sou · H0B334 · 2012-06-05 00:00:00 — Det ska emellertid finnas möjlighet att döma till villkorligt fängelse på nytt, om återfallet kan beaktas tillräckligt genom att det villkorliga fängelsestraffet förenas med en tilläggssanktion av mer ingripande slag än vad som annars hade kommit i fråga. Det inne- bär t.ex. att ett villkorligt fängelsestraff som annars skulle ha förenats med dagsböter får förenas med samhällstjänst eller en övervaknings- och kontrollsanktion eller att ett villkorligt fängelsestraff som annars skulle ha förenats med samhällstjänst får förenas med hemarrest. Även en vård- eller påverkanssanktion ska kunna användas som tilläggssanktion vid återfall, under förutsättning att sanktionen är tillräckligt ingripande med hänsyn till både fängelsestraffets längd och den tidigare brottsligheten. Återfall efter utgången av prövotiden för ett villkorligt fängelsestraff Om det nya brottet är begånget efter det att prövotiden för ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff har löpt ut, är skälen mot att på nytt döma till villkorligt fängelse inte lika starka. Även om återfallet är relevant, ska det i sådan situation kunna beslutas att fängelsestraffet ska vara villkorligt, om den tidigare brottsligheten kan beaktas tillräckligt genom ingripandegraden i den tilläggssanktion som det villkorliga fängelsestraffet förenas med. Rätten kan då antingen välja en tilläggssanktion av mer ingripande slag eller t.ex. fler dagsböter, fler timmar samhällstjänst eller en mer ingripande vård- eller påverkanssanktion än vad som annars hade kommit i fråga. Ovillkorligt fängelse när det inte finns någon tillräckligt ingripande tilläggssanktion att ta till Om den tilltalades tidigare brottslighet inte kan beaktas tillräckligt genom valet av tilläggssanktion, ska det som utgångspunkt dömas ut ett ovillkorligt fängelsestraff. Det ska dock finnas möjlighet att besluta att fängelsestraffet ska vara villkorligt om verkställighet av ett ovillkorligt fängelsestraff framstår som uppenbart oskäligt på grund av den tilltalades person- liga förhållanden eller andra tungt vägande skäl. Återfallets betydelse för straffmätningen Återfall i brott ska på i huvudsak samma grunder som kunna beaktas vid straffmätningen, på så sätt att det döms ut ett kraftigare bötesstraff eller ett längre fängelsestraff än vad som annars hade blivit aktuellt. Såvitt avser fängelse ska den möjligheten dock be- gränsas till att avse endast ovillkorliga fängelsestraff. Förverkande av villkorligt medgiven frihet Det ska finnas möjlighet att besluta om förverkande av villkorligt medgiven frihet från ett tidigare utdömt ovillkorligt fängelsestraff endast om den tilltalade döms till ovillkorligt fängelse för den nya brottsligheten. I övrigt innebär inte våra förslag att regleringen om förverkande av villkorligt medgiven frihet på grund av återfall i brott ändras i något avgörande avseende. Hanteringen av tidigare utdömda fängelsestraff som inte är helt verkställda när den dömde på nytt döms för brott Det ska göras skillnad mellan ny och nyupptäckt brottslighet Om den som dömts för brott på nytt gör sig skyldig till brott innan påföljden är helt verkställd, måste domstolen när den bestämmer påföljd för det nya brottet förhålla sig till den tidigare påföljden. Samma sak gäller om det visar sig att den dömde gjort sig skyldig till annan brottslighet före domen och den brottsligheten prövas i en senare dom (s.k. nyupptäckt brottslighet). båda situationer i princip lika i lagstiftningen. Oavsett om det är fråga om ett nytt brott eller ett nyupptäckt brott kan rätten välja mellan att låta den tidigare påföljden omfatta även den tillkommande brottsligheten, att döma ut en särskild påföljd för den tillkommande brottsligheten eller att undanröja den tidigare påföljden och döma ut en gemensam påföljd för brottsligheten i båda domarna. Det ska enligt vår bedömning göras en principiell skillnad mellan ny brottslighet och nyupptäckt brottslighet. Ett nytt brott är, till skillnad från ett nyupptäckt brott, ett återfall och ska därmed alltid leda till en mer ingripande påföljd än om den tilltalade är tidigare ostraffad. Förutsättningarna för att besluta att ett tidigare utdömt fängelsestraff ska omfatta ytterligare brottslighet Det ska finnas möjlighet att besluta att ett tidigare utdömt fängelse- straff (villkorligt eller ovillkorligt) ska omfatta även brottslighet som prövas i en senare dom endast om det är fråga om nyupptäckt brottslighet. Dessutom ska gälla att den nyupptäckta brottsligheten ska vara utan nämnvärd betydelse jämfört med den brottslighet som omfattas av den ursprungliga domen. En särskild påföljd för brottsligheten i den nya domen Om det inte blir aktuellt att låta det tidigare utdömda fängelse- straffet omfatta även den tillkommande brottsligheten, ska rätten i princip alltid döma ut en särskild påföljd för den brottsligheten. Det innebär att den tidigare utdömda påföljden står kvar och ska verkställas i enlighet med vad som bestämdes i den ursprungliga domen. Endast i undantagsfall ska det finnas möjlighet att undan- röja en tidigare utdömd påföljd. Beslut om att ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff ska verkställas i anstalt Återfall i brott för ett villkorligt fängelsestraff ska inte automatiskt leda till att fängelsestraffet måste verkställas i kriminalvårdsanstalt. I stället ska återfallet i första hand beaktas genom att det döms ut en strängare påföljd för den nya brottslig- heten, antingen villkorligt fängelse med en mer ingripande tilläggs- sanktion eller – om inte det är tillräckligt – ett ovillkorligt fängelse- straff. Om återfallet inte kan anses tillräckligt beaktat genom att det döms ut ett ovillkorligt fängelsestraff för den nya brottsligheten, ska rätten dock kunna besluta att det villkorliga fängelsestraffet ska verkställas i anstalt. Vid ett sådant beslut ska det göras en avräkning för vad den dömde har undergått till följd av det villkorliga fängelse- straffet genom att fullgöra hela eller delar av tilläggssanktionen. Om det beslutas att ett villkorligt fängelsestraff ska verkställas i anstalt, ska den dömde inte längre vara skyldig att fullgöra den tilläggssanktion som det villkorliga fängelsestraffet var förenad med. Om det inte beslutas att det villkorliga fängelsestraffet ska verk- ställas i anstalt, kvarstår skyldigheten att fullgöra tilläggssanktionen trots att det döms ut en ny påföljd för den nya brottsligheten. Innehållet i tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse Kriminalvården ansvarar för verkställigheten av villkorligt fängelse Kriminalvården ska ha ansvaret för verkställigheten av villkorligt fängelse. Ett huvudsyfte med Kriminalvårdens arbete under verk- ställigheten ska vara att verka för att återfall i brott förebyggs. Verkställigheten ska grundas på principerna om en human, menings- full och ändamålsenlig kriminalvård. Kriminalvårdens uppgift ska vara att se till att den tilläggssank- tion som det villkorliga fängelsestraffet förenats med verkställs. I den mån den dömde är i behov av stöd och hjälp genom åtgär- der som kan antas vara brottsavhållande, ska detta behov tillgodo- ses inom ramen för den tilläggssanktion som det villkorliga fängelse- straffet förenas med. Krav på nykterhet och drogfrihet Som ett allmänt krav under verkställigheten av villkorligt fängelse ska gälla att den dömde inte får vara påverkad av alkohol eller andra beroendeframkallande medel när tilläggssanktionen fullgörs. Nykter- heten och drogfriheten ska kunna kontrolleras genom provtagning. Villkorligt fängelse ska kunna förenas med lägst 50 och högst 200 dagsböter. Villkorligt fängelse ska kunna förenas med samhällstjänst i lägst 40 och högst . En förutsättning för samhällstjänst ska vara att sanktionen är lämp- lig med hänsyn till den tilltalades person och övriga omständig- heter. I detta ligger att det på förhand ska kunna antas att samhälls- tjänsten kommer att bli fullgjord. Det ska inte ställas något krav på att den tilltalade samtycker till samhällstjänst. Det förhållandet att den tilltalade aktivt motsätter sig sanktionen kan dock vara en om- ständighet som innebär att samhällstjänst inte bedöms vara en lämp- lig tilläggssanktion. Samhällstjänst ska, liksom , huvudsakligen bestå av skyldig- het att utföra oavlönat arbete. En mindre del av det utdömda an- talet timmar samhällstjänst ska dock kunna bestå av verksamhet med ett mer brottsavhållande syfte, såsom t.ex. skyldighet att delta i programverksamhet eller att hålla kontakt med en övervakare. Detta är något som i så fall ska beslutas av Kriminalvården under verkställigheten. Kriminalvården ska ansvara för att en samhällstjänstplats ordnas för den dömde. Det område inom vilket samhällstjänstplatser kan sökas utvidgas något i förhållande till vad som gäller , genom att det ges möjlighet att anlita privata arbetsgivare i den mån den verksamhet som bedrivs bedöms lämplig för samhällstjänst och det finns goda möjligheter till kontroll av arbetet. En övervaknings- och kontrollsanktion ska, som angetts ovan, ut- göra alternativ till samhällstjänst när den sanktionen inte är lämplig. Övervaknings- och kontrollsanktionen ska pågå som motsvarar det villkorliga fängelsestraffets längd, dock och högst . Det grundläggande innehållet i övervaknings- och kontrollsank- tionen ska vara en skyldighet för den dömde att hålla tät kontakt med en av Kriminalvården utsedd övervakare. Kriminalvården ska kunna ersätta hela eller delar av kontaktskyldigheten med skyldig- het för den dömde att delta i brotts- eller missbruksrelaterad programverksamhet. Om det villkorliga fängelsestraffets längd överstiger , ska övervaknings- och kontrollsanktionen även innefatta skyldig- het för den dömde att regelbundet anmäla sig hos eller annan myndighet eller person som Kriminalvården anvisar. När det villkorliga fängelsestraffets längd uppgår till sex mån- ader eller mer, ska övervaknings- och kontrollsanktionen innefatta ytterligare förstärkande inslag. I första hand ska förstärknings- inslaget bestå av ett förbud för den dömde att lämna bostaden under två för honom eller henne arbetsfria dagar under lika många veckor som det antal månader som övervaknings- och kon- trollsanktionen pågår (helghemarrest). Om helghemarrest inte bedöms lämpligt eller om det annars framstår som mer ändamålsenligt, ska förstärkningsinslaget i stället kunna bestå av ett förbud för den dömde att under vissa tider vistas på en särskilt angiven plats eller inom ett särskilt angivet område, ett förbud för den dömde att under vissa tider lämna ett särskilt angivet område, eller en skyldighet för den dömde att under vissa tider vistas på en särskilt angiven plats. Efterlevnaden av förstärkningsinslaget ska kunna kontrolleras med elektroniska hjälpmedel. Frågan om vilket förstärkande inslag en övervaknings- och kon- trollsanktion ska innefatta och hur det ska utformas i det enskilda fallet ska avgöras av Kriminalvården. Kriminalvårdens beslut ska kunna överklagas till förvaltningsdomstol. Hemarrest ska, på motsvarande sätt som den nuvarande möjlig- heten att verkställa ett kortare fängelsestraff genom intensivöver- vakning med elektronisk kontroll, innebära ett förbud för den dömde att lämna sin bostad. Förbudet ska kunna kontrolleras med elektroniska hjälpmedel. Hemarresten ska endast brytas under de tider då den dömde arbetar eller bedriver annan sysselsättning utanför hemmet och ett mindre antal timmar under vilka han eller hon ges möjlighet att uträtta personliga ärenden, som t.ex. inköp. För att hemarrest inte ska uppfattas som mer ingripande än ett ovillkorligt fängelsestraff ska den pågå som motsvarar två tredjedelar av det villkorliga fängelsestraffets längd, dock minst och högst . En förutsättning för att förena villkorligt fängelse med hem- arrest ska vara att sanktionen bedöms vara lämplig med hänsyn till den tilltalades person och övriga omständigheter. Det förhållandet att den tilltalade aktivt motsätter sig hemarrest kan vara en om- ständighet som innebär att hemarrest inte bedöms vara en lämplig tilläggssanktion. Andra sådana omständigheter kan vara att den till- talade inte bedöms kunna sköta den elektroniska utrustning som krävs för att kontrollera verkställigheten eller att brottet riktats mot en person som han eller hon delar bostad med. En vård- eller påverkanssanktion ska helt eller delvis kunna bestå av skyldighet för den dömde att delta i brotts- eller missbruksrela- terad programverksamhet som Kriminalvården bedriver. Sanktionen ska emellertid också kunna bestå av andra åtgärder av vård- eller behandlingsinriktad karaktär, som t.ex. missbruksvårdande eller psyki- atrisk behandling, som Kriminalvården efter samråd med andra sam- hällsorgan föreslår. En vård- eller påverkanssanktion ska också kunna innefatta skyldighet för den dömde att hålla kontakt med en av Kriminal- vården utsedd övervakare. En förutsättning för att förena villkorligt fängelse med en vård- eller påverkanssanktion ska vara att den tilltalade är i behov av och har förutsättningar för att genomgå de åtgärder som Kriminalvården har föreslagit. Kontraktsvård ska, liksom , innebära en skyldighet för den dömde att genomgå behandling för missbruk av beroendefram- kallande medel eller något annat särskilt förhållande som har bi- dragit till att brottet har begåtts och som kräver vård och behand- ling enligt en för honom eller henne uppgjord plan. En förutsättning för att förena villkorligt fängelse med kontrakts- vård ska alltjämt vara att den tilltalade förklarar sig beredd att genomgå vård och behandling enligt den upprättade kontrakts- vårdsplanen. Kontraktsvård ska alltid utgöra en mer ingripande tilläggssank- tion än en vård- eller påverkanssanktion. Ingripandegraden ska i huvudsak motsvara den hos ett ovillkorligt fängelsestraff av den längd som dömts ut villkorligt. Bristande verkställighet av tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse Allmänt om bristande verkställighet En del av villkorligheten i det villkorliga fängelsestraffet ska vara att den dömde ska fullgöra den tilläggssanktion som straffet förenats med. Om den dömde inte fullgör tilläggssanktionen brister det i verkställighet av det villkorliga fängelsestraffet. Orsaken till den bristande verkställigheten kan vara att den dömde motsätter sig att fullgöra tilläggssanktionen, att han eller hon inte har förmåga att fullgöra sanktionen eller att det inte är lämpligt att sanktionen full- görs. Det kan inte accepteras att ett villkorligt fängelsestraff inte verk- ställs. Bristande verkställighet måste därför alltid leda till en reak- tion. Reaktionerna vid bristande verkställighet ska vara tydliga, konse- kventa och förutsebara. De ska trappas upp successivt. Det ankommer på Kriminalvården att utforma verkställigheten av tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse så att de kan kontrolleras på ett tydligt och effektivt sätt. Lekmannaövervakare och biträdande kontrollörer som Kriminal- vården anlitar ska vara skyldiga att anmäla till Kriminalvården om den dömde åsidosätter sina skyldigheter enligt tilläggssanktionen. Samma sak ska gälla för externa vårdgivare som ansvarar för vård eller behandling inom ramen för en tilläggssanktion. Reaktioner vid bristande verkställighet Bristande verkställighet ska i första hand mötas genom att Krimi- nalvården genom informella påpekanden inskärper vikten av att tilläggssanktionen fullgörs eller vidtar justeringar som ryms inom ramen för den utdömda sanktionen. Sådana justeringar kan t.ex. be- stå av att en mindre del av samhällstjänstarbete ersätts av program- verksamhet eller att ett inslag i en vård- eller påverkanssanktion byts ut mot ett annat, för den dömde lämpligare, inslag. Om det inte är tillräckligt med sådana informella åtgärder, ska Kriminalvården kunna meddela särskilda föreskrifter om t.ex. nykter- het och drogfrihet eller kontakt med en övervakare som syftar till att tilläggssanktionen verkställs. Kriminalvården ska också kunna meddela den dömde en varning. Om varning redan har meddelats eller om det kan antas att den dömde inte kommer att fullgöra tilläggssanktionen även om en var- ning meddelas, ska övervakningsnämnden ha möjlighet att förlänga prövotiden för det villkorliga fängelsestraffet till som längst eller att byta ut tilläggssanktionen mot en annan sanktion som är minst lika ingripande som den ursprungliga. Byte ska i första hand ske till en tilläggssanktion av motsvarande ingripandegrad. Om det inte är möjligt ska en mer ingripande tilläggssanktion kunna väljas. I sista hand ska bristande verkställighet leda till beslut om att det villkorliga fängelsestraffet ska verkställas i kriminalvårdsanstalt. Ett sådant beslut ska meddelas av allmän domstol. Talan om verk- ställighet i anstalt ska föras av Kriminalvården. Om det uppkommer en fråga om att vidta åtgärder i anledning av bristande verkställighet av en tilläggssanktion till villkorligt fäng- else ska övervakningsnämnd kunna besluta att den dömde ska om- händertas. Kriminalvården ska ges rätt att omhänderta den dömde, om han eller hon brister i verkställigheten av en hemarrest eller en kontraktsvård och det därmed blir aktuellt att föra talan om att det villkorliga fängelsestraffet ska verkställas i anstalt. Genom denna möjlighet säkerställs att en hemarrest eller en kontraktsvård som inte sköts kan avbrytas och den dömde frihets- berövas. Ett omhändertagande ska enligt huvudregeln inte få pågå än . Rätt för Kriminalvården att överklaga övervakningsnämndens beslut I syfte att åstadkomma en mer enhetlig praxis och därmed en ökad förutsebarhet i ärenden om bristande verkställighet av villkorligt fängelse ska Kriminalvården ha rätt att överklaga övervaknings- nämndens beslut i sådana ärenden. Kriminalvården ska inte ha ställ- ning som part vid övervakningsnämnden, utan rätten att överklaga ska i stället följa direkt av lag. Överlämnande till vård enligt LVM Vi föreslår att överlämnande till vård enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) inte längre ska utgöra en påföljd för brott. I den mån den dömde är i behov av vård eller behandling för missbruk ska detta behov i stället tillgodoses inom ramen för den tilläggssanktion som ett villkorligt fängelsestraff förenas med. Kostnadsansvaret för vård och behandling Vi har gjort bedömningen att kostnaderna för sådana vård- och behandlingsinslag som kan ingå i en vård- eller påverkanssanktion, men som inte utgörs av sådan programverksamhet som Kriminal- vården bedriver i egen regi, ska fördelas enligt den s.k. norma- liseringsprincipen. Det innebär att det är den myndighet eller det organ som skulle ha bekostat åtgärden om den inte hade utgjort del av en påföljd för brott som har det primära kostnadsansvaret. När det gäller kontraktsvård är ordningen den att Kriminal- vården svarar för de kostnader som uppstår före den tidpunkt vid vilken villkorligt frigivning skulle ha skett om påföljden hade be- stämts till fängelse. För kostnader som uppstår därefter gäller normaliseringsprincipen. Kriminalvårdens kostnadsansvar vid kon- traktsvård ska utvidgas till att omfatta som motsvarar det villkorliga fängelsestraffets längd, eftersom behovet av en kommu- nal kostnadsgaranti kan medföra att kontraktsvård inte kan Kostnader som uppkommer därefter ska som för- delas enligt normaliseringsprincipen. Enligt vår bedömning finns det i det påföljdssystem med villkorligt fängelse som vi föreslår inte behov av att särbehandla något brott eller någon brottstyp till följd av brottslighetens art. Det innebär att frågan om ett fängelsestraff ska dömas ut villkorligt ska avgöras uteslutande på grundval av brottets straffvärde och andra omstän- digheter relevanta för straffmätningen, den tilltalades tidigare brotts- lighet samt humanitetsaspekter hänförliga till den tilltalades person. Vi utgår ifrån att vissa av de omständigheter som utgör grund för särbehandling vid påföljdsvalet till följd av brottslig- hetens art i stället kommer att påverka brottets straffvärde i skärp- ande riktning. Ett dagsbotsstraff bör alltid vara mer ingripande än ett penning- botsstraff. Ett dagsbotsstraff bör därför alltid överstiga vad som kan utgå genom penningböter, dvs. Dagsböter ska bestämmas till samt det antal dags- böter som följer med anledning av brottsligheten, minst 30 och högst 150, eller 200 när böter används som gemensamt straff för flera brott. Varje dagsbot ska fastställas till ett visst belopp från och med 30 till och med , efter vad som bedöms som skäligt med hänsyn till den tilltalades inkomst, förmögenhet, försörjnings- skyldighet och ekonomiska förhållanden i övrigt. Detta ska gälla både när böter döms ut som ett självständigt straff och som en tilläggssanktion till villkorligt fängelse eller ungdomsvård. För att minska den andel böter som lämnas över till indrivning och på så sätt även öka effektiviteten i verkställigheten av bötesstraff, bör det införas en möjlighet till uppskov och längre betalningsfrist I de fall bötesgäldenären gör en skriftlig begäran inom den frist som gäller för betalning ska Rikspolis- styrelsen medge en förlängd betalningsfrist . Bötesgäldenären ska då ges möjlighet att betala beloppet i tre sepa- rata poster eller hela beloppet genom en inbetal- ning. Vi har gjort bedömningen att möjligheten att förvandla obetalda böter till fängelse för den grupp lagöverträdare som medvetet undan- drar sig betalning bör öka. anges att böter kan förvandlas om det är uppenbart att den bötfällde av tredska har underlåtit att betala böterna eller om förvandling annars av särskilda skäl är på- kallad från allmän synpunkt. Kravet på att det ska vara uppenbart att den bötfällde har tredskats ska tas bort. Böter som tilläggssanktion till villkorligt fängelse Böter som dömts ut som tilläggssanktion till villkorligt fängelse ska i första hand verkställas genom uppbörd och indrivning i enlighet med bestämmelserna i bötesverkställighetslagen (1979:189). Om det inom prövotiden för det villkorliga fängelsestraffet står klart att förut- sättningarna för bötesförvandling enligt bötesverkställighetslagen är uppfyllda, ska dock rätten på talan av åklagare undanröja böterna och ersätta dem med en annan tilläggssanktion eller besluta att det villkorliga fängelsestraffet ska verkställas i anstalt. Vi har gjort en samlad översyn av bestämmelserna om billighetsskäl i 29 kap. 5 § BrB. Paragrafen innehåller bestämmelser som innebär att domstolen vid påföljdsbestämningen i lindrande riktning ska beakta ett antal omständigheter som har att göra med gärnings- mannens personliga förhållanden eller något som har inträffat efter brottet. Vi har funnit att billighetsskälen i huvudsak är väl avvägda och tillräckligt uttömmande. Vi föreslår dock att paragrafen tillförs två nya strafflindringsgrunder. För det första kompletteras nuvarande bestämmelse om strafflindring för den som frivilligt angett sig, så att rätten i lindrande riktning även ska beakta om den tilltalade genom att erkänna eller på annat sätt har medverkat till utredningen av det För det andra införs en ny bestämmelse, som innebär att det som grund för strafflindring ska beaktas om ett straff ut- mätt efter brottets straffvärde skulle framstå som oproportionerligt strängt med hänsyn till andra rättsliga sanktioner till följd av brottet, s.k. sanktionskumulation. Domstolarna har haft att beakta sanktionskumulation, men det anges i och med detta ut- tryckligen. Vi föreslår också att kravet på särskilda skäl för att gå under straffminimum med hänvisning till billighetsskäl ska slopas. Straffnivåerna i vissa särskilda fall och flerfaldig brottslighet I uppdraget har ingått att se över reglerna om straffmätning vid flerfaldig brottslighet samt straffnivåerna för narkotikabrott och andra mängdrelaterade brott. Vi lämnar inga förslag gällande straff- nivåerna. Vad gäller flerfaldig brottslighet har vi gjort bedömningen att dagens ordning är rimligt väl avvägd och att det inte finns skäl att föreslå några större förändringar.