sou · GZB34 · 2012-01-01 00:00:00 — förordning om utfärdande av visst slag av intyg för utförande av transporter på inre vattenvägar inom den Europeiska unionen. 1 § Transportstyrelsen utfärdar efter ansökan sådant intyg som avses i artikel 3 Rådets direktiv /540/EEG av om tillstånd att utföra varutransporter på vattenvägar inom nationell och internationell transport och om ömsesidigt erkännande av examens-, utbildnings- och andra behörighetsbevis. 2 § Transportstyrelsen bestämmer vilka krav som ska vara uppfyllda i de ämnen som följer av bilagan till Rådets direktiv /540/EEG för att sökanden ska kunna få ett sådant intyg. 3 § Transportstyrelsen får återkalla rätten att utföra varutransport i inlandssjöfart, om den som avses med intyget inte längre uppfyller kraven för att få ett intyg. 4 § Transportstyrelsen får meddela de ytterligare föreskrifter om utfärdande av intyg eller återkallande av rätten att utföra varutransport i inlandssjöfart som behövs för tillämpningen och verkställigheten av Rådets direktiv /540/EEG. 5 § Transportstyrelsen beslut enligt denna förordning får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Denna förordning träder i kraft den dag regeringen bestämmer. förordning om intyg att fartyg tillhör Rhensjöfarten 1 § Transportstyrelsen är, vid tillämpningen av Rådets förordning (EG) nr 2919/85 av om fastställande av villkoren för tillträde till de avtal som slutits enligt den reviderade konventionen om sjöfarten på för fartyg som tillhör Rhensjöfarten, behörig myndighet att utfärda och återkalla intyg om att ett fartyg tillhör Rhensjöfarten. 2 § Transportstyrelsen får meddela de ytterligare föreskrifter om utfärdande och återkallande av intyg som behövs för tillämpningen av Rådets förordning (EG) nr 2919/85. 3 § Transportstyrelsens beslut att inte utfärda eller att återkalla ett intyg får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Denna förordning träder i kraft den dag regeringen bestämmer. 1Utredningens uppdrag och arbete Utredningens uppdrag framgår av kommittédirektiven (dir. 2009:127), se bilaga 1. Utredningen ska analysera de konsekvenser som uppkommer om om inre vattenvägar genomförs i svensk rätt samt föreslå författningsändringar för ett sådant genomförande. Utredningen höll sitt första sammanträde och har därefter hållit elva sammanträden, varav ett i internatform. Utöver nära samarbete med experter och sakkunniga har utredningen träffat företrädare för hamnar och enskilda personer samt deltagit i seminarier. Utredningen har även gjort en studieresa till . Avslutningsvis har utredningen hållit ett seminarium med representanter från bl.a. Transportstyrelsen, intresse- organisationer samt rederier. Betänkandet består av sju delar, I–VII. I del I ges bl.a. en bakgrund till den internationella regleringen av de inre vattenvägarna samt relation till inre vattenvägar. I del II och III redogörs för de förordningar och direktiv som utgör om inre vattenvägar. Del II behandlar samtliga rättsakter utom de som rör sjösäkerheten, vilka belyses i del III. Utredningens uppdrag och arbete I del IV ges en beskrivning av godstransporter till och från och . I del V ges en beskrivning av EU-finansiering för utveckling av inre vattenvägar. I del VI finns en konsekvensbedömning. I del VII finns författningskommentarer och bilagor. 2Internationell reglering av inre vattenvägar Den sammanlagda längden av inre vattenvägar är . Två av de viktigaste inre vattenvägarna i är och där gods transporterades . Inom EU transporteras av allt gods på inre vattenvägar medan motsvarande siffror för transport på väg och tåg är . I länder intill bl.a. , som har tillgång till farbara inre vattenvägar året runt, är andelen gods som transporteras på inre vattenvägar som högst. I t.ex. transporteras av godset på inte vattenvägar. Motsvar- ande siffror i och är 14 respektive 13 procent.1 Den internationella regleringen av transporter på de europeiska inre vattenvägarna sker genom FN:s ekonomiska kommission för , de olika flodkommissionerna och EU. 2.1FN:s ekonomiska kommission för FN:s ekonomiska kommission för (UNECE2) är ett av fem regionala organ under FN:s ekonomiska och sociala råd. På området för inlandssjöfart behandlar UNECE ett flertal frågor, bl.a., identifiering och vidareutveckling av ett europeiskt nätverk av inre vattenvägar, alleuropeiska regler och symboler att användas på inre vattenvägar, tekniska krav för fartyg på inre vattenvägar, erkännande av båtförarcertifikat, flodinformationstjänster, före- byggande av föroreningar och regionala överenskommelser. UNECE utför sitt arbete i nära samarbete med EU, flod- kommissionerna och andra internationella organ. 2United Nations Economic Commission for Europe, ibland bara ECE. UNECE har sitt säte i , . Internationell reglering av inre vattenvägar finns en arbetsgrupp för inlandssjöfart (SC.3). Vidare finns en arbetsgrupp för standardisering av tekniska säkerhetskrav för navigering i inlandssjöfart (SC.3/WP.3). Arbetsgruppen bistår den först nämnda arbetsgruppen med att förbereda ändringar och tillägg avseende regler av tekniska och säkerhetsmässiga villkor. UNECE har genom sin arbetsgrupp (SC.3) tagit fram ett flertal internationella konventioner och överenskommelser. Bland dessa kan nämnas Convention on the registration of inland navigation . Denna konvention har 11 fördragsslutande parter varav några inte är medlemmar i . Vidare kan nämnas Convention on the measurement of inland navigation , som har 15 fördragsslutande parter varav vissa inte är EU medlemmar. En mycket viktig överenskommelse är European Agreement concerning the International Carriage of Dangerous Goods by Inland Waterways (ADN). Denna överenskommelse har 16 parter, varav vissa inte är medlemmar av EU. Det finns också ett Protocol on Combined Transport on Inland Waterways to Agreement on Installations (AGTC). Protokollet, som är ett tillägg till en gällande överenskommelse tar sikte på att skapa ett nätverk av transport- leder på inre vattenvägar och kustnära rutter för transporter av samma lastenheter med olika transportslag. Protokollet och överenskommelsen har 16 fördragsslutande parter. Slutligen ska nämnas European Agreement on of International Importance. I överenskommelsen har ett stort antal inre vattenvägar, som är av betydelse för den internationella handeln och som uppfyller, eller som parterna åtar sig, ska uppfylla vissa tekniska och operativa krav i överenskommelsen, listats. Överenskommelsen har 21 parter. Utöver dessa för de kontraktsslutande staterna bindande rättsakter har UNECE gett ut rekommendationer, resolutioner och vägledningar, bl.a. European Code for Inland Waterways (CEVNI), and Marking, Recommendations on Harmonized for Inland Navigation (Resolution No. 61), Recommendations on Minimum Requirements for the Issuance of Boatmaster´s certificates in Inland Navigation with a view of their Reciprocal Recognition for International Traffic (Resolution No. 31, revised) och for (, Resolution No. Internationell reglering av inre vattenvägar För fullständighetens skull ska också nämnas Strassburger Übereinkommen über die in der Binnenschiffahrt (CLNI). Denna ansvarsbegränsningskonvention gällande skadeståndsansvar vid olyckor med inlandsvatten- vägsfartyg har som parter de stater, som är parter till Rhenkonvention, dvs. , , , och . Det finns en möjlighet för stater, som har farbara inre vattenvägar i förbindelse med Rhensystemet, att ansluta sig till överenskommelsen. Huruvida detta har skett eller inte är inte bekant. Vid utredningens besök i upplystes att det är möjligt att efter en diplomatkonferens överenskommelsen kan öppnas för tillträde av alla EU stater. är inte anslutet till någon av UNECE:s konventioner, som avser reglering av transport på inre vattenvägar. Det finns ett flertal flodkommissioner i . Utöver Centrala kommissionen för Rhensjöfarten och , som kortfattat behandlas nedan, finns motsvarande kommissioner för bl.a. Gemensamt för dessa är att de vill värna om den fria sjöfarten på floderna samt harmonisera de nationella regelverken för sjöfarten på floderna avseende bl.a. tekniska villkor, bemanning, transport av farligt gods, ordningsföreskrifter m.m. mellan medlemsstaterna. 2.2.1Centrala kommissionen för Rhensjöfarten Centrala kommissionen för Rhensjöfarten (CCNR3), som är världens äldsta, ännu fungerande internationella organisation, har fem medlemsstater, , , , och . CCNR:s huvudsakliga syfte är att säkerställa principen om fri sjöfart på Rhen4, såsom den slagits fast i den reviderade Rhenkonventionen5, även kallad Mannheim- 3Central Commission for the Navigation of the . 4Rhen och dess flodmynningar från till öppna havet antingen ned eller uppströms. Även bifloderna betraktas som en del av Rhensjöfarten (artikel 3 i den reviderade Rhenkonventionen). 5Fördragsslutande stater till konventionen är , , , , och . Internationell reglering av inre vattenvägar För detta ändamål har CCNR givits befogenhet att anta säkerhetsbestämmelser för inlandssjöfarten. CCNR har antagit föreskrifter om bl.a. bemanning, transport av farligt gods (ADNR), trafikregler för navigering, fartcertifikat för fartyg och båtförarcertifikat. I Rhens närområde finns även särskilda domstolar som har jurisdiktion över Rhensjöfarten dels i brottmål avseende bl.a. överträdelse av navigations- och ordningsföreskrifter, dels i civila tvister avseende bl.a. lots- och hamnavgifter och skadestånd vid kollisioner. Möjlighet finns, i vissa fall, att överklaga de särskilda domstolarnas beslut till kommissionens domstol, the Chamber of Appeal6. CCNR är i ständig kontakt med andra internationella organisa- tioner, t. ex. UNECE och EU, och deltar i deras arbete. CCNR har t.ex. genom ett tilläggsprotokoll beslutat att även medlemsstater i EU, som inte är fördragsslutandestater till den reviderade Rhenkonventionen, ska ges möjlighet att utfärda dokument som intygar att ett fartyg tillhör Rhensjöfarten7. Ett sådant dokument är en förutsättning för att ett fartyg ska få utföra transporter av gods och personer på och dess bifloder. , , , , , , , , , och har undertecknat Belgradkonventionen avseende sjöfarten på Donau8. Belgradkonventionen anger grunden för och dess funktion. ska bl.a. övervaka genom- förandet av bestämmelserna i konventionen, införa ett enhetligt system av standarder för sjöfarten på samt fastställa de grundläggande bestämmelserna för sjöfarten, inklusive lotsning, på . samarbetar med bl.a. UNECE, EU och CCNR. 6Artiklarna 33-40 och 45-46 i den reviderade Rhenkonventionen. 7Jfr avsnitt 4.2. 8Farbara delen av mellan Ulm och genom , med utlopp till havet genom (artikel 2 Belgradkonventionen). Internationell reglering av inre vattenvägar Omkring 20 av EU:s 27 medlemsstater har inre vattenvägar, varav 12 medlemsstater har ett sammanlänkat nätverk av inre vattenvägar9. Grunderna och principerna för den gemensamma transport- politiken inom EU behandlas i avdelning VI EUF-fördraget. Bestämmelserna omfattar transporter på järnväg, landsväg och inre vattenvägar (artikel 100 EUF-fördraget). EU:s förslag om utveckling av transportpolitiken redovisas bl. a. i kommissionens vitbok , i halvtidsöversynen av vitboken som gjordes 2006 samt i kommissionens grönbok från 200910. Härav följer bl.a. att tranporter på inre vattenvägar anses vara ett konkurrenskraftigt alternativ till landtransporter men att dess kapacitet är underutnyttjad. Transporterna på inre vattenvägar är av central betydelse, som tack vara intermodaliteten, förväntas kunna göra det möjligt att kringgå flaskhalsarna mellan och , mellan och resten av och även mellan och . Syftet när det gäller transporter på inre vattenvägar är att avlägsna flaskhalsarna, harmonisera de tekniska föreskrifterna, harmonisera båtförarcertifikaten och reglerna rörande vilotid och att utveckla navigationssystem. fastställde Europeiska kommissionen ett integrerat åtgärds- och utvecklingsprogram för inlandssjöfart och inre vattenvägar i , Navigation and Inland Waterway Action and Development in Europe (Naiades)11. Syftet är att transporterna på inre vattenvägar ska kunna nyttja hela sin potential. Programmet fokuserar på fem områden, marknaden, flottan, arbetstillfällen och yrkesfärdigheter, anseende och infrastruktur. Programmet omfattar rekommendationer för åtgärder (lagstiftande-, samordnings- och stödåtgärder) som EU, medlemsstaterna och andra berörda parter ska vidta . 2008 introducerade kommissionen Platform for the 10Kommissionens vitbok 2001: Den gemensamma transportpolitiken : Vägval , Meddelande från kommissionen till rådet och : Hållbara transporter för ett rörligt – Halvtidsöversyn av om den gemensamma transportpolitiken och kommissionens grönbok 2009: Traneuropeiska transportnät (TEN-T: En översyn av strategin – Bättre integrering av de transeuropeiska transportnäten för att främja den gemensamma transportpolitiken. 11Meddelande från kommissionen om främjande av transport på inre vattenvägar NAIADES Ett integrerat europeiskt åtgärdsprogram för transport på inre vattenvägar, KOM(2006) 6 slutlig. Internationell reglering av inre vattenvägar implementation of Naiades (Platina), i syfte att bistå implementeringen av Naiades. Platina är ett konsortium bestående av 22 olika aktörer inom inre vattenvägsområdet från 9 europeiska länder. När det gäller inre vattenvägar finns ett flertal förordningar och direktiv som bl.a. syftar till harmonisering och ömsesidigt erkännande av regler för att yrkesmässigt bedriva transport- verksamhet, tillträde till marknaden för internationella transporter, tillträde för transportföretag att utföra transporter i en medlems- stat där de inte är hemmahörande (cabotage) och gemensamma konkurrensregler. 2.4Definition av inre vattenväg Varken i internationell eller svensk rätt finns någon legaldefinition av vad som avses med inre vattenväg. Europeiska unionens domstol har i ett förhandsavgörande12, avseende fråga om befrielse från skatt på mineraloljor som förbrukats under manövrering med anledning av muddringsarbete, tagit ställning till frågan hur begreppet gemenskapens farvatten ska tolkas i förhållande till begreppet inre vattenvägar. Avgörande för frågan om skattebefrielse skulle medges eller inte var bl.a. om den del av , där arbetena utfördes, omfattades av gemenskapens farvatten eller om det var en inre vattenväg. I rådets direktiv /81/EEG av om harmonisering av strukturerna för punktskatter på mineraloljor13 fanns dels en bestämmelse om obligatorisk skattebefrielse för mineraloljor som tillhandahölls för användning som bränsle vid sjöfart i gemenskapens farvatten, dels en fakultativ bestämmelse enligt vilken det var upp till varje medlemsstat att reglera om skatte- befrielse även skulle medges för mineraloljor för sjöfart på inre vattenvägar. svarade att begreppet gemenskapens farvatten, i den mening som avses i det aktuella direktivet, avser alla farvatten som kan utnyttjas av samtliga havsgående fartyg, inklusive de som har störst kapacitet, vilka kan färdas på yttre vattenvägar för kommersiella ändamål. Den fakultativa bestämmelsen i direktivet avseende inre vattenvägar ansågs ha 12Europeiska unionens domstols avgörande i mål nr C-391/05. 13Upphävd genom rådets direktiv /96/EG av om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet. Internationell reglering av inre vattenvägar karaktären av en restbestämmelse i den meningen att den kunde tillämpas på sjöfart på inre vattenvägar endast om sjöfarten inte bedrevs i farvatten i vilka det kunde bedrivas havsgående sjöfart för kommersiella ändamål. Domstolen synes således, när det gäller det aktuella direktivet, definiera inre vattenvägar efter vilken typ av fartyg som kan komma att trafikera vattenvägen. Generaladvokaten angav i sitt förslag till avgörande14 att begreppet inre vattenvägar skulle förstås så att det omfattar samtliga inre vattenvägar i gemenskapen, såsom de anges i bilaga I till rådets direktiv /714/EEG av om tekniska föreskrifter för fartyg i inlandssjöfart. Direktivet har numera ersatts av och rådets direktiv /87/EG av om tekniska föreskrifter för fartyg i inlands- sjöfart. I bilaga I till direktivet finns en förteckning över unionens inre vattenvägar, uppdelade geografiskt i zonerna 1–4, där klassifi- ceringen av zonerna är relaterad till den signifikanta höjden av vindgenererade vågor 15. I samband med anslutning till EU har angett och , , och , kanal och Sotenkanalen som inre vattenvägar vid tillämpningen av om inre vattenvägar (jfr avsnitt 3.1.1. Utredningen ger inte något förslag på vilka vattenvägar som ska klassificeras som inre vattenvägar i . Denna uppgift bör i stället, enligt utredningens uppfattning, överlåtas på Transport- styrelsen (jfr avsnitt 8.8.15). I utredningsarbetet har dock utredningen betraktat , , , och , dvs. vattenvägar som har betydelse för handelssjöfarten, som svenska inre vattenvägar. 14Förslag till avgörande av generaladvokat föredraget mål nr C-391/05. 15Jfr avsnitt 8.5. 3Sverige och de inre vattenvägarna Det finns ingen särskild reglering avseende inre vattenvägar i svensk rätt. Till skillnad från inlandssjöfarten på kontinenten betraktas den svenska inlandssjöfarten som en del av sjöfarten och inte som ett eget transportslag som närmast är att hänföra till en del av transportsystemet på land. På grund av de vågförhållanden som råder kan svenska kust- farvatten inte klassas som inre vattenväg. En resa från svenskt kustfarvatten till annan medlemsstats kustfarvatten omfattas av internationella konventioner för havsgående fartyg, vilket kräver att fartyget har internationella certifikat i enlighet med dessa konventioner. De svenska inre vattenvägarna saknar direkt förbindelse med vattenvägssystem i andra medlemsstater. 3.1Tidigare behandling av frågan 3.1.1Sveriges anslutningsfördrag till EU Anslutningsfördraget för , och trädde i kraft . I anslutningsakten1 anges och , , och , kanal och Sotenkanalen som inre vattenvägar vid tillämpningen av EU:s förordningar och direktiv. Angivande av de svenska inre vattenvägarna i anslutningsakten görs till varje enskild förordning och varje enskilt direktiv och inte gemensamt för samtliga rättsakter som avser om inre vattenvägar. 1 Genom artikel 2 i anslutningsfördraget är anslutningsakten en integrerad del av fördraget. och de inre vattenvägarna I vissa av direktiven ges medlemsstaterna möjlighet att besluta om undantag från direktivens tillämpning. har nyttjat denna möjlighet avseende några av direktiven2. 3.1.2EU, och de inre vattenvägarna (SOU 1996:183) tillsatte regeringen en utredning i syfte att analysera hur svensk rätt skulle anpassas till EU:s rättsakter om transport på inre vattenvägar. Utredningen, som lämnade över sitt betänkande , konstaterade att skillnaderna mellan den transportkultur beträffande inlandssjöfarten som av hävd gäller på kontinenten och som bygger på och den som varit rådande i medför vissa svårigheter när det gäller att anpassa den svenska lagstiftningen till EU-systemet. Utred- ningen föreslog därför att endast skulle vidta nödvändiga åtgärder för en anpassning till regelverket. De möjligheter som finns till undantag från förordningar och direktiv skulle nyttjas. Sammanfattningsvis fann utredningen ingen anledning att utifrån då gällande regelverk föreslå att upptar för- handlingar med EU i syfte att generellt ändra de svenska inre vattenvägarnas status som inre vattenvägar i EU:s mening. Majoriteten av remissinstanserna förordade att i första hand skulle försöka nå en överenskommelse med kommissionen och övriga medlemsstater innebärande att de svenska inre vattenvägarna skulle undantas från . Remissinstanserna var i stort sett ense om att , till skillnad från förhållandena på kontinenten, knappast har någon motsvarighet till den inlands- sjöfart som förekommer på kontinenten och att de förordningar och direktiv som finns på området har liten eller ingen relevans på svenska förhållanden. Enligt borde utgångspunkten vid synen på formen av regleringen av inre vattenvägar vara att ge förutsättningar för direkta sjötransporter mellan våra insjöhamnar och kontinent- 2 EUK97/636/RS, EUK97/642/RS, EUK97/3953/RS, EUK97/3954/RS, EUK96/3027/RS, FÖ2009/2047/RS. och de inre vattenvägarna hamnar i inlandsläge som kan trafikeras med havsgående fartyg och att undvika en särreglering av säkerhetsreglerna för sjöfart på de inre vattenvägarna. I andra hand gav visst stöd för den huvudinriktning betänkandet anvisade, dvs. ett dispens- förfarande för de svenska inre vattenvägarna. Dock underströks vikten av att fortlöpande bevaka dispensmöjligheterna i kommande EU-rättsakter. pekade på det faktum att ett dispens- förfarande innebär en principiell acceptans av en reglering av marknaden som rimmar illa med svensk tradition. , och ansåg att det av utredningen anvisade förfarandet, att fortsättningsvis bör begära dispens från EU:s rättsakter, var en osäker väg att gå. De förslag till nya förordningar och ändringar i befintliga förordningar som utredningen föreslog har inte genomförts. I en skrivelse konstaterade kommissionen att inte givit in någon anmälan om svenska åtgärder för att införliva gemenskapens lagstiftning avseende inlandssjöfart samt att förseningen förklarades av en debatt som pågått alltsedan anslutning till Europeiska unionen och som gäller särdragen hos de svenska vattenvägarna. Kommissionen uppmanade därför regeringen att överlämna sådan detaljerad information om särdragen hos de svenska vattenvägarna som gör det möjligt för kommissionen att göra en bedömning. I svar refereras till information som lämnats av . nämner bl.a. att de svenska inre vattenvägarna saknar förbindelse med de kontinentala vattenvägarna och att vattenvägarna i huvudsak trafikeras av havsgående fartyg. Vidare framförs att de fartyg som trafikerar svenska floder och kanaler även måste vara konstruerade för att klara trafik på innanhav och kustsjöfart. Skillnaden vid en jämförelse med det system av inre vattenvägar som finns på kontinenten, som utgör en väl avgränsad marknad, är uppenbar. Skrivelsen avslutas med att anser att bör eftersträva en lösning som permanent undantar de svenska inre och de inre vattenvägarna vattenvägarna från det regelverk som gäller för inre vattenvägar i EU. undertecknades en överenskommelse om Vänersjöfarten. Parter i överenskommelsen var berörda kommuner, , Region och , , samt staten genom och dess förhandlingsman . I överenskommelsen tydliggjordes Vänersjöfartens nationella vikt och omistliga betydelse for näringslivet i . Överenskommelsen syftade till konkreta insatser för Vänersjö- fartens utveckling genom att öka effektiviteten och att sänka kostnaderna för Vänersjöfarten. har i skrivelse hemställt om att regeringen ska pröva om , och kan införlivas i EU:s unionslagstiftning om inre vattenvägar. Till hemställan bifogades en förstudie3 angående ökad godstrafik på . I studien drogs bl.a. slutsatsen att utökade transporter på är lönsamt under förutsättning att älven klassificeras som inre vattenväg. 4.1Rådets förordning (EEG) nr 1108/70 om införande av ett redovisningssystem för infrastrukturkostnader för transporter på järnväg, väg och inre vattenvägar Utredningens bedömning: Behov av kompletterande lag- stiftning finns inte. I syfte att inrätta ett avgiftssystem för användning av infrastruktur har det införts ett permanent redovisningssystem med standardiserade redovisningsblanktetter för varje transportslag. Enligt artikel 3 i förordningen ska redovisning av infrastruktur- kostnader göras för inre vattenvägar som är tillgängliga för allmän trafik. I punkterna c) och d) till artikeln undantas inre vattenvägar där trafiken är begränsad till fartyg på mindre än 250 dödviktston samt inre vattenvägar för havsgående sjöfart enligt förteckningen i kommissionens förordning (EEG) 281/71. Sistnämnda förordning har upphört att gälla och ersatts av Kommissionens förordning (EG) 13/2004.