sou · GZB369 · 2012-01-01 00:00:00 — SOU 1990:24 Ny kommunallag, betänkande av kommunal- lagskommitté SOU 1990:107 Den kommunala självkostnadsprincipens gränser, del- betänkande av Stat-kommunberedningen. SOU 1991:110 Effektiva avgifter – resursstyrning och finansiering, slutbetänkande av . SOU 1995:105 Konkurrens i balans. Åtgärder för ökad konkurrens- neutralitet vid offentlig prissättning mm, slutbetänkande av Under- prissättningsutredningen SOU 1997:194 Det allmännas ansvar vid överträdelser av EG-regler, betänkande av Utredningen om det allmännas skadeståndsansvar vid överträdelse av EG-rätten SOU 2000:117 Konkurrens på lika villkor mellan offentlig och privat sektor, slutbetänkande av SOU 2003:48 Införlivande av transparensdirektivet, betänkande av SOU 2004:47 Näringslivet och förtroendet, betänkande av Förtroende- kommissionen SOU 2006:99 En ny konkurrenslag, betänkande av Utredningen om en översyn av konkurrenslagen SOU 2007:72 kompetens i utveckling, betänkande av Kom- munala kompetensutredningen SOU 2007:85 Olika former av normkontroll, rapport av expertgrupp tillsatt av SOU 2008:38 EU, allmännyttan och hyrorna, betänkande av Utred- ningen om allmännyttans villkor SOU 2008:125 En reformerad grundlag, betänkande av Grundlags- utredningen SOU 2010:44 Mål och medel – särskilda åtgärder för vissa måltyper i domstol, betänkande av SOU 2010:87 Skadestånd och , betänkande av Utredningen om det allmännas ansvar enligt Ds 1993:16 Avgifter inom verksamhet – förslag till modi- fierad självkostnadsprincip NJA 1965 s. 356 NJA 1975 s. 611 NJA 1984 s. 215 NJA 1985 s. 397 NJA 1988 s. 15 NJA 1988 s. 78 NJA 1989 s. 64 NJA 1993 s. 18 NJA 1993 s. 182 NJA 1994 s. 473 NJA 1997 s. 93 NJA 2000 s. 10 NJA 2002 s. 288 NJA 2003 s. 613 NJA 2005 s. 764 NJA 2007 s. 115 NJA 2009 s. 625 RÅ 1990 ref. 39 RÅ 1992 ref. 52 RÅ 1997 ref. 65 RÅ 2001 ref. 56 RÅ 2002 ref. 108 RÅ 2004 ref. 54 RÅ 2004 ref. 122 RÅ 2010 ref. 119 (II) Hovrätten för Västra beslut i mål nr Ö 1248/89 beslut i mål nr Ö 8982-07 tingsrätts dom i mål nr T 591-10 Kammarrätten i dom i mål nr 1715-06 Kammarrätten i dom i mål nr 7425-08 Kammarrätten i dom i mål nr 4100- 06 Kammarrätten i dom i mål nr 4514-07 Kammarrätten i dom i mål nr 3589-08 Kammarrätten i dom i mål nr 7739-09 tingsrätts beslut i mål nr T 15837-06 tingsrätts dom i mål nr T 13556-08 tingsrätts dom i mål nr T 591-11 Länsrätten i läns dom i mål nr 791-05 Länsrätten i beslut i mål nr 6477- Länsrätten i dom i mål nr 25240-05 Länsrätten i dom i mål nr Länsrätten i dom i mål nr 316-08 Länsrätten i dom i mål nr 913-08 Länsrätten i dom i mål nr 3185-09 Förvaltningsrätten i dom i mål nr Dom i mål 26/62, , 1963, s. 3 Dom i mål 6/64, , 1964, s. 1141 Dom i de förenade målen 51–54/71, Inter- national , 1971, s. 1107 Dom i mål 120/73, , 1973, s. 1471 Dom i mål 173/73, mot kommissionen, 1974, s. 709 Dom i mål 730/79, mot kommissionen, 1980, s. 2671 Dom i mål 158/80, Rewe, 1981, s. 1805 Dom i mål 199/82, , 1983, s. 3595 Dom i mål 310/85, Deufil mot kommissionen, 1987, s. 901 Dom i mål 102/87, mot kommissionen, 1988, s. 4067 Dom i mål C-213/89, Factortame m.fl., 1990, s. I-2433 Dom i mål C-41/90, Höfner och , 1991, s. I-1979 Dom i de förenade målen C-6/90 och C- 9/90, m.fl., 1991, s. I-5357 Dom i mål C-354/90, Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires och Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon, 1991, s. I-5505 (kallad FNCE) Dom i mål C-183/91, kommissionen mot , 1993, s. I-3131 Dom i mål C-189/91, , 1993, s. I-6185 Dom i mål C-188/92, TWD Textilwerke Deggendorf, 1994, s. I-833 Dom i de förenade målen C-46/93 och C-48/93, Brasserie du pêcheur och Factortame, 1996, s. I-1029 Dom i mål C-290/94, kommissionen mot , 1996, s. I-3285 Dom i mål C-39/94, SFEI m.fl., 1996, s. I-3547 Dom i mål C-241/94, mot kom- missionen, 1996, s. I-4551 Dom i de förenade målen C-178/94, C-179/94 och C-188/94–C-190/94, Dillenkofer m.fl., 1996, s. I-4845 Dom i mål C-24/95, , 1997, s. I-1591 Dom i mål C-67/96, , 1999, s. I-5751 Dom i mål C-404/97, kommissionen mot , 2000, s. I-4897 Dom i de förenade målen C-180/98–C- 184/98, m.fl., 2000, s. I-6451 Dom i mål C-480/98, mot kommis- sionen, 2000, s. I-8717 Dom i de förenade målen C-397/98 och C-410/98, m.fl., 2001, s. I-1727 Dom i mål C-261/99, kommissionen mot , 2001, s. I-2537 Dom i mål C-453/99, och Crehan, 2001, s. I-6297 Dom i mål C-143/99, Pipeline och Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke, 2001, s. I- 8365 Dom i mål C-310/99, mot kommissionen, 2002, s. I-2289 Dom i mål C-482/99, mot kommis- sionen, 2002, s. I-4397 Dom i mål C-222/04, Cassa di Risparmio di m.fl., 2006, s. I-289 Dom i de förenade målen C-295/04–C-298/04, Manfredi m.fl., 2006, s. I-6619 Dom i mål C-526/04, , 2006, s. I-7529 Dom i mål C-368/04, Transalpine Ölleitung in Österreich, 2006, s. I-9957 Dom i mål C-232/05, kommissionen mot , 2006 s. I-10071 Dom i mål C-446/04, Test Claimants in the Litigation, 2006, s. I-11753 Dom i mål C-432/05, Unibet, 2007 s. I-2271 Dom i mål C-199/06, CELF och Ministre de la Culture et de la Communication, 2008, s. I-469 (kallad Dom i mål C-1/09, CELF och Ministre de la Culture et de la Communication, REU 2010, s. I-0000 (kallad CELF II) Dom i mål C-399/08 P, kommissionen mot , REU 2010, s. I-0000 Dom i mål C-480/09 P, AceaElectrabel Produzione mot kommissionen, REU 2010, s. I-0000 Dom i mål C-279/09, DEB Deutsche Energie- handels- und Beratungsgesellschaft, REU 2010, s. I-0000 Dom i mål T-16/96, Cityflyer mot kommissionen, 1998, s. II-757 Dom i de förenade målen T-239/04 och T- 323/04, och mot kommissionen, 2007, s. II-3265 Förslag till avgörande av generaladvokater vid Förslag till avgörande i mål C-394/02, kom- missionen mot . Förslag till avgörande i mål C-275/10, Residex Capital IV CV mot Gemeente Dom i målet Iatridis mot Dom i målet Popov mot Dom i målet Melnic mot Åtgärder för bättre konkurrens (2009:4), rapport av Vissa frågor om statligt stöd m.m. Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare ska överväga förändringar i de svenska genom- förandereglerna på statsstödsområdet. Utredaren ska pröva om be- stämmelserna om återkrav av kommunalt stöd i 7 § lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas statsstödsregler och motsvarande bestämmelser i 21 § förordningen (1988:764) om statligt stöd till näringslivet bör förändras. Vad det gäller är bl.a. om nuvarande förutsättning för återkrav – att kommissionens be- slut vunnit laga kraft eller saken prövats av – är för- enlig med . Utredaren ska också ta ställning till om nuvarande bestämmelser om upplysningsskyldighet för kommuner och landsting i 6 § samma lag är tillräckliga eller om skyldigheten bör utvidgas till att avse också den situationen att ett stöd redan har införts och kom- missionen eventuellt har inlett en prövning. Utredaren ska vidare lämna förslag som tillgodoser behov i övrigt av att inhämta uppgifter i ärenden som gäller statligt stöd. I uppdraget ingår också att föreslå de författningsändringar som utredaren finner vara påkallade för att möjliggöra återkrav i de fall statsstöd som inte är förenligt med föreligger till följd av en lagreglering eller har beslutats av en kommun eller ett landsting. Utredaren ska vidare analysera om det behövs särskilda bestäm- melser för att tredje part inför svensk domstol ska kunna yrka återkrav eller skadestånd under åberopande av det s.k. genom- förandeförbudet i artikel 108.3 sista meningen i fördraget om Euro- peiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) och lämna förslag på den författningsreglering som kan behövas. Vidare ska utredaren ta ställning till om de bestämmelser om in- tyg av revisor som gäller enligt lagen (2005:590) om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m. bör ändras och, om så befinns vara fallet, föreslå författningsändringar. Slutligen ska utredaren ta ställning till om det behövs ett undan- tag från den kommunalrättsliga självkostnadsprincipen och, om så är fallet, lämna sådana författningsförslag som krävs. Återkrav av olagligt statsstöd m.m. EUF-fördragets regler om statsstöd utgör en del av den reglering som ska säkerställa att konkurrensen inom den inre marknaden inte snedvrids. Reglerna återfinns i artiklarna 107–109 i EUF-fördragets kapitel om konkurrensregler. De har till syfte att förhindra att kon- kurrensförhållandena inom unionen förvanskas genom att medlems- staterna ekonomiskt gynnar vissa företag eller viss produktion. Artikel 107.1 uppställer ett principiellt förbud mot statsstöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida kon- kurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion och som påverkar handeln mellan medlemsstaterna. Reglerna om statsstöd gäller inte bara stöd med statliga medel utan även stöd med kommunala medel. De gör heller inte någon åtskill- nad mellan näringsverksamhet i privat eller offentlig regi. Artikel 107.1 gäller, enligt sin lydelse, endast om inte annat före- skrivs i fördraget. Förbudet mot statsstöd är således inte absolut utan inskränks och modifieras av andra bestämmelser. Vissa former av stöd som är förenliga med den gemensamma marknaden räknas upp i artikel 107.2. Vidare räknas vissa former av stöd som kan vara förenliga med den gemensamma marknaden upp i artikel 107.3. Därutöver finns andra föreskrifter i fördraget som inskränker och modifierar tillämpningsområdet för artikel 107.1. Exempel på sådana bestämmelser är de som gäller jordbruks- och transportpolitiken och de som gäller s.k. tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. I artikel 108 behandlas övervakningen av statsstöd. Där före- skrivs att kommissionen i samarbete med medlemsstaterna fortlöp- ande ska granska de former av stöd som förekommer i medlems- staterna. Enligt artikel 108.2 kan kommissionen besluta att stöd som inte är förenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 107 eller som används på ett otillbörligt sätt ska avskaffas, ändras eller inte får beviljas. Kommissionen ska, enligt artikel 108.3, under- rättas om planer som syftar till att ge eller ändra stöd i så god tid att den kan yttra sig över dessa planer. Innan kommissionen tagit ställning till stödets förenlighet med fördraget får det inte genom- föras. Sist nämnda bestämmelse har av ansetts ha s.k. direkt effekt. Detta innebär att den kan åberopas av enskilda parter inför nationella domstolar. Kommissionen har, enligt praxis, rätt att beordra en medlemsstat att återkräva stöd som har genomförts i strid med fördragets bestämmelser. Beslut av kommissionen om återkrav av stöd kan bli aktuellt om medlemsstaten genomför stödet med åsido- sättande av ett negativt beslut enligt artikel 108.2, under det att ett förfarande enligt artikel 108.3 respektive 108.2 pågår eller utan att stödet alls har anmälts. Det förhållandet att medlemsstaten över- klagar kommissionens beslut innebär inte att återkravet kan anstå till dess att fäller sitt avgörande. Enligt artikel 278 ska nämligen talan som förs vid domstolen inte hindra verkställig- het. Domstolen kan dock, om den finner skäl för det, förordna om uppskov. Själva återkravet av stödet ska ske enligt nationell rätt. EU-dom- stolen har emellertid upprepade gånger uttalat att även om så är fallet, så kan en medlemsstat inte motsätta sig återkrav under åbe- ropande av en nationell rättsregel. Svenska genomföranderegler på statsstödsområdet finns till att börja med i lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas statsstödsregler. I 6 § den lagen finns bestämmelser om upplysningsskyldighet för kommuner och landsting. I para- grafen föreskrivs att kommuner och landsting är skyldiga att lämna upplysningar till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer om alla former av stöd som planeras och som kan bli föremål för prövning av kommissionen. Någon skyldighet att lämna upplysningar till regeringen eller en myndighet efter det att stödet införts och en prövning av kommissionen enligt statsstödsreglerna eventuellt har inletts föreskrivs dock inte. Inte heller finns det någon reglering av regeringens möjligheter att inhämta uppgifter från före- tag och andra i statsstödsärenden. I 7 § finns föreskrifter om upphävande av kommunala beslut. En- ligt paragrafens första stycke får regeringen upphäva en kommuns eller ett landstings beslut att lämna stöd om kommissionen genom beslut som vunnit laga kraft eller funnit att kom- munen eller lämnat stöd som står i strid med artikel 87 i fördraget (numera artikel 107 i EUF-fördraget). I andra stycket före- skrivs att i fråga om rättelse av verkställighet ska, när ett beslut upphävs, regeln i 10 kap. 15 § kommunallagen (1991:900) gälla. Av den bestämmelsen följer bl.a. att verkställigheten ska rättas i den utsträckning det är möjligt. Mot bakgrund av vad som anförts framstår det som mindre väl förenligt med att det krävs att kommissionens beslut ska ha vunnit laga kraft eller att ska ha avgjort ären- det i sak för att regeringen ska kunna upphäva det kommunala be- slutet. För stöd med statliga medel finns bestämmelser i förordningen (1988:764) om statligt stöd till näringslivet. Där finns, i 21–23 §§, föreskrifter om bl.a. upphävande av stödåtgärder och upplysnings- skyldighet för statliga myndigheter. Föreskrifterna i 21–23 §§ gäller enligt 1 § andra stycket i förordningen allt statligt stöd till närings- livet som omfattas av artikel 87 (numera artikel 107). Dessa be- stämmelser gäller således för stödformer som närmare regleras i andra förordningar. I 21 § föreskrivs att det som villkor vid statligt stöd ska gälla att stödåtgärderna får upphävas eller ändras och stödet återkrävas om kommissionen genom beslut som vunnit laga kraft eller EG-dom- stolen har funnit att stödet strider mot artikel 87 i fördraget (nu- mera artikel 107). Vidare föreskrivs att beslut om upphävande eller ändring av stödåtgärder fattas av regeringen, varvid i varje enskilt fall villkoren för återbetalning av stöd fastställs. Dessa bestämmelser behöver mycket sällan tillämpas eftersom regeringen regelmässigt underrättar kommissionen om planerade stödåtgärder och inte gen- omför dem förrän kommissionen lämnat sitt godkännande. Lika- fullt framstår också detta krav på lagakraftvunnet avgörande av kommissionen, eller på att avgjort ärendet i sak, som mindre väl förenligt med . I den praktiska tillämpningen har fråga uppstått om vad som ska gälla beträffande stöd som bedöms föreligga till följd av effekterna av en lagreglering. Det kan vara fråga t.ex. om skatte- eller miljö- lagstiftning som genom sin utformning i praktiken kommer att gynna vissa företag eller viss produktion på ett sätt som befinns vara oförenligt med artikel 107 utan att detta förhållande uppmärksammats i lagstiftningsarbetet och kommissionens godkännande därför inte inhämtats. I fråga om sådant stöd framstår det inte som möjligt att besluta om återkrav enligt förordningen om statligt stöd till närings- Oavsett detta är skyldigt att verkställa återkrav och så har också skett på skatteområdet. Vidare har frågan väckts om det behövs någon särskild reglering till följd av att artikel 108.3 sista meningen i EUF-fördraget har direkt effekt och alltså kan åberopas inför svensk domstol av en en- skild part. Det kan t.ex. vara fråga om en konkurrent som påverkas negativt av att ett annat företag fått ett stöd som inte anmälts till kommissionen. Det först nämnda företaget kan ha ett intresse av att stödet återbetalas eller att ersättning utgår för skador som det åsamkats till följd av stödet. Revisorsintyg enligt lagen (2005:590) om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m. Enligt 7 § första stycket lagen om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m. ska företagets revisor för varje räkenskapsår granska om en öppen redovisning och en separat redovisning för ett företag har fullgjorts i enlighet med bestämmelserna i lagen och i föreskrifter som utfärdats med stöd av lagen. Revisorn ska, enligt paragrafens andra stycke, utfärda ett särskilt intyg över granskningen. Det har i den praktiska tillämpningen visat sig att bestämmel- serna om revisorsintyg varit svåra att tillämpa. Såväl FAR SRS som och Kommuner och Landsting har uttalat stor tveksamhet inför att utfärda sådana intyg som avses i para- grafen. Den huvudsakliga anledningen till detta har uppgetts vara att de materiella bestämmelserna i lagen är mycket komplicerade och svårtolkade i olika avseenden. Detta medför, har det vidare anförts, att det saknas tillräckligt stringenta regler att företa revisionen mot. Tillämpningen av den kommunala självkostnadsprincipen i vissa fall När kommuner och landsting i lag givits ansvar för en uppgift är det inte möjligt att ta ut avgifter för denna om inte detta särskilt an- givits i lagen. När kommuner och landsting agerar inom ramen för sin allmänna kompetens är det däremot möjligt att avgiftsfinansiera verksamheten utan särskilt lagstöd. Enligt 8 kap. 3 c § kommunallagen (1991:900) får en kommun dock inte ta ut högre avgifter än som svarar mot kostnaderna för de tjänster eller nyttigheter som till- handahålls (självkostnadsprincipen). Enligt 2 kap. 7 § kommunallagen får kommuner och landsting driva näringsverksamhet, om den drivs utan vinstsyfte och går ut på att tillhandahålla allmännyttiga anläggningar och tjänster till med- borgarna. Enligt huvudregeln får sådan verksamhet inte bedrivas på det egentliga näringslivets område. Viss sådan verksamhet har dock accepterats i praxis förutsatt att det finns ett nära eller naturligt samband med befintlig eller erkänd verksamhet. Cafeterior på sjukhus är exempel på sådan näringsverksamhet som accepterats i praxis. Denna kommunala näringsverksamhet kan dock skapa ett problem ur konkurrenshänseende. Självkostnadsprincipen förhindrar den kom- munala verksamheten att ha samma vinstmarginal som privat verk- samhet och detta kan snedvrida konkurrensen. På flera områden, bl.a. sjuktransporter och kollektivtrafikområdet, har därför särskilda undantag införts som innebär att kommuner och landsting ska agera affärsmässigt för att undvika konkurrensproblem. Kommunala kompetensutredningen föreslog i betänkandet Kom- munal kompetens i utveckling (SOU 2007:72) en generell regel om att kommuner och landsting ska agera affärsmässigt när de bedriver verksamhet på en marknad som är ägnad för konkurrens. Förslaget till lag kritiserades dock av många remissinstanser för att vara oklart och svårtillämpat. I propositionen Kommunala kompetensfrågor m.m. angav regeringen att frågan fick beredas vidare (prop. 2008/09:21, s. 26). Återkrav av olagligt statsstöd m.m. De svenska genomförandebestämmelserna om återkrav av statligt stöd innehåller ett krav på att kommissionens beslut ska ha vunnit laga kraft eller att saken ska ha prövats av för att regeringen ska kunna upphäva ett stödbeslut av en kommun eller ett landsting och anspråk på återbetalning framställas mot stödmot- tagaren. Detta synes vara mindre väl förenligt med och utredaren ska efter en analys av frågan föreslå de förändringar av det svenska regelverket som behövs. Utredaren ska i det sammanhanget också ta ställning till om nu- varande bestämmelser om upplysningsskyldighet för kommuner och landsting i 6 § lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas statsstödsregler är tillräckliga eller om skyldigheten bör utvidgas till att avse också den situationen att ett stöd redan har införts eller att kommissionen har inlett en prövning. Utredaren ska vidare lämna förslag som tillgodoser behov i öv- rigt av att inhämta uppgifter i ärenden som gäller statligt stöd. Vad som här särskilt kommer i fokus är möjligheterna att inhämta upp- gifter från andra än stödmottagaren och de fall där stödet vilar på beslut av i form av lag. Utredaren ska vidare, mot bakgrund av vad ut- talat om att en medlemsstat inte kan motsätta sig återkrav av stöd under åberopande av en nationell rättsregel, överväga om hänvis- ningen till 10 kap. 15 § kommunallagen i 7 § lagen om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas statsstödsregler är förenlig med samt föreslå de författningsändringar som behövs för att olagligt stöd ska kunna återkrävas i enlighet med vad kräver. När det gäller stöd med statliga medel som fått sin närmare utformning genom beslut av i form av lag, framstår det inte som möjligt att föranstalta om återkrav med stöd av förord- ningen om statligt stöd till näringslivet. uppställer ett krav på att det ska finnas nationella regler som möjliggör att stöd återkrävs, oavsett i vilken form det lämnats. Mot denna bakgrund ska utredaren föreslå de författningsändringar som utredaren finner påkallade för att reglera hur statsstöd som inte är förenligt med ska återkrävas i de fall stödet bedöms föreligga till följd av en lagreglering. Det står utredaren fritt att även i andra avseenden pröva om de nuvarande förfarandereglerna avseende stöd som om- fattas av bör förändras. Slutligen ska utredaren analysera om det behövs särskilda be- stämmelser för att tredje part inför svensk domstol ska kunna yrka återkrav eller skadestånd under åberopande av genomförandeförbudet i artikel 108.3 sista meningen i och lämna förslag på den författningsreglering som kan behövas. I sina överväganden ska utredaren uppmärksamma vad Utred- ningen om allmännyttans villkor anfört angående kontroll och sank- tioner på statsstödsområdet (se betänkandet EU, allmännyttan och hyrorna SOU 2008:38). I den praktiska tillämpningen av lagen om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m. har lagens bestämmelser om revisorsintyg visat sig vara svåra att tillämpa. Utredaren ska därför pröva om det finns skäl att avskaffa nuvarande krav på revisorsintyg eller på annat sätt ändra nuvarande bestämmelser. Det står utredaren fritt att pröva om den nuvarande ordningen bör ersättas av något annat kontroll- system eller om det är tillräckligt med närmare föreskrifter om vad revisorns granskning ska innefatta. Det står även utredaren fritt att pröva om tillämpningsproblemen kan åtgärdas genom ytterligare föreskrifter om vad redovisningar enligt lagen ska innehålla och hur de ska utformas. Om utredaren finner att nuvarande bestämmelser bör ändras eller kompletteras ska författningsförslag lämnas. Krav på affärsmässighet i viss verksamhet När kommuner och landsting inom ramen för sin kompetens be- driver frivillig näringsverksamhet kan kravet på att tillämpa den kommunalrättsliga självkostnadsprincipen leda till konkurrens- problem. Utredaren ska analysera om det är möjligt att för dessa fall utforma ett undantag från självkostnadsprincipen och, om så är fallet, lämna de författningsförslag som krävs. Utredaren ska därutöver analysera behovet av en eventuell konsekvensändring i förbudet mot att bedriva verksamhet i vinstsyfte och, om ett sådant behov finns, lämna författningsförslag även i den delen. Utredaren ska på ett övergripande plan belysa konsekvenserna av lämnade förslag för kommuner, landsting och staten samt för före- tag, med beaktande av de skillnader som på de här aktuella om- rådena kan föreligga till följd av att företag är offentligt eller privat ägda. För det fall målkonflikter kan uppstå med anledning av för- slagen, ska utredaren redovisa vilka intressen som behöver vägas samman. Vidare ska, i den mån myndigheter och domstolar föreslås få nya uppgifter, konsekvenserna av detta för berörda organ redo- visas. För eventuella budgetära konsekvenser ska utredaren föreslå finansiering inom berörda utgiftsområden. Utredaren ska samråda med för regelgransk- ning när det gäller redovisning av förslagens konsekvenser för små företag. Utredaren ska redovisa sitt uppdrag . Utredningen (N 2010:2) om vissa frågor om statligt stöd m.m Bakgrundsbeskrivning samt frågor att diskutera vid hearingen När kommuner och landsting i lag har getts ansvar för en uppgift är det inte möjligt att ta ut avgifter för denna om inte detta särskilt angetts i lagen. När kommuner och landsting agerar inom ramen för sin allmänna kompetens är det däremot möjligt att avgiftsfinansiera verksamheten utan särskilt lagstöd.