sou · H0B355d2 · 2012-08-24 00:00:00 — 1.högförräderi, förövat med uppsåt att riket eller någon del därav ska med våldsamma eller annars lagstridiga medel eller med utländskt bistånd läggas under främmande makt eller bringas i beroende av sådan makt eller att del av riket ska sålunda ryckas loss eller att åtgärd eller beslut av statschefen, regeringen, eller högsta domarmakten ska med utländskt bistånd framtvingas eller hindras, om gärningen innebär fara för uppsåtets förverkligande; försök, förberedelse eller stämpling till sådant högförräderi; 2.krigsanstiftan, om fara för att riket ska invecklas i krig eller andra fientligheter framkallas med utländskt bistånd; 3.spioneri, varigenom någon för att gå främmande makt till handa obehörigen befordrar, lämnar eller röjer uppgift rörande försvarsverk, vapen, förråd, import, export, tillverkningssätt, underhandlingar, beslut, eller något förhållande i övrigt vars uppenbarande för främmande makt kan medföra men för totalförsvaret eller annars för rikets säkerhet, vare sig uppgiften är riktig eller inte; försök, förberedelse eller stämpling till sådant spioneri; 4.obehörig befattning med hemlig uppgift, varigenom någon utan syfte att gå främmande makt till handa obehörigen befordrar, lämnar eller röjer uppgift rörande något förhållande av hemlig natur, vars uppenbarande för främmande makt kan medföra men för rikets försvar eller för folkförsörjningen vid krig eller av krig föranledda utom- ordentliga förhållanden eller annars för rikets säkerhet, vare sig upp- giften är riktig eller inte; försök eller förberedelse till sådan obehörig befattning med hemlig uppgift; stämpling till sådant brott, om detta är att anse som grovt, vid vilken bedömning särskilt ska beaktas om gärningen innefattade tillhandagående av främmande makt eller var av synnerligen farlig beskaffenhet med hänsyn till pågående krig eller rörde något för- hållande av stor betydelse eller om den brottslige röjde vad som på grund av allmän eller enskild tjänst hade betrotts honom; 5.vårdslöshet med hemlig uppgift, varigenom någon av grov oakt- samhet begår en gärning som avses under 4; 6.uppror, förövat med uppsåt att statsskicket ska med vapenmakt eller annars med våldsamma medel omstörtas eller att en åtgärd eller ett beslut av statschefen, regeringen, eller högsta domar- makten ska sålunda framtvingas eller hindras, om gärningen innebär fara för uppsåtets förverkligande; försök, förberedelse eller stämpling till sådant uppror; 7.landsförräderi eller landssvek, i vad därigenom, då riket är i krig eller annars i lag meddelade bestämmelser om sådant brott äger tillämp- ning, någon missleder eller förråder dem som är verksamma för rikets försvar eller förleder dem till myteri, trolöshet eller modlöshet, förråder egendom som är av betydelse för totalförsvaret eller begår någon annan liknande förrädisk gärning som är ägnad att medföra men för totalförsvaret eller innefattar bistånd åt fienden; försök, förberedelse eller stämpling till sådant landsförräderi eller landssvek; 8.landsskadlig vårdslöshet, i vad därigenom någon av oaktsamhet begår en gärning som avses under 7; 9.ryktesspridning till fara för rikets säkerhet, varigenom, då riket är i krig eller annars i lag meddelade bestämmelser om sådant brott ska tillämpas, någon sprider falska rykten eller andra osanna påståenden som är ägnade att framkalla fara för rikets säkerhet, eller till främ- mande makt framför eller låter framkomma sådana rykten eller påstå- enden eller bland krigsmän sprider falska rykten eller andra osanna påståenden som är ägnade att framkalla trolöshet eller modlöshet; 10.uppvigling, varigenom någon uppmanar eller annars söker för- leda till brottslig gärning, svikande av medborgerlig skyldighet eller ohörsamhet mot myndighet eller åsidosättande av vad som åligger krigsman i tjänsten; 11.hets mot folkgrupp, varigenom någon hotar eller uttrycker miss- aktning för en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekän- nelse eller sexuell läggning; 12.brott mot medborgerlig frihet, varigenom någon utövar olaga hot med uppsåt att påverka den allmänna åsiktsbildningen eller inkräkta på handlingsfriheten inom en politisk organisation eller en yrkes- eller näringssammanslutning och därigenom sätter yttrande-, församlings- eller föreningsfriheten i fara; försök till sådant brott mot medborgerlig frihet; 13.olaga våldsskildring, varigenom någon i bild skildrar sexuellt våld eller tvång med uppsåt att bilden sprids, eller i rörliga bilder när- gånget eller utdraget skildrar grovt våld mot människor eller djur med uppsåt att bilderna sprids, om inte gärningen med hänsyn till omständigheterna är försvarlig; 14.förtal, varigenom någon utpekar någon annan som brottslig eller klandervärd i sitt levnadssätt eller annars lämnar en uppgift som är ägnad att utsätta denne för andras missaktning och, om den för- talade är avliden, gärningen är sårande för de efterlevande eller annars kan anses kränka den frid som bör tillkomma den avlidne, dock inte om det med hänsyn till omständigheterna var försvarligt att lämna uppgift i saken och han eller hon visar att uppgiften var sann eller att han eller hon hade skälig grund för den; 15.förolämpning, varigenom någon smädar någon annan genom kränkande tillmäle eller beskyllning eller genom annat skymfligt bete- ende mot honom; 16.olaga hot, varigenom någon hotar någon annan med en brottslig gärning på ett sätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig fruktan för egen eller annans säkerhet till person eller egendom; 17.hot mot tjänsteman, varigenom någon med hot om våld förgriper sig på någon annan i hans myndighetsutövning, i annan verksamhet där samma skydd åtnjuts som är förenat med myndighetsutövning eller vid biträde till åtgärd som omfattas av sådant skydd, för att tvinga honom till eller hindra honom från en åtgärd däri eller hämnas för en sådan åtgärd eller varigenom någon sålunda förgriper sig mot den som har utövat sådan verksamhet eller biträtt därvid för vad denne däri har gjort eller underlåtit; försök eller förberedelse till sådant hot mot tjänsteman, såvida inte brottet, om det hade fullbordats, skulle ha varit att anse som ringa; 18.övergrepp i rättssak, varigenom någon med hot om våld angriper någon annan för att denne har gjort en anmälan, fört talan, avlagt vittnesmål eller annars vid förhör avgett en utsaga hos en domstol eller annan myndighet eller för att hindra någon annan från en sådan åtgärd eller varigenom någon med hot om gärning som medför lidande, skada eller olägenhet angriper någon annan för att denne har avlagt vittnes- mål eller annars avgett en utsaga vid förhör hos en myndighet eller för att hindra honom från att avge en sådan utsaga. Bestämmelsen innehåller grundlagens s.k. brottskatalog. Den inne- fattar samtliga yttrandefrihetsbrott förutom de s.k. sekretess- brotten. De senare anges i 2 §. Paragrafen motsvarar 7 kap. 4 § TF. Bestämmelsen har komplet- terats med brottet olaga våldsskildring som begås genom skildring i rörliga bilder (p. Brottet finns i 5 kap. 1 § YGL. 7 kap. 2 § Offentliggörandebrott (7 kap. 5 § TF och 5 kap. 1 § YGL) 2 § Som yttrandefrihetsbrott räknas också gärningar, begångna genom massmedier och straffbara enligt lag, som innebär att någon 1.uppsåtligen offentliggör en allmän handling som inte är tillgäng- lig för envar, om han eller hon har fått tillgång till handlingen i allmän tjänst, under utövande av tjänsteplikt eller i ett därmed jämförbart för- hållande; 2.offentliggör en uppgift och därmed uppsåtligen åsidosätter en tystnadsplikt som avses i den i 3 § första stycket 3 angivna särskilda lagen; 3.när landet är i krig eller omedelbar krigsfara offentliggör en upp- gift om förhållanden vilkas röjande enligt lag innefattar något annat brott mot landets säkerhet än som anges i 1 §. I paragrafen anges vissa former av offentliggöranden som är straff- bara om gärningarna begås genom massmedier och är straffbara enligt lag. Paragrafen motsvaras av 7 kap. 5 § TF och 5 kap. 1 § YGL. 7 kap. 3 § Tillkännagivande i annons (7 kap. 2 § TF och 5 kap. 2 § YGL) 3 § Ett tillkännagivande i en annons eller ett annat sådant meddelande ska anses vara ett yttrandefrihetsbrott endast om det av innehållet framgår att ansvar för ett sådant brott kan komma i fråga. Är meddelandet straffbart i förening med en omständighet som inte framgår av meddelandets innehåll, gäller vad som sägs i lag därom. Vad som har sagts gäller även meddelanden genom chiffer eller som på annat sätt är dolda för allmänheten. Enligt denna bestämmelse är gärningar inte yttrandefrihetsbrott om det brottsliga i meddelandet är dolt. I stället gäller vad som stadgas i lag. Paragrafen motsvarar 7 kap. 2 § TF och 5 kap. 2 § YGL. Vissa språkliga förändringar har gjorts i syfte att göra texten mer lättill- gänglig. 7 kap. 4 § Meddelarbrott (7 kap. 3 § första och tredje styckena TF och 5 kap. 3 § första och tredje styckena YGL) 4 § Om någon lämnar ett meddelande som avses i 1 kap. 6 § första stycket eller, utan att ansvara enligt 8 kap., medverkar till en fram- ställning som är avsedd att offentliggöras i ett massmedium som för- fattare eller annan upphovsman eller genom att framträda, och därigenom gör sig skyldig till något av de nedan angivna brotten, gäller vad som föreskrivs i lag om ansvar för brottet. De brott för vilka det sagda gäller är 1.högförräderi, spioneri, grovt spioneri, grov obehörig befattning med hemlig uppgift, uppror, landsförräderi, landssvek eller försök, förberedelse eller stämpling till ett sådant brott; 2.oriktigt utlämnande av allmän handling som ej är tillgänglig för envar eller tillhandahållande av en sådan handling i strid med en myndighets förbehåll vid dess utlämnande, när gärningen är uppsåtlig; och 3.uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt i de fall som anges i en särskild lag. Det som sägs i 2 kap. 22 § första stycket regeringsformen om sär- skilt lagstiftningsförfarande ska gälla också i fråga om förslag till föreskrifter som avses i andra stycket 3. Paragrafen anger i vilka fall meddelare, anskaffare och andra med- verkande vid utgivningen av ett massmedium kan bli ansvariga för uppgifter som lämnas. Paragrafen motsvarar 7 kap. 3§ första och tredje styckena TF och 5 kap. 3 § första och tredje styckena YGL. Vissa språkliga förändringar har genomförts i syfte att göra texten mer lättillgänglig. 7 kap. 5 § Anskaffarbrott (7 kap. 3 § andra stycket TF och 5 kap. 3 § andra stycket YGL) 5 § Om någon anskaffar en uppgift i ett sådant syfte som avses i 1 kap. 6 § andra stycket och därigenom gör sig skyldig till ett brott som anges i 4 § första stycket 1, gäller vad som sägs i lag om ansvar för brottet. Enligt paragrafen kan den som utnyttjar sin anskaffarfrihet straffas enligt vanlig lag om han i samband med anskaffandet begår vissa, i föregående paragraf, uppräknade brott. Straffbestämmelsen gäller både den som anskaffar i syfte att lämna ett meddelande och den som anskaffar för eget offentliggörande. Paragrafen motsvaras av 7 kap. 3 § andra stycket TF och 5 kap. 3 § andra stycket YGL. 7 kap. 6 § Om påföljd vid yttrandefrihetsbrott (7 kap. 6 § första stycket TF och 5 kap. 4 § första stycket YGL) 6 § Vad som sägs i lag angående påföljd för brott som avses i 1 och 2 §§ gäller även då brottet utgör ett yttrandefrihetsbrott. Vid bestämmande av påföljd för yttrandefrihetsbrott ska dom- stolen särskilt beakta om en rättelse eller ett annat tillrättaläggande har offentliggjorts för allmänheten. Paragrafen anger att de påföljder som gäller för brott enligt vanlig lag ska gälla för motsvarande yttrandefrihetsbrott. Vidare ges en möj- lighet för domstolen att, vid bestämmande av påföljd för ett yttrande- frihetsbrott, ta hänsyn till eventuella rättelser som gärningsmannen har gjort. Första stycket motsvaras av 7 kap. 6 § första stycket TF och 5 kap. 4 § första stycket YGL. Andra stycket motsvaras av 1 kap. 4 § andra stycket TF och 5 kap. 5 § YGL. 7 kap. 7 § Publicering av dom (7 kap. 6 § andra stycket TF och 5 kap. 4 § tredje stycket YGL) 7 § Vid fällande dom i yttrandefrihetsmål kan, på yrkande av mot- parten, förordnas att domen eller en av domstolen gjord samman- fattning av domen ska publiceras i massmediet. Detta gäller inte om massmediet inte längre ges ut eller tillhandahålls allmänheten. Paragrafen gäller skyldigheten att publicera en fällande dom. En sådan skyldighet kan beslutas av domstolen om det handlar om ett massmedium som ges ut regelbundet eller fortfarande tillhandahålls allmänheten, t.ex. via en webbsida. Motsvarande bestämmelse finns i 7 kap. 6 § andra stycket TF (periodisk skrift) och 5 kap. 4 § tredje stycket YGL (vid förtal eller förolämpning i radioprogram kan domstolen förordna att domen ska återges i samma sändningsverk- samhet). 7 kap. 8 § Konfiskering m.m. (7 kap. 7 § TF och 5 kap. 6 § YGL) 8 § Massmedier som innehåller ett yttrandefrihetsbrott får konfiskeras till de delar som innehåller det brottsliga eller, om detta inte är möjligt, i sin helhet. Konfiskering innebär att alla exemplar avsedda för spridning som innehåller det brottsliga ska förstöras. En domstol får vid vite förbjuda vidare spridning av det brottsliga avsnittet i ett massmedium. I första och andra styckena anges under vilka förutsättningar kon- fiskation av exemplar får ske. I detta sammanhang avses med mass- medier endast sådana som är knutna till fysiska informationsbärare, t.ex. tidningar, böcker och radioprogram lagrade på tekniska upp- tagningar. I tredje stycket ges rätten en möjlighet att, vid vite, förbjuda spridning av yttranden som av domstolen har konstaterats inne- hålla yttrandefrihetsbrott. Det handlar om spridning både i form av fysiska exemplar och genom tillhandahållande i t.ex. en tv- eller radiosändning eller på en webbplats. Ett yttrandefrihetsbrott som förekommer vid tillhandahållande på t.ex. en webbplats har tidigare ansetts vara perdurerande, dvs. sådant att brottet inte är avslutat förrän det brottsliga materialet inte längre tillhandahålls. I NYGL intas emellertid en ståndpunkt som bättre torde överensstämma med allmän straffrätt och som innebär att ett brott genom ett yttrande alltid begås vid den tid- punkt då yttrandet framförs och att den omständigheten att det finns tillgängligt även därefter inte innebär att brottet fortsätter att begås (se författningskommentaren till 10 kap. 7 §). Avsikten med bestämmelsen i tredje stycket är att i ett sådant fall ge domstolen en möjlighet att i domen förordna om att materialet inte får spridas vidare. I praktiken innebär det, när det gäller ett yttrande som finns tillgängligt på en databas, att yttrandet måste avlägsnas. 7 kap. 9 § Utgivningsförbud (7 kap. 8 § TF) 9 § I samband med konfiskering av ett massmedium får, då fråga är om något av de brott som avses i 1 § 1–4 såvida det brottet är att anse som grovt, samt 6 och 7, meddelas förbud att ge ut massmediet under viss av rätten bestämd tid, högst från det att domen i yttrandefrihetsmålet vinner laga kraft. Ett sådant förbud får dock med- delas endast då landet befinner sig i krig. Angående konfiskering av massmedier som sprids i strid mot ett utgiv- ningsförbud eller uppenbart utgör fortsatt utgivning av massmedier som avses med ett sådant förbud, gäller vad i allmänhet sägs om förverk- ande av föremål på grund av brott. Bestämmelsen anger att beslut om konfiskation då landet befinner sig i krig får kombineras med ett utgivningsförbud . Det gäller endast då det är fråga om vissa allvarligare brott mot rikets säkerhet. I andra stycket hänvisas till bestämmelserna om förverkande av föremål på grund av brott för det fall att ett utgivningsförbud inte åtlyds. 8 kap. Om ansvar 8 kap. 1 § Utgivare och ställföreträdare (8 kap. TF, 6 kap. YGL) 1 § Ansvaret för yttrandefrihetsbrott i ett massmedium ligger på utgiv- aren. Har en ställföreträdare inträtt som utgivare har han eller hon ansvaret. I 5 och 6 §§ finns bestämmelser om ansvar för massmedier med ansvarsuppgifter enligt 1 kap. 5 § första stycket 3. Paragrafen innehåller den grundläggande bestämmelsen om ansvaret för yttrandefrihetsbrott. Det är liksom fråga om ett ensamansvar, dvs. bara en person i taget kan bli ansvarig för ett yttrande. Denna särskilda ansvarsordning innebär att vid misstankar om yttrande- frihetsbrott tillämpas inte sedvanliga straffrättsliga metoder för att bestämma vem som är gärningsman. Något medverkansansvar aktualiseras inte heller. Ansvarig för innehållet i massmediet är den som pekas ut i denna eller någon av de följande bestämmelserna i detta kapitel. I princip kan ansvar inte utkrävas av någon som i övrigt har med- verkat till det straffbara yttrandet. En följd av ensamansvaret är att efterforskning av uppgiftslämnare och andra som har medverkat till utgivningen av massmediet inte blir aktuell. Se vidare 3 kap. i vilket det stadgas om bl.a. efterforsknings- och repressalieförbud. I första stycket behandlas ansvar för yttrandefrihetsbrott som begås i massmedier med utgivare. Här avses massmedier som ges ut av massmedieföretag eller sådana för vilka utgivningsbevis gäller. Dessa massmedier ska enligt 5 kap. 1 § ha en utgivare. Utgångs- punkten är att utgivaren bär det straffrättsliga ansvaret. I 3 och 4 §§ behandlas fall då det av olika skäl inte går att utkräva ansvar av utgivaren. Då går ansvaret vidare enligt en s.k. ansvarskedja. En särskild aspekt på ensamansvaret blir aktuell om ett mass- medieföretag i flera olika sammanhang offentliggör yttranden med ett identiskt eller likartat innehåll. Finns det flera utgivare i verk- samheten kan frågan uppkomma vem eller vilka som ansvarar för ett eventuellt yttrandefrihetsbrott. Det kan t.ex. vara en dagstid- ning som har en utgivare för papperstidningen och en annan för webbplatsen med samma namn, en tv-kanal som väljer att utse en särskild utgivare för varje program eller en webbplats med olika utgivare för t.ex. separata delar av webbplatsen, bloggar eller artikel- serier. I straffrättsligt avseende behöver i dessa fall klargöras vad som är det brottsliga yttrandet och vem som ansvarar för detta. När det gäller gärningens identitet bör publiceringar som sker i olika mass- medier normalt betraktas som självständiga handlingar även om innehållet i det som yttras sakligt sett är detsamma. Det kan bl.a. gälla en artikel i en tryckt dagstidning som är textmässigt identisk med en artikel på tidningens nätupplaga. En sådan situation bör bedömas som olika publiceringar och därmed kunna föranleda åtal för två olika yttrandefrihetsbrott. Detta blir en följd av att det yttrandefrihetsrättsliga ansvaret enligt paragrafen knyts till det mass- medium där yttrandet förekommer. Situationen blir mer komplicerad om ett brottsligt yttrande förekommer i flera olika och tydligt åtskilda program på t.ex. en radiokanal. Här kan nämnas fallet att en uppgift förs fram i ett magasinsprogram och sedan upprepas i en därpå följande nyhets- sändning. Även i dessa fall finns det utrymme att betrakta skeendet som två olika yttranden, trots att radiokanalen i sig kan uppfattas som ett enda massmedium enligt 1 kap. 3 §. Vägledande bör i det fallet vara att uppgifterna sänds ut med en tidsmässig skillnad och i olika redaktionella sammanhang. En annan aspekt på ansvarsfrågan blir aktuell om innehållet i ett massmedium publiceras på nytt i ett annat sammanhang än det ursprungliga. Det kan t.ex. avse tidningsartiklar eller ljudfiler som tillgängliggörs på en grundlagsskyddad webbplats genom länkning eller direkta citat. Utgångspunkten är här att varje yttrande får bedömas utifrån dess innehåll och det sammanhang där det före- kommer. Utgivarens straffrättsliga ansvar för innehållet i ett mass- medium omfattar således enbart den utgivning, den sändning eller det offentliggörande i övrigt som han eller hon har beslutat om. Om t.ex. en tidningsartikel återanvänds i ett sammanhang som – genom illustrerande bilder eller skriftliga kommentarer – ger denna en ny och möjligen brottslig innebörd, ska utgivaren till den ursprung- liga publiceringen inte svara straffrättsligt. Ansvaret för den nya publiceringen vilar i stället på utgivaren till det massmedium där denna förekommer. Det straffrättsliga ansvaret i de berörda fallen ska bäras av den som är utgivare för det aktuella massmediet eller för den del av mass- mediet som berörs. Om det finns olika utgivare för den tryckta tidningen och nätupplagan kan alltså båda åtalas för yttrande- frihetsbrott. På motsvarande sätt kan ett straffrättsligt ingripande ske både mot utgivaren för radiokanalens magasinsprogram och mot utgivaren för nyhetssändningen. Det senare blir en konsekvens av att 5 kap. 1 § möjliggör att utgivarskapet fördelas på olika delar av ett massmedium, t.ex. på olika program inom en större pro- gramverksamhet. Att ansvaret för yttrandefrihetsbrott genomgående läggs på utgivaren innebär vissa förändringar jämfört med . En sådan förändring är att ansvaret för vad som sägs i en bok inte som automatiskt ligger i första hand på författaren. Genom att mass- medieföretaget (förlaget) får välja vem som ska vara utgivare för boken (se 5 kap. 1 § första stycket) kan dock författaren ges samma ansvar som genom att han eller hon utses till utgivare. Det får antas att förlaget och författaren normalt träffar en över- enskommelse om utgivarskapet. I andra meningen i första stycket behandlas fallet då utgivaren med stöd av 5 kap. 4 § andra stycket har lämnat över sina befogen- heter till en ställföreträdare. Innebörden är att ställföreträdaren ansvarar straffrättsligt för ett massmedium som ges ut då ställföreträdaren har trätt in. Andra stycket avser massmedier som har grundlagsskydd genom att de har försetts med ansvarsuppgifter enligt 1 kap. 5 § första stycket 3. Dessa massmedier har inte någon utgivare. Frågan vem som bär det straffrättsliga ansvaret regleras särskilt i 5 och 6 §§. 8 kap. 2 § Ställföreträdares bristande behörighet (8 kap. 1 och 2 §§ TF, 6 kap. 1 och 2 §§ YGL) 2 § Har en ställföreträdare inträtt som utgivare men var han eller hon inte längre behörig när brottet förövades eller hade uppdraget upphört eller förelåg det beträffande ställföreträdaren något förhållande som anges i 3 § 2 ligger ansvaret för yttrandefrihetsbrott på utgivaren. Här regleras situationen då det finns brister i ställföreträdarens behörighet m.m. när denne har trätt in i utgivarens ställe. Regleringen innebär att ställföreträdaren likställs med utgivaren i fråga om möjligheterna att utkräva ansvar. Ansvaret går tillbaka på utgivaren om ställföreträdaren inte uppfyller de krav som följer av bestäm- melsen. Angående hänvisningen till 3 § 2, se nedan. 8 kap. 3 § Ansvar för den som är skyldig att utse utgivare (främst 8 kap. 2 och 10 §§ TF, 6 kap. 2 § YGL) 3 § Det ansvar för yttrandefrihetsbrott som annars skulle åvila utgiv- aren ligger på den som är skyldig att utse utgivare, om 1.det inte fanns någon behörig utgivare när brottet förövades eller 2.utgivaren var utsedd för skens skull eller uppenbarligen inte kunde utöva den befogenhet som anges i 5 kap. 3 § eller 3.utgivaren inte kan påträffas här under rättegången. I bestämmelsen anges tre situationer då ansvaret för yttrande- frihetsbrott går vidare från utgivaren till den som är skyldig att utse utgivare. Bestämmelsen ger uttryck för yttrandefrihets- grundlagens ansvarskedja. Den innebär att det alltid ska finnas någon som ansvarar för innehållet i massmediet och att den ansvarige redan i förväg är utpekad i grundlagen. Vanliga straff- rättsliga bestämmelser om vem som ansvarar tillämpas således inte när det föreligger brister i fråga om den primärt ansvarige, dvs. Detta subsidiära ansvar träffar en personkrets som normalt inte har deltagit i, eller på annat sätt påverkat, utformningen av den framställning som innehåller yttrandefrihetsbrottet. Av 9 § följer dock att den som ansvarar enligt den här bestämmelsen ska anses ha haft full kännedom om innehållet i framställningen och medgett att det offentliggörs (uppsåtspresumtionen).