sou · GZB371 · 2012-01-01 00:00:00 — Som exempel på sådana faktorer anges särskilt a) att brottet har medfört en kollektiv fara för personers liv, kroppsliga integritet eller frihet, b) att det drabbat personer som stod främ- mande inför motiven till brottet, eller c) att grymma eller svekfulla medel använts för dess genomförande. I syfte att revidera de delvis föråldrade bestämmelserna terrorismkonvention har upprättats ett proto- koll om ändring av konventionen. har undertecknat änd- ringsprotokollet men ännu inte antagit det. Det ingår, som nämnts, i utredningens uppdrag att ta ställning till om bör anta änd- ringsprotokollet. De mest centrala förändringarna gäller de brott Utlämningslagens förutsättningar för utlämning som omfattas av konventionen som utökas till att avse de gärningar som ska kriminaliseras enligt flertalet av FN:s globala, straffrätts- liga konventioner om bekämpande av terrorism. Möjligheterna att reservera sig, bl.a. när det gäller utlämning för politiska brott, är begränsade. (Se vidare avsnitt 16.2.) mot olaglig hantering av narkotika och psykotropa ämnen (SÖ 1991:41) syftar till ökat internationellt sam- arbete för att bekämpa den olagliga narkotikahandeln. Enligt kon- ventionen (artikel 3, punkt 10) ska vid samarbete mellan parterna enligt konventionen, om inte annat följer av konstitutionella be- gränsningar eller grundläggande nationell lag, brott som anges i den aktuella artikeln (såsom tillverkning, försäljning, överlåtelse, innehav och köp av varje slag av narkotika eller psykotropa ämnen) inte anses som (skattebrott) eller politiska brott eller som politiskt grundade. I samband med att ratificerade konventionen avgavs en för- om att svensk grundläggande lagstiftning om utlämning inne- bär att bedömningen av om ett visst brott är att anse som politiskt brott ska göras med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Konventionen för bekämpande av brott mot sjöfartens säkerhet, antagen i (Romkonventionen, SÖ 1990:38) gäller brott mot den fasta sjöfartens säkerhet och protokollet om bekämpande av brott mot säkerheten för fasta plattformar belägna på kontinentalsockeln, antagen i (Romproto- kollet, SÖ 1990:39) brott mot säkerheten för fasta plattformar. Genom konventionen och protokollet förbinder sig staterna att antingen lagföra eller utlämna personer som gjort sig skyldiga till gärningar som utgör brott enligt respektive överenskommelse. Terroristbombningskonventionen (SÖ 2001:22) har ett generellt tillämpningsområde och är inte begränsad till vissa särskilda angrepps- eller skyddsobjekt. Konventionen innehåller inte någon definition av begreppet terrorism eller terroristdåd. Tillämpningsområdet be- stäms i stället genom att det anges vilka handlingar som utgör brott enligt konventionen. Enligt konventionen får en framställning om utlämning för ett brott som omfattas av konventionen inte avslås enbart av det skälet att det rör sig om ett politiskt brott, ett brott förknippat med ett sådant brott eller ett brott som begåtts under inverkan av politiska motiv (artikel 11). Enligt artikel 2 gäller föl- jande angående konventionens definition av brott: En person begår ett brott i den mening som avses i denna konven- tion, om personen rättsstridigt och uppsåtligt levererar, placerar, avlossar eller spränger ett sprängämne eller en annan livsfarlig anordning i, in i Utlämningslagens förutsättningar för utlämning eller mot en allmän plats, en statlig eller annan offentlig anläggning, ett allmänt transportsystem eller en infrastrukturanläggning a)med uppsåt att orsaka dödsfall eller allvarlig kroppsskada, eller b)med uppsåt att orsaka omfattande förstörelse av sådan plats, an- läggning eller system, om förstörelsen leder till eller är ägnad att leda till betydande ekonomisk skada. 2.En person begår även ett brott om personen försöker begå ett sådant brott som anges i punkt 1. 3.En person begår även ett brott om personen a)medverkar till ett sådant brott som anges i punkt 1 eller 2, eller b)värvar eller instruerar andra för att dessa skall begå ett sådan brott som anges i punkt 1 eller 2, eller c)på annat sätt bidrar till att en grupp personer som handlar med ett gemensamt syfte begår ett eller flera sådana brott som anges i punkt 1 eller 2; ett sådant bidrag måste vara uppsåtligt och ske antingen i syfte att främja gruppens allmänna brottsliga verksamhet eller syfte eller i vetskap om gruppens avsikt att begå det eller de berörda brotten. Någon möjlighet att reservera sig finns inte enligt konventionen. kan således inte när det gäller brott som faller in under kon- ventionens definition av brott, gentemot andra stater som tillträtt konventionen, hävda hinder mot utlämning under hänvisning till att fråga är om ett politiskt brott (jfr 6 § tredje stycket UtlämningsL). Enligt finansieringskonventionen (SÖ 2002:44) ska inget av de brott som anges i konventionen med avseende på utlämning betrak- tas som ett politiskt brott, som ett brott förknippat med ett poli- tiskt brott eller som ett brott som inspirerats av politiska motiv (artikel 14). En framställning om utlämning avseende ett brott som omfattas av konventionen får således enligt konventionen (artikel 14) inte avslås endast av det skälet att framställningen avser ett politiskt brott, ett brott förknippat med ett politiskt brott eller ett brott inspirerat av politiska motiv. Brott enligt konventionen föreligger (artikel 2) om en person på något sätt, direkt eller indirekt, rätts- stridigt och uppsåtligen tillhandahåller eller samlar in tillgångar i syfte att de ska användas eller med vetskap om att de är avsedda att användas, helt eller delvis, för att utföra en gärning som utgör ett brott som faller under och definieras i de nio internationella instru- ment som anges i bilaga till konventionen (Haag- och Montreal- konventionerna med tilläggsprotokoll, diplomatskyddskonventionen, gisslankonventionen, konventionen om fysiskt skydd av kärnämne, Romkonventionen och Romprotokollet samt terroristbombnings- konventionen). Någon möjlighet till reservation finns inte enligt konventionen. kan således inte när det gäller brott som faller Utlämningslagens förutsättningar för utlämning in under konventionens definition av brott, gentemot andra stater som tillträtt konventionen, hävda hinder mot utlämning under hän- visning till att fråga är om ett politiskt brott (jfr 6 § tredje stycket UtlämningsL). Inom har utarbetats konventionen av om förebyggande av terrorism. Konventionen syftar till att öka samhällets möjligheter att ingripa innan terroristdåd begås. Detta syfte ska nås genom kriminalisering av handlingar som innebär att någon offentligt uppmanar, rekryterar eller utbildar personer att begå terroristbrott. Begreppet terroristbrott definieras närmare i kon- ventionen (artikel 1.1). Med sådant brott avses varje brott som om- fattas av något av de internationella instrument som upptagits i bila- gan till konventionen och med den definition av brottet som ges i respektive instrument. Bilagan innehåller samma instrument som finansieringskonventionens bilaga, med tillägg för finansieringskon- ventionen och den internationella konventionen för bekämpande av nukleär terrorism, antagen i (vilken konvention undertecknat men inte tillträtt). Förutom bestäm- melser om förpliktelse att kriminalisera innehåller konventionen bl.a. bestämmelser rörande utlämning för i konventionen aktuella brott (artikel 19). Brott i vissa av konventionen angivna artiklar ska anses tillhöra de brott som kan utgöra grund för utlämning enligt existerande utlämningsavtal mellan parterna. Stater som inte gör utlämning beroende av avtal, ska enligt artikeln inbördes betrakta brotten enligt de angivna artiklarna i konventionen som grund för utlämning i enlighet med de villkor som uppställs i den nationella lagstiftningen. Konventionen innehåller vidare bestämmelser om upphävande av undantaget för politiska brott (artikel 20). I fråga om utlämning eller internationell rättslig hjälp, föreskrivs att de brott som anges i vissa angivna artiklar inte ska betraktas som ett poli- tiskt brott, som ett brott förknippat med ett politiskt brott eller som ett brott som inspirerats av politiska motiv. När det gäller ut- lämning finns det dock vissa möjligheter att genom en förklaring göra undantag. ratificerade konventionen och den trädde för svenskt vidkommande i kraft . I samband med ratificeringen förebehöll sig möjlig- heten att, i förhållande till andra stater än EU:s medlemsstater samt och , såsom grund för avslag på en utlämningsfram- ställning, få åberopa att gärningen utgör ett politiskt brott, ett brott förknippat med ett politiskt brott eller ett brott inspirerat av poli- tiska motiv (se närmare avsnitt 16.3.2). Utlämningslagens förutsättningar för utlämning finns inom EU ett rambeslut om bekämpande av terrorism (2002/475/RIF). Rambeslutet har genomförts i svensk rätt. Den huvudsakliga lagstiftning som infördes bestod i lagen (2003:148) om straff för terroristbrott (se prop. 2002/03:38). Inom EU föreligger vidare ett rambeslut (2008/919/RIF) om ändring av rambeslutet om bekämpande av terrorism, vars innehåll i huvudsakliga delar har sina motsvarigheter i den nämnda om förebyggande av terro- rism. I har införts den lagstiftning som ansetts krä- vas för att genomföra rambeslutet om ändring av rambeslutet om bekämpande av terrorism (prop. 2009/10:78). Förbud mot utlämning för politiskt brott finns även i de bilate- rala utlämningsavtal som ingått. Följande gäller med av- seende på politiska brott enligt dessa avtal. -Avtalet med : Enligt artikel III p. 1 a) (SÖ 1974:3) ska en person inte utlämnas om det brott, för vilket utlämning begäres, av den anmodade staten betraktas som ett brott av poli- tisk karaktär eller som ett brott förknippat med ett brott av politisk karaktär. Ett brott mot lagstiftningen om folkmord ska dock, enligt p. 2 samma artikel, inte betraktas som ett sådant brott som anges i p. 1 a). -Avtalet med : Enligt artikel 3 a) (SÖ 2001:42) ska ut- lämning inte beviljas om det brott för vilket utlämning begärs av den anmodade staten anses som ett politiskt brott eller som ett brott av politisk karaktär. -Avtalet med och : Enligt artikel 8 (1) (SÖ 1965:19–20) ska utlämning inte beviljas om det brott, som det begärs utlämning för, av den anmodade parten anses vara av politisk natur eller om han [anm.: han syftar på den som eftersöks för utlämning] övertygar den anmodade parten om att utlämningsframställningen i själva verket gjorts i avsikt att lag- föra eller straffa honom för brott av politisk natur. -Avtalet med : Enligt artikel V p. 5 (SÖ 1963:17) ska ut- lämning inte medges om brottet av den anmodade staten be- traktas som politiskt eller förknippat med ett politiskt brott (artikel IV p. 5 i den konsoliderade versionen). Utlämningslagens förutsättningar för utlämning Avslagsgrunden politiskt brott har i ett fåtal fall varit föremål för Högsta domstolens bedömning (NJA 1972 s. 358, 1982 s. 520, 2008 s. 680, 2009 s. 280 och 557). I NJA 1972 s. 358 var fråga om utlämning till av en taiwane- sisk medborgare som av amerikansk domstol dömts för brott som enligt svensk lag fick anses motsvara försök till mord eller anstiftan av försök till mord på vice premiärministern i . Mannen var medlem i en organisation vars syfte, enligt mannen, var att åstadkomma frigörelse genom att förmå att avstå från att bistå och härigenom åstadkom- ma ett FN-beslut som skulle leda till att förklarades som fri och oberoende stat. Om situationen i skulle förvärras till den grad att befolkningen kunde konstateras lida direkt nöd, ansåg organisationen en väpnad revolution som enda slutlig lösning. Mannen hade som hinder mot utlämning åberopat att gärningen övervägande hade karaktären av politiskt brott. konstaterade att mannen otvivelaktigt haft politiska motiv för sitt handlande, eftersom syftet med mordförsöket måste antas ha varit att – i vart fall på – få till stånd en ändring av de inrikes- politiska förhållandena i . Att en gärning har politiska motiv är emellertid inte, konstaterade vidare, tillräckligt för att göra den till politiskt brott i den mening som avses i 6 § UtlämningsL – särskilt när det gäller så grova brott som mord och liknande. Då mordförsöket vidare begåtts utan samband med något verkligt försök att omstörta den politiska ordningen i och i princip var att se som en isolerad våldshandling som i huvudsak förberetts av mannen själv samt då gärningen inte varit direkt riktat mot det land som begärde utlämning ansåg att gärningen fick anses ha övervägande karaktär av ett icke-politiskt brott. I NJA 1982 s. 520 gällde ärendet utlämning till av en italiensk medborgare som enligt en italiensk häktningsorder var miss- tänkt för brott som enligt svensk lag motsvarade dels någon eller olika former av högmålsbrott (den italienska staten var det yttersta angreppsobjektet och uppror och inbördeskrig var de åsyftade med- len), dels försök till mordbrand, vars föremål var ett billager som tillhörde inte staten utan . ansåg att de först nämnda brotten var att bedöma som politiska och att hinder mot utlämning förelåg för dessa gärningar. Vad avsåg det sist nämnda brottet angavs i gärningsbeskrivningen som försvårande omständighet att gärningen förövats i terroristiskt syfte och för att Utlämningslagens förutsättningar för utlämning omstörta den demokratiska ordningen. konsta- terade härvid, först att det inte är tillräckligt att en gärning har ett politiskt motiv för att den ska bedömas som politiskt brott när den, som i detta fall, innefattar ett allmänt brott. Vidare konstaterades – under hänvisning till förarbetena till lag och UtlämningsL – att det vid bedömande av om gärningen övervägande har karak- tären av ett icke politiskt brott de objektiva omständigheterna vid brottets förövande bör tillmätas betydelse. I förevarande fall skulle gärningen i första hand komma att tillfoga enskilda intressen stor ekonomisk skada, den hade inte samband med några pågående poli- tiska oroligheter av typen inbördeskrig eller väpnat uppror, den organisation som var inblandad i angreppet synes ha varit verksam endast i vissa områden i och det var inte fråga om någon separatiströrelse. Mot bakgrund av det anförda framstod mord- brandsförsöket, enligt , från politisk synpunkt mer som en missnöjesaktion över det rådande systemet än som ett i nämnvärd mån verksamt led i fullföljandet av syftet att omstörta den politiska ordningen i . Mordbrandsförsöket fick därför, ansåg , övervägande ha karaktären av ett icke poli- tiskt brott. Hinder mot utlämning för denna gärning förelåg såle- des inte. NJA 2008 s. 680 gällde utlämning till av en rysk med- borgare som enligt ett tjetjenskt häktningsbeslut var misstänkt för brott i den tjetjenska republiken enligt följande: 1.deltagande i stående väpnad grupp och deltagande i överfall som utförts av gruppen, 2.deltagande i väpnad grupp som inte stipuleras i federal lag, 3.olaga överträdelse av statsgräns i organiserad grupp, 4.smuggling av sprängmedel, skjutvapen, ammunition, spränganord- ningar samt annan beväpning vid upprepade tillfällen och i organiserad grupp, 5.terrorism, dvs. genomförande av sprängning som innebär fara för människors liv i syfte att störa allmän säkerhet och skrämma allmän- heten, utförd i organiserad grupp, 6.försök till mord på tjänstemän vid de rättsvårdande myndigheter- na i syfte att försvåra deras lagliga verksamhet för att skydda allmän ordning och säkerhet, 7.olaga anskaffande, förvar och bärande av skjutvapen och ammu- nition i organiserad grupp. Utlämningslagens förutsättningar för utlämning konstaterade först, att gärningen under punk- ten 3 inte hade någon motsvarighet i svensk lag och att utlämning således inte kunde ske för denna gärning, men att övriga gärningar enligt svensk lag motsvarade försök till mord eller dråp, misshandel eller grov misshandel, grov smuggling, terroristbrott, olovlig kår- verksamhet samt vapenbrott. Den ryske medborgaren hävdade bl.a., att de påstådda brotten var att bedöma som politiska med hänsyn till deras politiska motiv. uttalade att enligt vedertagen uppfattning avses med begreppet politiskt brott i vart fall s.k. absolut-politiska brott men att det är mer omdiskuterat i vilken mån begreppet omfattar också andra brott i vilka ingår ett i vart fall subjektivt politiskt moment – s.k. relativt politiska brott. Av förarbetena till Utläm- ningsL, anförde , kan utläsas att politiska motiv inte i sig avsetts vara tillräckliga för att en gärning ska anses utgöra politiskt brott, åtminstone inte beträffande de allmänt sett grövsta brotten och ett sådant brott anses som politiskt endast om det för- övats i samband med och för att främja ett absolut-politiskt brott. Under hänvisning till de tidigare refererade rättsfallen angav att ett brott som begåtts utan samband med något verkligt försök att omstörta den bestående sam- hällsordningen inte kan anses medföra frihet från utlämning enligt bestämmelsen om förbud mot utlämning för politiskt brott. Det kan däremot inte anses nödvändigt, menade domstolen, att en dom eller ett häktningsbeslut innefattar ett absolut-politiskt brott, så länge det påstådda eller domfästa relativt-politiska brottet har ett klart samband med t.ex. ett verkligt försök att omstörta samhällsord- ningen. Enligt utgjorde samtliga gärningar i förevarande fall (med undantag för den under punkten 3) – eller hade de samband med – stridshandlingar under det s.k. andra , som framstod som ett uppror syftande till att frigöra den tjetjenska republiken från . Gär- ningarna måste därmed, menade , anses utgöra politiska brott. Mellan och gäller emellertid ter- roristbombningskonventionen, vilken innebär att åtagit sig att inte betrakta i konventionens artikel 2 angivna brott som politiska (se närmare vilka brott som avses tidigare i detta avsnitt). Angåen- de terroristbombningskonventionens tillämplighet i det aktuella fallet anförde att [d]et har inte från sökandens sida påståtts att konventionen är tillämplig på någon av de aktuella gärningarna och de handlingar som åberopats ger inte heller under- Utlämningslagens förutsättningar för utlämning lag för slutsatsen att så skulle vara förhållandet. Mot bakgrund av det anförda ansåg att hinder mot utlämning mötte enligt 6 § UtlämningsL. I NJA 2009 s. 280 som gällde utlämning till av en rwandisk medborgare för bl.a. folkmord (se utförligt referat i avsnitt 3.6) gjor- de den rwandiske mannen gällande att de påstådda brotten var att bedöma som politiska. konstaterade, under hän- visning till FN:s konvention om förebyggande och bestraffning av brottet folkmord, att de gärningar som utläm- ningsframställningen avsåg inte var politiska brott. I NJA 2009 s. 557 var fråga om utlämning för fortsatt straff- verkställighet till av en man som tillsammans med tre andra dömts till fängelse på livstid för att ha begått brottsliga handlingar i syfte att med vapenmakt ändra den grundlagsenliga ordningen och i dess ställe införa en regim på marxist-leninistiska grundvalar. Man- nen gjorde gällande, att det förelåg hinder mot utlämning därför att han hade dömts för politiskt brott. Av den turkiska domen kunde följande utläsas. De dömda var medlemmar i en illegal marxist-leni- nistisk organisation som varit verksam överallt i för att genom folkkrig förverkliga proletariatets diktatur. Organi- sationens verksamhet hade bl.a. bestått i att dela ut flygblad, sätta upp affischer, engagera sig i väpnade strider med säkerhetsstyrkorna samt genomföra rån, sabotage och liknande aktioner. De dömda hade kastat in eldfarligt ämne hos Direktoratet för naturvetenskap- liga ärenden, försökt anlägga brand i Post- och skrot- lager, beskjutit ett fordon tillhörande ett gruvbolag, satt eld på dels ett fordon tillhörande en skolrektor för det att denne trakasserade vänstersinnade elever, dels ett fordon tillhörande en kommun, under hotfullt uppträdande med vapen förmått en restaurangägare att be- tala pengar till organisationen, skaffat vapen i syfte att genom rån få pengar till organisationen och därefter genomfört ett bankrån. I samband med rånet hade de tagit en taxibil, bundit taxichauffören och lagt honom i bilens bagageutrymme. Vidare hade de skadat en banktjänsteman, en gendarmerisoldat samt efter händelsen engagerat sig i en väpnad konfrontation med säkerhetsstyrkor. Högsta dom- stolen konstaterade först, att vid tillämpningen av 6 § UtlämningsL brukar skillnad göras mellan absolut-politiska och relativt-politiska brott, att utlämning inte kan ske för absolut-politiska brott, att andra brott anses som politiska endast om de förövas i samband med och för att främja ett absolut-politiskt brott samt att ett brott som be- gås utan samband med något verkligt försök att omstörta den bestå- Utlämningslagens förutsättningar för utlämning ende samhällsordningen normalt inte brukar anses medföra frihet från utlämning enligt bestämmelsen. Av den beskrivning av mannens brott som getts i de turkiska domarna föreföll de, enligt , inte ha haft samband med något verkligt angrepp mot samhällsordningen. Från svensk synpunkt hade det därför, menade domstolen, legat nära till hands att betrakta dem som relativt- politiska brott. Enligt stod det emellertid klart att de turkiska domstolarna hade behandlat brotten som politiska och att mannen hade dömts enligt en straffbestämmelse som avsett politiska brott och som nära överensstämde med den svenska straff- bestämmelsen mot uppror i kapitel om högmålsbrott (18 kap. 1 § ). Med hänsyn till detta ansåg Högsta dom- stolen att brotten i utlämningshänseende borde betraktas som poli- tiska. Det förelåg därmed hinder mot utlämning enligt 6 § Utläm- ningsL. 3.6Förbudet mot utlämning vid risk för svår förföljelse Enligt utlämningskonvention (artikel 3 p. 2) ska utlämning inte medges om den anmodade parten har grundad anledning att anta, antingen att en framställning om utlämning för ett vanligt brott gjorts i avsikt att åtala eller straffa en person på grund av dennes ras, religion, medborgarskap eller politiska uppfattning eller också att hans belägenhet skulle kunna försvåras på grund av någon av dessa anledningar. Utlämning får enligt 7 § UtlämningsL inte ske av den som på grund av sin härstamning, tillhörighet till viss samhällsgrupp, reli- giösa eller politiska uppfattning eller annars på grund av politiska förhållanden löper risk att i den främmande staten utsättas för för- följelse, som riktar sig mot hans liv eller frihet eller annars är av svår beskaffenhet. Utlämning får inte heller ske av den som riskerar att vidareutlämnas från den ansökande staten till en annan stat i vilken han riskerar sådan förföljelse. Någon bestämmelse om förbud mot utlämning vid risk för svår förföljelse fanns inte lag utan bestämmelsen infördes genom UtlämningsL. Som nämnts i avsnitt 3.5, lade utlänningskommitté fram ett förslag till ny utlänningslag och vissa omarbetningar av lag (se prop. 1957:156 s. 14 ff.). I direktiven för utlän- Utlämningslagens förutsättningar för utlämning ningskommittén framhölls sambandet mellan utlänningslagen och de lagregler som gäller utlämning på grund av brott. I överensstämmel- se härmed ansåg utlänningskommittén i sitt betänkande att utläm- ningslagstiftningen i första hand borde inriktas på att vinna likfor- mighet mellan denna lagstiftning och utlänningslagen i fråga om behandlingen av utlänningar, som av politiska orsaker sökt en i . Som regel borde enligt kommittén gälla att om en utlän- ning på grund av fara för politisk förföljelse inte kan avvisas eller utvisas till ett visst land, bör han i allmänhet inte heller kunna ut- lämnas dit (prop. 1957:156 s. 57).