sou · H0B364 · 2012-09-28 00:00:00 — I ömsesidigt verkande försäkringsföretag fördelas överskottet mellan försäkringstagarna i huvudsak enligt den s.k. retrospektiv- reservmetoden. Metoden innebär en utjämning över tiden av för- säkringens värdetillväxt. I avtalet regleras dock inte direkt hur och när överskottsmedel ska fördelas till försäkringstagarna. Metoden syftar till att minska risken för att försäkringarnas värde ska behöva sättas ned kort innan försäkringsutbetalningen ska påbörjas. Inslaget av riskförsäkringar i en livförsäkring ökar komplexi- teten i beräkningen av ett avtals värde. Om ett livförsäkringsavtal exempelvis innehåller en livsfallsförsäkring innebär det att försäkrings- företaget vid ett återköp skulle behöva ta hänsyn till försäkringstag- arens hälsotillstånd för att kunna fastställa ett korrekt värde på försäkringen. En försämrad hälsa innebär att sannolikheten för att försäkringstagaren bidrar med arvsvinster till det övriga kollektivet 5 Som nämnts tidigare innehåller även fondförsäkring vissa försäkringsmoment. Den fond- anknutna ersättningen kan t.ex. vara kombinerad med belopp utöver det aktuella fondandels- värdet som utbetalas vid den försäkrades dödsfall. Flytträtt – en bakgrund ökar.6 Om försäkringsföretaget inte tar hänsyn till försäkrings- tagarens försämrade hälsa vid en flytt riskerar det att betala ut ett för högt belopp.7 Detta är till nackdel för kvarvarande försäkrings- tagare, men till fördel för mottagande företag. Det senare gäller i vart fall om inte den försämrade hälsan beaktas i samband med premiesättningen i det nya avtalet. Ett för lågt värde skulle i stället bli orättvist mot den flyttande försäkringstagaren. Det anförda medför att svårigheterna att bestämma rätt flyttvärde inte bara är en fråga som angår försäkringsföretaget och den som flyttar, utan även övriga försäkringstagare i kollektivet påverkas av storleken på värdet. Vid flytt av en försäkring kan det även vara ett problem att avgöra vilka specifika direkta kostnader som uppstår med anledning av den administrativa rutin som en flytt innebär. För att säkerställa en rättvisa mellan försäkringstagarna kan försäkringsföretaget även behöva ta hänsyn till den flyttande kundens del i anskaffningskost- nader som ännu inte amorterats. En annan fråga gäller i vad mån indirekta kostnader bör beaktas i detta sammanhang. analyser av flytträttsfrågan gör gällande att en lagstadgad flytträtt skulle innebära att försäkringsföretag till viss del tvingas placera en större andel av sina medel i mer likvida tillgångar för att kunna möta kundernas oförutsägbara krav på flytt. Att hålla sådana tillgångar skulle i sin tur kunna påverka avkastningsmöjligheterna negativt och försäkringstagarna skulle därmed riskera att få en lägre pension. Livförsäkringsföretag är specialiserade på att hantera ut- och inflöden av likviditet och att matcha sin tillgångsmassa med de behov av likviditet som uppkommer och som till stor del kan beräknas. Försäkringsverksamhet innebär stora likvida premie- flöden in i företaget, en likviditet som kan användas för att möta behovet av utflöden i företaget, t ex utbetalning av pensioner och flytt av pensionskapital. Företagen har en stor andel av tillgångarna placerade i räntebärande tillgångar. Trots långa löptider på en stor 6Som nämnts tidigare gäller detta för försäkringar utan efterlevandeskydd eller där förmåns- tagare saknas. 7För en närmare diskussion kring det moturvalsproblem som uppstår i en sådan situation, se stycket om sådana problem ovan. Flytträtt – en bakgrund andel av dessa tillgångar är de likvida och kan därmed avyttras med begränsad tidsåtgång vilket ska säkerställa en tillräcklig likviditet. Även de aktier som försäkringsföretagen investerar i är till över- vägande del upptagna till handel på reglerade marknader och till- gångarna i de allra flesta fall har en hög likviditet. Visserligen kan försäkringsföretag till viss del även investera i icke noterade aktier och andra aktier med sämre likviditet. Andelen aktieinvesteringar av det slaget utgör dock generellt sett endast en begränsad del av företagens totala investeringar. Även fastigheter är illikvida till- gångar som kan ta tid att realisera, men även dessa utgör oftast en mindre andel av ett försäkringsföretags portfölj. Det bör även upp- märksammas att fastigheter generar likviditetsflöden i form av hyres- intäkter etc. Sammantaget innebär vad som sagts att likviditeten i företagens tillgångsportföljer generellt sett är god och frågan är därmed om ökade flyttmöjligheter verkligen skulle behöva påverka företagens placeringsstrategi i den utsträckning som tidigare lagts fram. I sammanhanget kan också lyftas fram att eventuella svårigheter med att avyttra tillgångar kan hanteras genom att försäkrings- företag ges en rimlig tid att sälja av dessa. Med en tillräcklig tidsför- dröjning mellan det att en försäkringstagare lämnar in en begäran om flytt till dess att flytten ska vara genomförd bör således ett eventuellt problem med illikvida tillgångar till stor del kunna hanteras på ett tillfredsställande sätt. Många försäkringsföretag har också ett stadigt flöde av inkommande som åtminstone till viss del kan bidra till att uppfylla behovet av en högre likviditet som en utökad flytträtt kan komma att innebära. I en situation där ett stort antal försäkringstagare väljer att flytta kan det faktum att stora försäljningar sker ha en effekt på det pris som försäkringsföretaget kan erhålla för tillgångarna. Huruvida detta är ett problem för försäkringsföretaget beror på vilken part som står för kostnaderna som är förknippade med avyttringen. Vi återkommer till en analys av denna fråga längre fram i betänkandet. Det kan dock redan här konstateras att om det är ägarna av kapitalet, dvs. de flyttande försäkringstagarna, som står risken vid och kostnaden för avyttringen bör en sådan situation inte påverka försäkringsföretagets ekonomiska situation, och inte heller företagets övriga försäkringstagare. I sammanhanget bör dock påpekas att det inte finns någon anledning att tro att en flytt- rätt kommer att innebära en massiv utflyttning av kapital från företagen. Detta ställningstagande bekräftas av internationella Flytträtt – en bakgrund erfarenheter av flytträtt där endast en begränsad andel av för- säkringstagarna väljer att flytta sitt kapital. Det eventuella behovet för företag av att öka likviditeten i tillgångsportföljerna skulle därmed minska ytterligare. Även om erfarenheterna pekar på att sannolikheten för en massiv utflyttning är liten kan det inte uteslutas att en sådan situa- tion skulle kunna uppstå. Exempelvis skulle försäkringstagare på det kollektivavtalade tjänstepensionsområdet kunna välja att flytta hela bestånd av försäkringar. Även en utveckling där förmedlare i allt högre grad ges fullmakt att förfoga över individers försäkringar kan innebära att ett större antal försäkringar flyttas gemensamt. Sådana större kapitalflöden skulle kunna ha en effekt inte bara på försäkringsföretaget utan även på de finansiella marknaderna. En massiv försäljning av finansiella tillgångar kan exempelvis leda till ett prisfall, något som påverkar såväl försäkringstagarna som för- säkringsföretaget men även andra investerare på marknaderna. Det finns dock anledning att betona att försäkringstagare på det kollektiv- avtalade tjänstepensionsområdet har en möjlighet att flytta hela bestånd av försäkringar mellan försäkringsgivare. Utredningen kan inte se att en utvidgad flytträtt, där kollektivavtals- grundade tjänstepensionsförsäkringar inkluderas, skulle leda till en ökad sannolikhet för den typen av flytt av kollektiv av försäkrings- tagare. Utöver det som presenterats ovan kan konstateras att möjlig- heten för försäkringstagare att flytta innebär att försäkringsföretag kan tvingas avyttra tillgångar tidigare än vad som var tänkt. Detta kan i sin tur innebära att förutsägbarheten i avkastningen minskar. Exempelvis är avkastningen på ett räntebärande värdepapper som hålls till förfall känd för investeraren. Om värdepappret däremot avyttras innan förfall blir avkastningen beroende av faktorer, exempel- vis det makroekonomiska läget och den allmänna räntenivån, som försäkringsföretaget inte kan styra över. I vilken mån detta påverkar riskerna för försäkringsföretaget är, som sagts ovan, beroende av vilken part som bär kostnaderna för och därmed riskerna med en förtida avyttring. Flytträtt – en bakgrund Försäkringsföretag har med nuvarande lagstiftning möjlighet att betala ut ersättning till olika aktörer för deras försäljning av och rådgivning kring försäkringar. Förutom företagens egna säljare och rådgivare kan även olika förmedlare omfattas. Mottagare av ersätt- ning kan vara såväl individer, t.ex. enskilda försäkringsförmedlare, eller juridiska personer, exempelvis en bank. Ersättning kan betalas ut i form av provisioner som kan vara av engångskaraktär eller olika former av löpande ersättning, s.k. beståndsersättning. Dessutom kan ersättning utbetalas i form av centrala marknadsföringsbidrag till en juridisk person. En annan form av ersättning är s.k. kick- backs, vilket består i att förmedlaren får del av de intäkter/vinst- marginaler som tas ut för att förvalta kapitalet. Ett argument mot flytträtt som förs fram är att det riskerar att leda till att de aktörer som är verksamma inom rådgivning och för- säljning av försäkringar – med anledning av möjligheten att erhålla provisioner av det mottagande försäkringsföretaget – och säljare hos mottagande försäkringsföretag kan få ett ökat incitament att uppmana försäkringstagare att flytta sitt sparande. Hur stor sanno- likheten är för en sådan provisionsdriven flyttkarusell beror bland annat på vilken lönsamhet rådgivning om flytt av försäkring kan ge upphov till hos de olika aktörerna. Detta påverkas i sin tur av flera faktorer. Förutom villkoren för provisioner, inklusive vilket ansvar aktören har för att återbetala provisioner (s.k. annullationsansvar), kan en negativ konjunktur och marknadssituation leda att det blir brist på nytt kapital att placera i försäkringar eller andra former av finansiellt sparande. Det kan leda till ett ökat tryck på rörligheten av t.ex. pensionskapital, då rådgivare och andra aktörer är hänvisade till tidigare placerat kapital för att kunna tjäna pengar på sin rådgivning. Även tillväxten på den del av försäkrings- marknaden som erbjuder sådana ersättningsmodeller kan påverka incitamenten hos förmedlare, rådgivare och säljare att få individer att flytta befintliga försäkringsavtal. Ju lägre tillväxten är, desto större behov kan dessa aktörer ha att hitta andra sätt att erhålla inkomster. Vidare kan andra villkor, som storlek på flyttavgiften och huruvida administration av ett flyttärende är enkel och smidig, också påverka lönsamheten vid rådgivning och hantering av flytt. Förmedlare, rådgivare och säljare kan föreslå för konsumenter att flytta sitt försäkringssparande som ett sätt att omvandla spar- ande som utgör återbäringsmedel till garanterade medel. Flytträtt – en bakgrund av en återköpt försäkring flyttas till en annan försäkringsgivare kan det mottagande företaget nämligen komma att behandla kapitalet på ett annat sätt än det avgivande företaget, vilket innebär att för- delningen mellan garanterade och icke garanterade medel kan avvika från den fördelning som försäkringstagaren hade i det avgiv- ande företaget. Vid återköp får försäkringstagaren normalt del av värden utöver det belopp som är garanterat och vid en flytt kan därmed för- säkringstagaren säkra den del av sparandet som överstiger det garanterade beloppet. I och med att företaget vid behov kan återta återbäringsmedlen hade kunden kunnat förlora denna del av kapitalet om han eller hon hade stannat kvar i det avgivande före- taget. När medlen förs över till ett försäkringsavtal hos en annan försäkringsgivare kan de i vissa fall komma att omfattas av garanti på hela, eller en större del av, beloppet. Det betyder således att försäkringstagare i vissa situationer kan säkra stora övervärden på detta sätt. Detta kan vara av intresse för vissa försäkringstagare, inte minst för dem som närmar sig utbetalningstillfället. Försäkrings- förmedlare och säljare i det mottagande försäkringsföretaget kan använda nu beskrivna förhållanden som ett särskilt argument för flytt. Om det mottagande försäkringsföretagets erbjudande innebär att befintliga försäkringstagare subventionerar nya kunder kan ett sådant förfarande innebära en risk för befintliga försäkringstagare i det mottagande företaget. Det kan hävdas att säljare och rådgivare i allmänhet strävar efter att så många som möjligt ska välja det egna företaget, oavsett om provisioner betalas ut eller inte. Detta kan vara ett problem för den enskilde försäkringstagaren, t.ex. om han eller hon utan att vara medveten om det, efter flytten får en sämre försäkringslösning för samma eller får betala högre för samma försäkrings- lösning. Säljarnas, rådgivarnas och förmedlarnas incitament kan också vara ett problem för kollektivet i såväl det avgivande som det mot- tagande företaget, om de skulle drabbas av ökade kostnader eller minskade intäkter jämfört med om flytten inte ägt rum. Höga provisioner kan öka risken för att försäkringstagare uppmuntras till att flytta som ett sätt för säljare, rådgivare och förmedlare att öka sina intäkter snarare än att erbjuda försäkringstagaren en mer passande försäkringslösning. Det finns även andra former av ersättning vid flytt, där risk för subvention mellan bestånd bör beaktas. Flytträtt – en bakgrund vis att försäkringsföretag kompenserar inflyttande kunder för del av de flyttkostnader som kunden får betala till det avgivande för- säkringsföretaget. Ur ett perspektiv kan hävdas att det faktum att ett sådant erbjudande kan innebära att befintliga försäkringstagare i det mottagande försäkringsföretaget står för den flyttande för- säkringstagarens flyttkostnad, skulle innebära en förmögenhets- överföring. Detta kan anses gälla i vart fall i ömsesidigt bedrivna livförsäkringsföretag. Å andra sidan kan ett sådant förfarande lik- ställas med marknadsföring. Detta är något som ett försäkrings- företag kan utnyttja på olika sätt för att attrahera nya kunder, och som på lite kan sägas gynna alla företagets kunder, såväl de nya som de äldre bestånden. Det kan dock inte uteslutas att en sådan kompensation, om företaget inte kan visa på att den bidrar positivt till befintliga kunder, kan anses vara ett brott mot förbudet om subventionering mellan bestånden. redogör i sin rapport om flytträtt för spar- ande i pensionsförsäkring – kartläggning och förslag (Fi 2006:16) för att det finns ett samband mellan risken för en provisionsdriven flyttkarusell och storleken på provisionerna för förmedling av pensionsförsäkring, som i många fall är höga. I sin analys menar inspektionen att en orsak till de höga nivåerna kan vara just att flytträtt i många fall saknas. Om flytt tilläts i större utsträckning, anser att det i förlängningen skulle kunna innebära att företag får minskade incitament att betala förmedlare höga provisioner då det finns en risk för att kunder hinner flytta innan provisionerna är fullt återbetalda. Utifrån ett sådant resone- mang skulle ökade möjligheter för försäkringstagarna att flytta kunna innebära att provisionsnivåerna minskar och därmed också risken för att förmedlare manar konsumenter till flytt som ett sätt att öka de egna intäkterna. Sammanfattningsvis indikerar argumenten som läggs fram avse- ende problem med en provisionsdriven flyttkarusell att även befint- liga kunder i det mottagande försäkringsföretaget riskerar att drabbas negativt av flytträtten. Situationen uppstår när företag som är ömsesidigt verkande erbjuder en för stor garanti. Om det erbjudande som företaget har för nya kunder innebär att befintliga kunder förfördelas innebär det ett konsumentskyddsproblem. Som redogjorts för tidigare är detta ett problem även i ett läge där för- säkringstagare inte kan flytta, och problemet är därmed inte kopplat till flytträtten i sig. Det kan även hävdas att en mer omfat- tande flytträtt bör kunna bidra till att minska risken för ett sådant Flytträtt – en bakgrund beteende genom att befintliga kunder som anser sig förfördelade har möjlighet att visa sitt missnöje genom att flytta sitt sparkapital till en annan försäkringsgivare. Detta förutsätter dock att försäkrings- tagare kan ta till sig och förstå försäkringsföretagets erbjudande till nya försäkringstagare och vilka effekterna är på den egna för- säkringen. I likhet med ovanstående resonemang om att en utvidgad flytt- möjlighet kan skapa incitament för provisionsdriven flyttkarusell kan hävdas att flytträtten kan ge upphov till incitament hos för- säkringsföretagen att öka marknadsföringen som ett sätt att locka till sig fler kunder. Även detta kan innebära att befintliga för- säkringstagare i ömsesidigt verkande företag får finansiera för- säkringsföretagets vilja att expandera verksamheten. Även i vinst- utdelande företag kan sådana kostnader överföras till kunderna i de fall man har möjlighet att höja avgifterna för befintliga kunder. kan hävdas att fler försäkringstagare innebär stordrifts- fördelar, exempelvis genom att fasta kostnader kan slås ut på fler försäkringar, vilket gynnar samtliga försäkringstagare. Det är i sammanhanget också viktigt att lyfta fram de regler som finns avseende rådgivning och förmedling. En försäkrings- förmedlare ska iaktta god försäkringsförmedlingssed och med tillbörlig omsorg ta till vara kundens intressen [se 5 kap. 4 § lagen (2005:405) om försäkringsförmedling]. I den mån reglerna i lagen (2003:862) om finansiell rådgivning (rådgivningslagen) är strängare, gäller även dessa för försäkringsförmedlingen. För för- säkringsföretagens anställda säljare gäller rådgivningslagen när de ger råd om placering av konsumentens tillgångar i livförsäkringar med sparande. I regelverken finns krav på att rådgivningen ska vara anpassad till den enskilde konsumentens förutsättningar och behov. Det ställs också krav på att de ska avråda konsumenten från att företa åtgärder som inte är lämpliga med hänsyn till personens behov, ekonomiska förhållanden eller andra omständigheter. Vidare är rådgivaren skadeståndsskyldig för vårdslös rådgivning. Skadeståndsskyldigheten syftar till att ge ekonomiska incitament att ge konsumenterna bra råd. ansvarar för till- synen på området. Eventuella problem avseende rådgivning och förmedling som finns eller som skulle kunna uppkomma med utökade flyttmöjligheter bör därmed hanteras inom ramen för den lagstiftning och tillsyn som finns på området. är det dock viktigt att betona att den ekonomiska skadan av tveksam rådgiv- ning och förmedling vid försäkringssparande ofta kan komma lång Flytträtt – en bakgrund tid efter det att rådgivningen eller förmedlingen ägt rum. Det kan då vara svårt för konsumenten att se kopplingen mellan ett sämre utfall och rådgivning som skett . I sammanhanget bör nämnas att försäkringsföretagen både har intresse och ansvar för att säkerställa att de förmedlare de har samarbetsavtal med agerar i enlighet med de regler som dessa förmedlare ska följa. Utredningen vill i sammanhanget lyfta fram det arbete som pågår avseende förmedlare och provisionsbaserad försäkrings- förmedling inom ramen för tillsyn. Inspek- tionen har tidigare också lagt fram krav till regeringen om att införa provisionsförbud då man anser att dagens ersätt- ningsmodeller, där förmedlaren inte tar betalt av kunden utan i stället får ersättning i form av provisioner, skapar intressekonflikter som till stor del ligger till grund för de problem som finns på för- medlarmarknaden. Regeringen har meddelat att frågan om provisions- baserade ersättningsmodeller och de intressekonflikter som dessa kan skapa kommer att tas om hand inom ramen för införandet av dels nya EU-regler om investeringsprodukter, dels ändrade regler med anledning av kommissionens översyn av försäkringsförmedlings- direktivet. Ett centralt argument mot att införa tvingande bestämmelser om flytträtt är att det skulle innebär ett ingrepp i avtalsfriheten, inte minst om en sådan rätt skulle gälla även för redan ingångna avtal. Detta är ett av argumenten mot införandet av en lagstadgad flytt- rätt (se prop. 1998/99:87 s. 326 och 327) som framfördes vid försäkringsrörelsereform. I svensk rätt finns inte något allmänt förbud mot retroaktiv lag- stiftning vid sidan av de straffrättsliga och skatterättsliga områdena. Det har dock i flera sammanhang uttalats att försiktighet är påkallad när det gäller att införa regler med retroaktiv verkan och att sådan lagstiftning som huvudregel bör undvikas på det för- mögenhetsrättsliga området, om inte tungt vägande skäl motiverar avsteg från den grundsatsen. Lagstiftaren måste därför noggrant pröva sådana frågor och sträva efter den lösning på problemen som bäst tillgodoser såväl enskilda personers och företags rättsskydd som det samhällsintresse som kan vara skäl för ett avsteg från Flytträtt – en bakgrund huvudregeln (se SOU 1975:75 s. 158 f. och KU 1974:60, jfr även prop. 2003/04:5). I tidigare avsnitt har det starka konsumentintresset av att kunna flytta sitt försäkringssparande utvecklats. Som skäl för en retro- aktiv tillämpning i detta fall är det därför naturligt att hävda att det ur konsumentsynpunkt är av vikt att alla försäkringstagare med redan gällande avtal erbjuds samma valfrihet som vid nyteckning. Detta eftersom det är fråga om långa avtalstider och flytträtten är begränsad, särskilt när det gäller avtal tecknade . Mot detta måste dock ställas båda parters intresse av att förut- sättningarna för ingångna avtal inte rubbas. I frågan om flytträttens eventuella ingrepp i avtalsfriheten måste utgångspunkten vara att förbudet mot flytt av försäkringssparande inte är en konsekvens av villkor i försäkringsavtalet som försäkringstagare och försäkrings- företag förhandlat fram i samband med avtalets tecknande, utan en följd av de begränsningar avseende flytt som fanns i lagstiftningen för avtalets tecknande. Försäkringstagarna hade helt enkelt inte någon möjlighet att kräva att flytträtt skrevs in i avtalet, eftersom den skatterättsliga lagstiftningen i realiteten förhindrade flytt av sådana försäkringar som enligt inkomst- skattelagen (1999:1229, förkortad IL) kategoriseras som pensions- försäkringar. Det torde därför kunna hävdas att ett införande av en lagstadgad retroaktiv flytträtt inte kan ses som ett direkt ingrepp i avtalsfriheten, då det med anledning av lagstiftningen på området inte tidigare funnits någon reell valfrihet på området. Konse- kvensen av en sådan åtgärd är dock givetvis att gällande för- säkringsavtal får ett nytt innehåll och att försäkringsföretag i ett sådant läge kommer att behöva gå igenom övriga villkor i avtalen för att säkerställa att de inte strider mot den nya lagstiftningen. En retroaktiv flytträtt som – i likhet med den lagstadgade flytt- rätt som gäller för avtal tecknade och därefter – formuleras som en ovillkorlig rätt för försäkringstagaren att få sin försäkring återköpt, kan däremot sägas vara ett direkt ingrepp i den princip om avtalsfrihet som generellt råder. I detta sammanhang bör det även lyftas fram att lagstiftaren, i och med den lagstadgade flytträtt som infördes , redan har tagit ställning till att nya för- säkringsavtal utan flytträtt inte längre får erbjudas inom vissa områden. Detta ställningstagande bör tas hänsyn till i bedömningen av om ytterligare ingrepp i avtalsfriheten, i form av retroaktiv lag- stiftning om flytträtt, är motiverat. Flytträtt – en bakgrund Avtalsfriheten är en civilrättslig huvudprincip och en utgångs- punkt för utredningen är att värna friheten för var och en att själv kunna bestämma om avtal ska ingås, med vem avtalet ska ingås och vilket innehåll det ska ha. Avtalsfriheten är dock inte absolut, utan inskränkningar finns framför allt där lagstiftaren anser att parterna eller tredje man skulle kunna ta skada av att sluta ett avtal med vissa villkor.