sou · GZB375d4 · 2012-01-01 00:00:00 — En ändring av den lagstiftning som tillåter att grisar kastreras utan att veterinär anlitas beslutas av regeringen. Den andra vägen mot förändring är att näringen på eget initiativ utnyttjar de alternativ som står till buds. De alternativ till kastrering utan bedövning som kan tillämpas är uppfödning av okastrerade hangrisar, vaccinering mot galtlukt, eller kastrering efter bedövning, utförd av veterinär eller (då Jord- bruksverkets föreskriftsändringar trätt i kraft) av djurhållare. anser att valet av alternativ metod måste få göras av den enskilde producenten, då förutsättningarna avseende t.ex. djur, personal och resurser skiljer sig från besättning till besättning. Oavsett vilket av ovanstående alternativ som väljs kommer det att innebära ökade kostnader för djurhållaren. Det är inte rimligt att ansvar och kostnader enbart ska belasta grisföretagarna. Ett ökat ansvar och en mer aktiv roll måste tas framför allt av slakteribranschen och detaljhandeln för att föra utvecklingen framåt. Förändrade rutiner på slakterierna och utökade informations- insatser mot konsumenter är åtgärder som kan bli nödvändiga och som är möjliga att utföra. För att lösa de problem som eventuellt uppstår kan samråd med myndigheter eller institutioner som innehar expert- kunskaper vara gynnsamt. Uppfödning av okastrerade hangrisar kan vara ett alternativ som är särskilt väl lämpat för producenter med egen förädling, där möjlig- heten att sätta ett högre pris på den förädlade produkten kan kompensera för en lägre slaktvikt. Att ge grisarna lokalbedövning före kastreringen innebär en viss, men inte fullständig, lindring för grisarna. Behandlingen ska därför ses som en möjlighet i väntan på alternativa metoder som ersätter kirurgisk kastrering. förslag att ge veterinärer möjlighet att låta djurhållare och anställda lokalbedöva själva innebär, tack vare en lägre kostnad än vid veterinärbehandling, att fler grisar kan behandlas. Motsvarande möjlighet för djurhållare att ge lokalbedövning till gris före kastrering finns endast i . Behandling av grisar med lokalbedövning är endast en förbättring av djurskyddet under förutsättning att djurhållaren kan injicera be- dövningsmedlet på ett korrekt sätt. Den särskilda utbildning föreslår innebär en tung initial kostnad för djur- hållaren. En delfinansiering, t.ex. med statliga medel, under en in- ledande period skulle kunna innebära att fler djurhållare kan genom- föra utbildningen . Det har i studier visat sig vara positivt att, tillsammans med be- dövning, även behandla grisarna med långtidsverkande smärtlindring i samband med kastreringen. rekommenderar att denna behandlingsstrategi tillämpas när så är möjligt. Däremot anser verket att den djurskyddsmässiga nyttan med smärtlindrande läkemedel som enda behandling är tveksam. Det kirurgiska ingreppet utförs i detta fall fortfarande utan bedövning. Då utbildningen enligt beräkningar utgör den största utgiftsposten för djurhållare som vill börja med villkorad användning av lokalbedövningsmedel finns en risk att den utgör ett hinder. önskar därför att regeringen utreder möjligheten att, åtminstone initialt, lämna en statlig delfinansiering av utbildningen. anser att näringen bör ges möjlighet att på eget initiativ arbeta för att ersätta den obedövade kastreringen med de till- gängliga alternativen. Verket kommer genom samtal och möten att bistå slakt- och charkbranschen och detaljhandeln för att överbrygga de eventuella problem som kan uppstå vid hantering av grisar som behandlats enligt de alternativa rutinerna. har godkänt kriterier för kurs- plan för villkorad läkemedelsanvändning av bedövningsmedel. Kursplaner från två olika organisatörer har godkänts av verket respektive . har också arbetet med att utreda om medel ur Landsbygdsprogrammet kan omfördelas och bl.a. användas för bidrag till utbildning av grisföretagare i hur man bedövar smågrisar vid kastrering. Arbetet inleddes och beslutades av pro- grammets övervakningskommitté . 16.4.6Utredarens överväganden och förslag Utredaren kan konstatera att i sin rapport pre- senterar tre alternativa metoder till att kastrera grisar utan bedöv- ning i sin rapport. Vid alla dessa metoder bibehålls kvaliteten på Metoderna är, uppfödning av okastrerade hangrisar, vacci- nering mot galtlukt, och kastrering efter bedövning utförd av vete- rinär eller av djurhållare. har i sin rapport angett att uppfödning av okastrerade hangrisar kan vara ett alternativ för producenter med egen förädling där möjligheten att sätta ett högre pris på den förädlade produkten kan kompensera för en lägre slaktvikt. Utredaren stödjer detta. För att detta ska bli ett realistiskt alternativ är det dock viktigt att kunskap och rådgivning för skötsel- och utfodringsåtgärder tas fram. Det är också viktigt att det går att kontrollera slaktkropparna från dessa grisar för att undvika att kött med galtlukt hamnar i butiken. Utredaren noterar också att har genomfört änd- ringar i sina föreskrifter för att göra det möjligt för djurägare att själva få bedöva smågrisar före kastrering. Det har även gjorts möj- ligt för veterinärer att få lämna ut villkorade läkemedel för bedöv- ning av smågrisar före kastrering. Kursplaner från två olika organisatörer att hålla sådana kurser har godkänts av verket respektive . Att ge grisarna lokalbedövning före kastreringen innebär lind- ring vid operationen men viss smärta kvarstår efter operationen när bedövningen har slutat verka. Behandlingen ska därför ses som en möjlighet i väntan på alternativa metoder som helt ersätter kirur- gisk kastrering. När det gäller långtidsverkande smärtlindring lindrar denna endast mot smärtan efter operationen. Det kirurgiska ingreppet utförs i detta fall fortfarande utan bedövning och den djurskydds- mässiga nyttan är därför tveksam. Däremot anser utredaren att det är att rekommendera att använda den i kombination med bedöv- ning när så är möjligt. Utredaren instämmer därför i Jordbruksver- kets uttalande om att det är tveksamt att använda långtidsverkande smärtlindring som enda behandling vid kastrering. När det gäller vaccinering mot galtlukt anser utredaren, precis som , att det är en metod med stora djurskydds- mässiga fördelar jämfört med kirurgisk kastrering. Den oro som har framförts från grisproducenterna över arbetarskyddet vid vac- cinering kan utredaren förstå men anser att om rekommenderad säkerhetsspruta används så är risken mycket liten. Effekten av medlet om en person oavsiktligt sticker sig är också övergående och leder inte till permanent infertilitet. Säkerhetssprutan tillsam- mans med rekommendationen att gravida kvinnor inte ska arbeta med vaccineringar av galtlukt anser utredaren räcker för att meto- den tryggt ska kunna användas. Utredaren konstaterar också att den ovilja som finns i produk- tionskedjan för att införa alternativ till kirurgisk griskastrering främst anges bero på konsumenternas eventuella negativa reaktion. Denna konservativa inställning finns både i och i övriga men stämmer dåligt med de enkätundersökningar som har gjorts på området. I sådana undersökningar har konsumenter fått svara på frågor om bl.a. konventionell kastrering och vaccinering mot galtlukt och enligt resultaten föredrar konsumenterna vacci- neringen framför den obedövade kirurgiska kastreringen. Trots detta är inte näringen övertygad om att konsumtionen av griskött inte kommer att påverkas negativt om vaccineringen av galtar introduceras i produktionen. Alla alternativ till den kirurgiska kastreringen innebär dock en merkostnad för producenterna på minst per gris (be- dövning utförd av djurhållaren före det att grisen kastreras (Jord- bruksverket 2010)). Utredaren håller med i dessa slutsatser om att det inte är rimligt att allt ansvar och alla kostnader enbart ska belasta grisföretagarna. Ett ökat ansvar och en mer aktiv roll måste framför allt tas av slakteribranschen och detaljhandeln för att utvecklingen ska föras framåt. Så har det gjorts i andra län- der som t.ex. . Förändrade rutiner på slakterierna och utökade informationsinsatser mot konsumenter är åtgärder som kan bli nödvändiga och som är möjliga att utföra. Den största kostnaden, enligt beräkning, är den för utbild- ning av djurhållare som vill kastrera sina grisar efter att själv ha gett dem bedövning. Utredaren konstaterar vidare att har arbetat med att omfördela medel ur Landsbygdsprogrammet och bl.a. använda det till bidrag till utbildning av grisföretagare i hur man bedövar smågrisar vid kastrering . Arbetet inleddes och beslutades av programmets övervaknings- kommitté . I slutsatser anges: Den dominerande inställ- ningen vid framtidsdiskussioner i internationella sammanhang är att den kirurgiska kastreringen av grisar måste upphöra, och att hangrisar bör födas upp okastrerade. Utredaren håller med om detta och denna åsikt bedöms också vara den som dominerar i landet. landsbygdsminister har också tillsammans med jordbruksministrarna i , , och lämnat en deklaration om att obedö- vad kastrering av smågrisar bör förbjudas så snart alternativa meto- der för att säkerställa kvaliteten på griskött finns. gjorde ett tillkännagivande om att kastrering av smågri- sar utan bedövning bör förbjudas så snart som det finns alternativa metoder för att säkerställa kvaliteten på griskött och god djurhåll- ning. Näringen har också ställt sig bakom det frivilliga positions- dokument som många organisationer inom EU:s medlemsländer gemensamt har undertecknat. Detta innebär att efter ska kastrering endast ske antingen med bedövning vid själva ingreppet eller med smärtlindring efteråt (NSAID). Från ska inte kirurgisk kastration genomföras alls förutsatt att vissa lösningar för detta finns framme. Utredaren anser inte att endast smärtlindring efter ingreppet är acceptabelt från djurskyddssynpunkt. Som utredaren ser det så går inte det positionsdokument som näringen ställer sig bakom till- räckligt långt eftersom smärtlindring är det enda som krävs fram till . Konsekvensen blir att grisar även fortsätt- ningsvis kommer att kastreras utan bedövning trots att det finns tillgängliga alternativ. Utredaren anser därför att man bör gå ett steg längre än vad har föreslagit i sin rapport. I denna anger verket att näringen ges möjlighet att på eget initiativ arbeta för att ersätta den obedövade kastreringen. Utredaren anser i stället att det behö- ver sättas ett slutdatum för när obedövade kastrering inte längre ska vara tillåten. Utredaren föreslår att detta datum bör sättas från att den nya lagen träder i kraft för att ge när- ingen möjlighet att ersätta den obedövade kastreringen med de till- gängliga alternativen. Därefter bör obedövad kastrering vara för- bjuden. Enligt utredarens åsikt är det slutliga målet att helt upphöra med kastrering av grisar. En god indikation om när detta mål ska uppnås är näringens positionsdokument som pekar ut som slutdatum. Utredaren föreslår i sitt lagförslag att i princip all reglering på djurslagsnivå förs ner till myndighetsnivå. Med utgångspunkt i detta anser utredaren att i sina föreskrifter ska föra in ett datum från det att den nya lagen trä- der i kraft när det gäller förbud att kastrera obedövade grisar. ska och rådets direktiv /63/EU av om skydd av djur som används för vetenskapliga ändamål (försöksdjursdirektivet) börja tillämpas. Inom Landsbygdsdepartementet har det tagits fram en promemoria med förslag på ändringar i den nu gällande djur- skyddslagen i syfte att genomföra direktivet, Genomförande av EU:s direktiv om skydd av djur som används för vetenskapliga ändamål (Ds 2011:12). Som en följd av direktivet så föreslår utre- daren vissa förändringar. För en mer omfattande beskrivning av försöksdjursdirektivet och dess konsekvenser hänvisas dock till Ds 2011:12. överlämnades betänkandet Etiskt godkännande av djur- försök – nya former för överprövning (SOU 2007:57) till Jordbruks- ministern. Förslagen i promemorian och i betänkandet bereds inom . Utredarens förslag bygger på de förslag som lämnas i promemorian och betänkandet om inte annat anges. 16.5.1Definitionen av djurförsök och försöksdjur I försöksdjursdirektivet definieras begreppet försök i artikel 3.1. Av artikeln framgår att användning av djur i vetenskapliga syften eller för undervisningsändamål utgör försök under förutsättning att åtgärden kan vålla djuret smärta, lidande, ångest eller bestående men, i minst lika stor utsträckning som ett nålstick som har utförts i enlighet med god veterinärmedicinsk praxis. Till direktivets definition av försök räknas även alla åtgärder som har som mål, eller som kan leda till, att det föds eller kläcks ett djur, eller framställs och upprätthålls, en genetiskt modifierad djur- stam. Detta gäller under förutsättning att djuren påverkas i samma grad som i fråga om försök. Med upprätthållande av en stam av djur avses i detta sammanhang bevarande av stammen genom avel med bibehållande av dess genetiska egenskaper. Definitionen av djurförsök i konvention ETS 123 (European convention for the protection of vertebrate animals used for experimental and other scientific purposes) (djurförsökskonven- tionen) liknar definitionen i försöksdjursdirektivet. I denna anges att de djur som omfattas av konventionen är de djur som används eller är avsedda att användas för försöks- eller annat vetenskapligt ändamål som kan tillfoga djuret smärta, lidande, ångest eller bestående men. Med försök avses experiment eller annat veten- skapligt användande som kan orsaka smärta, lidande, ångest eller bestående men, inklusive alla i åtgärder som syftar till, eller kan, medföra födsel av ett djur under sådana förhållanden men exklusive det minst plågsamma metoderna som har godtagits i modern praxis (dvs. humana metoder) att avliva eller märka ett djur. I den svenska djurskyddslagstiftningen definieras djurförsök i 1 c § djurskyddslagen. Enligt denna är djurförsök all användning av djur för vetenskaplig forskning, sjukdomsdiagnos, utveckling och framställning av läkemedel och andra kemiska produkter, samt andra jämförliga ändamål. Användning av djur för undervisning är också djurförsök om det innebär att djuret avlivas, utsätts för ope- rativt ingrepp, injektion eller blodavtappning eller om djuret riske- rar att lida. Den svenska definitionen av djurförsök utgår alltså, med undantag från undervisningsdjuren, från syftet med användningen av djuren och kräver inget lidande eller ens risk för lidande. Den svenska lagstiftningens definition av djurförsök går således utöver försöksdjursdirektivets definition av försök. I promemorian Ds 2011:12 konstateras att direktivet ger med- lemsstaterna möjlighet att behålla längre gående bestämmelser. Det bedöms vidare att svenska definitionen får anses vara väl förankrad hos dem som är involverade i verksamhet med djurförsök varför den bredare svenska definitionen, vilken innebär att en högre djur- skyddsnivå kvarstår, bör behållas även . 16.5.2Verksamhetstillstånd, förhandsgodkännande av försöksdjurslokaler m.m. För att få använda, föda upp, förvara eller tillhandahålla försöksdjur så krävs tillstånd enligt 19 a § djurskyddslagen. Enligt 55 § djur- skyddsförordningen får inte anläggningar och andra förvaringsut- rymmen för försöksdjur uppföras, byggas till eller byggas om utan att på förhand har godkänt anläggningarna eller förvaringsutrymmena från djurskydds- och djurhälsosynpunkt. Anläggningarna eller förvaringsutrymmena ska också besiktigas före det att de tas i bruk eller, om detta är mer lämpligt, möjligt därefter. I enlighet med det nya försöksdjursdirektivet ska det finnas en person som är ytterst ansvarig vid försöksdjursverksamhet. I Ds 2011:12 lämnas förslag på hur direktivet i denna del ska genomföras och i samma promemoria lämnas vidare förslag rörande organisa- tionen av en djurförsöksverksamhet. Bland annat föreslås att det under den ytterst ansvarige ska finnas en eller flera personer som ansvarar för verksamheten (verksamhetsansvariga) och veterinär eller, när det är lämpligare, annan kvalificerad expert. 16.5.3Utredarens överväganden och förslag Djurskyddslagens övergripande syfte är att djur ska behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. Lagen lämnar dock utrymme för att djur i viss utsträckning får användas på ett sådant sätt att de utsätts för lidande genom att användas som försöksdjur. Det anses i många fall vara nödvändigt att använda försöksdjur men också att det är viktigt att begränsa försöksdjursanvändningen så mycket som möjligt och minimera lidandet för de djur som används i djurförsök. Utredaren anser att det finns skäl att ifrågasätta den bedömning som görs i promemorian Ds 2011:12 om definitionen av djurför- sök. Som framgår ovan är det endast syftet med en djuran- vändning som avgör om användningen är att anse som ett djurför- sök eller inte enligt svenska djurskyddsbestämmelser. Djuret behö- ver alltså inte utsättas för någon form av lidande för att det ska vara ett djurförsök. Utredaren finner att logiken i detta kan ifrågasättas. Anledningen att ge de djur som används i djurförsök ett extra skydd, utöver det som följer av de övriga djurskyddsbestämmel- serna, är att djuren används på ett sätt som kan medföra att de orsakas lidande. Om djuren inte utsätts för något lidande borde den vanliga djurskyddslagstiftningen kunna ge djuren ett tillräckligt skydd. Av utredarens direktiv följer att utredarens förslag ska syfta till att uppnå minst samma djurskyddsnivå som samt att utreda- ren ska beakta regeringens mål om och arbete med regelförenkling och företagens administrativa kostnader. De administrativa bördor och extra samhällskostnader som bestämmelserna runt djurförsök medför med t.ex. krav på etiskt godkännande, är enligt utredarens syn, endast befogade om det finns ett reellt behov av extra skydd för dessa djur. En begränsning av definitionen av djurförsök till att enbart avse användning som riskerar att medföra lidande för djuren kan inte ses som en försämring av dagens djurskyddsnivå. De djur som används för vetenskapliga ändamål utan att orsakas lidande skyddas av lagens generella bestämmelser. Utredaren föreslår därför att definitionen av vad som är ett djurförsök ändras så att den i sak överensstämmer med den som gäller inom övriga EU. Definitionen av djurförsök ska alltså begränsas till att avse sådan forskning, undervisning m.m. där djur utsätts för lidande i minst lika stor utsträckning som det lidande som ett nålstick ger. De djur som avlivas enbart i syfte att deras organ ska användas för bl.a. vetenskapliga syften omfattas enligt försöksdjursdirektivet inte av begreppet försök. Däremot ska djur som föds upp för detta ändamål omfattas av direktivets krav på bl.a. skötsel och avlivning. Den som föder upp sådana djur ska vidare ha tillstånd för verksam- heten enligt direktivet. Härigenom tillförsäkras dessa djur ett extra skydd utöver det som gäller för annan djurhållning. Med den nuvarande svenska definitionen av djurförsök omfattas avlivning av djur för att deras organ ska användas för bl.a. veten- skapliga ändamål av djurförsöksbegreppet och därmed även av för- söksdjursdefinitionen. Utredaren finner att med den föreslagna definitionen av djurförsök kommer denna användning av djur inte längre att omfattas av det begreppet och därmed inte heller av kra- vet på etisk prövning. För att säkerställa att dessa djur omfattas av övriga bestämmelser som rör försöksdjur föreslås dock att djuren definieras som försöksdjur. Härigenom kommer de att omfattas av lagens krav på verksamhetstillstånd. Även försöks- djursbestämmelserna om bl.a. hållande och skötsel, avlivning, jour- nalföring samt märkning gäller därmed för dessa djur. Värt att notera är vidare kravet på att myndigheten vid beviljande av verk- samhetstillstånd för uppfödning av försöksdjur ska beakta behovet av sådana försöksdjur. Prövning av försöksdjurstillstånd och försöksdjurlokaler flyttas till Utredaren föreslår i Särskilda krav för viss djurhållning att de olika lokalgodkännanden som finns för olika djurverksamheter lik- riktas genom att det i lagen ställs ett generellt krav på att utrym- men där djuren hålls ska godkännas i förväg från djurskydds- och djurhälsosynpunkt (förprövning). Detta krav gäller all yrkesmässig djurhållning eller djurhållning av större omfattning och omfattar alltså även försöksdjurshållning. Vad som ska gälla mer i detalj för förprövningen av olika verksamheter får före- skriva närmare om. handläggs förprövningsärenden av med undantag från förvaringsutrymmen för försöksdjur som godkänns av . Utredaren anser att även detta bör likriktas och att länsstyrelserna bör ansvara för all förprövning inklusive den för försöksdjurslokaler. Enligt utredarens åsikt bör förprövningen och all tillståndsgivning av verksamheter ha tydliga kopplingar till kontrollverksamheten om de ska bli effektiva och ändamålsenliga. har länsstyrelserna hand om all djurskyddskontroll, inklusive kontroll av för försöksdjursverksamhet. Som utredaren ser det krä- ver utförandet av denna kontroll att har nödvändig kompetens om försöksdjur och hur djuren ska hållas. godkänner även lokaler för undervisningsdjur och djur i djur- parker. Detta kräver som utredaren ser det en minst lika specifik kompetens som det kräver att förpröva försöksdjurslokaler. Utredaren anser också att och länsstyrelsernas roller behöver renodlas i sitt myndighetsarbete. För övriga djur- verksamheter så har en samordnade, vägledande och föreskrivande roll medan länsstyrelserna hanterar tillståndsgiv- ning och kontroll. Utredaren anser att det är logiskt och mer ändamålsenligt att ha samma rollfördelning för all djurverksamhet. Utredaren bedömer även att förprövningsverksamheten vid många länsstyrelser är ändamålsenlig och effektiv. I Jordbruksver- kets rapport djurskydd i förändring (SJV 2008:24) uppgavs den genomsnittliga handläggningstiden för ett förprövningsärende vara . Enligt samma rapport tar för- prövning av försöksdjurlokaler . Utredaren föreslår även att hanteringen av de verksamhetstill- stånd som är kopplade till försöksdjursverksamhet flyttas från till länsstyrelserna tillsammans med förprövningen Som utredaren ser det bör samma myndig- het som har hand om kontrollverksamheten även ha hand om denna tillståndsprövning. För att klara dessa uppgifter så anser utredaren att länsstyrel- serna bör samverka och specialisera sig. är försöksdjursverk- samhet framför allt koncentrerad till vissa regioner. Detta gör att utredaren bedömer det som både möjligt och rimligt att dessa läns- styrelser skaffar sig nödvändig kompetens för att kunna bedriva såväl en ändamålsenlig kontroll som att handlägga tillstånd och godkänna lokaler gällande försöksdjursverksamhet. Begreppet ytterst ansvarig införs i lagen m.m. I enlighet med det nya försöksdjursdirektivet ska det finnas en per- son som är ytterst ansvarig vid försöksdjursverksamhet. I syfte att tydliggöra detta föreslår utredaren att personen ifråga i författ- ningstexten bör anges som ytterst ansvarig. I Ds 2011:12 föreslås att det under den ytterst ansvarige ska finnas en eller flera personer som ansvarar för verksamheten (verksamhetsansvariga) och veteri- när eller, när det är lämpligare, annan kvalificerad expert. Enligt utredarens uppfattning motsvarar detta i stort sett den organisation som redan finns i försöksdjursverksamhet i . När det gäller veterinärens eller expertens roll vill dock utredaren framhålla att det är självklart att en veterinär ska vara ansvarig för medicinsk behandling eller diagnostisering av sjukdom. Försöksdjursdirekti- vet innebär att en person med annan expertkunskap än den som en veterinär besitter ibland kan vara lämpligare att koppla till vissa för- sök. Som exempel kan nämnas att vissa djurförsök med fisk kräver en mer specifik kunskap om fiskfysiologi än den som de flesta vete- rinärer besitter. Som utredaren ser det betyder det inte att denna expert ska veterinärmedicinskt behandla djur eller diagnostisera sjukdomar. 16.6Lösgående och uppbundna djur hålls de flesta djur i lösgående.