sou · H0B349 · 2012-08-21 00:00:00 — För domstolarnas del bedömer utredningen att kostnaderna för tolkning och översättning kommer att öka med totalt ca , vilket innebär en kostnadsökning om . Utredningen har då tagit hänsyn till att tolktaxan är något högre för domstolarna jämfört med hos polis och åklagare samt att domstolarna kan komma att översätta inte bara egenproducerade handlingar utan även handlingar som har producerats av en annan myndighet i ett tidigare skede av det straffrättsliga förfarandet, men där en begäran om översättning kommer först när domstolen handlägger målet. Till detta kommer att det är domstolarna som beslutar om ersättning till de offentliga försvararna för utlägg. Utöver polismyndigheterna och finns det även andra myndigheter vars verksamhet innefattar utredning om brott enligt 23 kap. inom vissa områden, exempelvis , , (skattebrotts- enheterna), Säkerhetspolisen2 och . När sådana myndigheter arbetar med förundersökningar gäller direktivets bestämmelser naturligtvis även dem. De föreslagna reglerna kan således komma att innebära kostnadsökningar för tolkning och översättning även för dessa myndigheter. hade totalt tolk- och översättningskostnader avseende brottsutredningar på ca . Utredningen bedömer att kostnaderna för tolkning och översättning kommer att öka med ca för , en ökning om . hade totalt tolk- och översättningskostnader avseende brottsutredningar med . Utredningens bedömning är att förslagen kommer innebära att kostnader för tolkning och översättning kommer att öka med ca , det vill säga . skattebrottsenheter hade kostnader om totalt ca för tolkning och översättning i sina skattebrottsutredningar. Utredningen bedömer att kostnaderna för dessa poster kommer att öka med ca totalt , en ökning om . hade totalt tolk- och översättningskostnader avseende brottsutredningar på ca . Kostnaderna är således förhållandevis låga . Utredningen anser att den kostnadsökning som kan bli aktuell för del som en utgångspunkt bör kunna rymmas inom ramen för det befintliga anslaget. 9.1.2Övriga kostnader och konsekvenser för staten I samband med att de nya bestämmelserna införs, och innan en ordentlig praxis på området har etablerats, kan det förväntas att beslut i frågor om huruvida översättning ska tillhandahållas och på vilket sätt kan komma att begäras överprövade i större utsträckning än . Fler överprövningsärenden inom åklagarväsendet innebär en ökad arbetsbelastning och skulle kunna leda till ett behov av ökade resurser. I vilken utsträckning antalet överprövningar kan komma att öka är dock mycket svårt att förutsäga. 2 Det saknas underlag från Säkerhetspolisen på hur myndighetens kostnader för tolkning och översättning i brottsutredningarna ser ut. Myndigheten använder sig dels av egna anställda tolkar och översättare, dels av externa tolkar och översättare. vis kan det handla om 200–300 ärenden för Åklagarmyndigheten3 och 50 ärenden för Ekobrottsmyndigheten4. En sådan ärendetillströmning, och de eventuella merkostnader som detta innebär, bör i vart fall som utgångspunkt kunna rymmas inom och befintliga anslag. Domstolarna kan förvänta sig att fler kan komma att begära rättens prövning gällande brister i förundersökningen enligt 23 kap. 19 § . Utredningen bedömer att det kan bli fråga om en ökning med ca 200–250 förfrågningar . En sådan ökning får anses ligga inom ramen för befintliga anslag. Utredningens förslag om att utlägg som en offentlig försvarare har haft för kostnader avseende tolkning eller översättning inte ska kunna återkrävas från en tilltalad, skulle kunna innebära minskade intäkter för staten. Systemet gällande återbetalning är uppbyggt så att återbetalningsskyldigheten är beroende av den tilltalades inkomster. Av denna anledning är det vanligt förekommande att det beslutas att den tilltalade inte ska åläggas någon återbetalningsskyldighet överhuvudtaget eller att endast en viss del av kostnaden ska återbetalas. Med anledning av detta bedömer utredningen att ett eventuellt intäktsbortfall med anledning av förslaget bör handla om försumbara belopp. Om systemet för videokonferens byggs ut hos polismyndigheterna och domstolarna innebär detta naturligtvis investeringskostnader för själva utrustningen och för installationen av denna. Efter ett genomförande torde däremot besparingar kunna uppstå i form av lägre kostnader för tolkars ersättning för resa och tidsspillan. 3Enligt årsredovisning 2011 begärdes 2 400 åklagarbeslut överprövade och 2 650 avgjordes . 4Enligt årsredovisning 2011 begärdes 36 åklagarbeslut överprövade och samtliga av dessa avgjordes . Utredningens bedömning: Utredningens förslag kan antas leda till färre oriktiga domar, således en ökad rättssäkerhet jämte ökad tilltro till rättsväsendet och kan också bidra till att uppfylla de integrationspolitiska målen. Utredningens förslag om tystnadsplikt för vissa tolkar och översättare utvidgar det kriminaliserade området för brott mot tystnadsplikten. Förslaget antas emellertid inte leda till någon effekt på brottsligheten eller kostnader med anledning av detta. Utredningens förslag förväntas inte i övrigt få några konsekvenser av det slag som anges i kommittéförordningen. 9.2.1Konsekvenser för rättssäkerheten och de integrationspolitiska målen Att inte bli missgynnad i samband med en misstanke om brott handlar om rätten till en rättvis rättegång och är ytterst en förutsättning för ett demokratiskt samhälle. Likhet inför lagen ska gälla oavsett bakgrund, fysiska förutsättningar, kunskap eller språklig tillhörighet m.m. När det gäller straffrättsliga förfaranden är en misstänkt eller tilltalad som inte förstår, kan uppfatta eller kan göra sig förstådd på relevant språk i en särskilt utsatt situation. För att kunna upprätthålla kraven på en rättvis rättegång – där den misstänkte förstår vad han eller hon anklagas för och därigenom får möjlighet att försvara sig – är det av betydande vikt att det finns tillgång till kvalificerad tolkning eller översättning. Utredningens förslag innebär stärkta möjligheter för en misstänkt eller tilltalad som inte behärskar svenska att få handlingar översatta till sitt modersmål. Förslagen innebär också att kvalitetskraven höjs när det gäller både tolkning och översättning. Härigenom minskar risken för att beslut och framförallt domar blir felaktiga på grund av språkförbistring. Förslagen kan således antas leda till en ökad rättssäkerhet och kan också bidra till uppfyllandet av de integrationspolitiska målen om lika rättigheter och möjligheter för alla oavsett etnisk och kulturell bakgrund. Utredningen föreslår vissa ändringar i lagen (1975:689) om tystnadsplikt för vissa tolkar och översättare. Även icke auktoriserade tolkar och översättare som yrkesmässigt anlitas av annan än en myndighet vid ett straffrättsligt förfarande kommer att omfattas av lagen. Därmed kommer dessa personer också att falla under det kriminaliserade området gällande brott mot tystnadsplikten i 20 kap. 3 § . Även om det inte finns någon uttrycklig lagregel om tystnadsplikt på detta område är utredningens bedömning att tolkar som anlitas yrkesmässigt givetvis iakttar tystnadsplikt ändå. Någon effekt på brottsligheten kan därför inte förväntas. Enligt Brottsförebyggande rådets statistik var det i hela landet totalt 259 anmälningar gällande brott mot tystnadsplikten. lagfördes två personer för brott mot tystnadsplikten. Antalet anmälningar och lagföringar är således mycket lågt. Den omständigheten att något fler personer kan komma att träffas av bestämmelsen om brott mot tystnadsplikten torde mot denna bakgrund inte innebära annat än en mycket marginell ökning av antalet anmälda brott som ska hanteras av polis, åklagare eller domstol. Några kostnadsökningar kan därför inte förväntas i detta avseende. 9.2.3Andra konsekvenser enligt kommittéförordningen Det finns inte någon anledning att anta att utredningens förslag i någon nämnvärd utsträckning kommer att påverka kostnaderna eller intäkterna för kommuner, landsting, företag eller andra enskilda. Förslagen kan inte heller förväntas få direkt betydelse för den kommunala självstyrelsen, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags eller för jämställdheten mellan kvinnor och män. Utredningens förslag: De nya bestämmelserna ska träda i kraft . Utredningens bedömning: Utredningens förslag motiverar inte något behov av några övergångsbestämmelser. Direktivet föreskriver att medlemsstaterna ska sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet (artikel 9). Utredningens förslag innebär förstärkta rättigheter för misstänkta och tilltalade under det straffrättsliga förfarandet, vilket talar för att lagändringarna bör träda i kraft . Med hänsyn till den sedvanliga tidsåtgången för beredning av lagstiftningsärenden bedömer utredningen att den tidigaste tidpunkten som de nya bestämmelserna kan träda i kraft är . De föreslagna ändringarna reglerar en misstänkts eller tilltalads rätt till tolkning och översättning under ett straffrättsligt förfarande. Vidare regleras icke auktoriserade tolkars och översättares tystnadsplikt när de anlitas av annan än myndighet i samband med ett straffrättsligt förfarande. De föreslagna ändringarna i och lagen om tystnadsplikt för vissa tolkar och översättare innebär inte att det finns något behov att besluta om särskilda övergångsbestämmelser. Bestämmelserna blir vid ikraftträdandet tillämpliga även i pågående ärenden och mål hos berörda myndigheter. 11.1Förslaget till lag om ändring i Om part, vittne eller annan, som ska höras inför rätten, inte behärskar svenska eller har hörselnedsättning eller talsvårigheter får tolk vid behov anlitas att biträda rätten. I brottmål ska den som är misstänkt eller tilltalad och som inte behärskar svenska eller har hörselnedsättning eller talsvårigheter biträdas av tolk under rättegången. Rätten ska, om det är möjligt, förordna rättstolk eller annan auktoriserad tolk. I annat fall ska rätten förordna annan lämplig person att biträda i målet som tolk. Om det vid rätten finns allmän tolk i det språk som det är fråga om, ska sådan tolk anlitas. Som tolk får inte anlitas den som till saken eller till någon part står i sådant förhållande, att hans eller hennes tillförlitlighet därigenom kan anses förringad. Bestämmelser om anställande av allmän tolk och om anlitande av tolk för den som har hörselnedsättning eller talsvårigheter meddelas av regeringen. Bestämmelsen behandlas huvudsakligen i kapitel 4. I paragrafen har det införts ett nytt andra stycke som reglerar en misstänkts eller tilltalads rätt till tolkning i brottmål. Det tidigare tredje stycket som behandlade rätt till tolk för den som var allvarligt hörsel- eller talskadad har arbetats in i första respektive andra stycket och har ändrats så att rätten till tolk ska gälla för den som har hörselnedsättning eller talsvårigheter. Första stycket reglerar numera tolkning i tvistemål och tolkning för andra förhörspersoner än misstänkta eller tilltalade i brottmål. Bestämmelsen är, precis som tidigare, fakultativ genom att tolk får anlitas vid behov. Språket har också moderniserats i stycket. Andra stycket är nytt. Bestämmelsen är tvingande och ska tilllämpas i brottmål avseende en misstänkt eller tilltalad som inte behärskar svenska eller som har hörselnedsättning eller talsvårigheter. En tolk ska således förordnas i dessa situationer. I syfte att säkerställa kvaliteten på tolkningen införs i tredje stycket krav på att rättstolk eller annan auktoriserad tolk ska anlitas i första hand. Först om en sådan tolk inte finns att tillgå får annan lämplig person biträda i målet som tolk. I valet mellan en rättstolk eller annan auktoriserad tolk ska naturligtvis rättstolkarna ges företräde och efterfrågas i första hand. I avsnitt 6.3.1 finns en närmare behandling av förslaget. Stycket har i övrigt disponerats om så att reglerna motsvarar den praktiska tillämpningen vid anlitande av tolk. Bestämmelserna om allmän tolk har därför lagts sist i stycket. Språket har också moderniserats i stycket. Fjärde stycket har endast ändrats i språkligt hänseende. Någon ändring i sak avses inte. I femte stycket har en språklig modernisering skett och begreppet allvarligt hörsel- eller talskadad har justerats för att överensstämma med första och andra styckena. Den som förordnas att biträda som tolk eller anställs som allmän tolk ska inför rätten avlägga ed, att han eller hon efter bästa förstånd ska fullgöra det uppdrag, som lämnats honom eller henne. Om det finns anledning att anta att den som förordnas att biträda som tolk kommer att få ytterligare uppdrag som tolk vid domstolen, får han eller hon avlägga ed som avser även framtida uppdrag. Språket i paragrafen har moderniserats. Därutöver har bestämmelsen omdisponerats så att avsnittet om att den som förordnas att biträda som tolk kommer först i paragrafen, eftersom detta är det i praktiken vanligaste sättet att anlita tolk på. Därefter kommer bestämmelsen gällande den som är anställd som allmän tolk. En tolk har rätt till skälig ersättning för arbete, tidsspillan och utlägg som uppdraget krävt. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer fastställer taxa som ska tillämpas när ersättningen bestäms. Ersättningen betalas av allmänna medel. Paragrafen är endast ändrad i språkligt hänseende. För den som enligt 18 § underrättas om skälig misstanke för brott och som inte behärskar svenska eller har hörselnedsättning eller talsvårigheter, ska bestämmelserna om tolkning och översättning i 5 kap. 6 § andra– fjärde styckena och 8 § samt 33 kap. 9 § andra, fjärde–sjätte styckena tillämpas under förundersökningen. Paragrafen är ny. Förslaget har behandlats i kapitel 4 och 5. Syftet med bestämmelsen är att lagreglera rätten till tolkning och översättning för misstänkta under förundersökningen. har det inte funnits några uttryckliga bestämmelser om detta, utan regler har tillämpats analogt. För att uppfylla direktivets krav bör en lagreglering ske på detta område. Rätten till tolk och översättning ska gälla från det att en misstänkt underrättas om misstanke för brott enligt 23 kap. 18 § och fortsättningsvis under hela förundersökningsförfarandet, se närmare om detta i avsnitt 3.2.2. Döms den tilltalade för brottet i ett mål där åklagaren för talan, ska den tilltalade ersätta staten för vad som betalats av allmänna medel i ersättning till försvarare. Den tilltalade ska också ersätta staten för kostnaden att hämta honom eller henne till rätten och för sådan kostnad för blodprovstagning, blodundersökning, urinprovstagning och urinundersökning som avser honom eller henne och som har gjorts för utredning om brottet. Ersättningsskyldigheten omfattar dock inte kostnader, som inte skäligen varit motiverade för utredningen, kostnader, som vållats genom vårdslöshet eller försummelse av någon annan än den tilltalade, hans eller hennes ombud eller försvarare som utsetts av honom eller henne, eller kostnader för tolkning och översättning. Den tilltalade är inte i annat fall än som sägs i 4 § första stycket skyldig att betala mera av kostnaden för försvararen än vad han eller hon skulle ha fått betala i rättshjälpsavgift vid rättshjälp enligt rättshjälpslagen (1996:1619). Vad som sägs i den lagen om kostnad för rättshjälpsbiträde gäller i stället kostnad för offentlig försvarare. Vad den tilltalade ska betala får jämkas eller efterges, om det finns skäl till det med hänsyn till den tilltalades brottslighet eller hans eller hennes personliga och ekonomiska förhållanden. Om det belopp som den tilltalade skulle vara skyldig att ersätta understiger en viss av regeringen fastställd gräns, ska ersättningsskyldighet inte åläggas. Paragrafen reglerar en tilltalads skyldighet att till staten återbetala vad som har betalats av allmänna medel till bland annat försvarare. Försvarare ersätts bland annat för sina utlägg, där tolknings- och översättningskostnader kan ingå. Med anledning av att det i direktivet anges att det är medlemsstaterna som ska stå för kostnaderna för tolkning och översättning oavsett utgången i målet, behövs därför en justering i bestämmelserna. I paragrafens andra stycke, som behandlar undantagen från återbetalningsskyldigheten, har således tillagts att kostnader för tolkning och översättning inte omfattas av återbetalningsskyldigheten. I avsnitt 8.1 behandlas frågan närmare. Rätten får vid behov låta översätta handlingar som kommer in till eller skickas ut från rätten. I brottmål ska rätten om en misstänkt eller tilltalad inte behärskar svenska, på hans eller hennes begäran eller om det annars behövs, helt eller delvis låta översätta en handling som är väsentlig för att den miss- tänkte eller tilltalade ska kunna försvara sig. I stället för en skriftlig översättning får rätten tillhandahålla en muntlig översättning eller muntlig sammanfattning av handlingen om det inte på grund av målets eller handlingens beskaffenhet eller någon annan omständighet är olämpligt. Rätten är också skyldig att översätta en handling i brottmål eller de viktigaste delarna av den, om handlingen ska sändas till någon som vistas i en annan stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet eller i och det finns anledning att anta att personen inte förstår språket i handlingen. Handlingen ska översättas till språket i den andra staten eller om myndigheten känner till att personen inte förstår detta språk, till ett annat språk som personen förstår. Rätten ska, om det är möjligt, anlita auktoriserad translator. I annat fall ska rätten förordna annan lämplig översättare att bistå med översättning i målet. Den som biträtt med översättning har rätt till skälig ersättning, som betalas av staten. Första, andra och femte styckena ska tillämpas även i fråga om överföring från punktskrift till vanlig skrift eller omvänt. Bestämmelsen behandlas i huvudsakligen i kapitel 5 och 6. Första stycket reglerar numera översättning i tvistemål och översättning för alla andra involverade personer än misstänkta eller tilltalade i brottmål. Bestämmelsen är, precis som tidigare, fakultativ genom att översättning får ske vid behov. Andra stycket är nytt. Bestämmelsen är tvingande och avser en misstänkt eller tilltalad persons rätt till översättning i brottmål. Den misstänkte eller tilltalade ska som huvudregel begära översättning och i samband med detta ange vad han eller hon vill ha översatt. Att en försvarare kan ge in en sådan begäran för sin klients räkning är självklart. I vissa situationer är det dock naturligt att myndigheten utan någon särskild förfrågan självmant erbjuder skriftlig eller muntlig översättning till den misstänkte eller tilltalade. En sådan situation är när slutdelgivning av en förundersökning ska ske och den misstänkte är frihetsberövad. Myndigheterna har också ett större ansvar att uppmärksamma översättningsfrågor om den misstänkte eller tilltalade inte har någon försvarare. Regeln är därför formulerad så att översättning ska ske på begäran eller om det annars behövs. Översättning ska ske av handlingar som är väsentliga för att den misstänkte eller tilltalade ska kunna försvara sig. Till väsentliga handlingar hör beslut om frihetsberövanden, anklagelser eller åtal Även andra handlingar kan vara väsentliga för att den misstänkte eller tilltalade ska kunna försvara sig och kan därför behöva översättas. Möjligheten att kunna försvara sig ska här ses i vid mening, såsom att kunna förstå och bemöta samtliga anklagelser, påståenden, åtgärder eller yrkanden som kan framställas eller vidtas i det straffrättsliga förfarandet. När det gäller i vilken omfattning en handling ska översättas så krävs det inte alltid att hela handlingen översätts. Inte sällan är det endast vissa delar av en handling som har betydelse för försvaret medan andra delar inte har det. Det är endast de delar av en handling som har sådan betydelse som omfattas av rätten till översättning. I stället för en skriftlig översättning får en muntlig översättning eller muntlig sammanfattning tillhandahållas om det inte är olämpligt med hänsyn till målets eller handlingens beskaffenhet eller någon annan omständighet. I normalfallet bör de flesta handlingar kunna översättas muntligen i stället för skriftligen. Muntlig översättning kan emellertid inte alltid ersätta skriftlig översättning. Vissa handlingar i en utredning kan vara svåra att ta till sig om de inte översätts skriftligen, exempelvis handlingar med ekonomiskt eller tekniskt komplicerade sakomständigheter. Vidare kan brottsmisstanken eller målet vara av sådan allvarlig eller särskild karaktär att en muntlig översättning av en viss handling kan anses olämplig. Även andra omständigheter, exempelvis den misstänktes eller tilltalades personliga förutsättningar, kan göra att en muntlig översättning av en viss handling inte bör ske. Bedömningen av om en muntlig översättning eller en skriftlig översättning ska göras måste, som vid alla avvägningar, avgöras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. En mer ingående diskussion gällande tillämpningen av andra stycket finns i avsnitt 5.3. I tredje stycket har endast språkliga förändringar skett. Därutöver har ett också lagts till för att anknyta till andra styckets bestämmelse. Fjärde stycket är nytt och har tillkommit i syfte att säkerställa en god kvalitet på översättningar. Det införs därför ett krav på att auktoriserad translator ska anlitas i första hand. Först om en sådan översättare inte finns att tillgå får annan lämplig översättare anlitas. I avsnitt 6.3.1 finns en närmare behandling av förslaget. De förändrade hänvisningarna i sjätte stycket är dels följdändringar av att två nya stycken har tillkommit i paragrafen, dels har det införts en hänvisning till den nya bestämmelsen i andra stycket. Hänvisningen till bestämmelsen i andra stycket innebär att rätten till översättning ska gälla även beträffande punktskrift. I den mån det inte är tillräckligt med en muntlig översättning för personer som är blinda eller synskadade kan det således vara aktuellt med att överföra en text till punktskrift. Se närmare om detta i avsnitt 5.3.1. Vid föreläggande av villkorlig dom genom strafföreläggande ska bestämmelserna om tolkning och översättning i 5 kap. 6 § andra–fjärde styckena och 8 § samt 33 kap. 9 § andra, fjärde–sjätte styckena tillämpas. Paragrafen är ny och syftar till att reglera gränsdragningen för direktivets undantag. Direktivets bestämmelser ska inte tillämpas vid beslut om påföljd för mindre förseelser fattade av en annan myndighet än domstol. För svenska förhållanden kan det således bli aktuellt att undanta föreläggande av ordningsbot och strafföreläggande. Eftersom undantaget i direktivet endast ska avse mindre förseelser har utredningen bedömt att föreläggande av villkorlig dom genom strafföreläggande inte bör omfattas av undantaget. En särskild paragraf som reglerar detta införs därför. Vid föreläggande av villkorlig dom genom strafföreläggande ska således i paragrafen angivna bestämmelser om rätt till tolkning och översättning gälla. Motsatsvis gäller att bestämmelserna inte behöver tillämpas vid föreläggande av ordningsbot eller strafföreläggande när påföljden bestäms till böter. Det bör dock betonas att undantaget endast avser själva förfarandet i samband med att ett föreläggande av en ordningsbot eller ett strafföreläggande utfärdas, det vill säga översättning av själva föreläggandet behövs inte. Direktivets bestämmelser är naturligtvis gällande under ett tidigare förfarande, exempelvis vid förhör, som har föregått föreläggandet av ordningsbot eller strafföreläggande. Förslaget behandlas mer utförligt i avsnitt 3.3. 11.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1975:689) om tystnadsplikt för vissa tolkar och översättare Denna lag tillämpas på 1.tolk och översättare som anlitas av en myndighet eller ett annat organ som utövar verksamhet för vars fullgörande staten eller en kommun svarar,