sou · H0B33 · 2012-01-30 00:00:00 — Det sagda gäller även om det rör sig om mindre värdeöverföringar varje gång. I paragrafen regleras anståndet ska betalas tillbaka om det har återkallats. Av bestämmelsen framgår att så ska ske senast den förfallodag som infaller närmast efter det att har gått från den dag då beslut om återkallelse fattades. Återbetalningstiden är densamma som för anstånd som ska upphöra på grund av att en domstol meddelat dom i ett mål där den skattskyldiga har beviljats anstånd i avvaktan på dom, se 63 kap. 6 § SFL. Paragrafen reglerar företagets uppgiftsskyldighet i de fall det kommer fram att ett anstånd ska återkallas enligt 14 §. Av bestäm- melsen framgår att företaget då ska lämna uppgift om detta till . Med uttrycket avses här någon eller beroende på frågans svårighetsgrad. Som ovan nämnts kan det till exempel vara betydligt svårare att avgöra om det har skett en värdeöverföring vid en räntebetalning än vid en utdelning. I paragrafen anges att anstånd ska beläggas med ränta. Vidare anges hur stor ränta som ska betalas och från vilken tidpunkt räntan ska utgå. Bestämmelsen gäller inte om annat följer av 18 §. I första stycket anges hur stor ränta som ska utgå. Av denna bestämmelse framgår att räntan ska beräknas efter en räntesats som motsvarar av räntesatsen för sexmånaders statsskuld- Författningskommentar till förslaget om emissionskredit växlar, dock aldrig lägre än . Lagtekniskt bestäms räntans storlek genom en hänvisning till 65 kap. 3 § SFL. Andra stycket anger från vilken tidpunkt räntan ska utgå. Av bestämmelsen följer att räntan ska beräknas från och med dagen efter den dag då arbetsgivaravgifterna ursprungligen förföll till betalning. Av paragrafen framgår vilken ränta som ska betalas om ett anstånd återkallas. Vidare regleras från vilken tidpunkt denna ränta ska utgå. Av första stycket framgår att om ett anstånd återkallas ska räntan beräknas efter en räntesats som motsvarar basräntan plus 15 procent- enheter. Lagtekniskt sker detta genom en hänvisning till 65 kap. 13 § andra stycket SFL. I andra stycket anges från vilken tidpunkt räntan ska utgå om anståndet återkallas med stöd av 14 § första stycket 1. I dessa fall ska räntan utgå från och med dagen efter den dag då arbetsgivar- avgifternas ursprungligen förföll till betalning. I tredje stycket anges från vilken tidpunkt räntan ska utgå om anståndet återkallas med stöd av 14 § första stycket 2 eller 3. Av stycket framgår att räntan i dessa fall ska utgå från och med dagen efter den dag då värdeöverföringen gjordes respektive från och med dagen efter den dag då andelarna förvärvades av någon i samma koncern som företaget. Ränta på anståndet för tiden ska beräknas som vanligt, det vill säga i enlighet med huvudregeln i 17 §. Av paragrafen framgår att bestämmelserna om betalning och åter- betalning av skatter och avgifter i 61, 62, 64 och 65 kap. skatte- förfarandelagen gäller även för anstånd som har beviljats enligt nu aktuell lag. Om det saknas specifika regler i nu aktuell lag ska således ovan angivna kapitel i skatteförfarandelagen tillämpas i stället. Av detta följer att ett anstånd ska registreras på skattekontot på samma sätt som övriga skatter och avgifter där skatteförfarande- lagen är tillämplig. Vidare ska betalning och återbetalning ske på vanligt sätt. Grunderna för ränteberäkningen ska också, med de Författningskommentar till förslaget om emissionskredit undantag som finns angivna i nu aktuell lag, följa skatteförfarande- lagen. I paragrafen regleras hur omprövning och överklagande av beslut om anstånd får ske. Av bestämmelsen framgår att sådana beslut får omprövas och överklagas enligt de bestämmelser som gäller för omprövning och överklagande av beslut om anstånd i 66 och 67 kap. skatteför- farandelagen. Detta innebär bland annat att beslut om anstånd kan omprövas och överklagas från den tidpunkt då företaget fick del av beslutet, se 66 kap. 7 § andra stycket 9 respektive 67 kap. 12 § andra stycket 8 SFL, och att det vid överklagande av förvaltningsrätts beslut om anstånd krävs pröv- ningstillstånd i kammarrätten, se 67 kap. 27 § första stycket 8 SFL. Lagen föreslås träda i kraft och tillämpas på beslut om att ge ut andelar respektive att ta emot medlemsinsatser eller förlagsinsatser som har fattats efter . Författningskommentar till förslaget om emissionskredit 12.2Förslaget till lag om ändring i aktiebolagslagen (2005:551) En ny punkt 4 har lagts till i första stycket. Av bestämmelsen framgår att skulder som har uppkommit på grund av anstånd med betalning av arbetsgivaravgifter enligt lagen om emissionskredit inte behöver redovisas i en kontrollbalansräkning. För en närmare redogörelse av bestämmelsen och dess syfte, se avsnitt 7.6.2. 12.3Förslaget till lag om ändring i förmånsrättslagen (1970:979) Av paragrafens första mening framgår att böter, viten och fordringar på grund av förverkande eller annan särskild rättsverkan av brott får vid konkurs utdelning efter andra fordringar. I den nya andra meningen anges att detsamma gäller fordringar på grund av anstånd med betalning av arbetsgivaravgifter enligt lagen om emis- sionskredit. Alla fordringar som omfattas av paragrafen har tidigare haft inbördes lika rätt. Någon ändring i detta avseende är inte tänkt. Detta innebär att en fordring på grund av anstånd med betalning av arbetsgivaravgifter har inbördes lika rätt med exempelvis en fordring på grund av böter. För en närmare redogörelse av bestämmelsen och dess syfte, se avsnitt 7.6.3. Reservationer och särskilda yttranden Jag reserverar mig mot kommitténs förslag om en emissionskredit. Jag reserverar mig också mot utformningen av förslaget på ägarnivå begränsat till en skattekredit och förordar ett riskkapitalavdrag i form av en definitiv skattelättnad. Skattehöjning istället för lättnad Den sammantagna ekonomiska effekten av de förslag som kom- mittén lägger fram skulle innebära en skattehöjning för näringslivet. Det slopade representationsavdraget beräknas stärka statskassan med medan det föreslagna riskkapitalavdraget beräknas minska skattebördan med , det vill säga med mindre än en femtedel. Jag kan inte stå bakom förslag med en sådan sammansättning. Om endast en mindre del av repre- sentationsavdraget slopas skulle visserligen en kameral kalkyl av de statsfinansiella effekterna gå ihop bättre. En randanmärkning är då att den administrativa bördan inte skulle lätta för företagen. Viktigare är att omfattningen av de stimulanser som diskuterats är alldeles för liten. Möjligheterna att via förändringar i reglerna för beskattning förbättra förutsättningarna för företagande och investeringar i är som jag ser det stora. Kommitténs arbete har emellertid i allt för hög grad kommit att präglas av fiskala hänsyn. Därför är det min uppfattning att de förslag som läggs fram inte är tillräckligt verkningsfulla. Jag instämmer givetvis i uppfattningen att skatte- systemet ska vara legitimt och motverka skatteundandraganden. I den vällovliga strävan att upprätthålla dessa principer finns dock enligt min mening större utrymme än vad kommittén utnyttjat för Reservationer och särskilda yttranden att ta fram förslag för att främja företagande, investeringar och sysselsättning. Tydligast framkommer motsättningen mellan behovet av å ena sidan tillräckligt kraftfulla åtgärder och å andra sidan fiskala hänsyn i att kommittén valt att inte lägga några förslag till lättnader i form av definitiva skattelättnader utan endast föreslår krediter. Jag delar inte kommitténs bedömning och anser att en definitiv skattelättnad varit att föredra. lade 2009 fram ett förslag om en form av riskkapitalavdrag utformat som en definitiv skattelättnad. Enligt Företagsskattekommitténs direktiv skulle dessa förslag vara en naturlig utgångspunkt för arbetet. Trots diskussioner har kom- mitténs arbete inte kommit att bedrivas med denna inriktning. Fiskala hänsyn allt för dominerande I utredningsarbetet har implicit antagits att skattebetalarna har extremt lätt att anpassa sina ageranden efter teoretiskt möjliga skattevinster och behovet av spärregler har därför fått den största uppmärksamheten. Omständigheter som i praktiken begränsar möj- ligheterna att tillgodogöra sig dessa skattevinster – såsom finansier- ingskostnader, administrativa kostnader samt osäkerheter om och risker för regelverkens tillämpning och förändringar, har inte ansetts ha betydelse. Inte heller har den empiriska relevansen för tänkbara upp- läggstransaktioner m.m. undersökts närmare. Med sådana utgångs- punkter för arbetet har handlingsutrymmet för att åstadkomma verk- ningsfulla åtgärder kraftigt kringskurits. Kommittén har ägnat jämförelsevis mindre intresse åt utform- ning av åtgärder för att få en effektiv inverkan på till exempel företagande, investeringar och sysselsättning. Här förefaller syn- sättet ha varit att efterfrågan är relativt opåverkad av skatte- incitament. Att ta fram empiriska underlag och att djupare analysera målgrupper för skatteincitament har ägnats begränsade resurser. När det gäller exempelvis värdet av ansvarsfulla enskilda ägare har denna fråga inte tillmätts någon större roll, trots att direktiven lyfter fram detta och trots att direktiven särskilt pekar på att beskatt- ningen spelar en större roll för ägare i företag som saknar direkt koppling till internationella kapitalmarknader. Reservationer och särskilda yttranden EU-reglerna uppfylles även med en definitiv skattelättnad En huvudinvändning som framkommit mot Skatteincitamentsutred- ningens förslag har varit att kompatibiliteten med EU:s statsstöds- regelverk skulle ha varit ofullständigt utredd. Denna fråga har fått en bredare belysning. De begränsningsregler gällande företagsstorlek m.m. som föreslås bör som jag ser det enkelt kunna appliceras även på ett riskkapitalavdrag utformat som en definitiv skattelättnad. Jag anser vidare att kommitténs farhågor för s.k. oönskade skattefördelar brister i verklighetsförankring och att den modell för definitiv skattelättnad som i betänkandet benämns successiv återföring täcker kontrollbehoven. Vidare kan konstateras att kommitténs beräkningar visar att en definitiv skattelättnad mer än väl ryms inom ramen för kravet på statsfinansiell neutralitet då kostnaden ökar från till utan hänsyn till beteendeförändringar. Detta ska jämföras med som avskaffandet av represen- tationsavdraget ger. Skulle en definitiv skattelättnad ge en ännu mycket större emissionsvolym – vilket vore till stort gagn för investeringar och tillväxt – kan man kalibrera systemet med till exempel lägre tak för varje bolag eller ett tak för varje individ under exempelvis en femårstid. De oönskade skattefördelar som kom- mittén beskriver vilar i flera fall på motsägelser då effekten av föreslagna spärregler inte beaktas och de underskattar risker och osäkerheter för skattebetalare. Jag är därför mycket tveksam till de beräkningar i form av preliminära bedömningar som kommittén på ett sent stadium redovisat i denna del. Jag ser risken som stor att det blir för lite och inte för mycket av nyemissioner genom det föreliggande utredningsförslaget om skattekredit. Ägarskatter viktigare än bolagsskatter för mindre företag Kommittén har haft att ta fram förslag på antingen ägar- eller bolagsnivå. För mig är det naturligt att se entreprenörskap och investeringar ur ett ägarperspektiv. Under mina år som egen före- tagare och i bolagsstyrelser har jag ännu inte varit med om att nivån på bolagsskattesatsen varit mer avgörande än ägarskatter vad gäller investeringar, i synnerhet för mindre företag. Bolagsskatten påverkar nettoavkastningen men den totala skattebelastningen måste beaktas och inte minst skatten på ägande. Kombinationen av ett aktivt Reservationer och särskilda yttranden ägande, kunnande och investeringsmöjligheter styr investerings- benägenheten. Att fokusera på enbart bolagsskatten är därför fel. Emissionskrediten inrymmer stora risker för den enskilde Det förslag som läggs fram på bolagsnivå, emissionskredit, vill jag bestämt avstyrka. Enligt min mening finns en betydande risk för företagare att hamna i allvarliga svårigheter om de skulle utnyttja det (räntebelagda) anstånd med arbetsgivaravgift som förslaget innebär. Dagens regelverk för företrädaransvar rymmer ett stort mått av rättsosäkerhet och detta skulle ytterligare utökas för ett antal företagare – i många fall förmodligen utan deras vetskap förrän det var . Ett enkelt exempel på detta är avsaknaden av enhetliga regler för privatpersoners räntesättning vid utlåning till det egna företaget. Kammarrätter i olika delar av landet har ofta kommit till helt olika slutsatser vad avser marknadsmässig ränta vid lån till det egna bolaget. Med det förslag till omedelbar återbetalning av anståndet som finns i förslaget skulle Skatte- verket/kammarrätten i åtskilliga fall kunna hävda att värdeöver- föring skett från bolag till ägare vid för hög ränta på lånet. Då utlöses återbetalningen av anståndsbeloppet med konkursrisk och företrädaransvar som följd. Men det finns fler exempel på omedvetna värdeöverföringar som kan utlösa samma dramatiska skeende. Härtill riskerar förslaget bli en skuldfälla och det tar inte direkt sikte på riskkapitaltillförsel. Företagens administrativa kostnader för att, i den mån det över huvud taget skulle vara möjligt, skydda sig mot denna typ av risker skulle bli mångdubbelt större än kommittén beräknat. Förslaget bör därför inte genomföras. Kommitténs förslag om riskkapitalavdrag utformat som en kredit inkluderar en särskild spärregel där fåmansföretagsreglerna försäm- ras. Jag avstyrker denna spärregel eftersom kommittén inte visat att spärren har större praktisk betydelse. Ytterligare skäl att avstyrka spärren är att den inte hänger samman med det upplevda problem den syftar till att lösa, att det ligger utanför Företagsskattekom- mitténs mandat att föreslå ändringar i fåmansföretagsregelverket samt att förslaget ökar regelverkets komplexitet och administrativa Reservationer och särskilda yttranden Möjligen skulle någon form av spärr vara mer relevant om en generell skattelättnad genomfördes för att förhindra missbruk. Den föreslagna särskilda spärregeln, som i korthet innebär ändrad beräkningsmetod som leder till en försämring av gränsbeloppet, syftar enligt kommittén till att göra ett förfarande benämnt transaktionen ointressant (se avsnitt 6.10.2). Transaktionen i sig leder visserligen till försämrat gränsbelopp, vilket kommittén även nämner, liksom att förslaget till försämrad beräkningsmetod skulle riskera att drabba alla aktiva aktieägare som utnyttjar riskkapitalavdraget, utöver dem som täcks av schablonregeln. Få skulle dock ha intresse av att ge sig in i den typ av transaktion som spärregeln syftar till att göra ointressant. Frågan om det överhuvudtaget finns fall i praktiken där en transak- tion skulle kunna vara intressant har inte heller utretts närmare, utan argumentationen för att ändå introducera spärregeln baseras på i huvudsak teoretiska resonemang. Frågan om komplexitet och administrativ börda har diskuterats i kommittén. Jag vill i denna fråga klarlägga att dessa aspekter på regelverken inte kan analyseras isolerat, utan måste ses i sitt samman- hang. Exempelvis kan en verkningsfull skattelättnad motivera ett visst mått av ökad komplexitet. I synnerhet gäller detta om komplexitetsökningen framför allt drabbar de skattebetalare som har störst nytta av skattelättnaden. Å andra sidan finns skäl att vara skeptisk till administrativt betungande åtgärder i form av (spärr-)regler som ökar komplexiteten för flertalet skattebetalare, trots att de tar sikte på att förhindra förfaranden för en begränsad grupp. Ju fler som drabbas av komplexiteten, samt ju färre en (spärr-)regel tar sikte på, desto svårare är det att motivera sådana åtgärder. Viktigt med långsiktigt ägande Avslutningsvis vill jag framhålla att åtgärder som stärker ett aktivt ägande och som ökar soliditeten i bolagen kommer att leda till ökade investeringar och högre sysselsättning i landet. Den i betänk- andet framförda invändningen om inlåsningseffekter av kapital i företagen och snedvridningar i tidsprofilen vid en definitiv skatte- lättnad är vilseledande. är en definitiv lättnad effektivare än en kredit. Tidsprofilen på ett definitivt riskkapital- avdrag kan också utformas så att en successiv lättnad erhålls över tiden. Vidare är det inte en nackdel att främja långsiktigt ägande. Detta kan i själva verket vara en positiv egenskap hos investerare. Reservationer och särskilda yttranden Det är viktigt att främja ökad uthållighet och långsiktighet särskilt bland mindre företag, inte minst eftersom långsiktiga innehav medför hårdare real beskattning i andra delar av skattesystemet genom att kapitalbeskattningen inte tar hänsyn till inflationseffekten. Såväl dubbelbeskattningen som den eviga kapitalvinstbeskattningen miss- gynnar ett aktivt ägande i långsiktiga egenfinansierade investeringar. Ett definitivt riskkapitalavdrag skulle minska denna snedvridning. Reservationer och särskilda yttranden Jag reserverar mig mot förslag och slutsatser. Jag delar inte kommitténs åsikt att en skattekredit är att föredra framför en definitiv skattelättnad. Ett definitivt riskkapital- avdrag är en åtgärd som skulle kunna få en mer kraftfull effekt på entreprenörskap och innovationer än de förslag som läggs fram. Jag anser att kommitténs arbete har haft fel fokus och inte i tillräckligt hög grad grundat sig på forskningsresultat och erfaren- heter från andra länder. Det är därför min mening att det inte finns ett balanserat beslutsunderlag för att fatta beslut om effektiva incitament för att stimulera tillgången på riskkapital. Utredningsarbetet borde inletts med en gedigen genomgång av den omfattande forskning som finns inom riskkapitalbildning och entreprenörskap. Utredningens förslag bygger visserligen på arbete men någon djupare ytterlig- are analys och forskningsgenomgång har inte gjorts. De senaste decen- niernas forskning kring skatter, entreprenörskap och innovationer har inte legat till grund för vårt arbete. Tillgång på riskkapital och kostnaden för kapital påverkar invester- ingsvolymen i ekonomin. För många små och nystartade företag är tillgången på riskkapital inte bara en prisfråga utan också en fråga om tillgänglighet över huvud taget. Medan stora multinationella bolag i normalfallet har tillgång till den internationella kapitalmark- naden möter entreprenörer och små företag en helt annan kapital- marknad. Inom den ekonomiska forskningen har frågan om såväl tillgänglighet och kostnad som informationsbildning ägnats stor uppmärksamhet. har dock inte beaktat resultat och slutsatser från denna forskning i sitt arbete. Till exempel har inte förekomsten av asymmetrisk information och dess effekter analyserats tillräckligt i betänkandet. Det finns en omfattande litteratur som hävdar att förekomsten av asymmetrisk information är till nackdel för entreprenörskap och investeringar i små onoterade bolag. I kapitel 2 diskuteras problemen med informa- tionsasymmetrier. De framlagda förslagen har dock begränsad effekt på problemen med informationsasymmetrier. Skattelagstiftningen i en rad länder har däremot utformats med detta som grund för att vidta åtgärder som stärker investeringsbenägenheten i sådana företag. Erfarenheter och utvärderingar av andra länders skatteincitament har dock inte i tillräckligt hög grad analyserats och använts som underlag för kommitténs arbete. Reservationer och särskilda yttranden Inte heller har någon klar målgrupp definierats i inlednings- skedet, utan först efter det att förslag om riskkapitalavdrag respek- tive emissionskredit utarbetats. Detta är olyckligt då det är väsent- ligt att veta vad som är problemet och hur omfattande det är för att kunna utvärdera olika insatser och föreslå effektiva stimulansåtgär- der. Jag anser att avsaknaden av målgrupp och problemformulering är en brist i utredningen. De förslag som presenteras på ägar- och bolagsnivå blir därför svåra att analysera utifrån effektivitetshänsyn och effekter på företagande och kapitalbildning. De beräkningar som redovisas har ofta en grund i rent fiskala aspekter snarare än vilka konsekvenser de får för nystartade företag, tillväxtföretag eller företag som ännu inte kommit till stånd. Dessutom saknas ett investerarperspektiv – vem bör skatteincitamentet riktas mot och hur kan detta uppnås? Att situationen skiljer sig åt mellan olika investerare, entrepre- nörer, nystartade företag, s.k. tillväxtföretag och mera mogna och etablerade företag, medför att skatter har olika effekter och genom- slagskraft i de olika fallen. Frågan om förbättrad kapitalförsörjning och vilka medel som bör användas hade därför kunnat analyseras bättre om en tydlig målgrupp definieras. Fokus i utredningen borde ha varit investerarperspektivet. Hur mycket mer riskkapital skulle en viss åtgärd kunna förväntas leda till? Istället har utredningen till stora delar haft en fiskal inriktning och mycket arbete har lagts ner på att kartlägga alla tänkbara skattearbitrage. Att skattelagstiftningen inte inbjuder till skatte- undandragande och skattearbitrage är viktigt och en sådan analys ska, som direktiven påpekar, göras för de förslag som tas fram. Arbetet har till stora delar varit det omvända och förslag har utarbet- ats efter skattekontrollhänsyn snarare än efter hur effektiva för- slagen är för att främja riskkapitalförsörjning. Både förslaget om riskkapitalavdrag och förslaget om emissions- kredit ger svaga incitament till ökad tillgång på riskkapital eftersom de endast utgör skattekrediter och inga definitiva skattelättnader. Att de föreslagna åtgärderna om skattekrediter skulle få någon större effekt på företagande och innovationer i är osanno- likt. Dessutom är det vilseledande att benämna förslaget på ägar- nivå, riskkapitalavdraget, för ett avdrag när det handlar om en skattekredit. Emissionskrediten kan ha förtjänster på ett teoretiskt plan men den hör inte hemma i ett betänkande om riskkapitalförsörjning. Den kan teoretiskt bidra till att förbättra en annan asymmetri – den Reservationer och särskilda yttranden som uppstår till följd av att vinster beskattas hårdare än mot- svarande skattelättnad vid förlust – men den kan inte anses effektiv för att främja riskkapitalförsörjningen. I praktiken innebär den dessutom risker för skatteanpassat beteende av företag som riskerar att gå med förlust. Riskerna för seriösa företag ska heller inte underskattas i detta förslag och det är uppenbart att skattekrediten ger upphov till en risk för en skuldfälla med åtföljande personligt ansvar för ägarna. Att föreslå en åtgärd som utgör ett beskatt- ningsuppskov strider dessutom mot direktiven: Uppskov med beskattning bör i största möjliga mån undvikas och befintliga upp- skovsmöjligheter bör omprövas. Jag anser därför att ett riskkapitalavdrag med definitiva skatte- lättnader, som kort diskuteras i avsnitt 6.3.2, är en åtgärd som skulle kunna få en mer kraftfull effekt på entreprenörskap och innovationer. Tyvärr fick denna modell gehör först under utred- ningsarbetets slutskede och har därför inte utretts på ett tillfreds- ställande sätt. Detta sammantaget med avsaknad av målgrupp och problemformulering gör beslutsunderlaget otillräckligt. Jag delar därför inte kommitténs syn att en skattekredit är att föredra framför en definitiv skattelättnad. Utredningen kan ge intryck av att det inte finns något problem att avhjälpa och att vem som skulle hjälpas är oklart. Skatte- relaterade hinder för entreprenörskap och investeringar i mindre företag har inte beaktats tillräckligt. Att då istället föreslå generella åtgärder på bolagsnivå, exempelvis sänkt bolagsskatt, kan då fram- stå som motiverat och bättre. Jag delar dock inte uppfattningen att det inte finns ett problem som skattesystemet skulle kunna bidra med en lösning till.