sou · H0B317d2 · 2012-05-02 00:00:00 — Det är huvud- sakligen allmän förvaltningsdomstol som gör denna typ av risk- bedömningar, bl.a. i mål enligt LRV och LPT. Ur tidsmässig, processekonomisk och praktisk synvinkel finns det skäl som talar för att allmän domstol i brottmålet också bör besluta i frågan om särskilda skyddsåtgärder. Domstolen är redan väl insatt både i omständigheterna kring den gärning som har be- gåtts och i gärningsmannens sinnestillstånd vid gärningen. Allmän domstol skulle då i ett sammanhang, med ledning av ett utlåtande över en rättspsykiatrisk undersökning, kunna ta ställning först i den straffrättsliga delen och sedan i frågan om särskilda skyddsåtgärder. En sådan ordning skulle även ha den fördelen för gärningsmannen att han eller hon redan i samband med brottmålsdomen skulle få besked i frågan om särskilda skyddsåtgärder och inte behöva bli föremål för ytterligare en process i den delen. Det finns dock ett antal skäl som talar för att prövningen i fråga om särskilda skyddsåtgärder i dessa fall i stället bör göras av allmän förvaltningsdomstol. Ett sådant skäl är att frågan om särskilda skyddsåtgärder inte har något direkt samband med den straffrätts- liga bedömning som allmän domstol gör i brottmål (även om det ju krävs att det har begåtts en otillåten gärning). Det avgörande momentet vid en prövning i fråga om särskilda skyddsåtgärder är i stället den bedömning som ska göras i fråga om det finns en påtaglig risk för att gärningsmannen på nytt begår gärningar av all- varligt slag. Att allmän domstol skulle pröva frågan om särskilda skyddsåtgärder skulle också innebära ett avsteg från den uppdel- ning som gäller mellan de båda domstolsslagen när det gäller olika måltyper. Ett annat skäl som talar för att prövningen i fråga om särskilda skyddsåtgärder inte bör göras av allmän domstol är att det kan finnas en betydande risk för att skillnaden mellan det straffrättsliga ansvaret och behovet av skydd mot fortsatta allvarliga våldshand- lingar från gärningsmannens sida inte blir tillräckligt tydlig. En sådan ordning skulle nämligen innebära att allmän domstol först skulle frikänna den tilltalade eftersom kravet på tillräknelighet inte är uppfyllt och därefter besluta att han eller hon ska frihetsberövas för att undergå särskilda skyddsåtgärder. Detta kan uppfattas som att gärningsmannen döms till en straffrättslig påföljd trots att han eller hon frikänns. Skillnaderna gentemot att som döma den tilltalade till straffrättsligt ansvar och bestämma påföljden till rätts- psykiatrisk vård kan då komma att ses endast som en lek med ord. För att det tydligt ska framgå att gärningsmannens straffrätts- liga ansvar och skyddet mot fortsatta allvarliga våldshandlingar från hans eller hennes sida är helt fristående från varandra föreslår vi därför att prövningen av den senare frågan ska ske genom en sär- skild process vid allmän förvaltningsdomstol. Vi kommer att överväga hur en sådan process bör gå till och vilken omfattning den bör ha. 10.4.5.3Ska allmän förvaltningsdomstol pröva samtliga förutsättningar för särskilda skyddsåtgärder eller endast frågan om risken för fortsatta allvarliga våldshandlingar? De förutsättningar som ställs upp för att särskilda skyddsåtgärder ska kunna komma i fråga kan i stora drag delas upp i dels att det ska ha begåtts en otillåten gärning eller ett brott av visst slag och viss svårhet, dels att det finns en påtaglig risk för att gärnings- mannen på nytt begår sådana gärningar. Frågan är om allmän förvalt- ningsdomstol vid sin prövning i fråga om särskilda skyddsåtgärder ska bedöma samtliga dessa förutsättningar, dvs. även frågan om personen i fråga har begått den otillåtna gärning som åtalet om- fattar, eller om prövningen bör ta sikte endast på risken för nya allvarliga våldshandlingar. Som har argumenterats för i det föregående uppnås en tydlig uppdelning mellan å ena sidan gärningsmannens straffrättsliga an- svar och å andra sidan skyddet mot fortsatta allvarliga våldshand- lingar av honom eller henne genom att allmän domstol prövar ansvarsfrågan och att allmän förvaltningsdomstol därefter prövar frågan om särskilda skyddsåtgärder. I de fall det kan konstateras att gärningsmannen har begått en otillåten gärning som inte utgör brott eftersom kravet på tillräknelighet inte är uppfyllt, ska hand- läggningen vid allmän domstol avslutas genom en frikännande dom. Sedan blir det en uppgift för åklagaren5 att väcka talan i fråga om särskilda skyddsåtgärder för gärningsmannen vid allmän förvaltnings- domstol. Skulle allmän förvaltningsdomstols prövning i mål om särskilda skyddsåtgärder avse även frågan, om den som talan om särskilda skyddsåtgärder riktar sig emot har begått gärningen, skulle det innebära en ny prövning av en fråga som allmän domstol redan har avgjort (om än i annat syfte). Beroende på bl.a. vilken bevisning som åberopas, kan det också riskera att leda till att gärningen be- döms helt eller delvis annorlunda vid denna andra prövning. Dess- utom är det knappast en lämplig ordning om den fullständiga bevis- ningen i brottmålet – innefattande t.ex. förhör med målsägande och vittnen – måste tas upp en gång till i målet i förvaltningsdomstolen. Skulle prövningen i allmän förvaltningsdomstol å andra sidan ske utan att den utredning som legat till grund för den allmänna 5 Skälen till att det bör vara åklagaren som väcker talan om särskilda skyddsåtgärder ut- vecklas senare i detta avsnitt. domstolens avgörande läggs fram torde det innebära att det som anges i domskälen i den frikännande brottmålsdomen får betydelse för utgången vid den allmänna förvaltningsdomstolens bedömning av gärningen. Detta är ett problem främst på grund av att gär- ningsmannen då blir bedömd med stöd av domskäl6 i en dom som han eller hon inte kan överklaga. Att domen inte kan överklagas hänger samman med att en frikännande dom definitionsmässigt inte har gått den tilltalade emot som det enligt grundläggande processrättsliga principer inte är möjligt att klaga på endast domskälen. Ett problem i sammanhanget är också att domskälen i domar kan se mycket olika ut och därigenom få olika stor betydelse i ett mål om särskilda skyddsåtgärder. I en del fall är domskälen relativt kortfattade, medan de i andra fall är mycket utförliga och detaljrika. Ett annat problem som kan uppstå i ett system där allmän förvaltningsdomstol prövar även frågor med anknytning till gär- ningen är att en frikännande dom vid tingsrätten kan komma att överklagas som allmän förvaltningsdomstol handlägger ett mål om särskilda skyddsåtgärder beträffande en och samma person. Det kommer då att drivas två processer parallellt beträff- ande honom eller henne. Mot bakgrund av de skäl som vi har redovisat anser vi att det inte är lämpligt att gärningen prövas på nytt av allmän förvaltnings- domstol i samband med prövningen av om det finns förutsätt- ningar för särskilda skyddsåtgärder. I stället bör den allmänna dom- stolens avgörande i fråga om att gärningsmannen har begått gär- ningen vara bindande för den allmänna förvaltningsdomstolen. Prövningen i förvaltningsdomstolen ska då avse endast frågan, om det finns en påtaglig risk för att gärningsmannen på nytt begår en våldsgärning av allvarligt slag. 10.4.5.4En fastställelsedom i brottmål bör ligga till grund för prövningen i allmän förvaltningsdomstol Att den allmänna domstolens avgörande av skuldfrågan får direkt betydelse för allmän förvaltningsdomstols beslut om särskilda skydds- åtgärder ställer vissa krav på utformningen av den allmänna dom- stolens dom. Frågan gäller närmast om det i de fall det är aktuellt bör anges i domslutet att rättens avgörande har berott på att gär- 6 I dessa fall får den tidigare domen bevisverkan i den senare rättegången. ningsmannen inte var tillräknelig vid gärningen eller om det på något annat sätt bör anges, att den allmänna domstolens dom inte utgör hinder emot att särskilda skyddsåtgärder beslutas. Att i domslutet ange orsaken till den frikännande domen är knappast lämpligt. Det skulle kunna ge uppfattningen att frikän- nandet inte är allvarligt menat. Däremot bör det kunna vara accep- tabelt och också lämpligt att den allmänna domstolen i sitt domslut till viss del uttalar sig i frågan, om det utifrån den prövning som domstolen har gjort i brottmålet finns förutsättningar för särskilda skyddsåtgärder. De förutsättningar som då avses är att gärnings- mannen har begått en otillåten gärning som har riktat sig mot eller medfört fara för någon annans liv eller hälsa, att gärningen inte utgör brott eftersom kravet på tillräknelighet inte är uppfyllt samt att det för gärningen (som fullbordat brott) inte var föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Allmän domstols uttalande kan ske genom att domstolen med- delar vad som kan liknas vid en civilrättslig s.k. fastställelsedom. En närmare beskrivning av innebörden av en sådan dom finns i av- snitt 12.4. 10.4.5.5Det bör införas en möjlighet att besluta om omhändertagande av gärningsmannen Man kan anta att de flesta som har varit åtalade för en allvarlig gärning, som kan komma att leda till en process i fråga om särskilda skyddsåtgärder, har varit häktade som brottmålspro- cessen har pågått. När domstolen har frikänt den tilltalade på grund av att kravet på tillräknelighet inte är uppfyllt, finns det inte längre någon grund för att gärningsmannen ska vara häktad. Han eller hon ska då försättas på fri fot. I de fall åklagaren ska ansöka om sär- skilda skyddsåtgärder vid allmän förvaltningsdomstol är detta emeller- tid inte lämpligt. Vi har övervägt om allmän domstol, efter att ha konstaterat att det finns dessa formella förutsättningar för särskilda skyddsåtgär- der, också bör uttala sig i frågan, om det också finns skäl för allmän förvaltningsdomstol att pröva frågan om särskilda skyddsåtgärder. I samband med ett sådant uttalande skulle det också kunna finnas en möjlighet för allmän domstol att fatta ett interimistiskt beslut i fråga om särskilda skyddsåtgärder för gärningsmannen. mannen skulle kunna frihetsberövas genom place- ring i en särskild skyddsenhet. Den bedömning som den rättspsykiatriska undersökningen har mynnat ut i beträffande risken för återfall i allvarlig våldsbrotts- lighet skulle då vara vägledande såväl för uttalandet om att det finns skäl för allmän förvaltningsdomstol att pröva frågan om särskilda skyddsåtgärder som för det interimistiska beslutet. En sådan ordning skulle dock innebära att prövningen i fråga om risken för återfall i allvarlig våldsbrottslighet ändå i någon mening skulle komma att ske i allmän domstol. Det finns med en sådan modell en risk för att skillnaden mellan den straffrättsliga bedömningen och frågan om behovet av skydd mot fortsatta all- varliga våldshandlingar inte blir tillräckligt tydlig. Vi vill därför inte förorda en sådan lösning. I stället föreslår vi att det, i de fall gärningsmannen inte redan är frihetsberövad på annat sätt, bör finnas en möjlighet för åklagaren att vid allmän domstol yrka att gärningsmannen ska omhändertas i avvaktan på att domen vinner laga kraft, dvs. fram till dess allmän förvaltningsdomstol kan inleda sin prövning i fråga om särskilda skyddsåtgärder. Ett sådant beslut kan också fattas att gälla för det fall gärningsmannen blir utskriven från t.ex. sluten psykiatrisk tvångs- vård. Vi menar att allmän domstol vid ett beslut om ett sådant om- händertagande inte ska göra någon egentlig bedömning av gär- ningsmannens risk för återfall i allvarlig våldsbrottslighet. Det bör dock inte få fattas ett sådant beslut om det framgår att gärnings- mannen inte uppfyller förutsättningarna för särskilda skyddsåtgärder. Den del av den rättspsykiatriska undersökningen som avser förut- sättningarna för särskilda skyddsåtgärder bör vara underlag för dom- stolens bedömning i frågan. Ett omhändertagande bör verkställas genom placering i en särskild skyddsenhet. Vår grundsyn är att förfarandet i allmän domstol bör avslutas i den meningen att det finns en dom som har vunnit laga kraft innan frågan om särskilda skyddsåtgärder tas upp av förvaltningsdom- stolen. Detta innebär att ett omhändertagande av här diskuterat slag kan bli relativt långvarigt. Den som är föremål för omhändertag- andet måste därmed ha möjlighet att få beslutet omprövat på ett sätt som motsvarar det som gäller för häktade. 10.4.5.6Allmän förvaltningsdomstols prövning av frågan om särskilda skyddsåtgärder i otillräknelighetsfallen Prövningen av frågan om särskilda skyddsåtgärder inleds vid allmän förvaltningsdomstol genom en ansökan av åklagaren. I de fall gär- ningsmannen är omhändertagen efter ett beslut av allmän domstol, kommer det beslutet att gälla till dess att allmän förvaltningsdom- stol inleder sin prövning, något som kan ske då brottmålsdomen har vunnit laga kraft. Ett fortsatt omhändertagande av gärnings- mannen därefter måste grundas på ett beslut av allmän förvaltnings- domstol efter ett yrkande av åklagaren. Allmän domstols fastställelsedom ska ligga till grund för pröv- ningen i allmän förvaltningsdomstol. Kommer allmän förvaltnings- domstol fram till att förutsättningar för särskilda skyddsåtgärder föreligger ska dessa i otillräknelighetsfallet alltid inledningsvis ske i sluten form. Detta innebär att gärningsmannen ska placeras i en särskild skyddsenhet. Tanken är att gärningsmannen efter beslutet ska kunna föras över till den särskilda skyddsenheten. Dock kan det i vissa fall vara så att ett överförande till skydds- enheten kan ske först efter någon eller . I denna situa- tion ska den som de särskilda skyddsåtgärderna avser vara om- händertagen i avvaktan på att överförandet kan ske. Ett omhändertagande av detta slag bör få pågå . ska den myndighet som ansvarar för särskilda skydds- åtgärder bereda den som ska undergå åtgärderna en plats i en sär- skild skyddsenhet. I undantagsfall kan det finnas behov av att om- händertagandet pågår än . En förläng- ning med ytterligare högst bör därför kunna beslutas om det finns synnerliga skäl. I många fall kan dock den som är föremål en prövning i fråga om särskilda skyddsåtgärder komma att befinna sig inom den slutna psykiatriska tvångsvården. I de fall allmän förvaltningsdomstol be- slutar om särskilda skyddsåtgärder för gärningsmannen kommer domstolens beslut att innebära att chefsöverläkaren inte ska kunna besluta att den slutna tvångsvården ska upphöra, utan att åklagaren har underrättats om detta och getts möjlighet att vid allmän för- valtningsdomstol begära att gärningsmannen ska omhändertas inför en prövning av om förutsättningarna för särskilda skyddsåtgärder är uppfyllda. 10.4.5.7Prövningen av frågan om särskilda skyddsåtgärder i de fall gärningsmannen döms till fängelse eller sluten ungdomsvård Enligt vårt förslag ska särskilda skyddsåtgärder i vissa fall kunna komma i fråga även beträffande den som döms till fängelse eller sluten ungdomsvård. I de fallen ska den dömde undergå fängelse- straffet eller den slutna ungdomsvården innan det blir aktuellt med särskilda skyddsåtgärder, se avsnitt 10.4.2. Särskilda skyddsåtgärder är i dessa fall knutna till det straffrätts- liga ansvaret på så sätt att de kan bli aktuella endast om gärnings- mannen har begått (och dömts till fängelse eller sluten ungdoms- vård för) ett allvarligt brott som har riktat sig mot eller medfört fara för någon annans liv eller hälsa. För att särskilda skyddsåtgär- der ska kunna komma i fråga krävs det dessutom att brottet har begåtts under påverkan av en allvarlig psykisk störning, en tillfällig sinnesförvirring, en svår utvecklingsstörning eller ett allvarligt demenstillstånd. Detta är frågor som är en naturlig del av den straffrättsliga bedömningen som görs av allmän domstol i samband med brottmålsprocessen. Det framstår därför som naturligt att all- män domstol redan i brottmålsdomen uttalar sig i dessa delar. För att det ska kunna bli aktuellt med särskilda skyddsåtgärder efter frigivningen krävs det, på samma sätt som beträffande de som var otillräkneliga, också att det finns en påtaglig risk för att gär- ningsmannen på nytt begår gärningar av allvarligt slag som riktar sig mot liv eller hälsa. Det torde vara nästintill omöjligt att för brottmålsdomen bedöma om det kommer att finnas en sådan risk efter frigivningen från fängelsestraffet eller den slutna ungdomsvården, som ju kan infalla . Bedömningen av återfallsrisken bör därför ske först inför frigivningen. På samma sätt som när frågan om särskilda skyddsåtgärder ska prövas av- seende den som inte uppfyllde kravet på tillräknelighet, bör pröv- ningen i fråga om risken för nya våldsgärningar av allvarligt slag prövas av allmän förvaltningsdomstol i en separat process. Det ska då ske utifrån ett aktuellt underlag. Särskilda skyddsåtgärder kan komma i fråga endast om gärnings- mannen har begått brott för vilka han eller hon har dömts till fängelse eller sluten ungdomsvård. För att betona att det finns en sådan koppling mellan brottsligheten och de särskilda skyddsåtgär- derna bör allmän domstol i domen i dessa fall också ange att det ska ske en prövning i fråga om särskilda skyddsåtgärder inför den dömdes frigivning från fängelsestraffet eller den slutna ungdomsvården. Domstolen ska dock inte ange att en sådan prövning ska ske om det framgår att det saknas förutsättningar för särskilda skyddsåt- gärder. För att åklagaren ska uppmärksammas på att en ansökan om särskilda skyddsåtgärder bör göras föreslår vi att Kriminalvården respektive SiS i en anmälan till åklagaren ska ange vid vilken tid- punkt den dömde ska friges från fängelsestraffet respektive den slutna ungdomsvården. För att åklagaren ska ges tillräcklig tid att förbereda sin ansökan om särskilda skyddsåtgärder bör en sådan anmälan göras senast en månad före frigivningen. Beslutar allmän förvaltningsdomstol att den dömde ska bli före- mål för särskilda skyddsåtgärder i sluten form ska domstolen (på samma sätt som i otillräknelighetsfallen) kunna besluta att han eller hon ska omhändertas i avvaktan på en placering i en särskild skyddsenhet. Ett sådant omhändertagande ska som huvudregel få pågå under högst men ska kunna förlängas med ytterligare högst om det finns synnerliga skäl. 10.4.5.8Prövning av frågan om särskilda skyddsåtgärder efter det att sluten psykiatrisk tvångsvård har upphört Vi har i avsnitt 10.4.3 föreslagit att den som är föremål för sluten psykiatrisk tvångsvård ska genomgå sådan vård innan det kan bli aktuellt att undergå särskilda skyddsåtgärder till följd av ett beslut om sådana åtgärder. Som vi har redogjort för ska dock chefs- överläkaren i de fall det finns ett sådant beslut anmäla till åklagaren att den slutna tvångsvården kommer att upphöra. Åklagaren ska därefter ansöka vid allmän förvaltningsdomstol om att beslutet om särskilda skyddsåtgärder ska omprövas. Det bör i det fallet dock förhindras att gärningsmannen avviker eller undandrar sig domstolens prövning innan allmän förvaltningsdomstol har prövat frågan om särskilda skyddsåtgärder. Vi föreslår därför att allmän förvaltnings- domstol ska ha en möjlighet att på yrkande av åklagare besluta att gärningsmannen ska omhändertas i avvaktan på domstolens pröv- ning. Normalt ska ett omhändertagandebeslut fattas. Endast om det är uppenbart att det inte finns behov av omhändertagande ska ett sådant underlåtas. Den rättspsykiatriska undersökning som ska göras i fråga om förutsättningarna för särskilda skyddsåtgärder kommer att ta . Den tid som ett omhändertagande ska få pågå bör därför som huvudregel få uppgå till längst . När under- sökningen är utförd bör det vara den allmänna förvaltningsdom- stolens uppgift att, mot bakgrund av undersökningens resultat, bedöma om det finns behov av fortsatt omhändertagande. En sådan förlängning ska då få ske med ytterligare högst . I en del fall kan också behovet av en rättspsykiatrisk undersökning (eller någon annan utredning) medföra att det blir nödvändigt att för- länga tiden. Även då bör förlängning kunna ske med högst . 10.4.5.9Vem ska föra det allmännas talan vid prövningen av frågan om särskilda skyddsåtgärder? Vi har övervägt vem som bör föra talan om särskilda skydds- åtgärder. Ett alternativ är att åklagaren, efter att ha varit part i brottmålsprocessen i allmän domstol, också för en talan om sär- skilda skyddsåtgärder i allmän förvaltningsdomstol. Ett annat alter- nativ är att det inrättas ett allmänt ombud som ska ha till uppgift att föra statens talan i den här frågan. Ett allmänt ombud utses av regeringen och finns t.ex. för , Försäk- ringskassan och . Enligt vårt förslag ska förfarandet i allmän domstol i otillräk- nelighetsfallen avslutas när det finns en fastställelsedom som har vunnit laga kraft. I en sådan dom fastställer domstolen att gärnings- mannen har begått en otillåten gärning som inte utgör brott eftersom kravet på tillräknelighet inte är uppfyllt. Allmän domstol ska också kunna besluta att gärningsmannen ska vara omhänder- tagen till dess att fastställelsedomen har vunnit laga kraft, om det inte framgår att han eller hon inte uppfyller förutsättningarna för särskilda skyddsåtgärder. I brottmålsprocessen är det åklagaren som för talan. Detta inne- bär att han eller hon är väl insatt i själva gärningen, i omständig- heterna kring denna och i de omständigheter som har betydelse för bedömningen av gärningsmannens tillräknelighet vid gärningen. Genom att allmän domstol enligt våra förslag också ska kunna be- sluta om ett omhändertagande av gärningsmannen kommer frågan om särskilda skyddsåtgärder i viss mån att aktualiseras redan i all- Att någon annan än åklagaren skulle gå in som part i processen när det gäller dessa delar framstår inte som lämpligt. Av både praktiska och processekonomiska skäl bör alltså åklagaren vara part även när det gäller dessa frågor och därmed föra det allmännas talan i hela processen. Efter det att fastställelsedomen av den allmänna domstolen har vunnit laga kraft kan processen i allmän förvaltningsdomstol rörande särskilda skyddsåtgärder inledas. Allmän förvaltningsdom- stols prövning ska gälla endast frågan, om det finns en påtaglig risk för att gärningsmannen på nytt begår våldshandlingar av allvarligt slag. I detta skede skulle man möjligen kunna tänka sig att någon annan än åklagaren, t.ex. ett allmänt ombud, för talan om särskilda skyddsåtgärder. Dock är det så att de särskilda skyddsåtgärderna är knutna till den otillåtna gärningen på det sättet att de endast kan komma i fråga om allmän domstol genom en fastställelsedom har konstaterat att en otillåten gärning (som inte utgör brott eftersom kravet på tillräknelighet inte är uppfyllt) har begåtts. Fastställelse- domen ska med andra ord ligga till grund för prövningen vid allmän förvaltningsdomstol. Att någon annan än åklagaren under dessa förutsättningar ska föra talan i fråga om särskilda skyddsåtgärder framstår som ineffektivt och kan inte heller försvaras ur ett pro- cessekonomiskt perspektiv. Vi föreslår därför att det bör vara åkla- garen som för talan i mål om särskilda skyddsåtgärder i otillräkne- lighetsfallet. I de fall gärningsmannen döms till fängelse eller sluten ung- domsvård ska den dömde undergå påföljden innan en prövning i fråga om särskilda skyddsåtgärder ska göras vid allmän förvalt- ningsdomstol. En förutsättning för att prövningen ska få göras är att allmän domstol i den dom, genom vilken gärningsmannen dömdes till fängelse eller sluten ungdomsvård, har beslutat att en prövning ska ske av om han eller hon vid frigivningen uppfyller förutsättningarna för särskilda skyddsåtgärder. Särskilda skyddsåt- gärder ska kunna komma i fråga endast till följd av att gärnings- mannen har begått de brott för vilka han eller hon har dömts till fängelse eller sluten ungdomsvård. Även i detta fall bör det vara åklagaren som ansöker om särskilda skyddsåtgärder vid allmän för- valtningsdomstol. Allmän förvaltningsdomstol ska ge åklagaren tillfälle att yttra sig i mål som rör förlängning eller upphörande av särskilda skydds- åtgärder, mål som rör övergång av särskilda skyddsåtgärder från