sou · H0B317d2 · 2012-05-02 00:00:00 — Enligt denna ska registret innehålla uppgifter om den som genom dom, beslut, strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot har ålagts påföljd för brott (punkten 1), om den som har ålagts förvandlingsstraff för böter (punkten 2), om den som med tillämpning av 30 kap. 6 § BrB har förklarats fri från påföljd (punkten 3), om den som på grund av åklagares beslut enligt bl.a. 20 kap. 7 § RB inte har åtalats för brott (punkten 4) och om den som har meddelats kontaktförbud enligt lagen (1988:688) om kontaktförbud eller tillträdesförbud enligt lagen (2005:321) om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang.1 Vilka uppgifter som får tas bort ur registret framgår av bestäm- melserna om gallring i 16 och 17 §§ lagen om belastningsregister. Enligt 16 § 1 ska en uppgift i registret gallras, om en överrätt genom dom eller beslut har frikänt den registrerade för den åtalade gärningen. Detsamma ska enligt 16 § 2 gälla, om frikännandet sker efter resning. En uppgift ska även gallras om en överrätt har upp- hävt ett beslut om förvandlingsstraff för böter, om åklagares beslut att meddela åtalsunderlåtelse har återkallats, om kontaktförbud eller tillträdesförbud har upphävts eller om den registrerade har avlidit. I 17 § finns kompletterande gallringsbestämmelser som medför bl.a. att uppgifter om en dom på överlämnande till rättspsykiatrisk vård och uppgifter om den som har förklarats fri från påföljd gallras efter domen eller beslutet (punkterna 7 och 10). I den till belastningsregisterlagen knutna förordningen (1999:1134) om belastningsregister finns kompletterande bestämmelser om vilka uppgifter som registret får innehålla. Enligt 2 § 4 ska registret, om förutsättningarna för registrering enligt lagen om belastnings- register är uppfyllda, utöver uppgift om påföljden innehålla uppgifter om att ett brott har begåtts under påverkan av en allvarlig psykisk störning som avses i 30 kap. 6 § BrB. I 6 § förordningen föreskrivs beträffande den som av domstol har överlämnats till rättspsykiatrisk vård att registret också ska innehålla uppgifter om intagning i eller utskrivning från en sjukvårdsinrättning samt beslut om öppen rättspsykiatrisk vård. 1 En uppgift om tillträdesförbud enligt 9 a § lagen (2005:321) om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang, dvs. ett beslut om tillträdesförbud som gäller tills vidare i avvaktan på att frågan avgörs slutligt, ska dock inte ingå i belastningsregistret. Ändringar med anledning av våra förslag Uppgifter om att det genom dom enligt 30 kap. 3 a § RB har fast- ställts att den tilltalade har begått den åtalade gärningen bör regi- streras i registret på samma sätt som det får registreras att den tilltalade har förklarats fri från påföljd. Den sistnämnda möjlig- heten försvinner till följd av att institutet fri från påföljd utmönstras ur systemet. Detsamma gäller uppgifter om att fängelseförbudet enligt 30 kap. 6 § BrB har tillämpats och uppgifter som har anknyt- ning till påföljden överlämnande till rättspsykiatrisk vård, som vi föreslår ska avskaffas. Enligt vårt förslag ska särskilda skyddsåtgärder inte vara en del av påföljdssystemet, utan en fristående reaktion som är knuten till den otillåtna gärningen eller brottet. Frågan om särskilda skydds- åtgärder ska efter ansökan av åklagare prövas av allmän förvalt- ningsdomstol. Beslut om särskilda skyddsåtgärder kan därför inte i första hand anses vara en sådan belastningsuppgift som behövs i verksamhet hos för beslut om förundersök- ning och åtal samt för utfärdande av strafföreläggande och i verk- samhet hos allmänna domstolar för straffmätning och val av påföljd. Vi anser dock att en uppgift om att allmän förvaltningsdomstol har beslutat ett en person ska bli föremål för särskilda skyddsåtgärder bör kunna ingå som underlag t.ex. i samband med olika typer av lämplighets- och tillståndsprövningar och vid anställningsförfaranden. Vi föreslår därför att det i belastningsregistret ska finnas uppgifter om den beträffande vilken särskilda skyddsåtgärder har beslutats. 15 Barns straffrättsliga ansvar Vår bedömning: Det finns ett behov av att ändra det nuvarande påföljdsförbudet i 1 kap. 6 § BrB och omforma bestämmelsen till en ansvarsfrihetsregel. En gärning som någon begår innan han eller hon har fyllt bör alltså inte utgöra brott. Vi avstår dock ifrån att lämna ett formellt förslag till lagstiftning. har redan lämnat ett förslag med denna inne- börd. 15.1Den som är kan begå brott men inte dömas till påföljd Enligt gällande rätt kan den som är begå brott men däremot inte dömas till påföljd för detta (1 kap. 6 § BrB). Den som är omfattas alltså inte av det straffrättsliga reaktions- systemet. Den unge kan i stället bli föremål för andra ingripanden, t.ex. åtgärder enligt bestämmelserna i eller LVU. Den svenska ordningen med ett påföljdsförbud är vid en internationell jämför- else ovanlig. I de flesta andra jämförbara länder anser man nämligen att den som inte har uppnått gällande straffmyndighetsålder inte kan begå brott. Åldern för straffmyndighet kan dock vara lägre än . 15.2Psykansvarskommitténs förslag om att ändra påföljdsförbudet till en ansvarsfrihetsregel menade att starka systematiska skäl talar för att regeln om barns straffrättsliga ansvar ska vara uppbyggd på samma sätt som en bestämmelse om ett krav på tillräknelighet. Som en konsekvens av att en tillräknelighetsreglering införs, föreslog kommittén därför att påföljdsförbudet i 1 kap. 6 § BrB ska ändras till en ansvarsfrihetsregel. En sådan regel innebär att den som begår en gärning innan han eller hon har fyllt inte ska kunna dömas till straffrättsligt ansvar. Genom att ändra påföljdsförbudet till en ansvarsfrihetsregel kommer man enligt kommittén också ifrån den märkliga ordning som gäller , nämligen att ett brott kan föreligga men att det aldrig kan leda till en påföljd. Kommittén föreslog vidare att man genom en s.k. trolleribestämmelse ska jämställa straff- belagda gärningar som har begåtts av barn med brott. Genom bestämmelsen ska den som har begått en sådan gärning kunna bli skadeståndsskyldig med anledning av gärningen och särskild rätts- verkan ska också kunna komma till stånd. Den s.k. trolleribestäm- melsen ska enligt förslaget vara tillämplig även beträffande gärningar som inte ska medföra ansvar eftersom kravet på tillräknelighet inte är uppfyllt. (Psykisk störning, brott och ansvar, SOU 2002:3, s. 339 f.) Ett antal remissinstanser har framfört invändningar mot Psyk- ansvarskommitténs förslag i denna del. Det har bl.a. framförts att de faktorer och argument som ligger till grund för övervägandena om barns straffrättsliga ansvar är helt andra än de som åberopas i fråga om tillräknelighet hos vuxna. Lagstiftningen bör därför inte ändras enbart av systematiska skäl, utan det krävs att frågan blir belyst i dess helhet och att det då finns andra övertygande argu- ment som talar för att den nuvarande ordningen gällande barns straffrättsliga ansvar ska ändras. Enligt remissvaren kan förslag medföra att barns möjligheter att komma till tals som brottsoffer försämras, att politiska krav på sänkning av straffmyndighetsåldern kommer att framföras samt att barn är sämre förberedda att axla sitt ansvar när de når straffmyndighetsåldern. Det görs vidare gällande att det i vissa fall kan ha ett pedagogiskt värde att kunna tala om för ett barn att det som han eller hon har gjort sig skyldig till är ett brott samt att det finns en risk för att barns åsikter ska tas på ännu mindre allvar än vad som är fallet om de ska klassas i samma grupp som personer som bedöms ha varit otillräkneliga. Det har också ifrågasatts om nuvarande reglering av straffrättsligt ansvar för barn är särskilt unik. När det gäller den föreslagna s.k. trolleribestämmelsen har det påpekats att denna teoretiskt sett kan innebära en väldig utvidgning av tillämpningsområdet för brott, eftersom det inte längre krävs uppsåt eller oaktsamhet. Det bör därför närmare utredas om det kan uppkomma oönskade konsekvenser till följd av en sådan bestäm- melse. Åldersgränsen är fast och beror inte på den enskildes per- sonliga mognad. Även om ett barn inte kan dömas till påföljd för ett brott kan han eller hon enligt nuvarande reglering ändå i formellt hänseende begå ett brott. Det framstår enligt vår mening som tvek- samt att någon ska kunna åläggas ett straffrättsligt ansvar innan han eller hon har uppnått en viss personlig mognad. I de flesta fall finns en sådan mognad hos barn när de fyller och det är också vid den åldern som de omfattas av det straffrättsliga reaktionssystemet. Enligt vår mening är alltså den egentliga grunden till att barn inte ska omfattas av det straffrättsliga systemet att de inte har en sådan mognad att de kan ta ett straffrätts- ligt ansvar. Det finns därför anledning att ändra nuvarande regle- ring om ett påföljdsförbud för den som är till en ansvars- frihetsregel. En gärning som någon begår innan han eller hon har fyllt bör alltså inte utgöra brott. Vi anser alltså att det finns anledning att genomföra förslag i denna del. Kommitténs förslag har dock, som framgått, av olika skäl kriti- serats av ett antal remissinstanser. Vi har viss förståelse för de invändningar som har framförts mot förslaget men ser trots det ingen anledning att nu lämna ett annat förslag än det som lade fram. Det får i stället bli en uppgift för regeringen att, med beaktande av de invändningar som remissinstanserna har gjort, ta ställning till om Psykansvars- kommitténs förslag i denna del ska genomföras eller inte. 16Skillnader mellan våra och förslag Vi har i kapitel 9, 10 och 12–15 redogjort för de förslag som tar sikte på psykiskt störda lagöverträdare. Vid utformningen av våra förslag har vi utgått ifrån texter i betänk- andet Psykisk störning, brott och ansvar (SOU 2002:3) och an- passat och uppdaterat dem utifrån de förändringar som har skett sedan kommittén överlämnade sina förslag . Vi har i nämnda kapitel också presenterat våra egna överväganden och förslag i de frågor som behandlade samt i en del närligg- ande frågor. Våra förslag skiljer sig i vissa delar från Psykansvars- kommitténs. De huvudsakliga skillnader som finns mellan förslagen redovisas nedan. 16.2Kravet på tillräknelighet för straffrättsligt ansvar 16.2.1Utformningen av kravet på tillräknelighet Vi föreslår att tillräknelighet ska vara ett krav för att en gärning ska utgöra brott i stället för, som föreslog, att tillräknelighet ska vara ett krav för att en gärning ska medföra an- svar. Vi föreslår att kravet på tillräknelighet ska utformas på ett annat sätt än vad föreslog. Enligt vårt förslag ska en gärning inte utgöra brott om den begås av någon som till följd av något av de fyra grundtillstånden (allvarlig psykisk störning, till- fällig sinnesförvirring, svår utvecklingsstörning eller ett allvarligt demenstillstånd) har saknat förmåga att förstå gärningens innebörd i den situation i vilken han eller hon befann sig. En gärning ska inte Skillnader mellan våra och förslag heller utgöra brott om gärningsmannen har haft en sådan förmåga men till följd av en allvarlig psykisk störning, en tillfällig sinnes- förvirring, en svår utvecklingsstörning eller ett allvarligt demens- tillstånd har saknat förmåga att anpassa sitt handlande efter den. Skillnaden gentemot förslag är i huvud- sak att ordet inse ersätts av förstå (gärningens innebörd) och att det efter gärningens innebörd läggs till i den situation i vilken han eller hon befann sig. Våra övervägande i denna del finns i avsnitt 9.5.1. överväganden finns i SOU 2002:3, avsnitt 8.4.2. 16.2.2Undantaget för självförvållade tillstånd Vi föreslår att undantaget från tillräknelighetsbestämmelsen vid s.k. självförvållade tillstånd ska gälla om gärningsmannen i anslutning till gärningen har vållat sin bristande förmåga genom rus eller på något annat sätt i stället för, som föreslog, att den bristande förmågan ska ha vållats genom rus eller på något annat liknande sätt. Våra överväganden i denna del finns i av- snitt 9.5.3. behandlar frågan i SOU 2002:3, s. 249 f. och s. 369 f. 16.3Påföljder och psykiatrisk vård Vi föreslår att den läkare som avger ett rättspsykiatriskt utlåtande i fråga om en gärningsmans tillräknelighet ska se till att utlåtandet kommer till den sjukvårdsinrättning där frågan om intag- ning för psykiatrisk tvångsvård ska prövas om det av utlåtandet fram- går att det finns förutsättningar att ge honom eller henne psykiatrisk tvångsvård. Ett beslut om intagning för psykiatrisk tvångsvård be- höver i det fallet inte föregås av ett vårdintyg. Våra överväganden i denna del finns i avsnitt 9.7.2. Enligt Psykansvarskommitténs förslag ska en tillräknelighets- utredning alltid innehålla en bedömning av om det föreligger förut- sättningar för vård enligt lagen om rättspsykiatrisk vård, ett s.k. vårdbeslut. Beslutet ska avgöra i vilken form verkställigheten av ett fängelsestraff ska inledas. Är den misstänkte anhållen eller häktad ska den psykiatriska vården inledas om vårdbeslutet avser sådan vård. Det krävs då inte att det före ett intagningsbeslut Skillnader mellan våra och förslag har utfärdats ett vårdintyg av en läkare. överväganden i denna del finns i SOU 2002:3, avsnitt 11.3.1. Kommittén föreslog att både den som inte fälls till ansvar efter- som kravet på tillräknelighet inte är uppfyllt och den som döms till fängelse ska få sitt behov av psykiatrisk vård tillgodosett enligt den allmänna vårdlagstiftningen, dvs. HSL eller LPT. 16.4Psykiatrisk tvångsvård för den som har dömts till fängelse Vi föreslår att den som döms till fängelse och är föremål för psykiatrisk tvångsvård inte ska få tas in i av straffet. I stället ska domen på fängelse verkställas genom att den dömde genomgår psykiatrisk tvångsvård. Rätten ska i domen på fängelse upplysa om att verkställigheten av fängelse- straffet ska ske genom psykiatrisk tvångsvård så länge den dömde uppfyller förutsättningarna för sådan vård. Våra överväganden i denna del finns i avsnitt 9.7.3. Kommittén föreslog att psykiskt störda lagöverträdare som döms till fängelse och har behov av psykiatrisk vård ska ges sådan vård under verkställigheten av fängelsestraffet, antingen i frivillig form enligt HSL eller i form av tvångsvård enligt LRV. Kommitténs överväganden i denna del finns i SOU 2002:3, avsnitt 9.3.2. 16.5Verkställighet av fängelse för vissa lagöverträdare med funktionsnedsättning Vi föreslår att benämningen av den nya verkställighetsformen av fängelse ska vara sluten stödenhet i stället för slutet boende (som föreslog). Våra överväganden i denna del finns i avsnitt 9.8.1. Psykansvars- kommitténs överväganden finns i SOU 2002:3, avsnitt 9.4.2. Skillnader mellan våra och förslag 16.5.2Vilka som ska kunna undergå fängelsestraff i en sluten stödenhet Enligt vårt förslag ska en verkställighet av fängelse i en sluten stöd- enhet kunna bli aktuell om den dömde på grund av en svår utveck- lingsstörning, en svår autismspektrumstörning eller någon annan stor och varaktig psykisk funktionsnedsättning, har en så uttalad kognitiv funktionsnedsättning att han eller hon är i särskilt behov av det stöd och den service som kan ges vid en sluten stödenhet. Enligt Psykansvarskommitténs förslag ska personer med utveck- lingsstörning, autism eller autismliknande tillstånd samt personer som har drabbats av ett begåvningshandikapp i vuxen ålder kunna undergå ett fängelsestraff i en sluten stödenhet. Våra överväganden i denna del finns i avsnitt 9.8.1. Psykansvars- kommitténs överväganden finns i SOU 2002:3, avsnitt 9.4.3. 16.5.3Vad ska krävas för att verkställighet i en sluten stödenhet ska bli aktuell? Enligt vårt förslag ska det krävas att den dömde på grund av något av de tillstånd som anges i avsnitt 16.5.2 har en så uttalad kognitiv funktionsnedsättning att han eller hon är i särskilt behov av det stöd och den service som kan ges vid en sluten stödenhet. föreslog att det ska krävas att den dömde är i behov av stöd och service som inte kan tillgodoses i en kriminal- vårdsanstalt. Våra överväganden i denna del finns i avsnitt 9.8.1. Psykansvars- kommitténs överväganden finns i SOU 2002:3, avsnitt 9.4.3. 16.5.4Beslut om verkställighet i en sluten stödenhet Vi föreslår att allmän domstol i domen på fängelse ska besluta att verkställigheten ska inledas i en sluten stödenhet. Kriminalvården ska kunna besluta om sådan verkställighet om det under pågående verkställighet av ett fängelsestraff uppmärksammas att den intagne uppfyller förutsättningarna för den. föreslog att kriminalvården ska fatta be- slut om sådan verkställighet. Våra överväganden i denna del finns i avsnitt 9.8.2. Psykansvars- kommitténs överväganden finns i SOU 2002:3, avsnitt 9.4.3. Skillnader mellan våra och förslag 16.5.5Undersökning av förutsättningarna för verkställighet av fängelse i en sluten stödenhet Vi föreslår att inom en rättspsykiatrisk undersökning ska kunna ges utlåtande i fråga om förutsättningarna för verkställighet av ett fängelsestraff i en sluten stödenhet. Kriminalvården ska få inhämta en sådan undersökning i de fall det under pågående verkställighet av ett fängelsestraff uppmärksammas att den intagne kan uppfylla förutsättningarna. Rätten eller Kriminalvården ska inte få besluta att verkställigheten av ett fängelsestraff ska ske i en sluten stöd- enhet utan att det har gjorts en rättspsykiatrisk undersökning av vilken det framgår att den dömde uppfyller förutsättningarna för sådan verkställighet. föreslog att en ansvars- eller samhälls- skyddsutredning alltid ska innehålla en bedömning av om förutsätt- ningarna för vård eller omsorg föreligger enligt den av kommittén föreslagna lagen om slutet boende för vissa funktionshindrade lagöverträdare. Om förutsättningarna för vård eller omsorg är upp- fyllda enligt den lagen ska den för undersökningen ansvarige läkaren meddela ett vård- eller omsorgsbeslut. När gärningsmannen döms till fängelse avgör det beslutet i vilken form verkställigheten ska inledas. Våra överväganden i denna del finns i avsnitt 9.8.2. Psykansvars- kommitténs överväganden finns i SOU 2002:3, avsnitt 11.3.2. 16.5.6Ansvaret för verkställigheten av fängelsestraff i en sluten stödenhet Vi föreslår att Kriminalvården ska ansvara för verkställighet av fäng- elsestraff i en sluten stödenhet. föreslog att SiS ska ansvara för sådan verkställighet. Våra överväganden i denna del finns i avsnitt 9.8.3. Psykansvars- kommitténs överväganden finns i SOU 2002:3, avsnitt 9.4.5. Skillnader mellan våra och förslag 16.6.1Behovet av särskilda skyddsåtgärder Vi föreslår att det i vissa särskilda fall ska finnas en möjlighet att besluta om särskilda skyddsåtgärder för att förhindra att en gär- ningsman på nytt begår en gärning av allvarligt slag. föreslog att intresset av samhällsskydd i särskilda fall ska kunna beaktas som en självständig, kompletterande faktor i samband med påföljdsbestämningen och verkställigheten av straffrättsliga reaktioner. Denna särskilda form av reaktion ska enligt kommitténs förslag införas i det straffrättsliga systemet. Reaktionen ska benämnas samhällsskyddsåtgärder. Våra överväganden i denna del finns i avsnitt 10.4.1 och 10.4.3. överväganden finns i SOU 2002:3, av- snitt 10.5. 16.6.2I vilka fall ska det kunna bli aktuellt med särskilda skyddsåtgärder? Vi föreslår att särskilda skyddsåtgärder ska kunna beslutas i två olika situationer. Den ena situationen är då en gärningsman har begått en otillåten gärning som inte utgör brott eftersom kravet på tillräk- nelighet inte är uppfyllt. Den andra situationen är då en gärnings- man ska friges efter att ha undergått ett fängelsestraff eller efter att undergått sluten ungdomsvård som han eller hon har dömts till. I båda situationerna ska det krävas -att gärningen eller brottet har riktat sig mot eller medfört fara för någon annans liv eller hälsa, -att det i straffskalan för det fullbordade brottet inte var före- skrivet lindrigare straff än fängelse och -att det med hänsyn till gärningsmannens eller den dömdes psykiska tillstånd, hans eller hennes tidigare begångna gärningar och om- ständigheterna i övrigt finns en påtaglig risk för att han eller hon på nytt begår en gärning som riktar sig mot eller medför fara för någon annans liv eller hälsa och är av allvarligt slag. Skillnader mellan våra och förslag För den som döms till fängelse ska det dessutom krävas att brottet har begåtts under påverkan av en allvarlig psykisk störning, en till- fällig sinnesförvirring, en svår utvecklingsstörning eller ett allvarligt demenstillstånd. föreslog att samhällsskyddsåtgärder ska kunna beslutas för den som har begått straffbelagda gärningar i två olika situationer. Detta ska kunna ske dels som en åtgärd i samband med gärningar som inte medför ansvar på grund av otillräknelighet, dels som en tidsobestämd påföljd vid synnerligen allvarliga brott. När det gäller åtgärder i samband med gärningar som inte medför ansvar på grund av otillräknelighet skiljer sig Psykansvars- kommitténs förslag från vårt på det viset att det inte krävs någon viss minsta tid för fängelse i straffskalan för den otillåtna gärning som ska ligga till grund för samhällsskyddsåtgärderna. förslag skiljer sig också från vårt genom att en samhällsskyddsåtgärd ska kunna utgöra påföljd i stället för fängelse om den dömde har gjort sig skyldig till ett synnerligen allvarligt brott som har riktat sig mot eller medfört fara för någon annans liv eller hälsa. För att en samhällsskyddsåtgärd ska bli aktu- ell i det fallet ska det krävas att den dömde har dömts för ett sådant brott av allvarligt slag och att det aktuella brottet har be- gåtts under påverkan av en psykisk störning, vilken inte behöver vara allvarlig. Kommittén föreslog inte att det ska finnas någon viss minsta tid för fängelse i straffskalan för det brott som ska ligga till grund för samhällsskyddsåtgärderna. Våra överväganden i denna del finns i avsnitt 10.4.2. Psykansvars- kommitténs överväganden finns i SOU 2002:3, avsnitt 10.6.1. 16.6.3Särskilda skyddsåtgärder ska inte vara en del av påföljdssystemet Vi föreslår att särskilda skyddsåtgärder inte ska vara en del av på- följdssystemet, utan en fristående reaktion som är knuten till den otillåtna gärningen eller brottet. Regleringen ska finnas i en särskild lag. Frågan om särskilda skyddsåtgärder ska efter ansökan av åklagare prövas av allmän förvaltningsdomstol. En sådan prövning får ske om allmän domstol genom en dom har fastställt att gärnings- mannen har begått en otillåten gärning som inte utgör brott efter- som kravet på tillräknelighet inte är uppfyllt. En prövning i fråga om inledande av särskilda skyddsåtgärder får också ske inför fri- Skillnader mellan våra och förslag givningen från ett fängelsestraff eller från sluten ungdomsvård, om allmän domstol i den dom, genom vilken gärningsmannen dömdes till en sådan påföljd, har beslutat att en sådan prövning ska ske. Be- slutet om särskilda skyddsåtgärder ska i det fallet gälla för tiden efter frigivningen från fängelsestraffet. Ett beslut om särskilda skyddsåtgärder ska kunna verkställas först när gärningsmannen är föremål för sluten psykiatrisk tvångsvård. Det är allmän förvaltningsdomstol som beslutar i fråga om förlängning av åtgär- derna. föreslog att en samhällsskyddsåtgärd ska dömas ut i ett brottmål. Kommittén föreslog att en samhällsskydds- åtgärd ska utgöra en påföljd i stället för fängelse i de fall den till- talade fälls till ansvar. Bestämmelser om samhällsskyddsåtgärder ska enligt kommitténs förslag finnas i ett särskilt kapitel i BrB och i en särskild verkställighetslag. Både frågan om en samhällsskydds- åtgärd ska dömas ut och frågan om den ska bestå ska enligt för- slaget avgöras av allmän domstol i brottmålet. Våra överväganden i denna del finns i avsnitt 10.4.3. Psyk- ansvarskommitténs överväganden finns i SOU 2002:3, avsnitt 10.6.1 och 10.6.2. 16.6.4Varaktigheten och upphörandet av särskilda skyddsåtgärder Vi föreslår att särskilda skyddsåtgärder ska få pågå efter det att ett beslut om sådana åtgärder har fattats.