sou · GZB369 · 2012-01-01 00:00:00 — När det gäller övriga för frågeställningen relevanta processuella regler konstaterar vi att de nya reglerna inte ska tillämpas på an- hängiga mål i de avseenden som vi har berört ovan. Vidare ställer unionsrätten inte några krav på att de nya reglerna tillämpas på redan anhängiga mål. Vi anser därför att rättegångsbestämmelserna i den nya lagen inte ska tillämpas på mål som är anhängiga när den nya lagen träder i kraft. En utredning ska enligt kommittéförordningen (1998:1474) redo- visa vilka konsekvenser som förslagen i ett betänkande kan få i en rad olika avseenden. Om sådana förslag påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra en- skilda, ska en beräkning av dessa konsekvenser redovisas. Om för- slagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt, ska även dessa redovisas. När det gäller kostnadsökningar och intäktsminsk- ningar för det allmänna ska utredaren föreslå en finansiering. Vidare gäller att om förslagen i ett betänkande har betydelse för den kom- munala självstyrelsen så ska konsekvenserna i det avseendet anges i betänkandet. Detsamma gäller när ett förslag har betydelse för brotts- ligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförut- sättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Om ett betänk- ande innehåller förslag till nya eller ändrade regler, ska förslagens kostnadsmässiga och andra konsekvenser anges i betänkandet. I våra direktiv har särskilt angetts att vi ska på ett övergripande plan belysa konsekvenserna av lämnade förslag för kommuner, lands- ting och staten samt för företag, med beaktande av de skillnader som på de här aktuella områdena kan föreligga till följd av att före- tag är offentligt eller privat ägda. För det fall målkonflikter kan uppstå med anledning av förslagen, ska vi redovisa vilka intressen som behöver vägas samman. Vidare ska, i den mån myndigheter och domstolar föreslås få nya uppgifter, konsekvenserna av detta för be- rörda organ redovisas. För eventuella budgetära konsekvenser ska utredaren föreslå finansiering inom berörda utgiftsområden. Vi har i enlighet med våra direktiv samrått med för regelgranskning beträffande förslagens konsekvenser för små företag. Vi har föreslagit att det införs en ny lag om tillämpningen av Euro- peiska unionens statsstödsregler. I de avseenden som anges i kom- mittéförordningen och i våra direktiv kan den föreslagna lagen få vissa samhällsekonomiska konsekvenser, konsekvenser för små och medelstora företag samt för domstolsväsendet. Vi ska strax behandla dessa konsekvenser närmare. Den föreslagna lagen innehåller bestämmelser som i materiellt hänseende reglerar skyldigheterna för stödgivare och stödmottagare när stöd har lämnats i strid med EUF-fördragets genomförande- förbud. I lagen finns också bestämmelser om rättegången i vissa tvister avseende olagligt statligt stöd. Genom flera av de materiella bestämmelserna återges endast vad som enligt rätts- praxis följer av unionsrätten och därmed redan är gällande rätt. Rätte- gångsbestämmelserna reglerar framför allt möjligheterna för en kon- kurrent till en stödmottagare att genom talan vid domstol reagera mot olagligt stöd. Genom både de materiella och de processuella bestämmelserna klargörs rättsläget på områden där det råder osäkerhet kring vad som egentligen gäller. Vid statligt stöd till följd av ett avtal är en ofta förekommande uppfattning att stöd- givaren inte kan återkräva stödet eftersom avtalet är civilrättsligt bindande. Genom den föreslagna lagen klargörs att stödet ska be- talas tillbaka även i en sådan situation. När det gäller rättegångs- bestämmelserna så görs genom dessa vissa uttryckliga undantag från förbudet att föra talan om tredje mans rätt i situationer där det en- ligt vår uppfattning är möjligt att göra sådant undantag. Även här rör det sig alltså om ett klargörande av innehållet i gällande rätt. I vissa avseenden medför de nya reglerna emellertid utökade möjligheter till effektiva rättsmedel för konkurrenter till stödmot- tagare. Sammanfattningsvis undanröjs genom den föreslagna lagen vissa oklarheter kring rättsläget och tillförsäkras konkurrenter till stödmottagare rättsmedel som är något effektivare än de som kon- kurrenterna förfogar över. EUF-fördragets förbud mot statligt stöd är en del av fördragets konkurrensregler och syftar till att möjliggöra en rättvis konkurrens mellan företag och därmed en rationell produktion och effektiv re- sursfördelning. Det är möjligt att de av oss föreslagna reglerna i viss mån kan leda till att konkurrenssnedvridningar undviks och därmed till vissa samhällsekonomiska vinster. Genom att spelreglerna förankras rättsligt på ett tydligare sätt än vad som gäller nu underlättas för företag som anser sig förfördelade att gå vidare för att försöka få rättelse. Sammantaget torde möjlig- heterna att konkurrera på rättvisare villkor i de sammanhang som här är aktuella förbättras i viss mån genom det nya regelsystemet. I flertalet av de svenska fall där stöd lämnats i strid med genomför- andeförbudet har konkurrenssnedvridningarna drabbat främst mindre företag. I den mån som de regler som vi föreslår bidrar till rättvisare konkurrensförhållanden är det särskilt små och medelstora företag som skyddas mot sådana effekter. Det förhållandet att möjligheterna för konkurrenter till stödmot- tagare att föra talan vid domstol avseende olagligt stöd klargörs och utökas skulle kunna tala för att antalet tvister vid domstol ökar. Den ökade medvetenheten om spelreglerna på området kan emel- lertid medverka till att de stödgivande organen får lättare att förstå vad de har att rätta sig efter, vilket kan verka i motsatt riktning med ett lägre antal tvister på området som följd. Under alla förhållanden kommer den föreslagna lagen att leda till en mycket blygsam ökning av antalet mål vid och . Det är möjligt att ökade kostnader till följd av en sådan ökning i viss mån motsvaras av minskade kostnader hos andra domstolar. De ökade kostnaderna för och bedöms under alla förhållanden rymmas inom domstolarnas ordi- narie anslag. Den av oss föreslagna ändringen i bestämmelsen om revisorsintyg i lagen (2005:590) om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m. syftar till att bestämmelsen ska återspegla den granskning som revisorerna har möjlighet att göra. Den föreslagna ändringen har inga konse- kvenser i de avseenden som anges i kommittéförordningen och i våra direktiv. I den del av vårt uppdrag som avser frågan om ett generellt undan- tag från den kommunala självkostnadsprincipen har vi gjort bedöm- ningen att något sådant undantag inte bör göras. Vi har därför inte lämnat något förslag i den delen. 12.1Förslaget till lag (2012:00) om tillämpningen av Europeiska unionens statsstödsregler Denna lag tillämpas på statligt stöd i den mening som avses i arti- kel 107.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF- fördraget). Genom denna bestämmelse begränsas lagens tillämpningsområde till statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördra- get. Med statligt stöd avses därför stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, som snedvrider eller hotar att sned- vrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produk- tion och som påverkar handeln mellan medlemsstaterna. EU-dom- stolen har genom sin rättspraxis klarlagt stödbegreppets närmare innebörd. Vi har redogjort för denna praxis i avsnitt 3.3.2. I denna lag avses med stöd: varje åtgärd som uppfyller de kriterier som fastställs i artikel 107.1 i EUF-fördraget, genomförandeförbudet: förbudet i artikel 108.3 sista meningen i EUF-fördraget, och olagligt stöd: stöd som lämnas i strid med genomförandeförbudet. I paragrafen definieras vissa begrepp. Definitionerna av begreppen stöd och olagligt stöd knyter an till hur begreppen definieras i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av om tillämpnings- föreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (procedurförordningen) (artikel 93 i EG-fördraget motsvaras av artikel 108 i EUF-fördraget). har i ett stort antal domar uttalat sig om vilka åt- gärder som kan anses som statligt stöd. Vi har redogjort för dom- stolens rättspraxis i avsnitt 3.3.2. Genomförandeförbudet innebär att planer på statligt stöd inte får genomföras utan att de först har godkänts av kommissionen. Genom- förandeförbudet bygger på utgångspunkten att stödåtgärder ska an- mälas till kommissionen. Kommissionen har emellertid antagit en rad förordningar om undantag från anmälningsplikten. Stöd som upp- fyller villkoren i de förordningarna anses förenliga med den inre marknaden. De är därför undantagna från anmälningsplikten och får genomföras utan något ytterligare godkännande. I avsnitt 3.4.5 har vi redogjort för en del av de förordningar om undantag från anmäl- ningsplikten som kommissionen har antagit. Med olagligt stöd avses stöd som lämnas i strid med genom- förandeförbudet. Med begreppet avses både statligt stöd som är på väg att lämnas i strid med genomförandeförbudet och stöd som har lämnats i strid med förbudet. Lämnat olagligt stöd anses som olag- ligt även om kommissionen i ett granskningsärende skulle komma fram till att det är förenligt med den inre marknaden. Av artikel 108.3 i EUF-fördraget följer att Europeiska kommis- sionen ska underrättas i så god tid att den kan yttra sig om alla planer på att vidta eller ändra stödåtgärder. Om kommissionen anser att någon sådan plan inte är förenlig med den inre marknaden, ska den inleda ett förfarande för att granska den anmälda åtgärden. Åtgärden får inte genomföras förrän detta förfarande lett till ett slutligt beslut. Stöd- åtgärder kan vara undantagna från underrättelseskyldigheten. I paragrafen redogörs kort för anmälningsskyldigheten och genom- förandeförbudet enligt EUF-fördragets artikel 108.3. Inom EU har an- tagits flera rättsakter av betydelse för tillämpningen av artikel 108.3. En av dessa rättsakter är procedurförordningen. I avsnitt 3.4.2 har vi redogjort för den förordningens bestämmelser om anmälningar och granskning av stödåtgärder. Rätt till olagligt stöd kan inte göras gällande med laga verkan. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.2.4. Bestämmelsen omfattar såväl fall där stöd är på väg att lämnas som fall där olagligt stöd har lämnats och ska betalas tillbaka. Av bestämmelsen följer bland annat att vid ett fall där genomförandeförbudet kommer att överträdas när ett redan fattat förvaltningsbeslut verkställs så kan den som är berättigad enligt beslutet inte göra gällande att detta ska verkställas till den del som det medför olagligt statligt stöd. Genom bestäm- melsen står det också klart att om ett genomfört avtal innebär olag- ligt stöd så kan den avtalspart som fått förmånen inte bestrida åter- betalningskravet med hänvisning till att det finns ett bindande avtal. Detta skulle dock gälla även utan bestämmelsen, eftersom det följer av unionsrätten. Den som har tagit emot olagligt stöd ska betala tillbaka stödet, om inte återbetalning kan underlåtas enligt . Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.2.3. Möjligheten att under- låta återbetalning har behandlats i avsnitt 3.5.3. Utrymmet för detta är mycket begränsat. Ett företag som har tagit emot stöd kan inte ha berättigade förväntningar på att det är rättsenligt om det inte har beviljats i enlighet med förfarandet i artikel 108 i EUF-fördraget. Om kommissionen har beslutat att ett olagligt stöd är förenligt med den inre marknaden ska dock återbetalning inte ske. När det gäller återbetalning av stöd som är en följd av ett avtal finns det inget hinder mot att stödet återgår genom att avtalsparter- na kommer överens om att frånträda avtalet och låta eventuella full- gjorda prestationer återgå. Det finns inte heller något hinder för en domstol att med stöd av 36 § avtalslagen komma fram till att ett avtal ska lämnas helt utan avseende på grund av att avtalet är oskäligt med hänsyn till omständigheterna, om den nämnda bestämmelsen skulle medge detta. Om parterna i ett avtal som medför statligt stöd bestämmer sig för att häva avtalet och låta prestationerna återgå, ska stödmottagaren dock betala ränta för den tid som han eller hon har förfogat över stödet. Den som har lämnat olagligt stöd ska återkräva stödet, om inte åter- krav kan underlåtas enligt . När olagligt stöd har beslutats av en statlig myndighet ska den myndigheten återkräva stödet. Paragrafen har behandlats i avsnitt 6.2.5. Återkrav har i denna para- graf samma betydelse som i unionsrätten. Av denna rätt, särskilt arti- kel 14.3 i procedurförordningen, följer att med återkrav avses att den återkravsskyldige ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att stödbeloppet betalas tillbaka. Återkravet är uppfyllt först när stödbeloppet, jämte ränta, har betalats tillbaka. Först om det vid en stödmottagares konkurs konstateras att denne saknar till- gångar för att betala tillbaka stödet kan återkrav anses ha skett utan att beloppet betalats tillbaka. Bestämmelsen i paragrafens första mening innebär att skyldig- heten att återkräva olagligt stöd ligger på det rättssubjekt som har lämnat stödet. Bestämmelsen i paragrafens andra mening innebär en särskild reglering för fall där olagligt stöd lämnats av staten. I be- stämmelsen regleras vilket organ inom staten som ska återkräva stödet. Detta organ kommer i regel att vara den myndighet som har lämnat stödet, vilket innefattar att myndigheten har både beslutat om och genomfört stödåtgärden. I situationer där en myndighet fattat beslut om en åtgärd som är att anse som statligt stöd och en annan myndighet verkställt åtgärden och därmed stödet ligger återkravsskyldigheten på den beslutande myndigheten. Av följer att den som har lämnat olagligt stöd kan vara skyldig att ersätta den skada som uppkommer därigenom. I bestämmelsen erinras om den unionsrättsliga regeln om skade- ståndsskyldighet vid överträdelse av genomförandeförbudet. Denna har behandlats i avsnitten 3.5.4 och 6.3.5. Under vissa förutsätt- ningar kan den som har orsakat skada genom att lämna olagligt stöd vara skyldig att ersätta skadan. Ersättningsskyldigheten följer direkt av unionsrätten. har inte slagit fast vilka förutsätt- ningar som ska vara uppfyllda för att skadeståndsskyldighet ska före- ligga vid överträdelser av genomförandeförbudet. Övriga frågor som gäller skadeståndet bestäms enligt nationell rätt. Bland annat frågan om hur ersättningen ska beräknas regleras därför i nationell rätt. Den som ska betala tillbaka olagligt stöd ska betala ränta på stöd- beloppet från den dag då stödet stod till stödmottagarens förfogande till den dag då stödet betalas tillbaka. Om Europeiska kommissionen be- slutar att ett olagligt stöd är förenligt med den inre marknaden, ska stöd- mottagaren betala ränta på stödbeloppet från den dag då stödet stod till stödmottagarens förfogande till den dag då Europeiska kommissionen meddelar beslutet. Räntan enligt första stycket beräknas enligt bestämmelserna i kapi- tel V i kommissionens förordning (EG) nr 794/2004 av om genomförande av rådets förordning (EG) nr 659/1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget. Paragrafen har behandlats i avsnitt 6.2.3. Preskriptionslagen (1981:130) gäller i fråga om preskription av en fordran avseende återbetalning av olagligt stöd. Förutom genom så- dana åtgärder som avses i 5 § preskriptionslagen avbryts preskription av en sådan fordran på det sätt som avses i artikel 15 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget. Paragrafen har behandlats i avsnitt 6.2.3. Den första meningen är en upplysning om att preskriptionslagens regler gäller även beträffan- de fordran avseende återbetalning av olagligt statligt stöd. Den andra meningen innehåller en bestämmelse om preskriptionsavbrott. Av artikel 15 i procedurförordningen framgår bland annat att preskrip- tion av en fordran avseende återbetalning av olagligt stöd avbryts genom varje åtgärd avseende det olagliga stödet som vidtas av kom- missionen eller av en medlemsstat som agerar på kommissionens begäran. Rätten till ersättning som avses i 5 § faller bort, om talan inte väcks från det att skadan uppkom. Bestämmelsen har behandlats i avsnitten 6.3.5 och 6.4.7. Genom bestämmelsen görs undantag från den allmänna preskriptionsfristen enligt preskriptionslagen (1981:130). En fordran avseende ersättning för skada som orsakats av att olagligt stöd lämnats preskriberas där- för inte efter det att stödet lämnades utan preskriptionstiden börjar löpa när skadan uppkommer. Preskription avbryts inte på de sätt som anges i preskriptionslagen utan endast genom att talan väcks om ersättningen. I detta kapitel finns bestämmelser om 1.talan om förbud att genomföra olagligt stöd, 2.talan om förpliktande att betala tillbaka olagligt stöd, 3.talan om fastställelse av skyldighet att återkräva olagligt stöd, samt 4talan om ersättning för skada som uppkommit genom att olagligt Genom denna bestämmelse begränsas tillämpningsområdet för lagens rättegångsbestämmelser till talan av vissa slag. Som vi har förklarat i avsnitt 6.4.4 möjliggörs inte genom denna lag någon talan som är utesluten på grund av grundlagsbestämmelser eller andra regler av konstitutionell karaktär. Talan om förbud att genomföra olagligt stöd får väckas mot stöd- givaren och stödmottagaren eller mot stödgivaren ensam. Om en sådan talan väcks mot stödgivaren och stödmottagaren, är 14 kap. 8 § andra stycket tillämpligt. I bestämmelsen behandlas tredje mans talan om förbud för en stöd- givare att lämna stöd till en stödmottagare. Genom bestämmelsen i första meningen står det klart att undantag görs från det i svensk rätt gällande förbudet mot talan om annans rätt. Vidare görs det genom bestämmelsen möjligt för enskilda med rättigheter till följd av genom- förandeförbudets direkta effekt att föra en talan mot en stödgivare och en stödmottagare om förbud att genomföra olagligt stöd. Av bestämmelsen i andra meningen följer att de regler som gäller vid nödvändig processgemenskap mellan parter är tillämpliga på sva- randena om talan väcks mot både stödgivaren och stödmottagaren gemensamt. Av 14 kap. 8 § andra stycket framgår att vid nödvändig processgemenskap ska en processhandling som en part företar gälla till förmån för hans eller hennes medparter även om den strider mot deras handlingar. Vad detta närmare innebär och vad som i övrigt gäller vid nödvändig processgemenskap har utvecklats i bestämmel- sens förarbeten och, framför allt, i Högsta domstolens rättspraxis. Förutom bestämmelsen i 14 kap. 8 § andra stycket rättegångs- balken finns det inte några särskilda bestämmelser om vad som ska gälla i olika avseenden vid nödvändig processgemenskap. har emellertid uttalat sig i vissa avseenden beträffande innebörden av den aktuella bestämmelsen och i fråga om vad som gäller i vissa avseenden. Vi har redogjort för Högsta domstolens rättspraxis i avsnitt 6.4.4. Av denna rättspraxis framgår bland annat att om medparter företar sinsemellan motstridiga handlingar, exem- pelvis framställer motstridiga yrkanden eller åberopar skilda grun- der för talan, så får var och en av dessa handlingar anses gälla till förmån för varje medpart. När medparters rättshandlingar strider mot varandra så kan dessa inte anses gälla var och en för båda parter. I sådant fall är det mest aktiva beteendet utslagsgivande. Den part som vill föra processen vidare kan göra detta oberoende av om med- parterna håller sig passiva eller till och med bestrider hans yrkande. En part får alltså överklaga oavsett om medparterna bestrider över- klagandet, och de senare blir medparter även i andra instans. Talan får väckas om förpliktande för en stödmottagare att till stöd- givaren betala tillbaka olagligt stöd och betala ränta på sådant stöd. Som framgår av 9 § kan såväl en tredje man som en stödgivare väcka talan mot en stödmottagare om att denne ska betala tillbaka olagligt stöd som lämnats. Genom denna 3 § klargörs att tredje man kan föra talan mot en stödmottagare om att denne ska betala tillbaka mot- taget stöd till stödgivaren trots att det är fråga om en talan om annans rätt. Talan får väckas om fastställelse av skyldighet för en stödgivare att återkräva olagligt stöd från stödmottagare. Yrkandet måste inte avse återkrav från angivna stödmottagare. Av 9 § framgår att sådan fastställelsetalan som avses i denna 4 § avser talan som väckts av någon som med stöd av unionsrätten kan åberopa att genomförandeförbudet åsidosatts. Genom bestämmelsen i första meningen klargörs att sådan talan om tredje mans rätt är tillåten. Genom bestämmelsen i andra meningen görs visst undantag från kravet i 42 kap. 2 § första stycket 1 att en stäm- ningsansökan ska innehålla ett bestämt yrkande. Käranden måste därför inte ange från vilka personer som stöd ska krävas tillbaka. Av allmänna processrättliga regler följer också att käranden inte heller behöver ange vilka belopp som ska återkrävas. Om käromålet bifalls kommer inte heller i domen att anges från vem återkrav ska ske och med vilka belopp. krav på att en stämningsansökan ska innehålla ett bestämt yrkande gäller i övrigt beträffande en talan om faststäl- lelse av skyldighet att återkräva olagligt stöd. Det aktuella stödet eller stödordningen måste anges så precist som möjligt. Rättegångs- balksbestämmelsen får dock inte tolkas på ett sådant sätt att den enskilde förvägras ett effektivt rättsmedel. Rätten får meddela förbud att genomföra olagligt stöd för tiden till dess att frågan slutligt har avgjorts, om käranden visar sannolika skäl för sin talan enligt 2 §. I fråga om beslut enligt första stycket tillämpas 15 kap. 5 § andra– fjärde styckena samt 6 och 8 §§ . Paragrafen har behandlats i avsnitt 6.4.6. Av bestämmelsen i första stycket framgår att allmän domstol i mål om förbud att genomföra stöd kan meddela ett interimistiskt beslut om sådant förbud. Rätten kan meddela ett sådant beslut endast om rättegång inletts avseende en talan om förbud att genomföra olagligt stöd. Av andra stycket framgår att vissa bestämmelser i rättegångs- balkens kapitel om säkerhetsåtgärder är tillämpliga vid frågor om interimistiska beslut. Bland annat gäller krav på att den som yrkar interimistiskt förbud ska ställa säkerhet för skada som kan tillfogas svaranden eller svarandena. Rätten får besluta om omedelbar återbetalning av olagligt stöd och om omedelbar betalning av ränta på sådant stöd, om käranden visar sannolika skäl för sin talan enligt 3 §. I fråga om beslut enligt första stycket tillämpas 15 kap. 5 § andra– fjärde styckena samt 6 och 8 §§ . Paragrafen har behandlats i avsnitten 6.2.5 och 6.4.6. Ett interi- mistiskt beslut om återbetalning kan meddelas såväl när en stöd- givare har väckt talan om återbetalning som när en tredje man med talerätt enligt bestämmelsen i 3 kap. 9 § andra stycket har väckt talan mot en stödmottagare om att denne ska förpliktas att betala tillbaka olagligt stöd till stödgivaren. Betalning enligt 6 § ska ske till i . Belopp som betalats till ska genast sättas in i bank eller kreditmark- nadsföretag mot ränta. När dom avseende talan om återbetalningsskyl- dighet har vunnit laga kraft, ska betala ut beloppet jämte ränta till stödgivaren i den mån talan har bifallits och till svaranden i den mån talan har lämnats utan bifall eller målet har avskrivits. Denna bestämmelse har behandlats i avsnitt 6.4.6. När allmän dom- stol har fattat ett interimistiskt beslut om återbetalning av olagligt stöd ska stödet inte betalas tillbaka till stödgivaren utan i stället betalas till i . Ett förbud vid talan enligt 2 § får förenas med vite. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.4.4. Bestämmelsen avser vite när en förbudstalan prövas slutligt genom dom och när ett interi- mistiskt förbud begärts i en rättegång avseende en sådan talan.