sou · GZB302 · 2012-01-01 00:00:00 — Ett förslag som fördes fram av själv var ökat samarbete och specialisering inom och mellan olika länsstyrelser och delegationer. Ytterligare ett förslag var hopslagning till större miljöprövningsdelegationer. ansåg att detta kunde vara verksamma åtgärder för att förkorta handläggningstiderna. föreslog i sitt huvudbetänkande Miljö- processen (SOU 2009:10, s. 265 ff.) att fem stycken självständiga pröv- ningsmyndigheter inrättas och att dessa ska finnas i , , , och . Miljöprövningsmyndigheternas verksamhetsområden föreslogs överensstämma med vattendistrikten och miljödomstolarnas domkretsar. Dessa myndigheter föreslogs, med undantag för civilrättsliga ersättningsfrågor, pröva alla sådana ärenden om miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet som prövas av miljöprövningsdelegationer och miljö- domstolarna. Regeringen föreslog i propositionen Mark- och miljödomstolar (prop. 2009/10:215, s. 95 ff.) att prövningen av B-verksamheter bör Generella föreskrifter kompletteras av individuell prövning koncentreras till färre länsstyrelser än . Regeringen föreslog att en sådan koncentration bör ske till sju länsstyrelser, nämligen miljöprövningsdelegationerna vid länsstyrelserna i , , , , , och . Det är de länsstyrelser som föreslogs i (Ds 2007:28). Regeringen ansåg att det sammantaget finns klara fördelar med att ha en prövning av B- verksamheter på regional nivå som är knuten till den nuvarande länsstyrelseorganisationen. Regeringen ansåg vidare att vid en samlad bedömning överväger fördelarna med att samla tillstånds- prövningen hos ett färre antal miljöprövningsdelegationer än . Vikten av erfarenhetsåterföring mellan tillståndsprövning, tillsyn och annat miljöarbete kommer att vara fortsatt stor. Genom att verksamheten även fortsatt knyts till finns möjlig- heten för gemensam kompetensförsörjning och tjänsterotation. Regeringen ansåg att förändringen kan genomföras utan hinder av översyn av den regionala statliga förvalt- ningen (Fi 2009:07). Nuvarande ordning med tolv miljöprövningsdelegationer Förslagen till ändring av prövningsorganisationen mynnade ut i att antalet miljöprövningsdelegationer minskades till tolv stycken. De ska finnas inom länsstyrelserna i , , , , , , , , , , och (16 § förord- ningen [2007:825] med länsstyrelseinstruktion). Den nya organisationen trädde i kraft . Se mer om den nya organisationen i avsnitt 3.3.1 ovan. En möjlig förändring är att prövningen av tillstånd till djurhållande verksamhet koncentreras till en eller ett fåtal miljöprövningsdelegationer Som ovan konstaterats i avsnitt 3.6 finns stora skillnader i tillståndsprövningen mellan länen. Ett sätt att komma till rätta med detta är att koncentrera prövningen till en eller ett fåtal miljö- prövningsdelegationer. Utredningen bedömer att en koncentration av prövningen av djurhållande verksamhet till ett färre antal miljö- Generella föreskrifter kompletteras av individuell prövning prövningsdelegationer skulle leda till en mer kompetent och effektiv prövning samt en mer enhetlig rättstillämpning. Utred- ningen anser att det är lämpligt med en koncentration eftersom det rör sig om ett relativt litet antal ärenden och anläggningarna är likartade ur ett miljöbelastningsperspektiv för respektive djur- slag. Tolkningen av de nya BAT-referensdokumenten kommer troligen att ställa högre krav på prövningen . Det rör sig också om små företag, med begränsade administrativa resurser, och det är därför angeläget att prövningen blir så effektiv och transparent som möjligt. Vidare kan en specialisering av miljösak- kunniga göras så att de har erfarenhet av jordbruksverksamhet. Syftet med det är att säkerställa att rätt kompentens finns inom delegationerna och att verksamheterna bedöms på ett enhetligt sätt. Utredningen anser därför att en koncentration av prövningen av djurhållningsärenden till färre miljöprövningsdelegationer bör ske. Utredningen anser även att en specialisering av miljösakkunniga bör ske, så att det finns tillgång till miljösakkunniga med jord- brukskompetens vid de miljöprövningsdelegationer som ska pröva dessa ärenden. Se mer om utredningens förslag i avsnitt 3.8.3 nedan. 3.8.1Områden som bör regleras i generella föreskrifter och allmänna råd Utredningens förslag: Utredningen föreslår att ges i uppdrag att ta fram generella föreskrifter om krav på täckning av lagringsbehållare för rötrest. bör även ges i uppdrag att ta fram generella föreskrifter om dokumentation vid bortförsel av rötrest samt krav på nedmyllning och metoder för spridning av rötrest i , och . Kraven bör gälla rötrest från biogasanläggning där huvuddelen av det material som rötas består av stallgödsel och andra biologiska produkter från jordbruksverksamhet och djurhållning. För att bemyndigande att meddela före- skrifter även ska omfatta biogasanläggningar som finns utanför jordbruksföretag föreslås att ett nytt bemyndigande, grundat på 9 kap. 5 § , införs i förordningen (1998:915) om miljöhänsyn i jordbruket. Utredningen föreslår även att det i 1 § Generella föreskrifter kompletteras av individuell prövning ska anges med stöd av vilket bemyndigande de olika para- graferna i förordningen har utfärdats. För att föreskrifter om täckning av stallgödsel och rötrester ska omfattas av samma straff föreslår utredningen att en ny punkt införs i 29 kap. 9 § så att även brott mot föreskrifter om täckning av lagringsbehållare för material som har rötats i en biogas- anläggning som en myndighet, efter regeringens bemyndigande, har meddelat med stöd av 9 kap. 5 § ska leda till böter. bör även ges i uppdrag att ta fram allmänna råd till försiktighetsprincipen i 2 kap. 3 § om ytor som är hårt belastade av djur. Krav på täckning av lagringsbehållare för rötrest Utredningen har i avsnitt 2.4.1 identifierat att det finns en lucka i lagstiftningen när det gäller täckning och påfyllning av lagrings- behållare för rötrest. Utredningen föreslår därför att bör ges i uppdrag att ta fram krav på täckning i sina föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2004:62) om miljöhänsyn i jordbruket vad avser växtnäring. Föreskrifter om täckning kan även inrymma hur lagringsbehållare fylls på så att skadorna på täckningen minimeras. finns krav på täckning endast för flytgödsel- och urinbehållare (5 a § nämnda föreskrifter). Kravet gäller i och slättbygder (5 d § nämnda föreskrifter). Genom täckning minskas luftväxlingen ovanför gödselytan och därmed ammoniakavgången. Från en urinbehållare utan täckning kan 40–av totalkvävet gå förlorat som ammoniak. Rötrest har egenskaper som närmast påminner om urin (högt pH och stor andel ammoniumkväve). Som jämförelse kan nämnas att förlusterna vid lagring av flytgödsel är betydligt mindre, vanligen 5–. (2010:10, Förslag till handlingsprogram för växtnärings- och växthusgasutsläpp till 2016, bilaga 2, s. 60 ff.) Det finns olika typer av täckning som kan användas. Bäst effekt har tätslutande överbyggnader såsom tak eller lock. Det finns även olika former av flytande täckning såsom svämtäcke och flytande plastduk. En sänkning av ammoniakavgången kan uppnås på beroende på vilken typ av täckning som används. För urin- och flytgödselbehållare krävs stabilt svämtäcke eller annan täckning som effektivt minskar ammoniakförlusterna. Generella föreskrifter kompletteras av individuell prövning nämnda förslag till handlingsprogram för växtnärings- och växthus- gasutsläpp föreslogs täckning av rötrest som en del i en alternativ strategi för minskade utsläpp. Det föreslogs att kravet bör avse täckning som är effektivare än svämtäcke och att det bör gälla i hela landet (s. 37 i förslaget och s. 60 ff. i bilaga 2). Utredningen anser att den närmare utformningen av kravet får ta ställning till vid framtagandet av föreskrifterna. Frågan är då om är behörig att meddela före- skrifter om lagring av rötrest för biogasanläggningar, särskilt beträffande anläggningar som inte finns på ett jordbruksföretag. En biogasanläggning som i huvudsak rötar stallgödsel, och andra biologiska produkter från jordbruksverksamhet och djurhållning, kan nämligen antingen finnas som en del av jordbruket eller som ett eget bolag. Utredningen anser att det är lämpligast att placera bemyndigandet till i förordningen (1998:915) om miljöhänsyn i jordbruket, eftersom krav på täckning av rötrest är nära förknippat med jordbruksverksamhet. Även om inte alla biogasanläggningar på gårdsnivå finns som en del av jordbruket rötar de stallgödsel och andra biologiska produkter från jordbruksverksamhet och djurhållning. Vidare går rötresten vanligtvis åter till jordbruks- verksamhet för att användas som gödselmedel. Utredningen anser således att bemyndigandet till bör placeras i förordningen om miljöhänsyn i jordbruket. En sådan subdelegation kan grunda sig på 12 kap. 10 § eller 9 kap. 5 § . Bemyndigandet i 12 kap. 10 § gäller försiktighets- mått för gödselhantering. Det är varken avgränsat till jordbruk eller till stallgödsel. Bemyndigandet är placerat under . Bemyndigandet grundar sig på den gamla skötsellagen som arbetades in i 12 kap., istället för 9 kap., för att hålla samman de regler som specifikt riktar sig till jordbruk (prop. 1997/98:45, del 2, s. 153). Med tanke på rubriken och historiken kan det anses vara tveksamt om bemyndigandet kan inrymma föreskrifter om täckning av rötrester även utanför jordbruksföretag. Om 12 kap. 10 § ska användas förutsätter det att det förtydligas att bestämmelsen omfattar all gödselhantering, oavsett om det sker inom jordbruket eller inte. Att ordalydelsen i paragrafen i sig inte är begränsad till jordbruk gör att det blir svårare att utforma en ändring av själva paragrafen. Ett annat alternativ är att utvidga mellanrubriken till t.ex. Miljöhänsyn i jordbruket och därmed förknippad verksamhet. Generella föreskrifter kompletteras av individuell prövning SOU 2013:5 riskerar dock att omfatta mer än det som utredningen tar sikte på, nämligen rötrester från biogasanläggningar. Det kan även nämnas i detta sammanhang att 12 kap. kan komma att upphöra. har nämligen föreslagit att nu gällande 12 kap. ska upphöra att gälla och ersättas av materiella regler som rör kärnsäkerhet och strålskydd under en ny rubrik Strålsäkerhet (SOU 2011:18). Betänkandet behandlas för när- varande i . Ett annat bemyndigande i som skulle kunna användas är 9 kap. 5 § som gäller i fråga om miljöfarlig verksamhet. har inte detta bemyndigande använts för förordningen om miljöhänsyn i jordbruket och föreskrifter. 9 kap. 5 § kräver att särskilda skäl föreligger för att regeringen ska få bemyndiga en myndighet att meddela före- skrifter. Det kravet är uppfyllt när det gäller täckning av rötrester eftersom det är fråga om föreskrifter av teknisk detaljkaraktär (se prop. 1997/98:45, del 2, s. 111). Reglerna föreslås placeras i föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2004:62) om miljöhänsyn i jordbruket vad avser växtnäring, som grundar sig på bemyndigandet i 12 kap. 10 §. Det finns skillnader mellan bemyndigandena i 9 kap. 5 § och 12 kap. 10 § när det gäller rättskraft och straff. Föreskrifter meddelade med stöd av 9 kap. 5 § bryter tillstånds rättskraft. Den genomförda ändringen i 24 kap. 1 § innebär att även föreskrifter meddelade med stöd av 12 kap. 10 § efter bryter tillstånds rättskraft (prop. 2012/13:35, bet. 2012/13:MJU5, rskr. 2012/13:101). Det kommer således inte att vara någon skillnad mellan dessa bemyndiganden vad gäller rättskraften. Däremot är det en skillnad när det gäller straffsanktioner. Överträdelse av föreskrifter som regeringen meddelat med stöd av 9 kap. 5 § leder till böter eller fängelse, medan föreskrifter som regeringen eller meddelat med stöd av 12 kap. 10 § endast leder till böter (29 kap. 8 § 4 och 9 § 4 ). Föreskrifter som en myndighet meddelat med stöd av 9 kap. 5 § leder däremot inte till något straff. Täckning av flytgödsel är inte sanktionerad med miljösanktionsavgift. Föreskrifterna om täckning lämpar sig inte för miljösanktionsavgift eftersom olika bedömningar, t.ex. avseende påfyllning, behöver göras för att kunna konstatera om en överträdelse har skett. Utredningen gör bedömningen att straffvärdet är detsamma oavsett om kravet på täckning gäller jordbruksföretag eller andra företag och oavsett om det är fråga om täckning av flytgödsel eller andra organiska Generella föreskrifter kompletteras av individuell prövning gödselmedel såsom rötrester. En överträdelse innebär samma negativa konsekvenser för miljön och det är av lika stor vikt att kraven på täckning efterlevs, oavsett om det är flytgödsel eller rötrester i behållaren. Dessutom förkommer det ofta att båda gödselmedlen lagras i samma behållare. Vidare kommer föreskrifter meddelade med stöd av 9 kap. 5 § att placeras tillsammans med föreskrifter meddelade med stöd av 12 kap. 10 § och eventuellt i samma bestämmelse. Om bemyndigandet i 9 kap. 5 § ska användas krävs således en ändring i straffbestämmelserna. Med tanke på att det diskuteras om 12 kap. ska upphöra att gälla och flyttas till 9 kap. och att hela 12 kap. historiskt sett har varit begränsat till jordbruk anser utredningen att bemyndigandet i 9 kap. 5 § bör användas. Utredningen föreslår därför att en ny punkt införs i 29 kap. 9 § så att även brott mot en föreskrift om täckning av lagringsbehållare för material som har rötats i en bio- gasanläggning som en myndighet, efter regeringens bemyndigande, har meddelat med stöd av 9 kap. 5 § ska leda till böter. På så sätt kommer alla bestämmelser i föreskrifter att sanktioneras på samma sätt. Det krävs även ändringar i för- ordningen om miljöhänsyn i jordbruket. I 9 § bemyndigas att meddela ytterligare föreskrifter om lagring av stallgödsel. Täckning av rötrester kan dock inte alltid falla in under detta bemyndigande. Det behövs således ett nytt bemyndigande. Eftersom olika punkter i straffbestämmelsen blir tillämpliga beroende på vilket bemyndigande som använts anser utredningen att det är lämpligast att placera det nya bemyndigandet i en egen paragraf istället för att utvidga tillämpningsområdet för 9 §. Utredningen föreslår således att en ny paragraf, 9 a §, införs där det anges att får meddela föreskrifter om täckning av lagringsbehållare för material som har rötats i en biogasanläggning om huvuddelen av materialet bestått av stallgödsel och andra biologiska produkter från jordbruksverksamhet och djurhållning. Det gäller oavsett om lagringsbehållaren finns på ett jordbruks- företag eller inte. Rubriken till författningen lyder Miljöhänsyn i jordbruket. Rubriker behöver dock inte vara uttömmande eller exakt ange författningens innehåll (Ds 1998:43, s. 127). Däremot anges i 1 § att förordningen gäller miljöhänsyn i jordbruket enligt 12 kap. . Utredningen föreslår därför att 1 § förordningen om miljöhänsyn ska ändras så att det framgår med stöd av vilket bemyndigande de olika bestämmelserna har meddelats. Generella föreskrifter kompletteras av individuell prövning blir det tydligt vilka bestämmelser som grundar sig på 9 kap. , 12 kap. och regeringens restkompetens. Vid en eventuell överträdelse av föreskrifter blir det således tydligt vilken punkt i straffbestämmelsen 29 kap. 9 § som blir tillämplig. När det gäller i vilka föreskrifter täckning av rötrestbehållare bör regleras är ett alternativ till föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2004:62) om miljöhänsyn i jordbruket vad avser växtnäring att ge ut en separat biogasföreskrift. Som diskuteras i avsnitt 4.8.3 det fråga om en ny bransch där kunskap och erfarenhet är under uppbyggnad. Det är därför inte lämpligt att ta fram en helt ny föreskrift om biogas, som tar sikte på att minimera miljöpåverkan från biogasanläggningar såsom utsläpp av växthusgaser. Däremot är det angeläget att redan nu täppa igen luckan avseende täckning av rötrester mot bakgrund av att risken för ammoniakavgång är större från rötrest än från stallgödsel. Som ovan konstateras är det naturligast att placera reg- ler om biogasanläggningar på gårdsnivå tillsammans med reglerna om jordbruksverksamhet. Krav på dokumentation av bortförsel av rötrest Som konstaterats i avsnitt 2.4.1 finns även en lucka i lagstiftningen när det gäller dokumentation av bortförsel av rötrest. Kravet på dokumentation gäller när man för bort stallgödsel eller tar emot stall- gödsel och andra organiska gödselmedel (13–14 §§ föreskrifter och allmänna råd [SJVFS 2004:62] om miljöhänsyn i jordbruket vad avser växtnäring). Om stallgödsel rötas med annat material, t.ex. vall, i så stor omfattning att rötresten kan anses falla in under definitionen av stallgödsel, omfattas den inte av reglerna för stallgödsel. Däremot kan rötresten omfattas av reglerna som gäller organiska gödselmedel. För att inte bortförsel av rötrest ska kunna falla utanför kravet bör det således i före- skrifterna även finnas krav på dokumentation vid bortförsel av andra organiska gödselmedel. Det finns krav på handelsdokument i reglerna om animaliska biprodukter, men de är inte tillräckliga för att tillgodose syftet med dokumentationen, nämligen att se hur mycket fosfor som tillförs gårdens areal. Se mer om reglerna om handelsdokument i avsnitt 2.7.3. Generella föreskrifter kompletteras av individuell prövning har bemyndigande att föreskriva om detta i 10 § förordningen om miljöhänsyn i jordbruket. Dokumentation av bortförsel av rötrester är ett försiktighetsmått för gödselhantering när det gäller spridning av gödsel. Dokumentationen får ses som en förutsättning för att reglerna om begränsning av vilken mängd gödsel som får tillföras ska kunna följas. Utredningen anser att begreppet spridning får tolkas i vid bemärkelse och omfattar således även begränsning av den mängd gödsel som får tillföras och transport. En överträdelse av kravet på dokumentation i 13 eller 14 §§ föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2004:62) om miljöhänsyn i jordbruket vad avser växtnäring leder till miljösanktions- avgift. Det framgår av 5 kap. 3 § förordningen (2012:259) om miljö- sanktionsavgifter. Som en konsekvens av att föreskrifter utvidgas till att även omfatta rötrest bör förordningen ändras på samma sätt. Krav på nedmyllning och metoder för spridning av rötrest Ytterligare luckor i lagstiftningen finns beträffande rötrest i de sär- skilda reglerna om nedmyllning och metoder för spridning i , och , vilket har konstaterats i avsnitt 2.4.1. finns krav på att nedmyllning ska ske vid spridning av stallgödsel på obevuxen mark i , och . I detta område finns det även krav på metoder för spridning av flytgödsel i växande gröda, t.ex. bandspridnings- teknik och myllningsaggregat. Flytgödsel definieras som pumpbar stallgödsel och omfattar således inte alltid rötrester. (1, 27–28 §§ föreskrifter och allmänna råd [SJVFS 2004:62] om miljöhänsyn i jordbruket vad avser växtnäring) Risken för ammoniakavgång är större från rötrest än från stall- gödsel. Ammoniakförlusterna är som störst direkt efter spridning. Ammoniakavgången kan minskas genom val av spridningsteknik. Myllning och snabb nedbrukning är det effektivaste sättet att minska ammoniakavgången i samband med spridning. Det kan sänka ammoniakförlusterna . (2010:10, Förslag till handlingsprogram för växtnärings- och växthusgasutsläpp till 2016, s. 34 och bilaga 2, s. 65 ff. och 73 ff.) Eftersom särskilda krav ställs på nedmyllning av stallgödsel och metoder för spridning av flytgödsel i , och Generella föreskrifter kompletteras av individuell prövning län är det logiskt att reglerna även gäller vid spridning av rötrest. Detta gäller särskilt med tanke på att risken för ammoniakavgång är större än vid spridning av rötrest än orötad stallgödsel. Utred- ningen förslår därför att ges i uppdrag att justera luckan i sina föreskrifter. Krav på nedmyllning och metoder för spridning av rötrest utgör försiktighetsmått vid spridning av gödsel och har således bemyndigade att meddela sådana krav enligt 10 § förord- ningen om miljöhänsyn i jordbruket. Vidare har bemyndigande att meddela föreskrifter om användning av avlopps- slam i jordbruk (47 § 8 förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd). har även ett regeringsuppdrag avseende hållbar återföring av fosfor (regeringsbeslut 1:9, M2012/317/Ke). I uppdraget ingår bl.a. att utarbeta och föreslå krav på kvalité för att möjliggöra spridning av olika fraktioner såsom slam och andra röt- och kompostrester samt gödsel och urin till olika markområden, se avsnitt 2.4.1. Frågan är därmed vilken myndighet som bör utfärda föreskrifter om nedmyllning av och spridningsmetoder för rötrester, där huvuddelen av det material som rötas består av stallgödsel och andra biologiska produkter från jordbruksverksamhet och djurhållning. Beroende på vilka ytter- ligare material som rötas kan rötresten allt mer komma att likna avloppsslam istället för flytgödsel. Det är viktigt att reglerna om spridning av slam och de allmänna reglerna om gödselspridning stämmer överens. Utredningen anser att rötrest från biogasproduktion på gårdsnivå bör regleras på samma sätt som spridning av flytgödsel. bemyndigande specificerar att föreskrifter om spridning ska meddelas efter samråd med . På så sätt säkras att erforderlig hänsyn tas till de aspekter som rör avlopps- slam och att reglerna överensstämmer med dem. Allmänna råd om ytor som är hårt belastade av djur Utredningen anser att även bör ges i uppdrag att ta fram allmänna råd till försiktighetsprincipen i 2 kap. 3 § miljö- balken om drivningsvägar och andra ytor som är hårt belastade av djur. Utredningens beslutsgenomgång visar att det är vanligt att det i villkor föreskrivs följande. Generella föreskrifter kompletteras av individuell prövning Ytor där djur uppehåller sig närmast stallbyggnaderna ska hårdgöras med betong eller motsvarande. Ytorna ska förses med stödkant så att all gödsel kan samlas upp. Drivningsvägar ska utformas och skötas så att föroreningar av yt- och grundvatten begränsas. På betesfållor får den sammanlagda markytan utan vegetation uppgå till högst ett hektar. Risken för näringsläckage är särskilt stor på ytor utan vegetation och belastningen blir stor på ytor där djur uppehåller sig. När det gäller miljöpåverkan från hästhållning visar en rapport från att mer fosfor ackumulerades i jorden i en hästhage jämfört med ett fält med växtodling. I rapporten ges några råd om hur fosforläckage från hästhagar kan minska, bl.a. genom att ta bort gödsel från hagen, begränsa utfodring i hagen , tillföra material vid utfodringsplatsen som binder fosfor i jorden och använda fosforfilter för att ta hand om fosforn i dräneringsvattnet. (Impact of horse grazing and feeding on phosphorus concentrations in soil and drainage water. Soil Use and Management, .) Utredningen har noterat att det på djurskyddsområdet redan finns krav på växttäcke vid betning av nötkreatur. I 2 kap. 28 § föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2010:15) om djurhållning inom lantbruket m.m. anges att djurbeläggningen på betesmarken inte får vara högre än att ett växttäcke bibehålls på av arealen i den aktuella betesfållan. I allmänna råd till bestämmelsen anges att djurtätheten normalt inte bör överstiga vissa genomsnittsvärden. Som nämnts i avsnitt 2.4.1 finns även krav på att markytor som är hårt belastade av hästar ska vara dränerade eller naturligt ha motsvarande egenskaper. För djurhållning inom lantbruket gäller liknande regler, men då anges även som alter- nativ att markytor är hårdgjorda. (5 kap. 5 § föreskrifter och allmänna råd [DFS 2007:6]om hästhållning och 1 kap. 34 § Statens jordbruksverks föreskrifter och allmänna råd [SJVFS 2010:15] om djurhållning inom lantbruket m.m.) Utredningen anser att det är lämpligt att ta fram allmänna råd om hur de allmänna hänsynsreglerna kan uppfyllas när det gäller ytor som är hårt belastade av djur. Det är svårt att ta fram generella föreskrifter, som tar sikte på att minska växtnäringsförluster och jorderosion, och få dem ändamålsenliga i hela landet för samtliga typer av djurhållning. Generella föreskrifter kompletteras av individuell prövning