofta finns i kom- missionens förslag till genomförandeförordning. Med utgångspunkt i den informationen och den kompletterande information, som Finans- inspektionen kan begära enligt 14 kap. 6 §, ska inspektionen bedöma om fondens positioner/exponeringar kan innebära risker för det finansiella systemets stabilitet eller risker för störningar på den marknad där den specifike AIF-förvaltaren agerar. Om så är fallet kan begränsa en AIF-förvaltares rätt att an- vända finansiell hävstång. kan även besluta om andra begränsningar för AIF-fondernas förvaltning. Enligt andra stycket ska beslut av i dessa frågor föregås av ett informationsutbyte med och . Förfaran- det har beskrivits i avsnitt 14.4. Paragrafen genomför artikel 25.3, 25.4 och 25.7. 7 § En AIF-förvaltare ska för varje AIF-fond som förvaltaren för- valtar säkerställa att det finns lämpliga och konsekventa förfaran- den för en korrekt och oberoende värdering av AIF-fondens till- gångar. Värdering av tillgångarna i en AIF-fond och beräkningen av nettotillgångsvärdet (NAV) ska göras i enlighet med lagstiftningen i det land där fonden är etablerad och enligt fondens fondbestäm- melser, bolagsordning eller motsvarande. Enligt paragrafens första stycke ska en AIF-förvaltare fastställa för- faranden som säkerställer att en korrekt och oberoende värdering av fondens tillgångar kan göras. Närmare bestämmelser om de rikt- linjer och förfaranden för värdering som en AIF-förvaltare ska fast- ställa finns i kommissionens förslag till genomförandeförordning. I paragrafens andra stycke fastställs vilket regelverk som ska tillämpas vid värdering av tillgångarna i en AIF-fond. De värderings- regler som ska gälla för fonden kan framgå av lagstiftningen i det land där fonden har sitt säte, i fondbestämmelser/bolagsordning eller både och. Exempelvis kan de generella principerna för värdering framgå av nationell lagstiftning och detaljbestämmelser i fråga om de tillgångsslag fonden placerar i framgå av fondbestämmelser, bolags- ordning eller motsvarande bestämmelser som reglerar fondens verk- samhet. Paragrafen genomför artikel 19.1 och 2 och har behandlats i av- snitt 9.2. 8 § En AIF-förvaltare ska värdera tillgångarna i en AIF-fond och beräkna nettotillgångsvärdet (NAV) per andel eller aktie. Värde- ringen ska ske med den regelbundenhet som framgår av andra och tredje styckena och minst en gång . För en öppen AIF-fond ska en värdering och beräkning enligt första stycket genomföras fortlöpande utifrån vad som är lämpligt med beaktande av fondens tillgångar och dess emissions- och inlösen- intervaller. För en sluten AIF-fond ska en värdering och beräkning enligt första stycket genomföras i samband med en ökning eller minsk- ning av kapitalet i fonden. Resultaten av en värdering och beräkning enligt första stycket ska delges AIF-fondens investerare i enlighet med vad som följer av fondbestämmelserna, bolagsordningen eller motsvarande. I paragrafen finns bestämmelser om när en AIF-förvaltare ska vär- dera tillgångarna i en AIF-fond, beräkna fondens nettotillgångs- värde och informera fondens investerare om resultatet av en sådan värdering och beräkning. Enligt första stycket ska en värdering och beräkning ske minst en gång oavsett typen av AIF-fond. Förvaltare av en öppen AIF-fond ska enligt andra stycket genom- föra värderingar och beräkningar av fondens nettotillgångsvärde med en regelbundenhet som är lämplig med hänsyn till fondens emissions- och inlösenpolicy. En öppen AIF-fond är en fond där fondandelarna kan lösas in på begäran kontinuerligt eller i bestämda inlösenintervall i enlighet med det som anges i fondbestämmelser eller bolagsordning.