sou · H0B349 · 2012-08-21 00:00:00 — Det nya systemet innebär bland annat att polisanmälan, förundersökningsprotokoll, stämningsansökan och dom överförs elektroniskt mellan myndigheterna. Även olika uppgifter i ett ärende, som till exempel personuppgifter eller uppgifter om tolkbehov överförs mellan myndigheterna, vilket möjliggör att uppgifterna kan återanvändas och följas genom rättskedjan. Genom att uppgifter om tolkbehov förs in av polisen vid förhör och denna uppgift sedan per automatik följer med under lagföringsproceduren minskas risken för att ett behov av tolk förbises i något led, vilket ytterligare förbättrar det nuvarande systemet. Sammanfattningsvis anser utredningen att de redan befintliga rutinerna hos polis, åklagare och domstol är tillräckliga för att upptäcka och tillgodose tolkbehov i enlighet med vad direktivet kräver. Den automatiska överföringen av noteringar gällande tolkbehov som införs kommer ytterligare att förbättra dagens system. Det finns således inte skäl att införa särskilda bestämmelser om detta eller i övrigt föreslå några åtgärder på området. 5 Även i en häktningsframställning finns förtryckta rutor där bland annat tolkbehov ska fyllas i. Enligt artikel 7 i direktivet ska medlemsstaterna se till att det antecknas att det har hållits förhör eller förhandling med den misstänkte eller tilltalade med hjälp av tolk enligt artikel 2. Vidare ska det antecknas om en muntlig översättning eller en muntlig sammanfattning av väsentliga handlingar har tillhandahållits enligt artikel 3.7 eller om en person har avsagt sig rätten till översättning enligt artikel 3.8. Anteckningarna ska ske genom det förfarande som gäller enligt den berörda medlemsstatens lagstiftning. Enligt 23 kap. 21 § ska vid förundersökning protokoll föras över vad som förekommit av betydelse för utredningen. Närmare bestämmelser om protokoll och anteckningar vid förundersökning finns i 20–25 §§ förundersökningskungörelsen (1947:948). I 20 § finns en längre lista med olika uppgifter som ska antecknas i protokollet. Där föreskrivs bland annat att det ska antecknas namn på förhörsvittne och övriga närvarande vid förhör. Om en tolk har varit närvarande vid förhör ska detta således antecknas i förhörsutskriften. Vidare framgår av 20 § att det som i övrigt är av betydelse ska antecknas i protokollet. Vid domstol finns bestämmelser om vad som ska antecknas i 6 kap. . Av bestämmelserna framgår att register ska föras över alla mål och att det i registret bland annat ska antecknas de åtgärder som vidtagits med målet (6 kap. 1 § ). Vid ett sammanträde ska det bland annat antecknas vilka som deltar i sammanträdet (6 kap. 3 § 2 ) och det som i övrigt förekommit vid sammanträdet i den mån det kan ha betydelse för parterna eller för högre rätt att det antecknas (6 kap. 3 § 9 ). Om en tolk har närvarat vid en förhandling ska detta således antecknas i protokoll eller anteckningar. När det gäller beslut och handläggningsåtgärder av någon betydelse som förekommer under rättegången ska dessa protokollföras eller på annat sätt dokumenteras skriftligt. Enligt den nuvarande regleringen ska således uppgifter om att en tolk har närvarat vid förhör med en misstänkt eller tilltalad antecknas både i förundersökningsprotokollet och i anteckningar eller protokoll från en förhandling vid domstol. När det gäller anteckningar om att en muntlig översättning eller en muntlig sammanfattning av väsentliga handlingar har tillhandahållits är detta en sådan uppgift som också ska antecknas enligt nuvarande reglering. Enligt utredningens förslag ska en översättning som huvudregel inte göras förrän det begärs av den misstänkte eller tilltalade. När en begäran om översättning görs ska myndigheten först bedöma om det är fråga om en väsentlig handling som ska översättas och sedan i så fall besluta på vilket sätt översättningen ska tillhandahållas. Ett beslut om att en översättning ska ske muntligen i stället för skriftligen ska dokumenteras, precis på samma sätt som andra beslut eller åtgärder av betydelse dokumenteras . På vilket sätt och i vilken form ett sådant beslut lämpligen bör antecknas – exempelvis genom ett beslut i diarieföringen, i en tjänsteanteckning eller på annat sätt i protokoll – är upp till varje myndighet eller beslutsfattaren själv att avgöra. I den mån det skulle förekomma, ska samma resonemang gälla beträffande en avsägelse av rätten till översättning. Utredningen anser mot bakgrund av det anförda att direktivets krav på anteckningar redan uppfylls med nuvarande system. Något behov av ändringar finns därför inte. 8.3Tolkning och översättning vid verkställighet av en europeisk arresteringsorder Utredningens bedömning: De hänvisningar till bestämmelser som finns i 4 kap. 3 § och 5 kap. 2 § arresteringsorderlagen innebär att direktivets krav på tolkning och översättning vid förfaranden för verkställighet av en europeisk arresteringsorder är tillgodosedda. Något behov av författningsändringar finns därför inte. Direktivet föreskriver inte bara regler kring rätten till tolkning och översättning vid rent nationella straffrättsliga förfaranden utan innehåller även bestämmelser när det gäller förfaranden för verkställighet av en europeisk arresteringsorder (artikel 1.1). Avseende tolkning föreskriver direktivet att samma bestämmelser som gäller för ett nationellt straffrättsligt förfarande ska gälla även vid förfaranden för verkställighet av en europeisk arresteringsorder för den person som omfattas av förfarandet och som inte förstår förfarandespråket (artikel 2.7). Personen i fråga ska således ha rätt till tolkning under hela förfarandet, både hos åklagare och vid domstolsförfarandet. Den verkställande medlemsstaten ska också se till att dess behöriga myndigheter tillhanda- håller en skriftlig översättning av den europeiska arresteringsordern till den person som omfattas av förfarandet och som inte förstår det språk på vilket arresteringsordern är upprättad, eller till vilket den har översatts av den utfärdande medlemsstaten (artikel 3.6). I stället för en skriftlig översättning av arresteringsordern får en muntlig översättning eller muntlig sammanfattning tillhandahållas om en sådan översättning eller sammanfattning inte hindrar att förfarandena går rättvist till (artikel 3.7). Bestämmelserna kring europeiska arresteringsorder har sin bakgrund i ett inom EU antaget rambeslut6. har genomfört bestämmelserna i rambeslutet främst genom lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder (i det följande benämnd arresteringsorderlagen). Denna lag ersatte utlämningslagens bestämmelser om utlämning för brott till medlemsstater i EU och reglerar överlämnande från . I lagen anges under vilka förutsättningar ett överlämnande ska beviljas. I arresteringsorderlagen finns också regler för åklagares och domstolars handläggning och beslut i ärenden om överlämnande. Av 4 kap. 2 § arresteringsorderlagen framgår att en arresteringsorder ska vara skriven på svenska, danska, norska eller engelska eller vara åtföljd av en översättning till något av dessa språk. Om en arresteringsorder har skickats eller om det på annat sätt framkommer att den som eftersöks enligt en arresteringsorder befinner sig i , ska åklagaren utreda om det finns förutsättningar för överlämnande från (4 kap. 3 § första stycket). Vid denna utredning ska bestämmelserna om förundersökning i brottmål tillämpas, om inte annat följer av arresteringsorderlagen (4 kap. 3 § andra stycket). Av särskild betydelse är 23 kap. och bestämmelser i förundersökningskungörelsen (1947:948), men även vissa regler i exempelvis lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare kan behöva tillämpas.7 Det finns inte några uttryckliga bestämmelser om tolkning eller översättning under en förundersökning. Som framgår av författningsförslaget föreslår utredningen att det införs en ny bestämmelse i 23 kap. som reglerar tolkning och översättning under förundersökningen. I och med att denna bestämmelse införs kommer den nuvarande hänvisningen i arre- 6Rådets rambeslut av om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna (2002/584/RIF). 2003/04:7, s. 111. steringsorderlagen att innebära att reglerna om tolkning och översättning kommer att gälla även vid utredningen av en europeisk arresteringsorder.8 Något ytterligare behov av författningsändringar bedöms därför inte finnas. Beslut i fråga om överlämnande meddelas av tingsrätten efter framställning av åklagare (5 kap. 1 §). Vid rättens handläggning tillämpas reglerna om domstols handläggning i brottmål, om inte annat föreskrivs i arresteringsorderlagen (5 kap. 2 § första stycket). Med detta avses i första hand de för brottmål gällande bestämmelserna i , men det kan även bli fråga om att tillämpa vissa regler i lagen om unga lagöverträdare.9 Vid rättens handläggning av en europeisk arresteringsorder ska således bestämmelser om tolkning och översättning gälla.10 Den hänvisning till reglerna kring domstols handläggning i brottmål som finns i 5 kap. 2 § arresteringsorderlagen är därför tillräcklig för att möta direktivets krav. Något behov av ytterligare reglering finns således inte heller på detta område. I fråga om rätten till översättning kommer hänvisningarna till 33 kap. 9 § innebära att skriftlig eller muntlig översättning ska ske av väsentliga handlingar. En väsentlig handling i detta avseende är naturligtvis själva arresteringsordern. Enligt utredningens mening kan även andra handlingar vara att betrakta som väsentliga, exempelvis rättens beslut i fråga om överlämnande. Regeln kommer således att träffa ett större område än vad direktivets minimiregler föreskriver, som endast kräver att själva arresteringsordern ska översättas. Denna utökade möjlighet till muntlig eller skriftlig översättning är till fördel för den person som omfattas av förfarandet och torde inte heller innebära några större praktiska eller kostnadsmässiga nackdelar för berörda myndigheter. 8 Beslut av åklagare i fråga om tolkning eller översättning i ett ärende om överlämnande enligt en arresteringsorder ska enligt direktivet kunna angripas (artiklarna 2.5 och 3.5). På samma sätt som andra åklagarbeslut under en förundersökning kan ett åklagarbeslut under utredningen om arresteringsordern överprövas inom , se närmare om detta i kapitel 7. Däremot kan rättens prövning enligt 23 kap. 19 § inte begäras eftersom det inte är fråga om en förundersökning. 2003/04:7, s. 126. 10I likhet med åklagarbesluten ska rättens beslut i fråga om tolkning eller översättning i ett ärende om överlämnande enligt en arresteringsorder kunna angripas enligt direktivet (artiklarna 2.5 och 3.5). Ett sådant beslut kan överklagas i samband med det slutliga beslutet, det vill säga beslutet om framställan om överlämnande ska bifallas eller inte. Se närmare om överklagandefrågan i kapitel 7. 8.4Tystnadsplikt och sekretess för tolkar och översättare Utredningens bedömning och förslag: Tolkar och översättare som anlitas av polis, åklagare eller domstol omfattas av offentlighets- och sekretesslagen och har därför samma tystnadsplikt som en myndighet eller tjänsteman har. Även auktoriserade tolkar och översättare som anlitas av annan än en myndighet har tystnadsplikt enligt lagen om tystnadsplikt för vissa tolkar och översättare. Direktivets krav på konfidentialitet är således uppfyllda i dessa hänseenden. För oauktoriserade tolkar och översättare som anlitas av annan än en myndighet, exempelvis en försvarare, saknas regler om tystnadsplikt. Utredningen föreslår därför att det införs bestämmelser så att lagen om tystnadsplikt för vissa tolkar och översättare även blir tillämplig på annan tolk och översättare som yrkesmässigt anlitas i samband med straffrättsliga förfaranden. De undantag för vittnesplikten som gäller tolkar och översättare och som anges i 36 kap. 5 § tillgodoser direktivets krav på tystnadsplikt. Enligt artikel 5.3 i direktivet ska medlemsstaterna se till att tolkar och översättare iakttar konfidentialitet gällande den tolkning och översättning som tillhandahålls. Bestämmelser om tystnadsplikt för tolkar och översättare finns i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och i lagen (1975:689) om tystnadsplikt för vissa tolkar och översättare (lagen om tystnadsplikt). Enkelt uttryckt gäller lagen om tystnadsplikt endast för auktoriserade tolkar och translatorer när de anlitas av någon annan än en myndighet. Offentlighets- och sekretesslagen gäller för alla tolkar och översättare, oavsett om de är auktoriserade eller inte, när de anlitas av en myndighet. Detta innebär att de sekretessregler som en tolk eller översättare har att tillämpa skiftar bland annat beroende på uppdragets karaktär och på vem som är beställare. 8.4.1Tystnadsplikt hos polis- och åklagarmyndigheterna och hos domstolarna För verksamhet vid myndigheter och domstolar gäller den så kallade offentlighetsprincipen, som mycket förenklat innebär att uppgifter som förekommer i det allmännas verksamhet ska vara tillgängliga för allmänheten. Sekretessbelagda uppgifter får dock inte lämnas ut fritt. För verksamheten hos polis- och åklagarmyndigheterna och hos domstolarna gäller offentlighets- och sekretesslagen, som bland annat innehåller regler om tystnadsplikt. Enligt 2 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen gäller lagens förbud att röja eller utnyttja en uppgift för myndigheter, men också för en person som har fått kännedom om uppgiften genom att för det allmännas räkning delta i myndighetens verksamhet på grund av anställning eller uppdrag hos myndigheten. Lagen gäller således även för alla tolkar och översättare (oavsett auktorisation) som arbetar på uppdrag av polis, åklagare eller domstol. En tolk eller en översättare som har fått kännedom om vissa uppgifter i samband med uppdrag hos myndigheten har därför samma yttrandefrihet och tystnadsplikt som en tjänsteman på myndigheten. Vid ett straffrättsligt förfarande finns i offentlighets- och sekretesslagen bland annat regler om sekretess till skydd för intresset att förebygga och beivra brott – exempelvis bestämmelser om förundersökningssekretess – och regler om sekretess till skydd för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, som kan bli tillämpliga. Utredningen konstaterar mot bakgrund av det sagda att nuvarande reglering där tolkar och översättare har samma tystnadsplikt som en tjänsteman vid en myndighet är tillräcklig för att uppfylla direktivets krav på konfidentialitet. Något behov av ytterligare reglering finns således inte på detta område. 8.4.2Tystnadsplikt hos annan än myndighet Som nämnts ovan gäller inte offentlighets- och sekretesslagen i de situationer när annan än myndighet, till exempel en försvarare, anlitar en tolk eller översättare. Däremot gäller lagen om tystnadsplikt för de auktoriserade tolkarna och översättarna i dessa situationer. Enligt 2 § lagen om tystnadsplikt får den som har fullgjort uppdrag som tolk eller översättare inte obehörigen röja vad han eller hon under uppdraget har fått veta om en enskilds personliga förhållanden eller om yrkeshemlighet, affärsförhållande eller förhållande av betydelse för landets försvar. Bestämmelsen gäller även den som är eller har varit anställd som tolk eller översättare. Tystnadsplikten gäller endast för uppgifter av det slag som uppräknas i bestämmelsen. När det gäller straffrättsliga förfaranden kan det dock konstateras att de uppgifter som kan vara skyddsvärda och så viktiga att det råder tystnadsplikt kring torde falla in under rekvisitet uppgifter om en enskilds personliga förhållanden. Enligt utredningens bedömning råder därför tystnadsplikt exempelvis för en auktoriserad tolk som i samband med ett möte mellan en misstänkt och försvararen får uppgifter om den misstänktes personliga förhållanden eller förehavanden som skulle kunna vara komprometterande för honom eller henne under förundersökningen. För de auktoriserade tolkarnas och översättarnas del finns således tillfredsställande bestämmelser om tystnadsplikt när dessa anlitas exempelvis av en försvarare. För de icke auktoriserade tolkarna och översättarna saknas det dock regler kring tystnadsplikt när dessa anlitas av annan än en myndighet. För dessa tolkar och översättare kan tystnadsplikt uppnås genom att sekretessavtal tillämpas. För att uppfylla direktivets krav är en sådan lösning dock inte helt tillfredsställande. Utredningen föreslår därför att det införs bestämmelser så att lagen om tystnadsplikt även blir tillämplig på annan tolk och översättare som yrkesmässigt anlitas i samband med straffrättsliga förfaranden.11 Utredningen anser det nödvändigt att tystnadsplikten endast ska gälla tolkar eller översättare som anlitas yrkesmässigt. En anhörig som exempelvis hjälper till med tolkning vid ett möte ska således inte träffas av bestämmelsen. Skälen för detta är att det är olämpligt att en sådan person ska riskera att dömas för brott mot tystnadsplikt enligt 20 kap. 3 § om personen röjer eller utnyttjar dessa uppgifter.12 Brott mot tystnadsplikten kan inträda vid såväl uppsåtligt som oaktsamt handlande och inträder direkt på grund av lag utan någon särskild uttalad förbindelse från den berördes sida. Det behövs inte heller för straffansvar någon annan åtgärd som manifesterar tystnadsplikten. Det kan antas att många skulle sakna insikt om de straffrättsliga konsekvenserna av 11Den föreslagna bestämmelsen blir tillämplig inte bara när en icke auktoriserad tolk anlitas av en försvarare utan även när ett målsägandebiträde anlitar en sådan tolk eftersom det också i det fallet är fråga om ett straffrättsligt förfarande. regeringens uttalande i en liknande fråga i prop. 2004/05:163, s. 99. att de röjer eller utnyttjar en uppgift som omfattas av tystnadsplikt. Av dessa skäl anser utredningen att endast yrkesmässigt anlitade tolkar och översättare bör omfattas av tystnadsplikten och – som en följd av detta – av straffansvaret. En annan fråga som också tangerar frågor kring konfidentialitet är vittnesplikten och undantagen från denna. Tolkar och översättare omfattas naturligtvis generellt sett av vittnesplikten och är således skyldiga att vittna inför domstol. Det finns dock ett viktigt undantag från detta. I 36 kap. 5 § anges vissa särskilda undantag då ett vittne inte får höras om något som han eller hon har tystnadsplikt om (det så kallade frågeförbudet). Exempelvis får rättegångsombud, biträden eller försvarare höras som vittnen om vad som anförtrotts dem för uppdragets fullgörande endast om parten medger det. För att inte kunna kringgå frågeförbudet genom att frågorna istället ställs till en tolk eller översättare gäller undantagen även för den som under tystnadsplikt har biträtt med tolkning eller översättning. Detta innebär att om en tolk eller översättare under tystnadsplikt har biträtt en person som undantas i bestämmelsen, exempelvis en försvarare – och som alltså inte får höras som vittne om ett visst förhållande – får vittnesförhör om det förhållandet inte heller ske med tolken eller översättaren. Direktivets krav på konfidentialitet är således uppfyllda i detta hänseende och något behov av åtgärder eller författningsändringar finns därför inte. 9 Kostnads- och konsekvensanalys Kommittéer och särskilda utredare ska enligt 14–15 §§ kommitté- förordningen (1998:1474) göra en konsekvensanalys beträffande de förslag som lämnas. Om ett betänkande innehåller förslag till nya eller ändrade regler ska konsekvensutredningen göras i enlighet med de krav som ställs i 6–7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. I följande avsnitt redovisas därför konsekvenserna av utredningens förslag. 9.1Ekonomiska konsekvenser för staten Utredningens bedömning: Förslagen innebär kostnadsökningar för polismyndigheterna, och Domstolar gällande kostnaderna för främst översättningar, men även för tolkning. Dessa myndigheter bör få ersättning för kostnadsökningarna genom ökade anslag. Även andra myndigheter som bedriver förundersökning, såsom , , och kan förväntas få ökade kostnader för tolkning och översättning. Även dessa myndigheter bör ersättas för kostnadsökningar genom anslagsökningar. , vars kostnader är förhållandevis låga , bedöms dock kunna hantera eventuella kostnadsökningar inom ramen för befintliga anslag. Förslagen kan förväntas medföra en viss ökning av antalet överprövningar hos och samt fler förfrågningar hos domstolarna om prövning gällande brister i förundersökningen enligt 23 kap. 19 § . Eventuella kostnadsökningar för detta bör som utgångspunkt kunna finansieras inom ramen för befintliga anslag. Om en utbyggnad av videokonferenssystemet genomförs kommer detta också att innebära initiala investeringskostnader för polismyndigheterna och för Domstolar. kommer detta dock att innebära besparingar i form av minskade kostnader för tolkars ersättning för resa och tidsspillan. Inledningsvis ska sägas att effekterna av utredningens förslag är mycket svårbedömda eftersom utredningen öppnar möjligheter som det sedan är upp till berörda myndigheter och parter att utnyttja. I vilken takt och i vilken utsträckning de föreslagna reformerna kommer att anammas i den praktiska rättstillämpningen är svårt att bedöma på detta stadium. Det är först tillämpning av reglerna som ett mer konkret utfall av reformen kommer att visa sig. Det är av denna anledning mycket viktigt att de berörda myndigheterna efter förslagens genomförande är noga med att redovisa kostnaderna för att det ska vara möjligt att på ett bra sätt kunna bedöma utfallet av reformen.1 Sammantaget kan således konstateras att analysen av de ekonomiska konsekvenserna av våra förslag till stor del måste bygga på antaganden och uppskattningar. Den analys som utredningen har gjort kan därför inte ses som något annat än en mycket grov skattning av de kostnadsmässiga effekterna av ett genomförande av förslagen. Det står dock klart att reformen kommer att innebära kostnadsökningar för statens del. Hur stora dessa kostnader förväntas bli på de olika områdena diskuteras nedan. 9.1.1Statens kostnader för tolkning och översättning Utredningens förslag innebär att fler handlingar än kommer att skriftligen översättas från svenska till ett annat språk, vilket kommer att innebära kostnadsökningar. Utredningen bedömer att det är kostnaderna för fler skriftliga översättningar som kommer att stå för den största kostnadsökningen. Förslagen medför också att mer kvalificerade och därmed dyrare tolkar bör komma att anlitas, vilket innebär en viss kostnadsökning. Tolkar förväntas också att komma bli anlitade i större utsträckning än genom 1 Det är viktigt att det sker en särredovisning av kostnaderna för tolkning respektive översättning för straffrättsliga förfaranden och att andra verksamhetsgrenar som också kan innehålla kostnader för tolkning eller översättning inte tas med. möjligheten till en muntlig översättning i stället för en skriftlig översättning, vilket också innebär ökade kostnader. Enligt uppgift från har polismyndigheterna i haft kostnader för tolkning och översättning med totalt . I dessa kostnader ingår både brottsutredningar och förvaltningsärenden såsom verkställighet av utvisning eller avvisning. Det har inte varit möjligt att skilja ut kostnaderna för brottsutredningarna från de övriga ärendena. En stor del av kostnaderna avser således inte brottsutredningar. redovisar inte heller tolk- och översättningskostnader separat. Utredningen uppskattar mycket grovt att den totala kostnadsökningen gällande kostnader för tolkning och översättning för polismyndigheterna uppgår till ca , vilket innebär en kostnadsökning om jämfört med . har haft kostnader för tolkning och översättning med totalt ca . Inte heller här har det varit möjligt att separera kostnaderna för översättning från kostnaderna för tolkning. Utredningen bedömer dock att tolk- och översättningskostnaderna kommer att ligga på ca mer än , en kostnadsökning om . Domstolar hade en total kostnad för tolkning i brottmål på ca . Översättningar i brottmålen kostade under ca .