sou · GZB375d2 · 2012-01-01 00:00:00 — Det goda svenska djurhälsoläget har också ytterligare förbättrats genom de nationella bekämpningsprogram som finns samt genom den organiserade hälsokontrollen. Utredaren bedömer även att det förbud som infördes mot att använda antibiotika som tillsats i foder i tillväxtbefrämjande syfte också har bidragit till att utvecklingen av djurmiljöerna har blivit mer djurvänliga. Användning av antibiotika kan annars dölja en i grunden dålig djurhälsa eller djurhållning. Utredaren anser att det för såväl djursom för folkhälsa är viktigt att antibiotikaanvändningen hålls nere så att resistensutveckling motverkas. Utredaren konstaterar att den svenska oron för vad en alltför frikostig antibiotikaanvändning kan leda till har spridit sig till övriga medlemsstater i EU och att förändringar inom detta område är att vänta. Uppgifter om smågrisproduktionens struktur 1988 finns inte tillgängliga, men 1992 fanns av suggorna i besättningar med minst 50 suggor. hade denna andel stigit till . Uppgifter om slaktsvinsproduktionens struktur 1988 finns inte heller tillgängliga, men 1996 fanns av grisarna i besättningar med minst 750 djur. hade denna andel stigit till . Svenska grisbesättningar är emellertid fortfarande små vid jämförelser med besättningar i andra länder. har uppfödningen av grisar skett enligt principerna planerad produktion med omgångsvis uppfödning av olika kategorier grisar och rengöring av stallarna mellan omgångarna. Detta uppfödningssystem gör det möjligt att tillämpa rutiner som gagnar smittskydd och skötsel. Inom grishållningen finns särskilda avels- och gyltproducerande besättningar som uppfyller specifika hälsokrav. I produktionsledet ökar andelen slaktgrisar som föds upp integrerat, dvs. de stannar på samma gård . Förmedlingen av smågrisar, från suggbesättningar till specialiserade slaktgrisuppfödare, utgörs nu av av de producerade smågrisarna. Många producenter har extern integrerad produktion och mellangårdsavtal. Detta medför att smittrycket på slaktgrisarna minskar och det ger en bättre djurvälfärd. En speciell form av grisuppfödning är den som kallas suggpooler eller suggringar. Det är för svenska förhållanden stora besättningar där insemination och hållande av dräktiga djur sker i centralenheter/nav. Grisning och uppfödning av smågrisar och slaktgrisar sker sedan i andra besättningar, s.k. satelliter. Det är innehavaren av centralenheten som äger suggorna och satellitinnehavarna hyr djuren. Systemet innebär transporter av suggor över stora områden, vilket kan medföra en stor spridning av smitta, om en sådan kommer in i systemet. anser därför att alla satelliterna och navet tillhör en och samma epidemiologiska enhet. I har vi ett 20-tal sådana suggpooler. Utvecklingen av djurvälfärden i ett internationellt perspektiv Utvecklingen av djurskyddet inom svensk grisuppfödning har skett på ett sätt som har medfört betydande skillnader jämfört med andra länders utveckling. förbjöds uppbindning av suggor. Djurägare tog själva initiativ till att utveckla hållande av dräktiga suggor i lösdrift på ströbädd. Det innebar att djurägarna ersatte s.k. bås för sinsuggor (suggor som är dräktiga och inte ger di åt några ungar) med halmförsedda, enkelt inredda utrymmen. Denna trend vann gehör . Medan den internationella utvecklingen gått mot sterila grismiljöer har de svenska uppfödarna strävat efter systemlösningar där grisarna kunnat förses med strömedel för sysselsättning. Sedermera har detta motiverats med grisens behov av sökande av föda, bearbetning och tillfredsställande av naturligt beteende. Tilldelning av strömedel har fått vägas mot tekniska förutsättningar för mekanisk utgödsling, arbetsinsatser och hygien. Miljöer med dålig hygien har varit en riskfaktor för smittsamma sjukdomar. I har begreppen djurskydd och hälsa alltid varit tätt sammankopplade. Djurhälsofrågorna hos grisar har varit en angelägen fråga och grunden för nationell organiserad djurhälsovård lades genom enskilda initiativ av djurägare och slakteriföreningar. organiserade en nationell hälsokontroll för grisar 1970, vilken kompletterades med en särskild hälsokontroll för slaktgrisar. Samhället, näringen och enskilda uppfödare i har en unik insyn i grisarnas hälsostatus genom systemet med officiell hälsokontroll. Anslutning till sådan kontroll är frivillig men hälsokontrollen har omfattat av antalet slaktade grisar. Branschen har genom en samlad överenskommelse, , förbundit sig att enbart förmedla hälsokontrollerade grisar. Kontrollen omfattar samtliga livdjursbesättningar och s.k. suggpooler. Kontrollen omfattar besättningsgenomgångar av veterinärer, 1–4 gånger . Genom registrering av vissa anmärkningar som görs av officiell veterinär och assistenterna vid slakteri vid slakten så har man i underlag till en löpande uppföljning av nyckeltal för hälsa och djurvälfärd. Denna analys utförs varje kvartal av SvDHV:s veterinärer. Genom ett flaggningssystem fångas problembesättningar upp och får då gårdsspecifika åtgärdsprogram. Sannolikt är det enda land med modern grisuppfödning som har statistik över utvecklingen av sjukdomsanmärkningarna . Det anses att andelen grisar med anmärkningar på lungorna p.g.a. SEP, en mycoplasmainfektion, vid slakt har mer än halverats . Resultaten från denna uppföljning av nyckeltal har redovisats på ett flertal internationella vetenskapliga kongresser. Det rapporteras också genom slaktanmärkningarna att av grisarna har svansskador vid slakt, något som kan vara orsakat av svansbitning. Registreringen omfattar alla korta svansar, vilket innebär att i denna registrering ingår även skador som har uppstått genom klämning och s.k. svansnekroser som kan uppstå när grisen är mycket ung. Detta är en indikator på hur grisen har skötts . Från näringens sida anses dessa skador ligga på en låg nivå, detta med beaktande av att svansarna på svenska grisar inte kuperas, vilket sker i många andra länder. En undersökning inom EU (EFSA 2007 a) visade att svensk grisuppfödning tillhörde det fåtal medlemsstater där meticillinresistenta stafylokocker, s.k. MRSA, inte är påvisade. bekräftades dock det första fallet i en svensk grisuppfödning. Dessa resistenta bakterier utgör ett folkhälsoproblem i många länder och är relativt vanligt förekommande i andra EU-länders grisbesättningar. Det är också visat att svenskt griskött är nästan helt fritt från salmonella. Två undersökningar inom EU (EFSA 2006, EFSA 2007 b) har också dokumenterat att har en mycket gynnsam salmonellasituation jämfört med t.ex. . På besättningsnivå har man i ca 10 gånger så mycket salmonella som här i landet. Av de salmonellafall på gris av typen salmonella tyfimurium i har av bakterierna varit resistenta mot antibiotikan ampicillin och mot tetracyklin. Motsvarande siffror i –2009 var 48 och och i (SVARM 2010, DANMAP 2009). I artikeln Friska grisar – lönsamma och miljövänliga (, Lundeheim N, Ehlorsson C-J 2011) pekar författarna på vad förbudet mot inblandning av lågdosantibiotika i foder innebar i konkreta produktionssiffror. ökade dödligheten efter avvänjning av smågrisarna i medeltal från . så fördubblades antalet avvänjningsdiarréer. Detta bidrog till att styra produktionen till att inte blanda djur i olika åldrar och därmed minska smittrycket hos djuren. Produktionsresultaten har efter detta blivit bättre och var de bättre än före förbudet och de har ytterligare förbättrat . har uppfödningstiden minskat i medelbesättningen och i de bästa besättningarna. Författarna pekar också på den stora potentialen till effektivare produktion som finns genom att arbeta för ökad smågrisöverlevnad och sjukdomsförebyggande åtgärder. Enligt artikeln skulle den möjliga produktionsökningen kunna vara eller per sugga och år. Genom djurskyddslagstiftning infördes det i förordningen att: om det är möjligt ska avelssvin ges tillfälle att vistas ute (12 §), svin ska hållas lösgående (14 §), fixeringsanordningar får inte användas annat än tillfälligtvis (§ 15), boxar för svin ska vara försedda med halm eller annat jämförbart material (16 §). Dessa bestämmelser på förordningsnivå har lett till många olika tolkningar. Även om möjlighet till utevistelse för avelssvin främst har blivit verklighet i den ekologiska grisuppfödningen så har djurskyddslagstiftningen lett till att uppfödningssystemen i i många hänseenden har utvecklats åt ett annat håll än i övriga EU. Den har t.ex. stimulerat till att byggnadslösningar har tagits fram där utevistelse kan ingå i system för hållande av exempelvis sinsuggor. Avelsarbetet har inriktats mot att få så snabbväxande djur som möjligt. är dock ett av få länder som även har tagit med djurhälsoaspekter i avelsmålen för grisar, t.ex. motstånd mot stresskänslighet, hälsobefrämjande kroppsbyggnad och motståndskraft mot sjukdomar. Ändå behövs en anpassning av djurmaterialet i ekologisk produktionsmiljö för att undvika bl.a. ledskador. Forskning vid bl.a. SLU pekar mot att en gris som föds upp i ett konventionellt uppfödningssystem inte klarar av att röra sig så mycket utomhus som den ekologiska grisen får göra. Ensidig avelsinriktning har medfört att vissa konventionella grisraser får djurskyddsproblem i en i övrigt önskvärd utomhusmiljö. I , som har särskilda djurskyddsbestämmelser utöver de gemensamma inom övriga EU, har grisuppfödningen minskat på grund av ökad konkurrens från andra länder. har uppfödningen av grisar återkommande blivit hårt granskad av djurrättsaktivister och journalister. har grisuppfödningen inför julhelgen kritiserats av media. Den svenska grisproduktionen har sedan EU-inträdet minskat med . har goda förutsättningar för att ha grisproduktion, bl.a. beroende på en hög hälsostatus och goda miljömässiga förutsättningar. Enligt näringen har skickliga grisbönder och en lagstiftning som vida övergår det som övriga EU har och därmed en för konsumenten tilltalande produktion. I produceras i princip också allt foder som de svenska grisarna äter, vilket är en stark miljöfaktor med färre transporter. Rapporter från (2005, 2010 a) och (2010) visar att kostnaderna för att producera en gris är högre i än i de flesta andra EU-länder. Detta anges bero delvis på den högre nivån i djurskyddslagstiftningen, men till större delen på ökade kostnader för arbete och byggnader. Svensk slaktsvinsproduktion uppvisar en relativt sett hög tillväxt och bra foderomvandling. Svenska regler vad gäller ytkrav, golvtyp och tillgång på strömedel kan utifrån litteraturen förväntas ha en positiv effekt på tillväxten. Tillväxten på suggor och antal smågrisar per sugga och år uppvisar dock inte samma tydliga fördel. är i dessa avseenden sämre än och , men bättre än vissa andra länder. Produktionskostnaderna i svensk grisproduktion är högre än i många andra länder (till exempel och ). Merkostnaden för svenska grisproducenter som kan hänföras till svensk djurskyddslagstiftning uppgår till . Vissa minimikrav påverkar dock produktionskostnaden positivt. Till exempel kan kraven rörande tillgänglig yta och golvtyp minska kostnaderna. Andra regler kan påverka smågrisproduktionen positivt men slaktsvinsproduktionen negativt eller omvänt. Krav på strömedel och förbud mot svanskupering är exempel på sådana regler. har det framförts att starka prisfall har skett i den svenska grisköttssektorn jämfört med konkurrentländerna. har emellertid genom en jämförelse av offentligt redovisad statistik på europeisk nivå dragit den slutsatsen att det inte går att se att prisutvecklingen i avviker från konkurrentländerna (2010 b). Prisförändringen i de olika jämförda länderna går i samma riktning även om styrkan i förändringen kan skilja mellan länderna. Om man ser till har utvecklingen i t.o.m. varit fördelaktigare i förhållande till de jämförda länderna, inte minst jämfört med . Vidare föll priserna i konkurrentländerna som priserna steg i . En jämförelse av prisutvecklingen för griskött har gjorts med prisutvecklingen för svinfoder i de olika länderna. Ett sådant mått kan säga belysa lönsamhetsutvecklingen på kort sikt i länderna. Denna jämförelse visar att utvecklingen i enligt detta mått inte skiljer sig från utvecklingen i de redovisade konkurrentländerna. har noteringen för griskött i sjunkit relativt kraftigt och befinner sig på ungefär samma nivå som i , dvs. runt 10–/kg. Efter det har noteringarna åter gått upp från denna bottennivå. I artikeln Drömmer du om trettio avvanda grisar per årssugga? (2011) framför författaren att hemligheten bakom att lyckas ha 16,5 levande födda grisar per omgång och 35 avvanda grisar är ett systematiskt användande av ett stort antal amsuggor och ett avelsmaterial som är bättre än det svenska. Det hänvisas till en undersökning som en tysk lantbruksorganisation genomförde 2008. Där jämfördes resultaten från gyltor som hade inköpts från olika avelsbolag. Det klart bästa resultatet fick man från djur köpta från . Jämförelse mellan svensk djurskyddslagstiftning och När ändringen av direktiv /630 EEG om fastställande av lägsta djurskyddskrav vid svinhållning beslutades var bl.a. de redan existerande svenska djurskyddsbestämmelserna för hållande av suggor en förebild. Vid införandet av direktivet fick dock en del av det svenska regelverket modifieras i andra avseenden. reviderades de svenska djurskyddsföreskrifterna gällande gris (Statens jordbruksverks föreskrifter och allmänna råd om djurhållning inom lantbruket m.m. (lantbruksdjursföreskriften)) och på viktiga punkter skiljer sig de svenska reglerna från övriga EU:s. En sådan punkt är att det sedan djurskyddslagen började gälla 1988 är förbjudet att kupera svansarna på grisar i . Enligt EU-lagstiftningen får detta göras under vissa förutsättningar, dvs. om det har konstaterats att vara ett problem med svansbitning och att andra miljöåtgärder har prövats men inte avhjälpt problemet. Kupering får alltså inte ske rutinmässigt enligt , trots detta kuperas enligt näringen det stora flertalet av grisarnas svansar i många andra EU-länder. Problematiken kring svansbitning och kupering hänger ihop med grisars sysselsättningsbehov och denna fråga hänger i sin tur ofta ihop med utveckling av utgödslingssystem som inte kan hantera strömedel. Svenska bönder har visat att det går att använda strömedel och att få friska grisar utan svansbitning. I ska grisarna ha strömedel i den mängden att det tillfredsställer deras behov av sysselsättning och komfort. Detta anges även på likande sätt i som säger att svin ska: ha ständig tillgång till tillräckligt med material som de kan undersöka sysselsätta sig med, material som halm, hö, trä, spån, svampkompost, torv, eller blandningar av dessa utan att äventyra djurens hälsa. kan alltså tolkas som att vara minst lika långtgående som på grund av lydelsen ständig tillgång. Enligt de svenska djurskyddsreglerna ska suggor också få möjlighet att utöva sitt bobyggnadsbeteende. Detta gäller också i EU-lagstiftningen men där finns ett undantag om det är så att den tekniska lösningen för flytgödsel inte klarar att hantera den mängd halm eller annat material som krävs för att uppfylla lagstiftningen. I får suggor inte rutinmässigt hållas fixerade medan det enligt EU-reglerna endast är förbjudet att hålla dem uppbundna. Från måste dock alla suggor och gyltor som är dräktiga hållas i grupp enligt EU-regler (rådets direktiv /88/EEG av om ändrar av direktiv /630/EEG om fastställande av lägsta djurskyddskrav vid svinhållning (svindirektivet)). Det som då kommer att gälla är att suggor ska gå lösa efter betäckning till före beräknad grisning. Denna förändring om att djuren ska hållas i grupp kommer att ge de svenska producenterna en fördel framför producenter i övriga EU eftersom detta krav har funnits i . Merparten av de europeiska suggorna kommer ändå att hållas fixerade före och efter grisningen även efter de kommande förändringarna av EU-lagstiftningen även om fler EU-länder än har strängare regler i detta avseende. Detta innebär att de inte har möjlighet att utföra sitt bobyggnadsbeteende. Här finns alltså en avgörande skillnad i suggornas välfärd i jämfört med många av de övriga EU-länderna. Andra exempel på skillnader är att den svenska lagstiftningen också generellt sett kräver att grisarna hålls på något större ytor än vad EU-lagstiftningen kräver och att golven där de ligger ska vara hela i större utsträckning (inte gödseldränerande spalt i samma utsträckning). De ändringar som har gjorts i lantbruksdjursföreskrifterna avseende ytor, boxgolv och inredning m.m. har enligt näringen medfört en otrygghet inför investeringar hos uppfödarna. Omfattande diskussioner har förts om vilka merkostnader som dessa djurskyddsbestämmelser medför och den positiva ambition som präglade uppfödarna har ersatts av pessimism. Detta styrks enligt näringen av att grisuppfödningen minskat sedan EU-inträdet. Näringen anser också att det har varit svårt att nå ut med information om djurskyddsbestämmelserna till uppfödarna. Ett exempel på detta är frågan om hur skyddsgrindar får användas, dvs. när och i vilken omfattning som suggor får fixeras. har dock inte högst djurskyddskrav när det gäller alla aspekter i grisproduktionen. I är det tillåtet att kastrera smågrisar utan bedövning och det sker fortfarande rutinmässigt. Ingreppet är givetvis mycket smärtsamt (EFSA 2004) och här har några andra länder kommit längre. I sövs grisarna med koldioxid före kastreringen och i och behandlas grisarna med läkemedel avsedda för smärtlindring (Non- Steroidal NSAID) efter ingreppet. I samtliga fall har förändringen åstadkommits av marknaden själv. I är det handeln som finansierar utrustningen för narkosen till grisarna. Det är endast i och , länder som inte är medlemmar i , som det har lagstiftats om att kastreringen av smågrisar ska ske efter bedövning. Svensk grisnäring var beredd att frivilligt införa smärtlindring (NSAID) efter ingreppet vid hangriskastration men avvaktade då på uppmaning från Svenska Djurhälsovården eftersom vissa frågor om effekt och säkerhet för grisen (blödningsrisken kunde öka med NSAID preparatet) inte var utredda. Det har antagits en branschöverenskommelse om att smärtlindring ska införas och har också ett NSAID-preparat som är godkänt för smågrisar registrerats. Det har också öppnats nya möjligheter för grisuppfödare för att få bedöva djuren själva under förutsättning att de genomgått en utbildning. Inom näringen förs nu också diskussioner om de olika alternativ till kastrering som står till buds. Den svenska grisnäringen har även ställt sig bakom det arbete som pågår inom EU och det frivilliga positionsdokument som många organisationer inom EU:s medlemsländer gemensamt har undertecknat. Detta dokument innebär att man efter inte ska kastrera utan bedövning eller smärtlindring (NSAID). Det innebär också att från ska inte kirurgisk kastration genomföras över huvud taget förutsatt att lösningar för detta finns. Anledningen till att grisarna kastreras är den s.k. galtlukt som kött från okastrerade galtar kan avge, framför allt när köttet värms upp (2007). Lukten upplevs av vissa konsumenter som mycket obehaglig och påverkar därför marknaden negativt. En annan anledning är djurskyddsskäl. Okastrerade grisar gör upp om rangordningen vid könsmognad, denna inträffar ofta före att de går till slakt. Detta innebär att de blir aggressiva och slåss med varandra. gjorde ett tillkännagivande till regeringen att kastrering av smågrisar utan bedövning bör förbjudas så snart som det finns alternativa metoder för att säkerställa kvaliteten på griskött och god djurhållning. Kostnadsjämförelser med andra länder Såväl (2005, 2010 a) som (2010) har undersökt de merkostnader som de svenska reglerna på djurskyddsområdet leder till. Deras rapporter visar dock att det är svårt att ge några entydigt svar på denna frågeställning. I konstaterades dock att: Kostnadsskillnader mellan och omvärlden kan endast till en del förklaras av skillnader i djurskyddslagstiftning. Högre transportkostnader, kostnader för salmonellakontroll, GMO–frihet och regler rörande aflatoxin samt skillnader i kvalitet är bidragande orsaker till högre foderkostnader i . Högre arbetskostnader förklaras främst av lägre arbetseffektivitet. drar följande slutsatser i sin rapport och intäkter i svenskt jordbruk – en jämförelse med och . Analysen visar att man i de flesta fall bygger något billigare i än i och , räknat per djur. Byggnaderna i studien motsvarar de byggnader som verkligen byggs. () I praktiken kan det visa sig att ett land som har färre krav inte per automatik har lägre byggkostnader. Hade däremot dessa stallar varit projekterade efter nationella minimimått så hade förmodligen skillnaderna i byggkostnaderna blivit ännu tydligare. Hur mycket av det danska försprånget i konkurrenskraft som beror på den högre produktionen per ytenhet och hur mycket som beror på stordriftsfördelar ger denna studie inte svar på. Det är emellertid troligt att båda faktorerna har stor påverkan. Det är också troligt att högre produktion per ytenhet också påverkar behovet av arbetskraft. En högre beläggningsgrad kan dessutom påverka djuren negativt och ge upphov till fler skador och produktionsbortfall. I analys De ekonomiska verkningarna av de svenska djurskyddsreglerna för grisar (2011) framförs följande: En skillnad som kan beläggas är att avskrivningskostnaderna är högre i och att det därför även blir en större kapitalbindning i . En bearbetning av en rapport från visar en skillnad i byggkostnaderna som medför att kostnaden blir ca /kg griskött högre i än i . Beräkningen av skillnaden i byggkostnader innehåller också skillnader mellan länderna i andra hänseenden än sådant som är relaterat till djurskyddsregelverk. döms att merparten av skillnaden är hänförlig till skillnader i djurskyddsregelverk. Dessutom kan det även finnas en skillnad i underhållskostnader. Till denna merkostnad ska också läggas högre räntekostnader med högst /kg griskött. Det finns andra arbeten som stödjer denna slutsats. analys visar också att har en mycket lägre arbetsproduktivitet än har i alla produktionsgrenar. Detta gäller även t.ex. växtodling, vilket tyder på att skillnaden i lönsamhet till stor del måste ha med andra faktorer än enbart djurskydd att göra. I analyserna drar man också den slutsatsen att de ekonomiska verkningarna av olika skötselkrav har både fördelar och nackdelar och det går inte att påstå att nackdelarna är större än fördelarna eller tvärt om med den delvis högre svenska ambitionsnivån. Den tidigare nämnda förändringen i svindirektivet (se tidigare i detta kapitel Jämförelse svenska djurskyddslagstiftning och EU- direktivet) kommer också att kräva att alla sinsuggor av produktionscykeln ska hållas i grupp från i hela EU. Detta plus de nya kraven på hur spaltgolv ska vara utformade och att alla grisar ska ha ständig tillgång till tillräckligt material som de kan undersöka och sysselsätta sig med kommer att ge svenska producenter en fördel eftersom de redan har anpassat grisproduktionen till dessa krav. Utredaren kan konstatera att den svenska grisproduktionen har genomgått en kraftig strukturrationalisering men jämfört med andra länder så är besättningarna fortfarande relativt små. Stort fokus har lagts på djurhälsan genom att bl.a. införa systemlösningar med planerad produktion, nationella hälsokontrollprogram och djurvänligare system där djurens beteendebehov har beaktats i större grad. Detta har medfört att de svenska grisproducenterna har en viss merkostnad för sin produktion jämfört med EU- lagstiftningen. Det har också medfört positiva effekter i form av friska djur med liten användning av läkemedel som antibiotika. Hur stora de sammantagna positiva ekonomiska effekterna är på grund av de högre djurskydds- och djurhälsokraven finns det dock inte någon samlad analys av. Enligt utredarens åsikt är djurhälsa, djurskydd och folkhälsa starkt sammanlänkade. I har vi ett gott antibiotikaresistensläge när det gäller djur, bl.a. tack vare våra djurskydds- och djurhälsokrav. Ur ett samhällsperspektiv är detta av stor vikt och bör enligt utredaren värderas högre än vad det görs .