sou · H0B311 · 2012-04-04 00:00:00 — 2001/02:132). Utöver detta gäller följande närmare riktlinjer för genomförandet av direktivets mer centrala artiklar. –Artikel 3 gäller transaktioner mellan företag. Det föreskrivs en rätt till ränta vid sen betalning. Betalningstiden får vidare inte överskrida . En längre betalningstid är möjlig bara om det uttryckligen har avtalats och det inte är grovt oskäligt mot borgenären. I svensk rätt finns i räntelagen (1975:635) en motsvarande reglering om rätt till dröjsmålsränta (3 §). Oskäliga avtalsvillkor om betalningstider kan jämkas eller lämnas utan avseende enligt 36 § lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område (avtalslagen). Möjligheten att på detta sätt jämka avtalsvillkor också i förhållandet mellan näringsidkare går längre än vad som gäller i många andra EU-länder. Utredaren ska i första hand pröva om 36 § avtalslagen och räntelagen uppfyller kraven som följer av artikel 3. –Artikel 4 reglerar transaktioner mellan företag och myndigheter (inklusive stat och kommun) när de senare är gäldenärer. När betalningstiden löpt ut har företaget en tvingande rätt till lagstadgad ränta (artikel 4.1). Som huvudregel ska betalningstiden vara (artikel 4.3). Under vissa omständigheter och för vissa myndigheter får betalningstiden förlängas (artikel 4.4). Betalningstiden får förlängas också när detta uttryckligen har avtalats mellan parterna och det är motiverat mot bakgrund av avtalets särskilda karaktär (artikel 4.6). Rättsföljden när en avtalad betalningstid går utöver vad som tillåts enligt direktivet regleras inte. I svensk rätt finns inte någon särskild reglering för privaträttsliga transaktioner mellan myndigheter och företag, utan då gäller vanliga regler. Utredaren ska eftersträva lösningar som inte särreglerar myndigheternas betalningar mer än vad som är nödvändigt för att uppfylla direktivets krav. I fråga om betalningstider ska det i första hand prövas om det är lämpligt med en marknadsrättslig eller offentligrättslig reglering som ålägger myndigheter att följa de angivna tidsfristerna. Kompletterande bestämmelser om tillsyn och påföljder, t.ex. vite, ska då övervägas. Utredaren ska vidare överväga möjligheten till undantag enligt artikel 4.4. Det kan också särskilt framhållas att direktivet inte hindrar att myndigheter, när dessa är borgenärer, ges samma rättigheter som företag i borgenärsställning. –I artikel 5 anges att direktivet inte ska påverka parternas möjligheter att i enlighet med tillämplig nationell rätt avtala om betalningsplaner för avbetalningar. I dessa fall ska ränta och ersättning beräknas enbart på grundval av de belopp som förfallit. Inte heller i svensk rätt finns någon särskild begränsning av möjligheten att avtala om betalningsplaner. Genomförandet av direktivet ska inte inskränka parternas frihet att avtala om betalningsplaner för avbetalningar. –Artikel 6 innehåller regler om borgenärens rätt till ersättning för indrivningskostnader. När dröjsmålsränta ska utgå, har borgenären rätt till minst ett fast belopp om (artikel 6.1). Därutöver har borgenären rätt till skälig ersättning för indrivningskostnader som överstiger det fasta beloppet (artikel 6.3). Enligt svensk rätt har borgenären vid sen betalning rätt till ersättning för indrivningsåtgärder som vidtas. Däremot finns det ingen rätt till sådan ersättning med fast belopp som nämns i direktivet. Utredaren ska först pröva om ersättningen enligt artikel 6.1 kan ersätta dröjsmålsränta när denna understiger . I så fall ska alltså borgenären vid sen betalning ha rätt till eller det högre belopp som dröjsmålsräntan ger. En bestämmelse av sådan innebörd bör då kunna införas iräntelagen och begränsas till att gälla vid handelstransaktioner. –I artikel 7 behandlas frågor om oskäliga avtalsvillkor om betalningstid, dröjsmålsränta och ersättning för indrivningskostnader. Villkor som är grovt oskäliga ska antingen inte vara verkställbara eller ge upphov till skadeståndskrav (artikel 7.1). Ett villkor om att dröjsmålsränta inte får tas ut ska anses grovt oskäligt (artikel 7.2) och ett villkor om att ersättning för indrivningskostnader inte får tas ut ska presumeras vara grovt oskäligt (artikel 7.3). Enligt svensk rätt kan, som sagt, oskäliga avtalsvillkor jämkas eller lämnas utan avseende enligt 36 § avtalslagen. Det finns inte någon uttrycklig bestämmelse om att villkor som innebär att dröjsmålsränta inte får tas ut alltid ska anses oskäligt. Det saknas också en uttrycklig regel om att villkor, som innebär att ersättning för indrivningskostnader inte ska utgå, ska presumeras vara oskäligt. Utredaren ska överväga om en lagändring avseende villkor om dröjsmålsränta kan göras i räntelagen och begränsas till att gälla vid handelstransaktioner. –Enligt artikel 2.6 uppgår den lagstadgade dröjsmålsräntan till summan av referensräntan och . När betalningstiden löpt ut har borgenären enligt svensk rätt en dispositiv rätt till lagstadgad ränta motsvarande den lägsta räntesats som krävs enligt direktivet (se 6 § räntelagen). Den nuvarande räntesatsen för lagstadgad dröjsmålsränta ska lämnas oförändrad. Intresset av att komma till rätta med sena betalningar är inte bara en fråga om lagstiftning. Det finns andra åtgärder som också kan bidra till att betalningar sker snabbare. I direktivet finns förslag på metoder och förfaranden för att främja snabbare betalningar (artikel 8). Där nämns facktidskrifter och informationskampanjer som exempel på lämpliga metoder för att höja medvetenheten hos företagen om påföljder vid sen betalning. Vidare sägs att uppförandekoder om betalningar, betalningstider eller tvistelösningsmetoder kan bidra till en förbättrad praxis i näringslivet. Utredaren ska överväga behovet och lämpligheten av sådana åtgärder. Utredaren får, om det ryms inom tiden för uppdraget i övrigt, överväga och föreslå andra åtgärder än dem som följer av direktivet i syfte att mildra effekterna av problemen med sena betalningar eller att i övrigt främja snabbare betalningar och likviditeten hos företagen vid handelstransaktioner. Utredaren ska bedöma de ekonomiska konsekvenserna av förslagen för näringslivet och det allmänna. Om utredarens förslag medför ökade kostnader för det allmänna, ska förslag till finansiering redovisas. Redovisning av uppdraget m.m. Utredaren ska följa genomförandet i de övriga nordiska länderna och de andra länder som utredaren bedömer vara av intresse. Utredaren ska också inhämta synpunkter från i fråga om förslag som innebär kostnader för privata företag. Uppdraget ska redovisas . RÅDETS DIREKTIV 2011/7/EU om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner (Text av betydelse för EES) Europeiska unionens officiella tidning L 48/1 OCH RÅDETS DIREKTIV 2011/7/EU av om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner (omarbetning) (Text av betydelse för EES) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktions sätt, särskilt artikel 114, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit téns yttrande (1), i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och av följande skäl: (1)Ett antal väsentliga ändringar ska göras av Europaparla mentets och rådets direktiv /35/EG av om bekämpande av sena betalningar vid handels transaktioner (3). Det är av tydlighets- och rationalise ringsskäl önskvärt att det görs en omarbetning av de aktuella bestämmelserna. (2)De flesta varor och tjänster tillhandahålls på den inre marknaden av ekonomiska aktörer till andra ekonomiska aktörer och offentliga myndigheter med senare betalning, genom att leverantören ger kunden tid att betala fakturan enligt överenskommelse mellan parterna eller enligt vad som anges i fakturan eller föreskrivs enligt lag. (1) EUT C 255, 22.9.2010, s. 42. (2) ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av . (3) EGT L 200, , s. 35. (3)Många betalningar vid handelstransaktioner mellan eko nomiska aktörer eller mellan ekonomiska aktörer och offentliga myndigheter görs senare än vad som parterna enats om i avtalet eller i standardavtalsvillkoren. Trots att varorna och tjänsterna tillhandahållits betalas fakturorna för dem i många fall långt efter förfallodatum. Dessa sena betalningar inverkar negativt på företagens likviditet och komplicerar deras ekonomiska förvaltning. Det påverkar också deras konkurrenskraft och lönsamhet när borgenä ren behöver extern finansiering på grund av sena betal ningar. Risk för en sådan negativ inverkan ökar markant i tider av ekonomisk nedgång när det är svårare att få finansiering. (4)Rättsliga åtgärder vid sena betalningar har redan under lättats genom rådets förordning (EG) nr 44/2001 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (4), och rådets förordning (EG) nr 805/2004 av om införande av en europeisk exekutionstitel för obestridda ford ringar (5), och rådets förordning (EG) nr 1896/2006 av om in förande av ett europeiskt betalningsföreläggande (6) och och rådets förordning (EG) nr 861/2007 av om inrättande av ett europeiskt småmålsförfarande (7). Det behövs dock kom pletterande bestämmelser för att motverka sena betal ningar vid handelstransaktioner. (5)Företag bör kunna bedriva handel på hela den inre mark naden på sådana villkor som säkerställer att gränsöver skridande transaktioner inte medför större risker än in hemsk försäljning. Det skulle leda till en snedvridning av konkurrensen om väsentligt olika regler tillämpades på inhemska och gränsöverskridande transaktioner. (4) EGT L 12, , s. 1. (5) EUT L 143, 30.4.2004, s. 15. (6) EUT L 399, 30.12.2006, s. 1. (7) EUT L 199, 31.7.2007, s. 1. L 48/2 Europeiska unionens officiella tidning (6)I sitt meddelande av med titeln först – En Small Business Act för , betonade kommissionen att man bör underlätta för små och medelstora företag att få tillgång till finansiering och se till att såväl lagstiftningen som affärsklimatet stöder iakttagande av betalningsfrister vid handelstransaktioner. Det bör noteras att myndigheterna har ett särskilt ansvar i detta fall. Kriterierna för definition av små och medelstora företag fastställs i kommissionens rekommendation 2003/361/EG av om definitionen av mikroföretag samt små och medelstora företag (1). (7)En av de viktigaste åtgärderna i kommissionens medde lande av med titeln misk återhämtningsplan för är en minskning av de administrativa bördorna och ett främjande av entre prenörskap genom att bl.a. se till att fakturor för varor och tjänster som grundregel betalas inom en månad, även till små och medelstora företag, för att minska lik viditetsproblem. (8)Tillämpningsområdet för detta direktiv bör begränsas till betalningar som görs som ersättning vid handelstrans aktioner. Detta direktiv bör inte reglera transaktioner med konsumenter, räntor i samband med andra betal ningar, t.ex. betalningar enligt lagstiftningen om checkar och växlar, eller betalningar av skadestånd, inbegripet betalningar från försäkringsbolag. Medlemsstaterna bör också kunna undanta skulder som är föremål för insol vensförfaranden, inklusive förfaranden som syftar till om strukturering av skulder. (9)Detta direktiv bör reglera samtliga handelstransaktioner oberoende av om de sker mellan privata eller offentliga företag eller mellan företag och offentliga myndigheter, med beaktande av att offentliga myndigheter verkställer ett stort antal betalningar till företag. Direktivet bör följ aktligen också reglera alla handelstransaktioner mellan huvudentreprenörer och deras leverantörer eller underle verantörer. (10)Det faktum att fria yrkesutövare omfattas av det här direktivet bör inte betyda att medlemsstaterna måste be handla dem som företag eller näringsidkare för syften som ligger utanför tillämpningsområdet för detta direktiv. (11)Leverans av varor och tillhandahållande av tjänster mot betalning, för vilka detta direktiv gäller, bör också inklu dera konstruktion och genomförande av offentliga bygg entreprenader samt bygg- och anläggningsarbeten. (12)Sen betalning är ett avtalsbrott som har blivit ekono miskt intressant för gäldenärer i de flesta medlemsstater (1) EUT L 124, 20.5.2003, s. 36. genom att räntan vid sen betalning är låg eller obefintlig och/eller indrivningsförfarandena långsamma. Det krävs en avgörande kulturförändring, så att betalningar i rätt tid blir standard och undantaget från rätten att ta ut ränta bör alltid anses vara ett grovt oskäligt avtalsvillkor eller bruk, för att vända denna utveckling och motverka sena betalningar. En sådan förändring bör också inbe gripa införandet av särskilda bestämmelser om betal ningstider och om ersättning till borgenärerna för de kostnader som uppstått samt bl.a. att undantag från rät ten till ersättning för indrivningskostnader ska betraktas som grovt oskäligt. (13)Betalningstiden i avtal mellan företag bör följaktligen ge nerellt begränsas till högst . Det kan dock förekomma situationer då företag behöver längre betalningstider, t.ex. när företag vill erbjuda sina kunder handelskredit. Det bör därför även i fortsättningen vara möjligt för parterna att särskilt avtala om betalningstider som överstiger , dock under förutsätt ning att en sådan förlängning inte är grovt oskälig gente mot borgenären. (14)För att skapa enhetlighet i unionslagstiftningen bör defi nitionen av upphandlande myndigheter i Europaparla mentets och rådets direktiv /17/EG av om samordning av förfarandena vid upp handling på områdena vatten, energi, transporter och posttjänster (2), och i och rådets di rektiv 2004/18/EG av om samord ning av förfarandena vid offentlig upphandling av bygg entreprenader, varor och tjänster (3) gälla i detta direktiv. (15)Lagstadgad ränta vid sen betalning bör beräknas per dag som enkel ränta, i enlighet med rådets förordning (EEG, Euratom) nr 1182/71 av om regler för bestämning av perioder, datum och frister (4). (16)Detta direktiv bör inte tvinga en borgenär att begära ränta för sen betalning. Direktivet bör medge att en bor genär vid sen betalning tar ut ränta vid sen betalning utan någon föregående betalningspåminnelse eller annat liknande meddelande till gäldenären om dennes betal ningsskyldighet. (17)En gäldenärs betalning bör anses vara sen med avseende på möjligheten att utkräva ränta vid sen betalning när borgenären inte förfogar över det förfallna beloppet på förfallodagen, under förutsättning att borgenären fullgjort sina lagstadgade och avtalsenliga skyldigheter. (2) EUT L 134, 30.4.2004, s. 1. EUT L 134, 30.4.2004, s. 114. EGT L 124, , s. 1. Europeiska unionens officiella tidning L 48/3 (18)En faktura innebär början på en begäran om betalning och är en viktig handling i transaktionskedjan för till handahållande av varor och tjänster, bland annat för att bestämma betalningsfristen. För de syften som avses i detta direktiv bör medlemsstaterna främja system som ger rättssäkerhet när det gäller det exakta datumet för gäldenärers mottagande av fakturor, inbegripet på områ det för elektronisk fakturering, där mottagandet av fak turor kan generera elektroniska belägg och som delvis skulle kunna omfattas av bestämmelserna om fakturering i rådets direktiv /112/EG av om ett gemensamt system för mervärdesskatt (1). (19)Borgenären måste få skälig ersättning för sina indriv ningskostnader till följd av sena betalningar för att mot verka sena betalningar. Indrivningskostnaderna bör också omfatta indrivning av administrativa kostnader och er sättning för interna kostnader till följd av sena betal ningar, för vilka detta direktiv bör fastställa ett minsta fast belopp som får kumuleras med räntan vid sen be talning. Syftet med ersättning i form av ett fast belopp bör vara att begränsa de administrativa och interna kost naderna i samband med indrivning. Ersättning för indriv ningskostnader bör fastställas utan att det påverkar till lämpningen av nationella bestämmelser enligt vilka en nationell domstol får bevilja borgenären ersättning för annan skada avseende gäldenärens betalningsförsening. (20)Förutom rätt till betalning av ett fast belopp för interna indrivningskostnader bör borgenären också ha rätt till ersättning för övriga indrivningskostnader som orsakats av gäldenärens sena betalning. Sådana kostnader bör sär skilt inkludera de kostnader som borgenären har för att anlita en advokat eller en indrivningsbyrå. (21)Detta direktiv bör inte påverka medlemsstaternas rätt att fastställa fasta belopp för ersättning av indrivningskost nader som är högre och därför fördelaktigare för borge nären eller att höja dessa belopp, exempelvis för att ta hänsyn till inflationen. (22)Detta direktiv bör inte hindra betalning genom avbetal ning eller delbetalning. Varje avbetalning eller delbetal ning bör emellertid betalas enligt de överenskomna vill koren och omfattas av de bestämmelser om sena betal ningar som fastställs i detta direktiv. (23)I regel har offentliga myndigheter mindre finansierings problem eftersom de har säkrare, mer förutsebara och mer kontinuerliga intäkter än företag. Dessutom kan många offentliga myndigheter få finansiering på bättre villkor än företag. är offentliga myndigheter inte lika beroende som företag av att bygga upp stabila affärsförbindelser för att uppnå sina mål. Offentliga myn digheters långa betalningstider och sena betalningar för (1) EUT L 347, 11.12.2006, s. 1. varor och tjänster leder till omotiverade kostnader för företag. Det är därför lämpligt att särskilda bestämmelser införs för handelstransaktioner som rör tillhandahållande av varor eller tjänster från företag till offentliga myndig heter, i vilka särskilt betalningstider fastställs som i nor malfallet inte överstiger , om inte annat uttryckligen fastställts i avtalet och under förutsättning av att det är objektivt motiverat mot bakgrund av avtalets särskilda karaktär eller inslag och inte i något fall över stiger . (24)Hänsyn bör emellertid tas till den särskilda situationen för offentliga myndigheter som bedriver verksamhet av industriell eller kommersiell natur genom att erbjuda va ror eller tjänster på marknaden som ett offentligt företag. Medlemsstaterna bör för detta syfte tillåtas, under vissa villkor, att förlänga den lagstadgade betalningstiden upp till högst . (25)En särskild anledning till oro i samband med sena betal ningar är situationen för tjänster på hälso- och sjukvårds området i ett stort antal medlemsstater. Hälso- och sjuk vårdssystemen, som utgör en grundläggande del av Eu ropas sociala infrastruktur, är ofta tvungna att samman jämka individuella behov med tillgängliga finanser när befolkning åldras, förväntningarna ökar och den medicinska utvecklingen går framåt. Alla system måste klara av utmaningen att prioritera hälso- och sjuk vården så att jämvikt uppnås mellan varje enskild pa tients behov och de ekonomiska resurser som finns till gängliga. Det bör därför vara möjligt för medlemsstaterna att ge offentliga organ som tillhandahåller hälso- och sjukvård viss flexibilitet när det gäller att uppfylla deras åtaganden. Medlemsstaterna bör för detta syfte tillåtas, under vissa villkor, att förlänga den lagstadgade betal ningstiden till högst . Medlemsstaterna bör dock göra allt de kan för att se till att betalningar inom hälso- och sjukvårdssektorn görs inom de lagstad gade betalningstiderna. (26)För att inte äventyra uppnåendet av målet för detta di rektiv bör medlemsstaterna säkerställa att den längsta tid som ett förfarande för godkännande eller kontroll kan pågå vid handelstransaktioner, som en allmän regel, inte överskrider . Trots detta bör ett kontrollförfarande kunna pågå längre än 30 kalenderda gar, exempelvis i fråga om särskilt komplexa avtal, när det uttryckligen fastställts i avtalsvillkoren eller i anbuds handlingar och om det inte är grovt oskäligt gentemot borgenären. (27)Unionens institutioner befinner sig i ungefär samma si tuation som medlemsstaternas offentliga myndigheter i fråga om deras finansiering och affärsförbindelser. I rå dets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 av med budgetförordning för Europeiska ge menskapernas allmänna budget (2) anges att kontroll, godkännande och utbetalning av de utgifter som unio nens institutioner har ska utföras inom den frist som (2) EGT L 248, , s. 1. L 48/4 Europeiska unionens officiella tidning anges i dess genomförandebestämmelser. Dessa genom förandebestämmelser anges i kommissio nens förordning (EG, Euratom) nr 2342/2002 av om genomförandebestämmelser för rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 med bud getförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget (1), och i dem anges under vilka omständigheter borgenärer som betalas sent är berättigade att motta dröjsmålsräntor. I samband med den pågående översynen av dessa förordningar bör man se till att de längsta gränserna för betalningstider för unionens institutioner rättas efter de lagstadgade tider som gäller för offentliga myndigheter i enlighet med detta direktiv. (28)Detta direktiv bör förbjuda missbruk av avtalsfriheten till borgenärens nackdel. Följaktligen ska ett avtalsvillkor el ler ett bruk som rör tidpunkt eller period för betalning, räntesats för ränta vid sen betalning eller ersättning för indrivningskostnader, som inte kan motiveras på grund val av de avtalsvillkor som gäldenären beviljats, eller om syftet med ett avtalsvillkor eller bruk i huvudsak är att förse gäldenären med ytterligare likviditet på bekostnad av borgenären, anses utgöra sådant missbruk. I detta syfte och i enlighet med det akademiska utkastet till gemen sam referensram bör varje avtalsvillkor eller bruk som i hög grad avviker från gott handelsbruk och som är i strid med god tro och god sed anses vara oskäligt gentemot borgenären. Framför allt bör ett fullständigt undantag från rätten att ta ut ränta alltid anses som grovt oskäligt och undantag från rätten till ersättning för indrivnings kostnader bör presumeras vara grovt oskäligt. Detta di rektiv bör inte påverka nationella bestämmelser som gäl ler det sätt på vilket avtal ingås eller som reglerar giltig het av avtalsvillkor som är oskäliga mot gäldenären. (29)I samband med förstärkta åtgärder för att undvika miss bruk av den fria avtalsrätten till nackdel för borgenärerna bör organisationer som officiellt erkänts som företrädare för företag, eller organisationer som har ett legitimt in tresse i att företräda företag, kunna vidta rättsliga åtgär der vid domstolar eller vid administrativa myndigheter i syfte att hindra fortsatt tillämpning av avtalsvillkor eller bruk som är grovt oskäliga gentemot borgenären. (30)För att bidra till att målet för detta direktiv uppnås bör medlemsstaterna främja gott handelsbruk, inbegripet ge nom att uppmuntra offentliggörandet av en förteckning över snabba betalare. (31)Man bör se till att borgenärerna kan göra gällande en klausul om återtagandeförbehåll på ett icke-diskrimine rande sätt inom hela unionen om återtagandeförbehållet är giltigt enligt de tillämpliga nationella bestämmelser som ska tillämpas på grundval av internationell privaträtt. (1) EGT L 357, 31.12.2002, s. 1. (32)I detta direktiv ges enbart en definition av uttrycket ex ekutionstitel, men de olika förfarandena för verkställighet av en sådan titel och villkoren för att inställa eller för ordna om uppskov med verkställigheten av en sådan titel bör inte regleras. (33)Konsekvenserna av sena betalningar kan endast verka avskräckande om de är förenade med indrivningsför faranden som är snabba och effektiva för borgenären. I enlighet med icke-diskrimineringsprincipen i artikel 18 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt bör dessa förfaranden vara tillgängliga för alla borgenärer som är etablerade i unionen. (34)För att underlätta att bestämmelserna i detta direktiv efterlevs bör medlemsstaterna uppmuntra till användning av medling eller andra alternativa tvistlösningsmetoder.