sou · H0B38 · 2012-03-06 00:00:00 — När det gäller valet av forum är huvudregeln en- ligt artikel 2 första punkten i förordningen att talan ska väckas i den stat där svaranden har hemvist. Särskilda regler för försäkringstvister finns i artiklarna 8–14 I-förordningen. I artikel 11.2 förordningen finns en sär- skild bestämmelse om talan direkt mot försäkringsgivare. Om en sådan talan är tillåten får den skadelidande enligt artikel 11.2 välja mellan domstolar i de land som framgår av artikel 8–10, antingen vid domstol som är behörig enligt forumlandets egen lag i fall där för- säkringsgivaren inte har och inte ska anses ha hemvist i medlemsstat (artikel 4), vid domstol i den medlemsstat där försäkringsgivaren har eller ska anses ha hemvist (artikel 9.1 a), vid försäkringsgivarens etableringsort i annan medlemsstat om tvisten rör verksamheten där (artikel 5.5), vid försäkringstagarens, den försäkrades eller förmåns- tagares (men inte skadelidandes) hemvistforum (artikel 9.1 b) eller vid domstol i det land där skadan inträffade (artikel 10). En förut- sättning är att en direkt talan mot försäkringsgivaren är tillåten, vilket medför att frågan om lagval får betydelse. Genom att olika länders rätt uppvisar en relativt splittrad bild i fråga om huruvida direktkrav i försäkringsförhållanden ska anses vara tillåtna, får frågan om lagval praktiska konsekvenser. En fråga som uppstår är om tillåtligheten ska bedömas enligt den lag som avser skadeståndsförhållandet eller enligt den lag som är tillämplig lag för försäkringsförhållandet. Vidare kan man tänka sig att den frågan ska bedömas enligt domstolslandets lag. Emellertid har man genom unionsrättsliga regler om lagval klargjort vissa frågor. Svenska domstolar måste i en process med internationell anknyt- ning, förutom frågan om svensk domsrätt föreligger, ta ställning till vilket lands lag som ska tillämpas. Genom medlemskapet i EU ska svenska domstolar i en lagvalssituation tillämpa I-förordningen på avtalsförpliktelser på privaträttens område och II-för- ordningen på utomobligatoriskt skadestånd. Varken I- eller II-förordningarna förutsätter ömsesidighet. medlemsstaterna tillämpar dess lagvalsregler även i förhållande till inte anslutna stater (artikel 2 respektive 3 i de olika förordningarna). I princip är avtal om lagval giltiga. Enligt I-förordningen ska på ett avtal tillämpas den lag som parterna har valt (artikel 3). Detta gäller även för försäkringsavtal (artikel 7). Parterna i försäk- ringsavtalet kan således ha avtalet om att viss lag ska vara tillämpligt på avtalet. Om inget avtalats gäller de i I-förordningen an- givna objektivt bestämda ländernas lagar. Huvudregeln enligt II-förordningen är att lagen i det land där skadan uppkommer tillämpas (artikel 4). I II-förordningen har också frågan om lagvalet vid direkt talan mot den ansvarige för- säkringsgivaren fått sin lösning. Den skadelidande kan väcka talan om skadestånd direkt mot den ansvariges försäkringsgivare, om detta föreskrivs i den tillämpliga lagen för den utomobligatoriska förplik- telsen eller i den tillämpliga lagen för försäkringsavtalet (artikel 18). 4.6Tillsyn, inspektion och sanktioner Utredningen har fått till uppgift att överväga om bestämmelser om inspektion och tillträdesförbud i bland annat fartygssäkerhetslagen (2003:364) (FSL) och fartygssäkerhetsförordningen (2003:438) (FSF) är tillräckliga för att genomföra direktivets krav på inspektion, efter- levnad, utvisning med mera. Detta ska ske i ljuset av den analys som gjorts i SOU 2009:90 och den fortsatta hanteringen av det betän- kandet. Utredningens förslag: Vid en inspektion i enlighet med Europa- parlamentets och rådets direktiv /16/EG av om hamnstatskontroll ska tillsynsmyndigheten undantagslöst undersöka om skyldigheterna att ha en försäkring eller finansiell säkerhet fullgörs samt att ett bevis därom medförs på fartyget. ska vid övriga inspektioner, om förhål- landena inte föranleder annat, undersöka om skyldigheten att ha en försäkring eller en finansiell säkerhet fullgörs och att bevis om försäkring eller finansiell säkerhet medförs ombord på fartyget. Utredningens bedömning: Bestämmelserna i 5 kap. 17–18 och 20 §§ fartygssäkerhetslagen (2003:364) om verkställande av till- synsförrättningar och skyldighet för redare att lämna bistånd och upplysningar kommer att vara tillämplig på en inspektion där plikten att ha en försäkring eller finansiell säkerhet och bevis därom kontrolleras. Transportstyrelsens bemyndigande i 7 kap. 6 § fartygssäker- hetslagen (2003:364) och i 6 kap. 4 § fartygssäkerhetsförordning- en (2003:438) att meddela föreskrifter om tillsynsförrättningar gäller även vid en inspektion av försäkring, finansiell säkerhet och bevis därom. Detta bemyndigande är tillräckligt för att Trans- portstyrelsen ska meddela de föreskrifter som kan behövas i anledning av inspektionen av försäkring eller finansiell säkerhet och beviset om att skyldigheterna fullgjorts. Tillsyn och inspektion enligt fartygssäkerhetslagen Transportstyrelsen utövar tillsyn enligt FSL och föreskrifter med- delade med stöd av lagen bland annat när det gäller fartyg och deras utrustning, drift, lastning, lossning och säkerhetsorganisation.89 Till- syn utövas vid tillsynsförrättningar.90 En sådan förrättning kan bland annat utföras som en inspektion. Enligt 4 § TSFS 2009:2 definieras inspektion som en inte planlagd tillsynsförrättning. Inspektioner görs när en tillsynsmyndighet finner att det är motiverat.91 Vid en in- spektion ska det enligt 5 kap. 8 § FSL undersökas om arbetsmiljön är tillfredsställande, fartyget är behörigen lastat eller barlastat, last som ännu inte har förts ombord är säkert anordnad för sjötransport, fartyget är bemannat på ett betryggande sätt, fartyget i övrigt är i behörigt skick, och fartygets säkerhetsorganisation överensstämmer med rederiets säkerhetsorganisation. utövar även tillsyn i form av inspektion enligt 5 kap. 8 § FSL.92 tillsyn har den omfattning som framgår av tillkännagivande (SJÖFS 2006:30) om medverkan vid tillsyn av fartyg. Enligt dessa föreskrifter ska bland annat kontrollera certifikat för svenska fartyg som enbart går i nationell trafik. 895 kap. 1 § 1 p FSL. 905 kap. 4 § FSL. 915 kap. 4 § FSL, se nedan att i vissa fall även är tillsynsmyndighet. 925 kap. 1 § andra stycket FSL. I 5 kap. 17 och 18 §§ FSL finns bestämmelser om verkställande av tillsynsförrättningar. Den som verkställer en tillsynsförrättning eller biträder vid en sådan förrättning har enligt dessa bestämmelser rätt att få tillträde till fartyget och att göra de undersökningar som han eller hon behöver samt ta del av de handlingar om fartyget som finns ombord. Redaren är enligt 5 kap. 20 § FSL skyldig att lämna tillsynsmyn- digheten det bistånd och upplysningar som den behöver vid till- synsförrättningarna. Av 7 kap. 6 § FSL och 6 kap. 4 § FSF framgår det att Transport- styrelsen får meddela föreskrifter bland annat om tillsynsförrätt- ningar och tillsynsböcker. Kontroll av försäkringsplikt enligt 10 kap. sjölagen Bestämmelser om kontroll av försäkringsplikten vid transport av olja i bulk finns i förordningen (1996:12) med verkställighetsföre- skrifter till 10 kap. sjölagen (1994:1009). Transportstyrelsen har till uppgift att i samarbete med och kon- trollera att fartygsägaren i enlighet med 10 kap. sjölagen har en för- säkring eller har ställt en säkerhet samt att certifikat medförs ombord på fartyget.93 Transportstyrelsen har bemyndigats att efter samråd med och meddela de föreskrifter som behövs för verkställigheten av dessa bestämmelser. Transportstyrel- sen har i föreskrifter (2 kap. 25 § TSFS 2009:2) angett att ett sådant certifikat ska visas upp på begäran av en fartygsinspektör, tulltjänste- man eller tjänsteman vid när ett fartyg anlöper eller avgår från svensk hamn. Försäkringsdirektivet – inspektion av utländska fartyg i svensk hamn Varje medlemsstat ska enligt försäkringsdirektivet se till att det vid varje inspektion av ett fartyg i en hamn under dess jurisdiktion i enlighet med hamnstatskontrolldirektivet kontrolleras att ett försäk- ringsbevis medförs ombord. Hamnstatskontroll är den kontroll som hamnstatskontrollmyn- digheten utför på ett utländskt fartyg enligt SOLAS 74 kap. 1 regel 93 16 § förordningen (1996:12) med verkställighetsföreskrifter till 10 kap. sjölagen (1994:1009). 19, MARPOL 73 artikel 5.2 och i enlighet med hamnstatskontroll- direktivet.94 Hamnstatskontrolldirektivet ska tillämpas på varje fartyg som anlöper en medlemsstats hamn eller ankarplats.95 I artikel 2 i hamnstatskontrolldirektivet definieras fartyg vid ankarplats som ett fartyg i en hamn eller ett annat område under en hamns jurisdiktion, men inte vid kaj, som utför samverkan mellan fartyg och hamn. Transportstyrelsen är hamnstatskontrollmyndighet i en- ligt 5 kap. 1 och 9 §§ FSL och Transportstyrelsens föreskrifter och allmänna råd (TSFS 2009:2) om tillsyn inom sjöfartsområdet. Tillsyn av utländska fartyg sker genom inspektion.96 Ett utländskt fartyg ska enligt 9 kap. 4 § TSFS 2009:2 hållas tillgängligt för hamnstats- kontroll när Transportstyrelsen kräver det. Normalt innebär en hamn- statskontroll en kontroll av certifikat.97 Hamnstatskontrolldirektivet utgör en omarbetning av rådets direktiv /21/EG. Utredningen sjösäkerhetspaketet, läm- nade i betänkandet Tredje sjösäkerhetspaketet, Hamnstatskontroll- direkt, Övervakningsdirektivet, Flaggstatsdirektivet (SOU 2009:90) bland annat förslag på hur det omarbetade hamnstatskontrolldirek- tivet kan genomföras i svensk rätt. Tredje sjösäkerhetspaketet före- slog att Transportstyrelsen skulle vara behörig myndighet enligt hamnstatskontrolldirektivet. Denna grundläggande bestämmelse har genomförts i 6 kap. 1 c § FSF och innebär att Transportstyrelsen direkt åläggs att vid de inspektioner av utländska fartyg som är hamnstatskontroller, följa hamnstatskontrolldirektivet.98 Försäkringsdirektivet ställer alltså krav på att det vid varje inspek- tion av ett fartyg i en hamn, i enlighet med hamnstatskontrolldirek- tivet, kontrolleras att ett försäkringsbevis medförs ombord. Enligt hamnstatskontrolldirektivet ska hamnstatskontroll äga rum på fartyg i hamn och fartyg vid ankarplats. Med ankarplats menas i detta avseende ett område i hamnen eller under hamnens jurisdik- tion som inte är vid en kaj. Enligt hamnstatskontrollsdirektivet betraktas emellertid situationen att en medlemsstat inspekterar ett fartyg som finns i vatten inom dess jurisdiktion, men inte i en hamn, 94SOU 2009:90, s. 55. 95Artikel 3 hamnstatskontrolldirektivet. 965 kap. 9 § FSL. 975 kap. 9 § FSL. 98SOU 2009:90, s. 59 f. som en inspektion i enlighet med direktivet. (Artikel 3.1 tredje stycket) Utredningen sjösäkerhetspaketet har i SOU 2009:90 (s. 66), ansett att denna bestämmelse i direktivet främst är av sta- tisk betydelse och därför inte föranleder någon ändring av svensk rätt. Detta torde innebära att Tredje sjösäkerhetspaketet är av upp- fattningen att hamnstatskontroll, trots artikel 3.1. tredje stycket, endast ska genomföras i hamn eller vid ankarplats inom hamnens område eller ett område under hamnens jurisdiktion. Ett sådant synsätt innebär enligt utredningens mening att för- säkringsdirektivet endast ställer ett krav på att försäkring och för- säkringsbevis ska kontrolleras i hamn. Utredningen har emellertid även föreslagit att utländska fartyg som anlöper svensk tilläggs- och ankarplats ska vara försäkrade och medföra ett bevis därom. Utredningen avser med begreppet ankarplats en plats där fartyg kastar ankar. Vad gäller inspektion av utländska fartyg, annat än i hamn, kommer denna fråga således att behandlas nedan i samband med inspektion av utländska fartyg som är verk- samma inom svenskt sjöterritorium. Med tanke på utformningen av försäkringsdirektivet måste det i svensk rätt säkerställas att det vid varje inspektion av fartyg i hamn, i enlighet med hamnstatskontrolldirektivet, kontrolleras att ett bevis om försäkring eller finansiell säkerhet medförs ombord. Indirekt innebär detta också en kontroll av att försäkringsskyldigheten full- gjorts. För det fall att inspektionsmyndigheten finner anledning att anta att beviset om försäkring eller finansiell säkerhet inte motsvarar de verkliga förhållandena eller att försäkringen eller säkerheten inte är giltig blir det aktuellt att överväga om det ska inledas en förunder- sökning för att utröna förekomsten av ett eventuellt straffansvar (jämför 20 kap. 16 § sjölagen). Hamnstatskontroll genomförs i form av en inspektion. Av 5 kap. 8 § FSL framgår vad tillsynsmyndigheten ska undersöka vid en inspektion. I bestämmelsen ges emellertid tillsynsmyndigheten en möjlighet att underlåta inspektion om för- hållandena föranleder annat Enligt direktivet ska det undantagslöst vid en inspektion i enlighet med hamnstatskontrolldirektivet under- sökas om ett fartyg är försäkrat och om bevis om försäkring eller finansiell säkerhet medförs ombord. För att säkerhetsställa att direk- tivets krav på inspektion uppfylls ska det i stället, enligt utredningens uppfattning, intas en särskild bestämmelse i vilken det anges att ovan nämnda förhållanden ska kontrolleras vid en inspektion i enlig- het med hamnstatskontrolldirektivet. Bestämmelserna i 5 kap. 17 och 18 §§ FSL om verkställande av tillsynsförrättningar blir även tillämpliga på inspektionen av försäk- ringsskyldigheten och beviset om försäkring eller finansiell säkerhet. Detta innebär att den som verkställer en tillsynsförrättning eller biträder vid en sådan förrättning har rätt att få tillträde till fartyget samt ta del av de handlingar om fartyget som finns ombord. Redaren blir även enligt 5 kap. 20 § FSL skyldig att lämna tillsynsmyndig- heten det bistånd och upplysningar som den behöver vid inspek- tionen av försäkringsskyldigheten och beviset därom. Transportstyrelsen har i 7 kap. 6 § FSL och i 6 kap. 4 § FSF getts ett bemyndigande att meddela föreskrifter om tillsynsförrättningar. Detta bemyndigande är enligt utredningens mening tillräckligt för att ge Transportstyrelsen möjlighet att meddela de föreskrifter som kan behövas i anledning av inspektionen av försäkring, finansiell säkerhet och bevis om dessa skyldigheter. Försäkringsdirektivet – inspektion av utländska fartyg som är verksamma på svenskt sjöterritorium Försäkringsdirektivet uppställer endast krav på att försäkringsbevis ska kontrolleras i hamn. Det förhållande att utredningen har före- slagit att försäkringsplikten ska omfatta utländska fartyg som är verksamma på svenskt sjöterritorium innebär dock enligt utred- ningens mening att det måste finnas en möjlighet till inspektion av dessa fartyg i syfte att se om de har giltig försäkring eller finansiell säkerhet och ett bevis om dessa skyldigheter. En inspektionsmöjlig- het måste även finnas avseende de fartyg som angör en tilläggs- eller ankarplats. Utredningen föreslår, i en särskild bestämmelse i FSL, att till- synsmyndigheten vid en inspektion i enlighet med hamnstatskon- trolldirektivet ska kontrollera att nämnda skyldigheter fullgörs. I samma bestämmelse ska det avseende övriga inspektioner anges att samma skyldighet gäller, om förhållandena inte föranleder annat. Införandet av den föreslagna bestämmelsen medför, enligt utred- ningens mening, att tillsynsmyndigheten även kan kontrollera för- säkring, finansiell säkerhet och beviset på ett fartyg som är verksamt på svenskt sjöterritorium och på de fartyg som angör en tilläggs- eller ankarplats i anslutning till hamnområdet. Bestämmelsen innebär vidare att tillsynsmyndigheten i vissa fall har möjlighet att under- låta kontroll av att skyldigheterna fullgjorts. Ett exempel på när en kontroll kan underlåtas är då beviset eller bevisen kontrol- lerats. Försäkringsdirektivet – inspektion av svenska fartyg I försäkringsdirektivet ställs endast krav på att medlemsstaterna ska se till att det vid varje inspektion av fartyg i enlighet med hamn- statskontrolldirektivet ska kontrolleras att ett försäkringsbevis med- förs ombord. Inspektion i enlighet med hamnstatskontrolldirektivet gäller endast utländska fartyg. Det bör enligt utredningens mening även finnas bestämmelser om inspektion av svenska fartyg i syfte att se till att fartyget har en försäkring eller en finansiell säkerhet och att ett bevis därom medförs ombord. De ovan nämnda bestämmelserna om tillsyn och inspektion i 5 kap. 1, 4, 8, 17–18 och 20 §§ FSL gäller även svenska fartyg. Ut- redningen har föreslagit att det i en särskild bestämmelse i FSL införs en skyldighet för tillsynsmyndigheten att vid en inspektion som inte är en hamnstatskontroll undersöka om skyldigheten att ha för- säkring, finansiell säkerhet och ett bevis därom fullgörs. En sådan bestämmelse innebär att dessa skyldigheter avseende de svenska far- tygen kan kontrolleras av tillsynsmyndigheten. Även avseende de svenska fartygen har tillsynsmyndigheten en möjlighet att i vissa fall underlåta en kontroll. Liksom i andra liknande fall bör Transportstyrelsen vara tillsyns- myndighet (se 5 kap. 1 § FSL). Enligt utredningens mening behöver det inte öppnas någon möjlighet som gör att också ska kunna utöva tillsyn i de nu aktuella fallen (jämför 1 § andra stycket som inte föreslås ta sikte på dessa fall). Tilläggas kan slutligen att i den mån sekretessfrågor skulle aktua- liseras vid tillsynen enligt FSL och FSF, dessa frågor får bedömas enligt redan gällande regler, se 30 kap. 23 § offentlighets och sekre- tesslagen (2009:400) samt 9 § och bilagan p. 36 offentlighets och sekretessförordningen (2009:641). 4.6.2Utvisning och förbud att anlöpa hamn m.m. Utrednings förslag: Bestämmelsen i 7 kap. 7 § fartygssäkerhets- lagen (2003:364) bör ändras till att omfatta ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om utvisning och förbud att anlöpa svensk tilläggs- eller ankarplats samt användas för verksamhet på svenskt sjöterritorium. En sådan föreskrift måste stämma överens med internationell rätt. Utredningens bedömning: En möjlighet till utvisning av fartyg som inte för svensk flagg och inte har en försäkring, finansiell säkerhet eller medför bevis därom från svenskt sjöterritorium bör införas i fartygssäkerhetsförordningen (2003:438). Ett beslut om utvisning får inte meddelas om det för fartyget finns ett gällande förbud mot resa enligt 6 kap. 1–3 §§ fartygssäkerhets- lagen (2003:364). I fartygssäkerhetsförordningen (2003:438) bör införas en plikt att anmäla ett beslut om utvisning till kommissionen, övriga medlemsstater och den berörda flaggstaten. Det bör i fartygssäkerhetsförordningen intas en bestämmelse om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer, får förbjuda ett fartyg att anlöpa svensk hamn tilläggs- eller ankarplats samt användas för verksamhet på svenskt sjöterrito- rium om beslut om utvisning på grund av att fartyget inte har en försäkring, finansiell säkerhet eller medför bevis därom fattats mot fartyget i ett land som är medlem i EU. Bestämmelsen i 7 kap. 2 § fartygssäkerhetsförordningen (2003:438), om att ett beslut om förbud som meddelats enligt 7 kap. 1 § första stycket 1, 2, 3 eller 4 (att anlöpa svensk hamn) ska bestå till dess att redaren, fartygets ägare eller den som är ansvarig för fartygstransporten har visat den myndighet som förbjudit fartygets resa att bristen är avhjälpt, ska ändras till att omfatta den bestämmelse som reglerar förbud att anlöpa hamn med mera på grund av ett beslut om utvisning. Den föreslagna bestämmelsen om utvisning påverkar inte tillämpningen av hamnstatskontrolldirektivet som föreskriver kvarhållande av fartyg av säkerhetsskäl. Regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, kom- mer enligt 6 kap. 5 och 7 §§ fartygssäkerhetslagen (2003:364) att kunna förbjuda svenska hamnar att ta emot fartyg som saknar tillräcklig försäkring och giltigt bevis om försäkring. Bestämmelsen i 7 kap. 3 § fartygssäkerhetsförordningen (2003:438) om möjligheten att tillåta ett fartyg att anlöpa hamn blir tillämplig på ett förbud om att anlöpa svensk hamn som grundas på ett utvisningsbeslut. Om ett försäkringsbevis inte medförs ombord får den behöriga myn- digheten, utan att det påverkar tillämpningen av direktiv /16/EG som föreskriver kvarhållande av fartyg av säkerhetsskäl, enligt för- säkringsdirektivet utfärda ett utvisningsbeslut till fartyget. Försäk- ringsbeviset måste vara ett sådant bevis som avses i artikel 6 i direk- tivet. Ett beslut om utvisning ska anmälas till kommissionen, övriga medlemsstater och den berörda flaggstaten. När ett sådant beslut har utfärdats framgår vidare att alla medlemsstater ska neka detta fartyg tillträde till sina hamnar fram till dess att fartygsägaren visar upp ett försäkringsbevis i enlighet med artikel 6. (Artikel 5.2) Regeringen har i 7 kap. 7 § FSL bemyndigats att meddela före- skrifter om förbud för fartyg att anlöpa svensk hamn som följer av ett direktiv eller en förordning som antagits inom Europeiska union- en eller av något internationellt avtal som har ingått. Ett sådant förbud får förenas med vite. I 7 kap. 1, 1 a och 1 b §§ FSF finns bestämmelser om att Transportstyrelsen i vissa i paragrafen uppräknade fall ska förbjuda ett fartyg att anlöpa svenska hamnar. Av 7 kap. 2 § första stycket samma förordning framgår att förbud som har meddelats med stöd av 1 § ska bestå till dess att redaren, fartygets ägare eller den som är ansvarig för fartygstransporten har visat den myndighet som förbjudit fartygets resa att bristen är av- hjälpt. Om ett fartyg har förbjudits att anlöpa svensk hamn enligt före- skrifter som meddelats i enlighet med 7 kap. 7 § FSL får Transport- styrelsen, eller av annan myndighet som regeringen bestämmer, för- bjuda svenska hamnar att ta emot fartyget (6 kap. 5 och 7 §§ FSL). Beslutet ska innehålla uppgifter om skälen för förbudet och om de åtgärder som ska vidtas för rättelse. Den myndighet som har förbjudit fartyg att anlöpa svensk hamn ska, om fartyget befinner sig inom Sveriges sjöterritorium, genast an- mäla beslutet till polis-, tull- och lotsmyndigheterna, Kustbevak- ningen samt berörda hamnar. och ska, om det behövs, vidta åtgärder för att förhindra överträdelse av förbudet.99 99 6 kap. 9 § FSL. I svensk rätt synes inte finnas någon möjlighet att utvisa ett fartyg från en hamn. I stället kan ett fartyg förbjudas att anlöpa svensk hamn och svenska hamnar kan förbjudas att ta emot ett fartyg. Om ett försäkringsbevis enligt artikel 6 inte medförs ombord får den behöriga myndigheten enligt artikel 5.2 försäkringsdirek- tivet utvisa fartyget från hamn. Artikel 5.1 behandlar inspektion av fartyg i enlighet med hamnstatskontrolldirektivet. En hamnstats- kontroll görs endast av utländska fartyg. Att artikel 5.1 endast rör fartyg som inte för svensk flagg tyder enligt utredningens uppfatt- ning på att syftet med artikel 5 är att inte heller bestämmelserna om utvisning ska tillämpas på svenskflaggade fartyg. Av artikel 5.2 fram- går vidare att ett utvisningsbeslut bland annat ska anmälas till den berörda flaggstaten. Skrivningen ger enligt utredningens mening ytterligare stöd åt tolkningen att artikel 5 endast behandlar utländska fartyg. Utvisning ska således endast kunna ske av fartyg som inte för svenska flagg, något som torde stämma överens med det veder- tagna synsättet på detta område. Enligt utredningens mening bör en möjlighet till utvisning tas in i svensk rätt. I 7 kap. 7 § FSL ges ett bemyndigande till regeringen att meddela sådana föreskrifter om förbud att anlöpa svensk hamn som följer av bland annat ett direktiv. Eftersom ett förbud att anlöpa hamn i vissa fall kommer att följa på ett beslut om utvisning är det enligt utredningens mening lämpligt att även låta bemyndigandet om- fatta föreskrifter om utvisning. Det är viktigt att en sådan föreskrift stämmer överens med internationell rätt och inte leder till ingripan- de mot fartyg på oskadlig genomfart. Utredningen föreslår därför att det i bestämmelsen tydliggörs att en sådan föreskrift måste stämma överens med internationell rätt.