sou · GZB371 · 2012-01-01 00:00:00 — Den som inte har fyllt får anhållas endast om det finns synnerliga skäl. Om det finns skäl för anhållande enligt första eller andra stycket men det är tillräckligt att den eftersökte meddelas ett reseförbud eller att det föreskrivs en anmälningsskyldighet, ska en sådan åtgärd beslutas i stället för anhållande. I fall som avses i 24 kap. 4 § första stycket ska övervakning ersätta ett anhållande. Om det finns skäl för anhållande enligt första eller andra stycket, får en polisman eller en tjänsteman vid eller Kustbevak- ningen i brådskande fall även utan ett anhållningsbeslut gripa den eftersökte. 7 § När någon har gripits, anhållits, meddelats reseförbud, anmäl- ningsskyldighet eller övervakning, tillämpas, utöver vad som fram- går av 6 §, samma regler som vid motsvarande åtgärd under en svensk förundersökning. I 14 § finns särskilda bestämmelser om tidsfrister för åklagarens framställning till rätten om häktning av den som an- hållits i avvaktan på en framställning om utlämning och för rättens efterföljande förhandling i frågan. För rättens beslut om häktning gäller de förutsättningar som enligt 6 § gäller för anhållande. Vad som sägs i om tid för väckande av åtal ska inte tillämpas. Föreligger sådant tillfälligt hinder mot verkställighet som avses i 7 kap. 2 §, gäller rättens beslut om häktning inte under tid, då den eftersökte med anledning av misstanke om brottslig gärning som där avses är berövad friheten som anhållen eller häktad eller verk- ställer fängelsestraff eller annan frihetsberövande påföljd. Ett beslut om anhållande eller häktning ska upphävas, om ett fortsatt frihetsberövande skulle vara oskäligt med hänsyn till den tid frihetsberövandet har pågått och den påföljd som har utdömts eller som kan komma att dömas ut, om den eftersökte döms för gär- ningen. 8 § Innehåller en utlämningsframställning en ansökan om beslag tillämpas i den delen bestämmelserna i lagen (2000:562) om inter- nationell rättslig hjälp i brottmål. Om det påträffas sådana föremål som på grund av den uppgivna gärningen skulle kunna tas i beslag och överlämnas enligt 4 kap. 19 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål, får föremålen även utan en särskild ansökan tas i beslag genom beslut av åklagaren eller den som griper den eftersökte. I samband med att den eftersökte frihetsberövas får husrann- sakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning göras för att söka efter föremål som får tas i beslag. Förordnande om sådan tvångsåtgärd meddelas av åklagaren. Om det är fara i dröjsmål får en polisman eller en tjänsteman vid eller göra hus- rannsakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning även utan ett sådant förordnande. I avvaktan på en utlämningsframställning 9 § Den som i en annan stat är misstänkt, tilltalad eller dömd för brott, vilket enligt denna lag kan föranleda utlämning, får på be- gäran av behörig myndighet i den andra staten eller med anledning av en där utfärdad efterlysning, anhållas eller åläggas reseförbud eller anmälningsskyldighet av åklagare enligt vad som i allmänhet gäller i brottmål. Beslag får också ske i sådant fall. Att övervakning i vissa fall ska ersätta ett anhållande framgår av 24 kap. 4 § första stycket . Om det finns skäl för anhållande enligt första stycket, får en polisman eller en tjänsteman vid eller i brådskande fall även utan ett anhållningsbeslut gripa den eftersökte. I samband med att den eftersökte frihetsberövas får husrann- sakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning göras för att söka efter föremål som får tas i beslag. Förordnande om sådan tvångsåtgärd meddelas av åklagaren. Om det är fara i dröjsmål får en polisman eller en tjänsteman vid eller göra hus- rannsakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning även utan ett så- dant förordnande. 10 § När åklagaren enligt 9 § beslutat om anhållande ska denne inom den tid som anges i 24 kap. 12 § göra fram- ställning till rätten om prövning av åtgärden och av de beslut om restriktioner enligt häkteslagen (2010:611) som kan föreligga. Rätten ska hålla förhandling i frågan inom den tid som anges i 24 kap. 13 § . När åklagaren enligt 9 § beslutat om reseförbud, anmälnings- skyldighet eller övervakning, får den som är underkastad åtgärden begära rättens prövning av den. När en sådan begäran kommit in till rätten ska rätten hålla förhandling i frågan inom den tid som an- ges i 25 kap. 5 § . För handläggningen vid rätten gäller vad som är föreskrivet om häktningsförhandling. 11 § Om rätten, vid prövning enligt 10 §, beslutar att anhållandet, reseförbudet, anmälningsskyldigheten eller övervakningen ska bestå, eller ersätter ett av de angivna tvångsmedlen med ett annat av dem, ska rätten bestämma inom viken tid den andra staten ska komma in med en framställning om utlämning. Denna tid får inte vara längre än från den dag då den eftersökte anhölls eller reseförbud, anmälningsskyldighet eller övervakning meddelades enligt 9 §. När åklagaren beslutat om reseförbud, anmälningsskyldighet eller övervakning, ska denne, om den person som underkastats åt- gärden inte begär rättens prövning av den, inom den tid som i 24 kap. 12 § anges för häktningsframställ- ning, göra framställning till rätten om bestämmande av sådan tid som anges i första stycket för inkommande av utlämningsframställ- ning. Rätten ska meddela beslut i frågan utan dröjsmål och senast på efter den då åklagarens framställning inkom. Har den som är underkastad åtgärden begärt rättens prövning av den, behöver åklagaren inte göra någon särskild framställning om be- stämmande av tid för utlämningsframställningens inkommande. 12 § Den som är underkastad tvångsmedel kan begära, att rätten ska hålla en ny förhandling för prövning av tvångsmedelsfrågan från det att beslut i den frågan senast har meddelats. För överklagande av rättens beslut enligt 10 § gäller vad som är föreskrivet om beslut i vilket rätten prövat en fråga om häktning. 13 § När rätten enligt 11 § har bestämt tid för utlämningsfram- ställning, ska åklagaren genast underrätta här- om och om de tvångsmedel som föreligger. ska underrätta den andra staten om beslut avseende tvångsåtgärd och inom vilken tid denna ska komma in med en framställning om utlämning. 14 § När en framställning om utlämning kommer in, ska Justitie- departementet genast underrätta åklagaren härom. Sådan underrätt- else ska även lämnas, om en framställning om utlämning inte kom- mer in inom utsatt tid. Har en framställning om utlämning av den som är anhållen eller underkastad reseförbud, anmälningsskyldighet eller övervakning inte gjorts inom den enligt 11 § bestämda tiden, ska åklagaren omedel- bart häva anhållningsbeslutet eller beslutet om reseförbud, anmäl- ningsskyldighet eller övervakning. Detsamma gäller när en fram- ställning avslås enligt 6 kap. 1 § andra stycket. Om den anhållne i annat fall inte friges, ska åklagaren enligt vad som anges i 7 § göra framställning till rätten om häktning av den anhållne. Häktnings- framställning ska därvid göras utan dröjsmål och senast på femte dagen efter den, då fick del av utlämningsfram- ställningen. Görs inte häktningsframställning inom föreskriven tid, ska åklag- aren häva anhållningsbeslutet. Rätten ska för prövning enligt 7 § hålla förhandling i häktnings- frågan utan dröjsmål och senast på efter den, då åklag- arens häktningsframställning inkom. 1 § Tingsrätten beslutar på talan av åklagaren i frågan om utläm- ning. Regeringen får dock, innan åklagaren begärt rättens prövning, i stället för att avge en processförklaring enligt 3 kap. 12 § avslå en utlämningsframställning på de grunder som anges i den bestämmel- Chefen för får vidare avslå en utlämnings- framställning innan denna enligt 5 kap. 2 § överlämnas till Åklagar- myndigheten, om den till form eller innehåll är så bristfällig att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för en prövning av frågan om utlämning. I fråga om tingsrättens behörighet tillämpas 19 kap. rättegångs- balken. 2 § Vid rättens handläggning tillämpas reglerna om domstols hand- läggning i brottmål, om annat inte sägs i denna lag. Handlägg- ningen ska ske skyndsamt. Om utlämningsframställningen, trots att åklagaren beretts till- fälle att inkomma med komplettering, är så bristfällig som anges i 1 § andra stycket andra meningen, får rätten avslå denna. Vid avgörande av saken ska tingsrätten bestå av tre lagfarna domare. I fall som avses i andra stycket, och när förhandling i övrigt enligt 3 § första stycket fjärde meningen inte behöver hållas, är tingsrätten dock, liksom vid annan handläggning än avgörande i sak, domför med en lagfaren domare. 3 § Tingsrätten ska för prövning av frågan om utlämning hålla en förhandling. Är den eftersökte underkastad tvångsmedel ska förhand- ling hållas inom de frister som anges för respektive tvångsmedel i 45 kap. 14 § . Vid tillämpningen av bestämmelsen ska förhandling i utlämningsfrågan jämställas med huvudförhand- ling och dagen då åklagarens framställning om utlämning inkom till rätten, jämställas med dag för åtals väckande. En förhandling be- höver dock inte hållas, om framställningen avslås enligt 2 § andra stycket, det är uppenbart att utlämning inte ska beviljas, den efter- sökte begär att ärendet ska avgöras på handlingarna eller denne har samtyckt till utlämning. Till förhandlingen ska åklagaren och den eftersökte kallas. Är den eftersökte anhållen eller häktad ska denne inställas. 4 § Tingsrätten ska meddela beslut i frågan om utlämning inom den tid som anges i 30 kap. 7 § andra stycket . Vid tillämpning av bestämmelsen ska förhandling i utlämningsfrågan jämställas med huvudförhandling och beslut i frågan om utlämning jämställas med dom. 5 § Av 7 kap. framgår att rätten, när beslut fattas om att den efter- sökte ska utlämnas, även ska fatta beslut i fråga om verkställighet av utlämningsbeslutet. Av 4 kap. framgår att ett beslut om att utlämna den eftersökte ska vara förenat med särskilda villkor i vissa fall. Beslut i fråga om tvångsmedel och överlämnande av beslagtagna föremål 6 § När beslut fattas om att den eftersökte ska utlämnas, ska prövas om beslut om tvångsmedel ska gälla till dess utlämningen har verkställts. Beslut om tvångsmedel kan meddelas även efter ett be- slut om att den eftersökte ska utlämnas. 7 § Rätten ska, om möjligt, i samband med beslut i fråga om ut- lämning, meddela beslut i fråga om överlämnande av föremål som har tagits i beslag enligt 5 kap. 8 § första stycket. Beslut om överlämnande av föremål som har tagits i beslag en- ligt 5 kap. 8 § andra stycket ska alltid fattas i samband med beslut om utlämning. Beslutet får förenas med villkor som är påkallade med hänsyn till enskilds rätt eller som är nödvändiga från allmän syn- punkt. 8 § Regeringen kan avge sådan förklaring som anges i 3 kap. 12 § fram till dess att beslut om utlämning har verkställts. Processför- klaringen avges till rätten genom åklagaren. Har beslut om utlämning meddelats, men ännu inte vunnit laga kraft, när processförklaring avges, ska högre rätt på begäran av åklag- aren upphäva beslutet. Vad som gäller om beslutet vunnit laga kraft men ännu inte verkställts, när processförklaring avges, framgår av 7 kap. 9 § 3. 9 § Om två eller flera stater, tribunaler eller internationella dom- stolar, ansöker om utlämning eller om en eller flera stater, tribunaler eller internationella domstolar ansöker om utlämning sam- tidigt som en eller flera nordiska stater utfärdat en nordisk arre- steringsorder eller en eller flera medlemsstater i Europeiska unionen har utfärdat en europeisk arresteringsorder beträffande samma per- son, ska ärendena, med undantag för sådana ärenden som anges i 10 §, prövas i ett sammanhang vid den tingsrätt som enligt 1 § har behörighet att handlägga det först inkomna ärendet. Inkommer en ny utlämningsframställning eller en ny nordisk eller europeisk arresteringsorder efter det att rätten beslutat om utlämning eller överlämnande men innan beslutet har vunnit laga kraft, får hovrätten eller, om ärendet överklagats dit, Högsta dom- stolen på yrkande av åklagaren besluta att tingsrätten ska pröva ärendena i ett sammanhang. Prövningen av vilken av flera utlämningsframställningar eller nordiska eller europeiska arresteringsordrar som ska beviljas ska ske med särskild hänsyn till gärningarnas beskaffenhet och platsen där de ägt rum, de tidpunkter då respektive utlämningsframställning gjordes eller arresteringsorder utfärdades samt om de avser lag- föring eller verkställighet av en frihetsberövande påföljd. 10 § Om det beträffande den eftersökte pågår ett ärende om utläm- ning för brott enligt lagen (1994:569) om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot humanitär rätt eller om överlämnande enligt lagen (2002:329) om samarbete med Inter- nationella brottmålsdomstolen, ska prövningen av frågan om ut- lämning enligt denna lag anstå till dess beslut har meddelats i det andra ärendet. Kostnader för offentlig försvarare, vittne m.fl. 11 § Kostnaderna för en offentlig försvarare, vittne eller annan som hörts i utlämningsärendet ska stanna på staten, om det inte finns särskilda skäl för att de ska återbetalas av den eftersökte. 12 § För att hovrätten ska pröva tingsrättens beslut krävs pröv- ningstillstånd, om beslutet innebär att ärendet avgörs eller utgör ett sådant beslut som får överklagas endast i samband med överklagande av ett slutligt beslut. Har utlämningsframställningen avslagits av regeringen eller chefen för enligt 1 § andra stycket eller har utläm- ning inte beviljats på grund av att regeringen avgett processför- enligt 3 kap. 12 §, får beslutet inte överklagas. Har den efter- sökte samtyckt till utlämning enligt 5 kap. 5 § får beslutet om ut- lämning inte heller överklagas. 7 kap. Verkställighet av beslut om utlämning och efterföljande beslut 1 § När beslut fattas om att den eftersökte ska utlämnas, ska rätten även bestämma inom vilken tid den ansökande staten ska hämta den som ska utlämnas. Tiden för avhämtande får, utom i fall som avses i 2 §, endast om det finns särskilda skäl för detta, sättas längre än en månad från det att den ansökande staten har fått del av beslutet. Inträffar efter rättens beslut omständigheter som ligger utanför de berörda staternas kontroll och som hindrar att den eftersökte avhämtas, om det därefter tillkommit starka humanitära skäl eller det annars finns synnerliga skäl härför, får rätten på framställning från åklagaren besluta att den eftersökte ska avhämtas vid viss senare tidpunkt. Har beslutet om utlämning vunnit laga kraft, prövar den domstol som har meddelat det lagakraftvunna beslutet frågan. 2 § Är den eftersökte i åtalad för annan brottslig gärning än den utlämningsframställningen avser, för vilken är föreskrivet fängelse, eller har förundersökning mot denne inletts för sådan gär- ning, prövar rätten om verkställighet av utlämningsbeslutet får ske, innan åtal för gärningen har prövats slutligt eller åtalet eller för- undersökningen har lagts ned. Är den eftersökte i dömd till fängelse eller annan fri- hetsberövande påföljd för annan brottslig gärning, prövar rätten om verkställighet av utlämningsbeslutet får ske, innan den eftersökte villkorligt frigivits från fängelsestraffet, påföljden helt verkställts eller slutligt beslut har fattats om att flytta över verkställigheten av påföljden till den ansökande staten. Vid avgörande av frågan om verkställighet av utlämningsbeslutet får ske enligt första och andra stycket ska hänsyn tas till samtliga omständigheter och särskilt beaktas 1.brottets svårhetsgrad enligt såväl svensk rätt som lagstiftningen iden ansökande staten, 2.om något väsentligt allmänt eller enskilt intresse, i den mening som avses i 20 kap. 7 § och 23 kap. 4 a § , skulle åsidosättas, om den eftersökte utlämnades, trots att åtal väckts eller en förundersökning pågår, 3.om den eftersökte är anhållen, gripen eller häktad, och 4.förväntad tid för åtals väckande eller slutlig prövning av åtalet. Utan hinder av vad som sägs i första och andra stycket får rätten besluta att utlämning får ske på villkor, att den eftersökte efter viss rättegångs avslutande eller viss straffverkställighet i den ansökande staten återförs till . 3 § Den som ska utlämnas och har underkastats tvångsmedel av rätten kan begära att en förhandling för prövning av tvångsmedels- frågan ska äga rum i tingsrätten, från det att beslut i den frågan senast har meddelats. 4 § Om den som ska utlämnas avger en förklaring om att denne avstår från överklagande och medger att beslutet om utlämning får verkställas, får verkställighet ske utan hinder av att beslutet inte har vunnit laga kraft. I fråga om en sådan förklaring tillämpas 4 och 6– 8 §§ lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. 5 § Sedan rättens beslut i utlämningsärendet vunnit laga kraft eller omfattas av 4 §, ska ärendet av åklagaren överlämnas till Justitie- departementet. ska underrätta den ansökande staten om rättens beslut. 6 § Ett beslut om utlämning verkställs av polismyndigheten. Om den som ska utlämnas är på fri fot, får denne, såvida det är nödvändigt för att utlämningen ska kunna genomföras, omhändertas och tas i förvar av polismyndigheten, dock längst . 7 § Om den europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna i anledning av ett där anhängiggjort mål riktar en begäran till om att verkställigheten av ett beslut om utlämning ska avbrytas, ska inhibition meddelas, såvida inte synnerliga skäl talar mot detta. Om i annat fall än som avses i första stycket ett internationellt organ, som har behörighet att pröva klagomål från enskilda, begär att verkställigheten ska avbrytas, får inhibition meddelas, såvida det är lämpligt med hänsyn till de tvångsmedel som föreligger, den för- väntade tiden för prövning av klagomålet och andra omständigheter. Inhibition enligt första eller andra stycket meddelas av rätten på talan av åklagaren. Har beslutet om utlämning vunnit laga kraft, prövar den domstol som har meddelat det lagakraftvunna beslutet frågan om inhibition. 8 § Om den som ska utlämnas är underkastad tvångsmedel och denne inte avhämtas inom den tid som bestämts enligt 1 § första stycket eller, när rätten har fattat ett beslut enligt 1 § andra stycket, från den beslutade tidpunkten, ska åklagaren omedel- bart häva tvångsmedelsbeslutet. Detsamma gäller om den ansökande staten återkallar utlämningsframställningen, regeringen avger sådan förklaring som anges i 3 kap. 12 § eller ett internationellt organ, som har behörighet att pröva klagomål från enskilda, funnit att be- slutet i det enskilda ärendet strider mot ett svenskt konventions- åtagande. 9 § Den domstol som har meddelat ett lagakraftvunnet beslut om utlämning ska på begäran av åklagaren upphäva beslutet, om 1.den som ska utlämnas, av annan anledning än att denne håller sig undan, inte har avhämtats från den tidpunkt som bestämts enligt 1 § första eller andra stycket, 2.den ansökande staten återkallar utlämningsframställningen, 3.regeringen avger sådan förklaring som anges i 3 kap. 12 §, eller 4.ett internationellt organ, som har behörighet att pröva klago- mål från enskilda, funnit att beslutet i det enskilda ärendet strider mot ett svenskt konventionsåtagande. Tillstånd till utvidgad utlämning och vidareutlämning till annan stat utanför Europeiska unionen än eller 10 § Om utlämning har skett enligt denna lag och den ansökande staten inkommer med en framställning om tillstånd 1.att lagföra eller straffa den som har utlämnats även för gär- ningar som har begåtts före utlämningen men som inte omfattades av utlämningsframställningen, eller 2.att till en annan stat utanför Europeiska unionen än eller , utlämna den som har utlämnats från , prövas ärendet med tillämpning av 2–6 kap. Behörig tingsrätt är den som prövade frågan om utlämning. Vad som i 2–6 kap. sägs om tvångsmedel och frister ska inte tillämpas i de fall som avses i första stycket. Offentlig försvarare ska förordnas för den som har utlämnats. Den som har utlämnats ska ges tillfälle att yttra sig över framställningen. Tingsrätten prövar om det finns skäl att hålla en muntlig förhandling. Tillstånd till vidareutlämning till stat i Europeiska unionen, eller 11 § Om utlämning har skett enligt denna lag och den ansökande staten inkommer med en framställning om tillstånd att till en med- lemsstat i Europeiska unionen, eller , utlämna den som har utlämnats från prövas ärendet av tingsrätten med tillämp- ning av 6 kap. 8 § lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Behörig tingsrätt är den som prövade frågan om utlämning. Överförande av verkställighet av en frihetsberövande påföljd till 1 § När någon som har utlämnats från ska återföras i en- lighet med ett sådant villkor som avses i 4 kap. 2 § 2 eller 4, ska den ansvariga myndigheten i besluta om överförande av verk- ställigheten. Om återförandet sker, innan den ansvariga myndigheten har fattat sitt beslut, får den myndigheten besluta att den som har återförts ska tas i förvar av polismyndigheten i avvaktan på beslutet. som har återförts får annars tas i förvar, om det behövs för att verk- ställigheten av påföljden ska kunna påbörjas i . 2 § Om det i ett fall som avses i 1 § krävs för att verkställigheten av en påföljd ska kunna ske i , får den ansvariga myndig- heten, när den beslutar om överförande av verkställigheten av på- följden till , 1.själv meddela de närmare föreskrifter som behövs, eller 2.överlämna åt åklagare att göra en framställning hos tingsrätten om att ny påföljd ska bestämmas. I fall som avses i första stycket 2 ska rätten i ny dom bestämma en frihetsberövande påföljd som motsvarar den utländska påföljden, särskilt i fråga om dess art och längd. Vid bestämmandet av på- följdens längd ska även frihetsberövanden som föregått domen be- aktas. Den nya påföljden får inte vara strängare än den utländska påföljden. Rättens prövning ska inte omfatta frågan om den som döms har begått gärningen och hur denna ska bedömas. För rättens handläggning ska i tillämpliga delar gälla bestäm- melser om rättegången i brottmål. Dock ska i fråga om frihets- berövanden i stället tillämpas bestämmelserna om förvar i 1 §. 3 § När verkställighet enligt 1 § ska ske i utan att ny på- följd bestäms ska den ansvariga myndigheten, om det inte finns särskilda skäl däremot, besluta att verkställigheten ska påbörjas genast. Har en ny påföljd bestämts enligt 2 § första stycket 2, ska verk- ställigheten av den nya påföljden påbörjas så snart domen vunnit laga kraft, om inte rätten beslutar något annat. 4 § När verkställighet enligt 1 § ska ske i utan att ny på- följd bestäms tillämpas 24 § andra stycket, 25 och 38 §§ lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom (internationella verkställighetslagen). Förvar som med- delats enligt 1 § ska anses som tid under vilken den utdömda på- följden verkställts i anstalt. Vid verkställighet av påföljd som har bestämts enligt 2 § första stycket 2 tillämpas 24 § första och andra styckena och 38 § inter- nationella verkställighetslagen. 5 § Offentligt biträde ska förordnas för den som i fall som avses i 1 och 2 §§ tas i förvar, om det inte måste antas att den förvarstagne inte behöver ett biträde. 6 § Beslut enligt 2 § första stycket 1 och 3 § första stycket samt om förvar i fall som avses i 1 och 2 §§ får överklagas hos allmän för- valtningsdomstol. Sådana beslut gäller dock , om inte annat förordnas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kam- marrätt. 7 § Regeringen bestämmer vilka myndigheter som är ansvariga myn- digheter i enligt 1–6 §§. 9 kap. Förenklat utlämningsförfarande till följd av en internationell överenskommelse 1 § När det följer av ett utlämningsavtal mellan och den ansökande staten, får utlämning prövas i ett förenklat förfarande enligt bestämmelserna i detta kapitel, såvida den eftersökte har sam- tyckt till utlämningen. 2 § En begäran om utlämning enligt det förenklade förfarandet ska innehålla de uppgifter som anges i 5 kap. 1 § andra stycket 1–6 och därutöver uppgifter om 1.den myndighet som begärt anhållande, om sådan begäran fram- ställts, och