sou · GZB38 · 2012-01-01 00:00:00 — Antalet platser på de olika programmen ska anpassas med hän- syn till elevernas önskemål16. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om urval bland mottagna sökande. Om antalet platser på ett nationellt eller ett specialutformat program är färre än antalet sökande ska företräde ges till dem som har störst behov av utbildningen17. Huvudmannen ska avgöra om en elev som tas emot på indivi- duellt program ska ges yrkesträning eller verksamhetsträning. Rek- torn ska kunna besluta att en elev ska läsa en kombination av ämnen och verksamhetsområden från yrkesträning respektive verksam- hetsträning.18 En elev ska som huvudregel placeras vid den av kommunens skolenheter där eleven önskar gå eller elevens vårdnadshavare öns- kar att eleven ska gå19. En elev som har påbörjat utbildningen i gymnasiesärskolan senast under det första kalenderhalvåret det år de fyller får fullfölja utbildningen hos huvudmannen under fyra läsår. Motsvarande begränsning finns inte för gymnasieskolan20. 5.2.2Hur fungerar det i praktiken? För att kunna svara på detta har utredningen genomfört en enkät- undersökning riktad till företrädare för kommuner som har gym- nasiesärskola, till gymnasiesärskolor med som huvudman samt till fristående gymnasiesärskolor. Redovisningen i det följande baseras huvudsakligen på resultaten från denna enkät, kompletterat med andra underlag och iakttagelser. låter flertalet kommuner och andra huvudmän eleverna lämna in en ansökan till gymnasiesärskolan, trots att detta inte ännu är formellt reglerat. Av de som besvarat enkäterna gäller det för av kommunerna, samtliga landstingsskolor och av de fristående gymnasiesärskolorna. För merparten av kommunernas och landstingens gymnasiesärskolor samt för hälften av de fristående 1518 kap. 9 § skollagen (2010:800). 1619 kap. 16 § andra stycket och 19 kap. 5 § andra stycket skollagen (2010:800). 1713 kap. 18 § gymnasieförordningen (2010:2039). 1819 kap. 6–7 §§ skollagen (2010:800). 1919 kap. 19 § skollagen (2010:800). 2019 kap. 11 § skollagen (2010:800). Val av utbildning och rätten att bli mottagen i gymnasiesärskolan gymnasiesärskolorna gäller att ansökan även sker till program. Bland de fristående gymnasiesärskolorna finns bl.a. små skolor som tar emot elever med mycket komplexa behov. Kontakten mellan skola och vårdnadshavare förmedlas i dessa fall ofta av LSS- handläggare21, läkare eller andra föräldrar. I vissa fall ger förfarandet mer intryck av en placering från hemkommunens sida än en ansökan till en utbildning. Det skolorna erbjuder är också i dessa fall en helhetslösning med skola, fritid och boende. Enligt uppgiftslämnarna får en stor andel av eleverna utbildning på det program de önskar i gymnasiesärskolan. Det gäller för mer än hälften av kommunerna och de fristående skolorna samt för fyra av fem gymnasiesärskolor med som huvudman. Svaren indikerar också att de flesta elever får det program de önskar även i övriga skolor. De svarande för kommunerna uppger att det är vanli- gare att programmet eleven sökt till inte erbjuds alls, eller att eleven vill gå på ett program som han eller hon inte har förutsättningar för, än att det saknas platser på programmet. För landstingsskolorna är däremot den vanligaste orsaken till att elever inte får den utbildning de önskar att det saknas platser på programmet (naturbruksprogram). Det förekommer också enligt landstingsskolorna att elever inte har förutsättningar att klara utbildningen på grund av sin funktions- nedsättning. De fristående gymnasiesärskolorna uppger olika för- klaringar. I av kommunerna och samtliga landstingsskolor sker en anpassning av antalet platser på programmen med hänsyn till elevernas önskemål. Bland de fristående gymnasiesärskolorna uppger att det sker en sådan anpassning. Flera av de fristående skolorna uppger emellertid i andra delar av enkäten att de är under uppbyggnad och/eller ännu inte har hamnat i en situation med platsbrist. Helt klart är dock att det finns fri- tående gymnasiesärskolor som framgent kommer att möta en situation där platserna inte räcker till. Gymnasiesärskolor med kommun eller landsting som huvud- man ska ge företräde till de elever som har störst behov av utbild- ningen om antalet platser på ett nationellt eller ett specialutformat program är färre än antalet sökande. Enligt de beslut Skolinspek- tionen fattat i samband med tillståndsprövningen är detta vad som gäller även för de fristående gymnasiesärskolorna. Sjuttio- av de som besvarat enkäten för kommunerna och 21 Handläggare av ärenden enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktions- hindrade. Val av utbildning och rätten att bli mottagen i gymnasiesärskolan av de som besvarat den för de fristående gymnasie- särskolorna uppger att det inte sker en sådan bedömning av vilken elev som har störst behov av utbildningen, medan samtliga lands- tingsskolor uppger att det görs. I de kommuner och skolor där det sker en bedömning av vilken elev som har störst behov av utbildningen handlar denna bl.a. om elevens möjlighet att klara utbildningen. En kommun formulerar det som att då elevantalet är stort tas elever med bäst förutsättning in på programmet, en annan att man utgår från lämplighet och intresse för yrket. Möjlighet att få arbete eller sysselsättning inom området efter genomförd utbildning vägs också in. Även landstings- skolorna hänvisar till intresse och motivation som avgörande faktorer. Elevens kommunala tillhörighet kan också spela in vid bedömningen. Sammantaget ges bestämmelsen22 om störst behov högst varierande innebörd där faktorer som intresse, motivation och förmåga träder fram som särskilt viktiga. Även hur eleven för- väntas passa in i gruppen nämns. Nästan alla kommuner och gymnasiesärskolor erbjuder elever en praktik eller prova-på-perioder i den obligatoriska särskolan. Detta som en förberedelse för att eleven ska söka till gymnasiesärskolan. Under sådana perioder kan eleven pröva på en eller flera alternativa program och skolor. ges skolan möjlighet att bedöma elevens förutsättningar och behov. Detta blir en grund för dialog mellan elev och vårdnadshavare samt avläm- nande och mottagande skola inför valet av utbildning i gymnasie- särskolan. Betydelsen av praktiken lyfts fram av samtliga huvudmän som det viktigaste verktygen inför bedömningen som görs till- sammans med elev och föräldrar och i vissa fall lärare. Studie- och yrkesvägledarna har en central roll vid valet av utbildning på gymnasiesärskolan. På en öppen fråga om förutsättningarna för att bedöma vilken elev som har störst behov uppger hälften av de svarande för kom- munerna att det är eller skulle vara svårt, mycket svårt eller oerhört svårt att göra en sådan bedömning. Tre av landstingsskolorna uppger att det inte är helt enkelt eller mycket svårt. Bland de fristående skolorna verkar det generellt sett inte vara så stort problem, men skolornas olika karaktär slår igenom i svaren. Flera skolor har som nämnts ovan ännu inte hamnat i en situation där det blivit aktuellt att göra en sådan bedömning. 22 13 kap. 18 § gymnasieförordningen (2010:2039); t.o.m. tillämpas 6 kap. 1 b § för- ordning (1994:741) om gymnasiesärskolan. Val av utbildning och rätten att bli mottagen i gymnasiesärskolan Enligt de svarande i kommunerna har i genomsnitt att av eleverna betyg från grundsärskolan. Svaren varierar dock mellan noll och , med en tyngdpunkt i toppen. av de svarande uppger att det handlar om eller en högre andel. De båda landstingsskolor som har besvarat frågan uppger att av eleverna har betyg från grundsärskolan. För de fristående gymnasiesärskolorna är snittet . Skolorna fördelar sig med ett undantag i två grupper, en där 80–av eleverna uppges ha betyg från grundsärskolan och en där ingen uppges ha det. Den förra gruppen erbjuder motsvarande natio- nella och den senare individuella program. Trots att det således är vanligt med betyg från grundsärskolan anser flertalet svarande att betyg inte är ett realistiskt alternativ som urvalsinstrument till gymnasiesärskolans nationella program. Argu- ment som anförs mot betyg som urvalsinstrument är att de inte är och inte heller kommer att vara obligatoriska i grundsärskolan, att likvärdigheten i betygssättningen i grundsärskolan har brister23, att betygen inte mäter allt som är viktigt vid bedömningen och att ett betygsurval strider mot gymnasiesärskolans syfte att erbjuda alla en anpassad utbildning. Man pekar också på risken att vissa populära program kommer bestå av elever med lättast utvecklingsstörning, medan motsatsen kommer att gälla för andra mindre populära pro- gram. Betygen anses dock kunna utgöra ett komplement vid bedöm- ningen av om eleven har förutsättningar att klara den sökta utbild- ningen. Av de som svarat att betyg kan utgöra ett alternativ som bedöm- ningsgrund finns de som hänvisar till att det gäller i gymnasieskolan och att även gymnasiesärskolan är målstyrd. Man menar också att någon form av bedömning måste göras. Någon pekar på likvärdig- hetsprincipen och en annan att andra bedömningsgrunder blir för komplicerade. Flera pekar även här på att betygen indikerar om eleven har förutsättningar att klara det program den sökt. En stor majoritet anser att det finns andra möjliga sätt att göra urvalet till gymnasiesärskolans nationella program än utifrån behov eller betyg. De förslag som lämnas handlar främst om den praktik som de flesta kommuner och skolor redan använder sig av och som anses vara ett beprövat och väl fungerande instrument. Dessutom nämns intervjuer, dialog mellan elev, vårdnadshavare, studie- och yrkesvägledare och blivande skola, intressekartläggning och bedöm- 23 Vilket bör bedömas mot bakgrund av att betygssättningen i grundsärskolan än så länge sker efter elevens förutsättningar. Val av utbildning och rätten att bli mottagen i gymnasiesärskolan ning av elevens förutsättningar samt anlagstester. Överlämnandet från avlämnande skola lyfts också liksom behovet av att förbättra detta. Flera svarande pekar också på att skolan bör ha en så flexibel organisation att de kan ta emot eleverna på det program de önskar efter genomförd praktik. Behovet av att precisera vad som avses med störst behov lyfts också fram. Urvalsförfarandet till kommunernas gymnasiesärskola verkar inte påverkas av om det finns fristående gymnasiesärskolor i kom- munens närområde. Däremot påverkar det elevernas möjlighet att göra val, vilket av flera anses som positivt eftersom eleverna får till- gång till fler program. Under övriga synpunkter återkommer flera kommunföreträdare till betydelsen av att eleverna får välja utbildning utifrån intresse och att kommunerna bör vara flexibla och dimensionera utifrån indi- videns behov samt att eleverna ska ha möjlighet att göra egna val. Många anser också att dagens system fungerar bra och att det sällan uppstår en bristsituation. lyfts behovet av likvärdiga bedömningar fram. Flera svarande menar att svårigheten inte så mycket handlar om att placera eleverna på program utan att avgöra vilka som bör gå på nationellt program och vilka som bör gå på det individuella programmet. En annan uppmärksammar att kommuner gör olika bedömningar av vilka elever som tillhör särskolans målgrupp. Av de fem gymnasiesärskolorna med landsting som huvudman understryker en att gymnasiesärskolan behöver utvecklas och i denna utveckling bör elevens rätt att välja program prioriteras. En annan understryker betydelsen av elevens förmåga att tillgodogöra sig utbildningen. Två pekar på att urval och antagning till gymnasie- särskolan grundar sig på bedömningar. Man understryker också att många av eleverna som söker till naturbruksprogrammet är oerhört inriktade på vad de vill göra och har vetat det . Flera av de som besvarat enkäten för de fristående gymnasie- särskolorna har inte riktigt känt sig träffade av frågorna eftersom de endast har motsvarande individuellt program och tar emot elever med mycket särskilda behov. Bland de övriga understryker en att det är viktigt med ett system som är standardiserat, lika för alla, en annan att eleverna bör bedömas utifrån förutsättningar att klara APU och valt yrke och någon att nuvarande ordning fungerar bra. Val av utbildning och rätten att bli mottagen i gymnasiesärskolan 5.2.3Förslag till likvärdigare bestämmelser Genom den nya skollagen introduceras en sekvens av händelser i samband med att en elev ska ansöka och antas till gymnasie- särskolan24. Anpassat till den programstruktur som föreslagits i kapitel 4 innebär den att -eleven ska lämna en ansökan till sin hemkommun, som svarar för att sända den vidare om ansökan avser annan huvudman, -hemkommunen prövar om eleven har rätt att bli mottagen i gymnasiesärskolan, -huvudmannen prövar efter samråd med eleven och elevens vårdnadshavare om eleven ska gå på nationellt program eller individuellt program, samt -rektorn beslutar, efter samråd med eleven och elevens vård- nadshavare, vilket nationellt program eleven ska gå på. Det finns också en bestämmelse i den nya skollagen om att huvud- mannen avgör om en elev som tas emot på individuellt program ska ges yrkesträning eller verksamhetsträning25. Eftersom förslaget i föregående kapitel innebär att det individuella programmet ska ersättas med ett träningsprogram och att indelningen i yrkesträning och verksamhetsträning tas bort saknar bestämmelsen relevans här. Den ovanstående sekvensen av händelser ger tydligt uttryck för hur elever med utvecklingsstörning inte har samma eller ens mot- svarande möjligheter att göra egna val av utbildning efter den obli- gatoriska skolan som andra elever. Alla väsentliga beslut fattas av hemkommunen, huvudmannen eller rektorn, visserligen efter sam- råd med eleven och elevens vårdnadshavare. Det är min mening att eleven så långt möjligt måste ges möjlighet att välja utbildning utifrån sina personliga intressen. Eleven måste äga beslutet på samma sätt som elever i gymnasieskolan, dvs. kunna söka till program, inriktning och skola. Många kommuner och huvudmän har också gått före lagstift- ningen och redan nu infört ett ansökningsförfarande till gymnasie- särskolan som liknar det för gymnasieskolan. 2418 kap. 7–9 §§ skollagen (2010:800). 2519 kap. 6 § andra stycket skollagen (2010:800). Val av utbildning och rätten att bli mottagen i gymnasiesärskolan bestämmelse26 om att den som ansöker om en plats i gymnasie- särskolan ska lämna sin ansökan till hemkommunen innebär därför inte någon dramatisk förändring för de flesta kommuner och skolor. Liksom bör denna sökprocess föregås av noggranna för- beredelser där eleverna ges möjlighet att bekanta sig med de olika programmen. Jag ser inget skäl att föreslå någon explicit reglering om hur detta ska gå till. Den praktik som de flesta kommuner och skolor erbjuder inför att eleven ska söka till gymnasiesärskolan är en väl etablerad arbetsmetod. Det finns dock även andra möjliga modeller som i sitt sammanhang kan fungera bra. Förberedelserna inför ansökan till gymnasiesärskolan bör i vilket fall präglas av res- pekt för elevens önskan. Studie- och yrkesvägledningens roll är att bidra till att eleven får möjlighet att skapa sig en god uppfattning om de alternativ han eller hon väljer mellan. Av bestämmelserna måste det till skillnad från i den nya skol- lagen tydligt framgå att eleverna ska ges möjlighet att ansöka inte bara till gymnasiesärskolan, utan också till ett nationellt program eller till sådan nationell inriktning, särskild variant eller gymnasial lärlingsutbildning (se vidare avsnitt 8.2) som börjar första läsåret. Jag föreslår därför att det införs en sådan bestämmelse. Det bör vara hemkommunens skyldighet att informera eleven och elevens vårdnadshavare om de olika valmöjligheter som finns när det gäller program och inriktningar, inte bara i den egna kommu- nen utan även i andra kommuner och i fristående skolor. Eleven och elevens vårdnadshavare måste också vara väl informerade om de ekonomiska villkor som gäller om eleven väljer att gå i en skola i annan kommun eller i en fristående gymnasiesärskola. Vilka dessa är utreds vidare i avsnitt 6.5. Att eleven ska kunna söka till och tas emot på ett nationellt program i gymnasiesärskolan utifrån egna val och önskemål innebär att bestämmelsen27 att rektorn, efter samråd med eleven eller elevens vårdnadshavare, beslutar om vilket program eleven ska gå på måste utgå. Bestämmelsen är dessutom svår att tillämpa efter- som den inte tar hänsyn till att olika kommuner organiserar sin skola på olika sätt. I långt ifrån alla kommuner förfogar rektorn över beslutet om program. Han eller hon kanske endast ansvarar för ett program. Om dessutom eleven ska ges möjlighet att söka till ett program utifrån eget önskemål blir detta inte ett beslut som rek- torn ska förfoga över. 2618 kap. 7 § skollagen (2010:800). 2718 kap. 9 § skollagen (2010:800). Val av utbildning och rätten att bli mottagen i gymnasiesärskolan Frågan är vad som händer när fler elever söker till ett program än det finns platser. Som det ser ut ser detta inte ut som något stort problem – en stor andel av de som söker till gymnasiesär- skolan får den utbildning de efterfrågar. Bestämmelserna säger också att antalet platser på de olika programmen ska anpassas med hänsyn till elevernas önskemål28. Det går dock inte att bortse från att det uppstår och kommer att uppstå situationer där antalet sökande till vissa utbildningar inom gymnasiesärskolan är större än antalet platser. Det gäller för såväl kommunala som fristående skolor. Även om flertalet fristående skolor ännu inte har hamnat i en sådan situation finns nu exempel på skolor som måste fatta denna typ av beslut. Man måste också förutse en situation där populära utbildningar kan komma att utsättas för ett efterfråge- tryck som inte går att expandera sig ur. Av redovisningen ovan framgår att tillämpningen av nuvarande bestämmelse om att företräde ska ges till den som har störst behov av utbildningen om antalet platser är mindre än antalet sökande varierar kraftigt29. Bestämmelsen gäller för kommunernas och lands- tingens gymnasiesärskolor. Genom de beslut som fattats av Skolinspektionen för fristående gymnasiesärskolor tillämpas den i praktiken även av de fristående gymnasiesärskolorna. Detta då dessa hänvisat till bestämmelsen i de ansökningar inspektionen tagit ställ- ning till. I frånvaron av vägledning om hur störst behov ska tolkas har intresse, motivation och förmåga blivit viktiga faktorer vid bedöm- ningen. Detta innebär att rättssäkerheten för eleverna är svag. Intresse är inte samma sak som behov, men ska självklart styra elevens eget val. Motivation och förmåga är inte heller samma sak som behov, varför det måste anses som osakligt att med nuvarande regelverk låta den typen av faktorer avgöra valet av vilka elever som ska tas emot på ett program. Om allt fler elever söker utbildning i annan kommun eller i fristående gymnasiesärskola är det dessutom svårt att se hur en bedömning av störst behov ska kunna göras på ett rättssäkert sätt. För detta saknas tillräckliga kunskaper om eleven hos den mottagande huvudmannen. De nya betygsstegen och tydligare kunskapskrav kommer sanno- likt innebära att betygssättningen blir mer likvärdig mellan olika 2819 kap. 16 § andra stycket skollagen (2010:800). 2913 kap. 18 § gymnasieförordningen (2010:2039); t.o.m. tillämpas 6 kap. 1 b § förordning (1994:741) om gymnasiesärskolan. Val av utbildning och rätten att bli mottagen i gymnasiesärskolan Trots detta är betyg inte något bra alternativ som grund för urvalet till gymnasiesärskolan, även om det är det urvals- instrument som används för gymnasieskolan. Att betygen inte är obligatoriska i grundsärskolan är en invändning. Viktigaste är dock att en betygsantagning till gymnasiesärskolan strider mot grund- tanken bakom varför vi har en gymnasiesärskola, dvs. att elever med utvecklingsstörning ska få en anpassad utbildning som utifrån deras förutsättningar ger dem möjlighet att utvecklas så långt som möjligt. Konsekvensen av en betygsintagning riskerar också att bli en sor- tering av elever på program och skolor utifrån graden av utveck- lingsstörning, vilket knappast kan vara meningen. Närhetsprincipen används inom den obligatoriska skolan som inte har betygsantagning och skulle kunnat vara ett alternativ vid antag- ningen till gymnasiesärskolan. Närheten har ju inte att göra med egenskaper hos eleven och kan inte heller bli föremål för den typ av rättsosäkerhet som ett urval grundat på störst behov. Det finns emellertid en allvarlig invändning som innebär en bristande likvärdig- het. Elever från det stora antal kommuner som inte har gymnasie- särskola eller som har en begränsad verksamhet skulle hamna i ett sämre läge än elever som hör hemma i kommuner med en utbyggd gymnasiesärskola. Anlagstester eller andra tester är ytterligare alternativ. För att ett sådant alternativ ska vara rättssäkert krävs i så fall auktoriserade tester. Med tanke på att de flesta elever får den utbildning de efter- frågar vore detta knappast rätt använda resurser att utveckla sådana enkom för att göra urval. Det finns dessutom redan kunskap om elevens förutsättningar från grundsärskolan och från den praktik som de flesta eleverna gör. Det finns också en risk att tester skulle leda till att utbildningen inte kommer att anpassas till elevernas förut- sättningar i den utsträckning som bör gälla i gymnasiesärskolan. Att låta först till kvarn gälla, dvs. att låta den få företräde som varit snabbast att söka, är rättssäkert, men är inte heller det ett bra alternativ. Det handlar ju inte här om förskoleverksamhet där man i stort sett kan ställa sitt barn i kö så fort det fötts. Här ska i stället eleven i lugn och ro kunna pröva sig fram till ett beslut och sedan lämna in sin ansökan innan ett sista datum. Att slutligen låta slumpen avgöra genom lottning skulle visser- ligen också vara rättssäkert i meningen att alla ges samma förutsätt- ningar, men alternativet skulle enligt min mening vara ett nederlag. Elevens uttalade önskan respekteras inte vid ett lottningsförfarande, där konsekvensen kan bli att en elev med ett brinnande intresse och Val av utbildning och rätten att bli mottagen i gymnasiesärskolan särskilt goda förutsättningar för programmet föregås av en elev med ett svagt intresse och sämre förutsättningar. Det minst dåliga alternativet ansluter enligt min mening till de klokare delarna av dagens praktik. Jag föreslår att företräde ska ges utifrån en bedömning av elevernas förutsättningar för utbildningen om antalet platser är färre än antalet sökande. Jag är medveten om att detta alternativ kan möta liknande invändningar som att använda betyg som urvalsinstrument och att det finns en risk för godtycke. Förutsättningar är dock en vidare bedömningsgrund än enbart betyg vilket får ses som en fördel, särskilt med tanke på att alla elever inte får betyg från grundsärskolan. I förutsättningar kan betyg vägas in som ett kriterium bland andra. Hänsyn kan dessutom tas till elevens betyg i olika ämnen. I förutsättningar kan också vägas in elevens förutsättningar för just det program eleven sökt, vilket inte framgår av betyget. Utrymme ska däremot inte få ges för kriterier som har att göra med elevens personliga egenskaper, som exempel- vis hur eleven passar in i en grupp. Däremot bör kunna vägas in om eleven uppvisar prov på att vara särskilt lämplig för just den valda utbildningen. För att inte godtycke ska uppstå föreslår jag att regeringen ska få meddela föreskrifter om urval till gymnasiesärskolans nationella program. En svår fråga är hur ansökan till träningsprogrammet ska gå till. Det är oklart hur detta går till för elever som ska tas emot på det individuella programmet. Det är troligt att de i de flesta fall får söka till gymnasiesärskolan, däremot inte på program. Att huvud- mannen enligt skollagen ska pröva om en elev ska tas emot på nationellt, specialutformat eller individuellt program30 är dock ett nästan lika ingripande beslut som beslutet att en elev ska tas emot i särskolan.