sou · H0B355d2 · 2012-08-24 00:00:00 — HD ansåg i likhet med tingsrätt och hovrätt att yrkandet om föreläggande för bolaget att förete det befintliga filmmaterialet skulle prövas enligt bestämmelserna om syn i 39 kap. 5 § RB. HD ansåg också, som nämnts ovan, att hänvisningen i 39 kap. 5 § första stycket sista meningen RB i fråga om skyldighet att förete skriftlig handling för syn till vad som anges i 38 kap. 2 § RB om skyldighet att förete skriftligt bevis skulle tillämpas analogt på filmmaterialet. HD angav att det av då gällande 9 § radioansvarighetslagen och 39 kap. 5 § RB fick anses följa att hinder i princip mötte mot att film- materialet utlämnades om därigenom skulle röjas identiteten hos personer som framträtt i materialet. Vid prövning av innebörden i det i radioansvarighetslagen använda uttrycket framträtt i pro- gram fann HD att det närmast avsåg personer som vidtalats att medverka. Såvitt framgick av vad som förekommit i målet innehöll inte filmmaterialet upptagningar av personer som på detta sätt framträtt. 9 § radioansvarighetslagen utgjorde därför enligt HD inte hinder mot att filmmaterialet utlämnades. HD angav vidare att ett vidsträcktare hänsynstagande till ytt- rande- och informationsfrihetsintressena än som enligt det anförda framgick av saknade stöd i lag, att upphovsrättsliga aspekter inte utgjorde grund för avsteg från regleringen i RB och att inte heller vad bolaget i övrigt åberopat föranledde sådant avsteg. Bolagets besvär lämnades utan bifall. I NJA 1992 s. 307 prövade HD frågan om utlämnande av icke publicerat TV-material. En läkare yrkade vid tingsrätten ansvar för och skadestånd av SvT för grovt förtal bestående i att det i ett pro- gram i SvT påståtts bl.a. att han gjort sig skyldig till brott. Samtal med honom förekom i en videoinspelning som delvis hade sänts i programmet. Läkaren yrkade vid tingsrätten att SvT skulle föreläg- gas förete originalinspelningen av samtalen i oklippt version. Bola- get bestred yrkandet och anförde att 9 § radioansvarighetslagen inte utgjorde något hinder mot att banden lämnades ut men att de bortklippta avsnitten var icke sänt arbetsmaterial för framställande av program, att det skulle kränka den journalistiska integriteten om utomstående fick del av sådana inspelningar och att bolaget därför av principiella skäl aldrig lämnar ut icke publicerat material. Tings- rätten förordnade att SvT skulle tillhandahålla originalbandet. Hov- rätten och HD lämnade SvT:s besvär utan bifall. Rättsfallen har kommenterats av i artikeln TV- material som bevis i brottmål – särskilt om möjligheten att använda tvångsmedel på grundlagsskyddat material i Juridisk 2002–2003 nr 4. Hon anför (s. 852): Av de båda HD-avgörandena framgår att filmmaterial från TV-företag inte kan anses åtnjuta något skydd utöver vad som följer av tystnads- plikten och . Att det också saknar betydelse om materialet sänts i TV eller ej framgår av NJA 1992 s. 307. Det föreligger således ingen principiell skillnad mellan publicerat och opublicerat material. Materialets form (film, ljudband eller dokument) torde inte heller ha någon betydelse. En förutsättning för att ett utlämnande skulle vara möjligt i dessa fall, var att det rörde sig om ett närmare angivet material och att sekretesskyddet för de personer som framträtt i pro- gramavsnitten inte var i fara. Ett material som rymmer något som kan röja eller skada meddelare är skyddat och kan inte tvingas fram via edition. Om materialet inte rymmer några sådana uppgifter kan det tvingas fram, om det står någorlunda klart att det har ett bevisvärde. Båda avgörandena handlade om ansökningar från enskilda, vilket troli- gen var av stor betydelse. Enligt förarbetena skall ju vid avvägningen den aktuella uppgiften väga tyngre om den kan antas vara till fördel för den tilltalade än om motsatsen gäller. I NJA 1992 s. 307 samtyckte dessutom läkaren till utlämnandet, vilket innebar att tystnadsplikten därmed föll bort. De frågor som aktualiseras i rättsfallen behandlas också av i Exklusivitetsfrågan s. 316 ff. 3.6Hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning I 27 kap. 18 respektive 19 §§ RB och därefter följande paragrafer finns bestämmelser om hemlig teleavlyssning respektive hemlig tele- övervakning. Hemlig teleavlyssning innebär att innehållet i tele- meddelanden som befordras eller har befordrats till eller från ett telefonnummer, en kod eller en annan teleadress i hemlighet avlyss- nas eller spelas in med tekniskt hjälpmedel. Med telemeddelande avses bl.a. telefon- och telefax-trafik, e-posttrafik och förmedling via hemsidor, nyhetsgrupper och chatkanaler. Hemlig teleavlyss- ning får användas vid förundersökning angående brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , angående försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, om sådan gärning är straffbelagd, samt angående annat brott om det kan antas att brottets straffvärde överstiger fängelse . Hemlig teleövervakning avser inte innehållet i telemeddelanden utan innebär att uppgifter i hemlighet hämtas in om telemeddelan- den som befordras eller har befordrats till eller från en viss tele- adress. Vad som hämtas in är uppgifter om till eller från vilka tele- adresser den övervakade adressen sänder respektive mottar meddelanden, när detta sker och hur det tar. Hemlig teleövervakning kan också bestå i att telemeddelanden hindras att nå fram. Hemlig teleövervakning får användas vid förundersökning angående brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , angående dataintrång, barnpornografibrott som inte är ringa, visst brott enligt narkotikastrafflagen, visst brott enligt lagen om straff för varusmuggling samt angående, försök, förberedelse och stämpling till sådant brott om sådan gärning är straffbelagd. Hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning får ske endast om någon är skäligen misstänkt för brottet och åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen. Särskilda krav på anknytning till den misstänkte ställs också på den teleadress som skall avlyssnas eller övervakas. Fråga om tillstånd till hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning prövas av rätten. Offentligt ombud skall bevaka enskildas integritetsintressen i sådana ärenden. I 27 kap. 22 § RB anges att hemlig teleavlyssning inte får ske av telemeddelande mellan den misstänkte och hans försvarare. Om det framkommer under avlyssningen att det är fråga om ett sådant meddelande skall avlyssningen avbrytas. I den mån upptagningar och uppteckningar omfattas av förbudet skall de för- störas. Det är uppenbart att hemlig teleavlyssning kan innebära ett röjande av identiteten hos meddelare eller annan medverkande till publicering i grundlagsskyddat medium som har rätt att vara ano- nym. Även hemlig teleövervakning kan innebära risker i detta hän- seende. Till skydd för anonymitetsintresset lagfästes proportiona- litetsprincipen i 27 kap. 1 § tredje stycket RB som reg- lerna om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning inför- des . Regeln innebär att tvångsmedel enligt 27 kap. RB (beslag, postkontroll, hemlig teleavlyssning och hemlig teleöver- vakning) får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller något annat motstående intresse. Som nämnts tidigare avses med termen motstående intresse enligt föredragande statsrådet förutom direkta följder för den som utsätts för tvångsmedlet, även indirekta verkningar, t.ex. intrång i tredje mans skyddade intressen. Som exempel på situationer där sådana indirekta effekter kan uppstå nämndes husrannsakan på en tidningsredaktion eller avlyssning av telefoner på en sådan redak- tion. Det angavs att hemlig teleavlyssning ter sig särskilt allvarlig om den används på anknytningar till tidningsföretag eller andra massmedieföretag. Följderna för flödet av meddelanden till de nyhetsförmedlande organen skulle i sådana fall enligt föredragande statsrådet kunna bli mycket allvarliga. Hon anförde att utrymmet för t.ex. hemlig teleavlyssning av ett massmedieföretag därför torde bli mycket begränsat men att det ändå inte kunde uteslutas att tvångsmedel undantagsvis måste tillgripas också där.63 Hemlig kameraövervakning regleras i den särskilda tidsbegränsade lagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning. Efter den senaste förlängningen av giltighetstiden gäller lagen till utgången av . I Ds 2007:2 Frågan om fortsatt giltighet av tvångs- medelslag och lagen om hemlig kameraövervakning föreslås bl.a. att bestämmelserna i lagen om hemlig kameraövervakning ges obe- gränsad giltighetstid och att de med oförändrat innehåll överförs till de allmänna tvångsmedelsbestämmelserna i 27 kap. RB. Prome- bereds i . Hemlig kameraövervakning innebär att fjärrstyrda TV-kameror, andra optisk-elektroniska instrument eller därmed jämförbara utrustningar används för optisk personövervakning vid förunder- sökning i brottmål, utan att upplysning om övervakningen lämnas. Hemlig kameraövervakning får användas vid förundersökning angående brott för vilket inte är förskrivet lindrigare straff än fäng- else , angående försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, om sådan gärning är straffbelagd, samt angående annat brott om det kan antas att brottets straffvärde överstiger fängelse . För att hemlig kameraövervakning skall få användas krävs att någon är skäligen misstänkt för brottet, att åtgärden är av synnerlig vikt 1988/89:124 s. 28. för utredningen samt att skälen för åtgärden uppväger det men som den medför för den misstänkte eller något annat motstående intresse. Åtgärden får endast avse sådan plats där den misstänkte kan antas komma att uppehålla sig. I 3 a § anges att om det inte finns någon som är skäligen miss- tänkt får hemlig kameraövervakning användas för att övervaka den plats där brottet har begåtts eller en nära omgivning till denna plats. Sådan kameraövervakning får ske endast om syftet är att fastställa vem som skäligen kan misstänkas för brottet. Hemlig kameraövervakning får användas endast efter tillstånd av rätten. Upptagningar som gjorts vid hemlig kameraövervakning skall förstöras efter granskning om de saknar betydelse från brottsutredningssynpunkt. I de delar de är av sådan betydelse skall de bevaras tills förundersökningen läggs ned eller avslutas eller, om åtal väcks, tills målet slutligt avgjorts. I de delar upptagningarna är av betydelse för att förhindra brott skall de bevaras så länge de behövs för att förhindra brottet. I förarbetena till lagen (prop. 1995/96:85, bet. 1995/96:JuU11) berörs inte förhållandet till meddelarskyddet enligt TF och YGL. 3.8Andra lagar med regler om hemliga tvångsmedel Lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål, tvångsmedelslag, innehåller tilläggs- och undan- tagsbestämmelser till den grundläggande regleringen i rättegångs- balken i fråga om straffprocessuella tvångsmedel. I likhet med lagen om hemlig kameraövervakning har tvångsmedelslag alltifrån tillkomsten varit tidsbegränsad. Den gäller nu till utgången av . tvångsmedelslag gäller vid förundersökning om brott som ansetts vara särskilt allvarliga för landets säkerhet. Lagen omfattar vissa allmänfarliga brott, t.ex. sabotage och grovt sabo- tage. Vidare omfattas mordbrand, grov mordbrand, allmänfarlig ödeläggelse, kapning, sjö- eller luftfartssabotage samt flygplatssa- botage om något av dessa brott innefattar sabotage. Därutöver omfattar lagen dels vissa högmålsbrott som uppror och olovlig kårverksamhet, dels vissa brott mot rikets säkerhet, t.ex. spioneri. omfattas även terroristbrott (prop. 2002/03:38, bet. 2002/03:JuU12). Lagen gäller också försök, förbe- redelse och stämpling till dessa brott, om sådan gärning är straffbar. Lagen ger utvidgade möjligheter att använda bl.a. tvångsmedlen postkontroll, hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. I Ds 2007:2 föreslås lagen få obestämd giltighetstid. Lagen om särskild utlänningskontroll I lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll finns bestäm- melser om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. Bland annat dessa tvångsmedel får användas om det är av betydelse för att utröna om utlänningen eller en organisation eller grupp som han tillhör eller verkar för, planlägger eller förbereder terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:48) om straff för terroristbrott (19 och 20 §§). Som förutsättning gäller att det finns synnerliga skäl för åtgärden. Tillstånd att använda tvångsmedlet skall enligt 21 § gälla för som inte överstiger en månad. Frågan om tillstånd prövas av på yrkande av Säkerhetspolisen eller en polismyndighet. 3.9Lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål I lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp finns bestämmel- ser om i vilka fall straffprocessuella tvångsmedel kan aktualiseras i efter ansökan från annan stat. Den allmänna principen är att rättslig hjälp endast får lämnas under samma förutsättningar som en motsvarande åtgärd får vidtas i en svensk förundersökning eller rättegång. I lagen kan dock finnas avvikande regler t.ex. om pröv- ning av beslag (4 kap. 16 §). I samband med att konvent- ion om ömsesidig rättshjälp i brottmål mellan EU:s medlemsstater genomfördes i svensk rätt infördes två nya former av rättslig hjälp i lagen, nämligen tekniskt bistånd med hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning samt tillstånd till gränsöverskridande hem- lig teleavlyssning och teleövervakning. Dessa former av rättslig hjälp regleras direkt i lagen. Det kan noteras att lagens förhållande till TF och YGL berördes i förarbetena. Det angavs64 att rättslig hjälp på TF:s och YGL:s 1999/2000:61 s. 73. områden inte borde omfattas av lagen, att ingripanden mot grund- lagsskyddade medier endast kan ske i de fall och den ordning som föreskrivs i TF och YGL och att om det i ett ärende om rättslig hjälp förekommer misstanke om tryck- eller yttrandefrihetsbrott i skall ärendet handläggas av JK som kan besluta att inleda en svensk förundersökning enligt den ordning som föreskrivs i dessa grundlagar. Uttalandena tar sikte på den situationen att åtgärden är ett led i beivrandet av missbruk av tryck- eller yttrandefriheten och inte på den situationen att åtgärden är ett led i beivrandet av annat brott men kan komma i konflikt med delar av skyddet för tryck- och yttrandefriheten, t.ex. rätten till anonymitet. Lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfa- randet ersatte bevissäkringslagen (1975:1027) för skatte- och avgifts- processen. I 6–9 §§ finns regler om eftersökande och omhänder- tagande av handlingar. Beslut om eftersökande och omhänder- tagande fattas som huvudregel av länsrätten på ansökan av gransk- ningsledare (14 §). På den enskildes begäran omfattas inte handling som inte får tas i beslag enligt 27 kap. 2 § RB och inte heller handling med ett betydande skyddsintresse, om dess innehåll på grund av särskilda omständigheter inte bör komma till annans kännedom (16 §). Handling av det sistnämnda slaget får dock undantas endast om dess skyddsintresse är större än dess betydelse för kontrollen. I 4 § anges att beslut om åtgärd enligt lagen får fat- tas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som den innebär för den enskilde. I 2 kap. 15–17 §§ UB finns bestämmelser om kronofogdemyndig- hetens möjligheter att använda vissa tvångsmedel. I 2 kap. 17 § första stycket UB anges att hus, rum eller förvaringsställe får genomsökas vid förrättning, om det behövs för att verkställighet skall kunna ske. Enligt andra stycket får förrättningsmannen låta öppna lås eller bereda sig tillträde på annat sätt, om han behöver tillträde till utrymme som är tillslutet. Han får dock inte bereda sig tillträde till bostad i innehavarens frånvaro annat än om underrät- telse om tiden för förrättningen har sänts till innehavaren med posten eller lämnats på annat lämpligt sätt och det kan antas att denne håller sig undan eller om eljest särskilda skäl föreligger. Sär- skilda skäl kan vara att innehavaren av bostaden trots anmaning inte har hört av sig, att förrättningen är brådskande eller att utmät- ningsgäldenär eller annan uppenbart söker sabotera verkställig- heten. Tredje stycket medger att förrättningsmannen också i övrigt använder tvång för att genomföra förrättningen i den mån det kan anses befogat med hänsyn till omständigheterna. 4 Frågans tidigare behandling Frågan om förhållandet mellan meddelarskyddet enligt TF och reglerna i vanlig lag om straffprocessuella tvångsmedel m.m. som kan innebära risk för röjande av skyddade uppgifter har behandlats tidigare. Här lämnas en kort redogörelse för de senaste av dessa arbeten. Som framgått i det föregående fick tystnadspliktsregeln i 3 kap. 3 § TF sin nuvarande utformning genom prop. 1975/76:204 och prop. 1990/91:64. 1975/76:204 byggde på Massmedieutred- ningens (MMU) förslag. Kretsen som har tystnadsplikt utvidgades och villkoren för att tystnadsplikt skall vika för vittnesplikt skärp- tes, infördes det straffsanktionerade efterforskningsför- budet i 3 kap. 4 § TF. Genom prop. 1990/91:64 infördes erinran i 3 kap. 3 § sista stycket TF om att rätten vid förhör skall vaka över att frågor inte ställs som kan inkräkta på tystnadsplikten utöver vad som är medgivet. MMU föreslog inte några direkta grundlagsbestämmelser till skydd för rätten till anonymitet vid beslag, husrannsakan eller andra tvångsåtgärder men förordade en regel i grundlag som hänvisade till bestämmelser i ämnet i vanlig lag (SOU 1975:49 s. 27). I propo- sitionen (prop. 1975/76:204 s. 111) angav departementschefen att föreskrifter om förhållandet mellan anonymitetsskyddet och tvångs- medelsregleringen är ett viktigt moment i anonymitetsrätten, att sådana föreskrifter inte borde tas upp i grundlag och att en hän- visning i grundlag till sådan lagstiftning borde anstå tills den hade beslutats. lämnade utredningen om anonymitetsskydd vid beslag och husrann- sakan betänkandet Anonymitet och tvångsmedel (SOU 1976:36). Utredningen föreslog att 27–28 kap. RB om beslag respektive husrannsakan skulle kompletteras med regler till skydd för anonymitetsintresset. De nya bestämmelserna anslöt nära till 3 kap. 3 § TF och innebar att särskilda förutsättningar skulle gälla för beslag och husrannsakan i anonymitetsfallen, att åtgärden i dessa fall som regel skulle prövas av domstol, att anonymitetsintresset skulle bevakas av en särskild företrädare (anonymitetsombud) och att vissa regler skulle gälla för förfarandet. Förslaget ledde inte till lagstiftning. Erinran om att den som har tystnadsplikt enligt 3 kap. 3 § TF eller 2 kap. 3 § YGL får höras som vittne endast i den mån det framgår av dessa §§ infördes som nämnts i 36 kap. 5 § sjätte stycket RB genom prop. 1977/78:62 efter påpekande från Lagrådet. Det sades i propositionen inget om hur tystnadsplikten enligt TF skulle tillämpas i fråga om beslag (27 kap. 2 § RB), skriftligt bevis (38 kap. 2 § RB), husrannsakan för eftersökande av föremål som är under- kastat beslag (28 kap. 1 § RB) eller syn av skriftlig handling (39 kap. 2 § RB med hänvisning till 38 kap. 2 § samma balk, jfr NJA 1981 s. 791 som innebär att hänvisningen beträffande skriftlig handling i 39 kap. 5 § första stycket RB till 38 kap. 2 § samma balk skall tillämpas analogt på videoupptagningar varigenom även 36 kap. 5 § blir tillämplig). Genom införandet av erinran om tystnads- plikt enligt grundlagarna i 36 kap. 5 § RB påverkades en mängd regler och institut i RB. Regeln i 36 kap. 5 § RB är ju en grundregel till vilken det hänvisas i en rad lagrum (jfr. s. 318). lämnade i sitt slutbetänkande Tvångs- medel – anonymitet – integritet, SOU 1984:54, förslag till en s.k. baslag om tvångsmedel. Lagen skulle gälla för de slag av tvångsme- delsanvändning som syftar till att få del av muntliga eller skriftliga uppgifter eller som har ett annat syfte men som kan få till bieffekt att uppgifter kommer till en myndighets kännedom. Lagen skulle reglera två huvudfrågor, dels skydd för vissa uppgifter, bl.a. det tryckfrihetsrättsliga skyddet för anonymitet, dels hanteringen av uppgifter som framkommer under tvångsmedelsanvändning, bl.a. överskottsinformation. Ändamåls-, behovs- och proportionalitets- grundsatserna lagfästes genom lagen. I fråga om anonymitetsskyddet innebar lagförslaget i korthet följande. I en paragraf anges vilka uppgifter som skall skyddas enligt lagen. Det är bl.a. fråga om vem som är en sådan person som var tillförsäkrad anonymitet enligt TF. Enligt lagförslaget skall vid all tvångsmedelsanvändning uppmärksamhet ägnas åt om förfaran- det kan medföra röjande av skyddad uppgift. Intresset av skydd för uppgiften skall vägas mot det intresse som ligger till grund för tvångsmedelsanvändningen. Intresset av skydd för anonymitets- skyddad uppgift skall därvid tillmätas synnerlig vikt och för att tvångsmedelsanvändning skall ges företräde torde enligt kommit- tén normalt krävas att det rör sig om ett brott för vilket är före- skrivet fängelse . Avgörandet av om det kan antas att uppgift som skall skyddas kommer att röjas skall enligt förslaget ligga hos den myndighet som överväger att använda tvångsmedel. Om ett röjande kan antas ske skall beslut i frågan undantagslöst fattas av domstol. Inte i något fall får interimistiska beslut fattas av myndigheten. Om man då tvångsåtgärden beslutas inser att risk för röjande finns men väljer att ändå använda tvångsmedlet skall före- skrifter som förebygger röjande ges i beslutet. Om det framkom- mer nya omständigheter som tyder på att även andra uppgifter kan komma att röjas än sådana som varit i fråga skall verkstäl- ligheten ställas in och ny domstolsprövning ske. Försegling och liknande åtgärder som inte kan medföra röjande får dock vidtas för att förhindra att material undanhålls eller förstörs. För att ytterli- gare förstärka skyddet för uppgifter föreslogs även inrättande av offentliga ombud som skulle kunna medverka vid domstolspröv- ningen och verkställigheten. Förslaget ledde inte till lagstiftning. Proportionalitetsprincipen lagfästes dock (se nedan) och systemet med offentliga ombud i ärenden om tillstånd till hemlig teleavlyssning och hemlig kameraövervakning infördes . infördes också regler om överskottsinformation i ärenden rörande hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning (27 kap. 23 a och 24 §§ RB), hemlig kameraövervakning (6 a och 7 §§ lagen 1995:1506 om hemlig kameraövervakning) och särskild utlänningskontroll (21 a och 22 §§ lagen 1991:572 om särskild utlänningskontroll). Lagfästande av proportionalitetsprincipen (SFS 1989:650, prop. 1988/89:124, JuU25, rskr. 313) innebar som framgått i det föregående att principen infördes i 24 kap. 1 § tredje stycket RB (häktning), 25 kap. 1 § tredje stycket RB (reseförbud och anmäl- ningsskyldighet), 26 kap. 1 § andra stycket RB (kvarstad), 27 kap. 1 § tredje stycket RB (beslag, postkontroll, hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning) och 28 kap. 3 a § RB (husrannsakan). Som nämnts angav departementschefen därvid (a. prop. s. 35) att direkt efterforskning genom användning av tvångsmedel var utesluten och att proportionalitetsprincipen gav ett tillräckligt skydd i bieffekts- fallen, dvs. vid obehörigt röjande av uppgifter som inte är direkt efterforskade vid tvångsmedelsanvändningen. 5 Aktuella lagförslag och utredningar lämnades den omdiskuterade propositionen 2006/07:63 En anpassad försvarsunderrättelseverksamhet till riks- dagen. I propositionen behandlas dels förslag till ändringar i lagen (2000:130) om försvarsunderrättelseverksamhet, dels förslag till en ny lag om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet som berör den signalspaning som får bedrivas av (). Den underrättelseinhämtning i form av signalspaning som FRA bedriver har varit oreglerad och vilat på principen att etern är fri. Den tekniska utvecklingen har inneburit att den information som förut kunde infångas genom signalspaning i etern nu i hög grad sänds via tråd eller kabel. FRA har uppgett65 att av trafiken till och från går i kabel.