sou · H0B36 · 2012-02-16 00:00:00 — Minskad byråkrati och ett förbättrat IT-baserat system för upp- giftslämnande bedöms väga upp de skärpta kraven. Eventuella ökade kostnader för anordnares administration täcks av assistans- ersättningen. Den ökade kontrollen och förbättrade möjligheter till ökad samverkan mellan myndigheter kommer troligen att medföra att fler fuskärenden och felaktiga utbetalningar kommer att upptäckas vilket initialt kan leda till ökade kostnader för rättsväsendet. Denna effekt får dock bedömas avta när fusket nedbringas. förbättrade information om assistansersätt- ningen kommer att leda till att färre personer av misstag över- utnyttjar assistansersättningen. uppskattas fusket och fel- aktiga utbetalningar inom assistansersättningen komma att minska vilket sannolikt kommer att påverka förekomsten av fusk och fel- aktiga utbetalningar även i andra bidragsystem. Även bokförings- och skattebrotten torde minska. Funktionshindrades rätt till personlig assistans eller deras rätt att bestämma om denna påverkas inte av utredningens förslag. Legitimiteten för reformen kommer troligen att förstärkas. Både handläggningen av assistansersättningen och utförandet av assistansen kommer att bli mer rättssäker för brukarna än vad den är . tillståndsprövning och uppföljning bedöms leda till att oseriösa assistansanordnare förhindras att driva verksamhet, vilket i sin tur leder till bättre konkurrensförhållanden inom branschen. Den samhällsekonomiska bedömningen är att utredningens förslag kommer leda till en vinst för samhället, avseende både resursinsatser och effekter. De resurser som och behöver för att på ett tillfredsställande sätt till- godose förslagen är betydligt lägre än de positiva effekter som förväntas. Dessa innebär, som tidigare nämnts, bl.a. förbättrad rätts- säkerhet, minskad brottslighet och en dämpad kostnadsutveckling för assistansersättningen. 15.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.10. Bestämmelsen i paragrafens tredje stycke är ny. Genom bestämmelsen införs en skyldighet för vårdnadshavare för ett barn som omfattas av lagens personkrets att tillse att barnet får den vård, habilitering och utbild- ning som står till buds även om ekonomisk ersättning begärs för personlig assistans. Bestämmelsen är osanktionerad, men kan aktualisera en för- djupad utredning om barnets funktionshinder och stödbehov. Om utredningen visar på behov hos barnet som inte tillgodoses genom personlig assistans ska anmälan göras enligt 14 kap. 1 § socialtjänst- lagen (2001:453). Paragrafens tredje stycke upphävs. Jfr 9 c och 9 d §§. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.6. Paragrafen är ny och ersätter delvis nuvarande 9 a § tredje stycket. Paragrafen innebär att ekonomiskt stöd inte lämnas till kostnader för personlig assistans om de personer som utför assistansen inte uppfyller vissa krav. Till bestämmelsen kopplas en uppgiftsskyldig- het för arbetsgivaren i 9 e § som möjliggör kontroll av att assisten- terna uppfyller kraven. Till skillnad från kraven i nuvarande 9 a § tredje stycket gäller kraven oavsett vem som är arbetsgivare för assistenten. För den assistans som har utförts av assistenter som inte uppfyller kraven i denna paragraf (eller som inte är anmälda i enlighet med 9 e §) läm- nas således inget ekonomiskt stöd oavsett om assistansen har köpts av en anordnare eller drivits i egen regi av den assistansberättigade. Första punkten innebär att det är möjligt att vara så- väl personlig assistent som god man, förvaltare eller ombud för en assistansberättigad som har fyllt . Bestämmelsen är avsedd att förhindra de intressekonflikter som kan uppkomma. Andra punkten motsvarar tidigare 9 a § tredje stycket 2, förutom att inskränkningen utökas till att gälla oavsett i vilken form assistan- sen anordnas. Allt arbete som utförs som personlig assistent ska tas med vid beräkningen av arbetad tid, oavsett för vilken brukare arbetet är utfört. Tredje punkten innebär att personer inte får anlitas som personliga assistenter. Arbete som personlig assistent torde på grund av arbetets karaktär och innehåll ofta vara ett arbete som en- ligt arbetsmiljöregler inte ska utföras av minderåriga. Fjärde punkten innebär att den som saknar arbetsförmåga inte får anlitas som personlig assistent. Bestämmelsen är främst avsedd att ge kommunen en grund för att agera då en uppgiven assistent knappast bedöms kunna utföra något assistansarbete och fusk alltså kan misstänkas. Så kan fallet vara t.ex. om den som anges som assistent själv är sjuklig eller funktionshindrad eller har uppnått mycket hög ålder. Det är inte meningen att kommunen ska utreda alla assistenters arbetsförmåga, utan endast på förekommen anledning. Femte punkten innebär att personer bosatta utanför Europeiska unionen (EU) och Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) inte får anlitas som personliga assistenter. Begränsningen är moti- verad av kontrollskäl. Bosättningsbegreppet svarar i huvudsak mot vad som gäller vid tillämpning av folkbokföringslagen (1991:481). Det innebär att den enskilde ska anses bosatt där han eller hon har sitt egentliga hemvist. Bestämmelsen innebär inget hinder för att personer från länder utanför EU/EES flyttar till för att ta anställning som personlig assistent förutsatt att tillämpliga regler om arbets- och uppehållstillstånd följs. Någon motsvarighet till den i 51 kap. 16 c § socialförsäkrings- balken upptagna undantagsmöjligheten föreslås inte för kommunens del, då kommunen har möjlighet att ge ut ersättning med stöd av 4 kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453) om så skulle anses befogat. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.7. Paragrafen är ny och innebär en skyldighet för en assistansberättigad som vill ha en närstående eller någon som han eller hon lever i hushållsgemenskap med som personlig assistent utan att denne är anställd av kommunen att samtycka till att kommunen och får inspektera utförandet av assistansen i hans eller hennes bostad. Andra stycket innehåller en precisering av vilka som i denna bestämmelse avses med närstående. Skulle det vara fler än den assistansberättigade som bor i bostaden – t.ex. den tilltänkta assistenten – vilar ansvaret på den assistans- berättigade att förvissa sig om att det inte finns några hinder mot inspektion. Om den assistansberättigade utan giltig anledning vägrar till- träde för inspektion kan ersättningen dras in eller sättas ned med stöd av 27 b §. Beträffande giltig anledning, se kommentaren till 27 b §. Den assistansberättigade bör noga informeras om villkoret och underteckna ett dokument som visar att han eller hon tagit del av informationen och samtycker till inspektion av assistansen. om detta bör införas i förordningen (1993:1090) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Slutligen kan anmärkas att assistentens ersättning är att anse som arbetsinkomst och ska beskattas i inkomstslaget tjänst även i de fall hushållsgemenskap föreligger. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.5. Paragrafen är ny och innebär en skyldighet för den som är arbetsgivare för eller av- ser att anställa någon som personlig assistent att lämna kommunen uppgifter om dessa. De uppgifter som lämnas ska möjliggöra för kommunen att kontrollera att de villkor som ställs upp i 9 c och 9 d §§ är uppfyllda och ska därför omfatta bl.a. namn, personnum- mer och bostadsadress, för vilken eller vilka assistansberättigade en assistent avses arbeta samt om assistenten är närstående till den assistansberättigade enligt 9 d § andra stycket. eventuellt inte erhållit personnummer ska istället lämnas uppgift om samordningsnummer1. Om dessa uppgifter inte lämnas självmant kan kommunen på- minna den uppgiftsskyldige att inkomma med uppgifterna. Om en sådan påminnelse inte efterkoms kan någon ersättning inte betalas ut. Påminnelse är dock inte obligatorisk. Det är assistentens arbets- givare som har ansvaret för att uppgifterna kommer kommunen till handa. Av andra stycket framgår att den som enligt 51 kap. 16 b § social- försäkringsbalken är skyldig att lämna dessa uppgifter till Försäk- ringskassan inte behöver lämna uppgifterna även till kommunen. Förordningen (1993:1090) om stöd och service till vissa funk- tionshindrade bör kompletteras med en bestämmelse om vilka upp- gifter som ska lämnas. Nuvarande 9 c § har fått den nya beteckningen 9 f §. Motivering till förslaget finns i avsnitt 12.12. Ändringen innebär att regeringens möjlighet att i förordning meddela närmare föreskrifter utvidgas i de hänseenden som framgår av paragrafen. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.1. Bestämmelsen i andra stycket är ny. Tredje stycket ändras så att kommuner och lands- ting blir skyldiga att anmäla även verksamhet med personlig assistans till . Enligt andra stycket får tillstånd att yrkesmässigt bedriva de i första stycket angivna verksamheterna meddelas endast den som med hänsyn till sina personliga och ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt visar sig lämplig att bedriva verksamheten. Att inte olämpliga personer ges tillstånd att driva verksamhet av detta ofta känsliga slag är en viktig kvalitetsaspekt. 1 Av 18 a § folkbokföringslagen (1991:481) och 5 § folkbokföringsförordningen (1991:749) framgår att samordningsnummer tilldelas av i samband med skatteregistrering eller på begäran av en statlig myndighet som i sin verksamhet behöver ett samordningsnum- mer för en person för att undvika personförväxling eller för att utbyta information om per- sonen med andra myndigheter. rellt utformad och är avsedd att ge ett tydligt stöd för prövning av sökandes personliga och ekonomiska lämplighet att driva verksamheten i fråga. Det bör framhållas att bevisbördan för att lämplighetskraven är uppfyllda ligger på den som söker tillstånd. I fråga om juridiska personer som söker tillstånd bör lämplig- hetsprövningen, förutom den juridiska personens egen ekonomi och skötsamhet vad gäller bl.a. redovisning, betalning av skatter och arbetsgivaravgifter m.m., även avse motsvarande förhållanden vad gäller samtliga de fysiska personer som på ett eller annat sätt har ett direkt inflytande över verksamheten. Vilka personer som behöver prövas beror på förutsättningarna i det enskilda fallet. Särskilt när det gäller tillstånd att anordna personlig assistans måste stor vikt fästas vid att den sökande själv har den kunskap och erfarenhet i fråga om ekonomi och redovisning som krävs för att på ett betryggande sätt kunna förvalta och på ett korrekt sätt använda de stora summor som en anordnare får ta emot i assistansersättning. Det är således inte tillräckligt att kunna hänvisa till en redovis- ningsbyrå eller annan utomstående hjälp. Den eller de personer som ska prövas måste också ha tillräckliga kunskaper om vilka krav LSS och annan relevant lagstiftning ställer på verksamhetens utformning och på dem som ska bedriva verksam- heten. Kraven på lämplighet i personligt och ekonomiskt avseende kvar- står även efter det att tillstånd har meddelats. Skulle en tillstånds- havare inte längre uppfylla dessa krav föreligger inte längre förut- sättningar för tillstånd och detta kan då återkallas enligt §. Det kan noteras att 16 b § förordningen (1999:1134) om belast- ningsregister torde böra ses över för att ge möjlighet att få fler uppgifter ur belastningsregistret inför en tillståndspröv- ning. bör även ha möjlighet att få uppgifter då den t.ex. överväger att återkalla ett tillstånd. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.3. Bestämmelsen är ny och innebär att en assistansanordnare är skyldig att lämna all assistans som en assistansberättigad behöver. Anordnaren ska alltså inte kunna begränsa sitt åtagande till t.ex. kontorstid eller mindre krävande arbetsinsatser. Bestämmelsen hindrar inte att främst mindre företag kan behöva vända sig till kommunen vid sjukfall och andra oväntade händelser. Brott mot 24 § kan vara en grund för återkallelse av tillstånd (se §). I bestämmelsen görs ett förtydligande om att tillsyn enligt denna lag även innebär granskning av att tillståndspliktig verksamhet upp- fyller förutsättningarna för tillstånd enligt 23 §. Hänvisningen ändras till tredje stycket i 23 §. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.2. Bestämmelsen i tredje stycket är ny. Genom den nya bestämmelsen ges Social- styrelsen möjlighet att återkalla ett meddelat tillstånd enligt 23 § inte bara när allvarliga missförhållanden uppdagats i verksamheten utan även när det framkommit att tillståndshavaren inte uppfyller kraven på lämplighet i personligt eller ekonomiskt hänseende. Att återkallelse kan ske på sådan grund är en viktig kvalitetsgaranti. kan härigenom ingripa också mot sådana företeelser som inte gäller enskildas möjlighet att få insatser (jfr 26 f §) utan även kvalitet i vid mening, vartill hör en ordnad ekonomi och redo- visning av verksamheten samt efterlevnad av olika bestämmelser t.ex. om tillåten arbetstid för de anställda. för återkallelse kan vara t.ex. brottslighet av olika slag, underlåtelse att betala skatt och arbetsgivaravgifter för anställda eller bristande redovisning. Även sådant som underlåtenhet att uppfylla föreskriven uppgiftsskyldighet eller olämpligt agerande i rättsliga tvister rörande personlig assistans kan motivera att tillståndet ifråga- sätts. En individuell bedömning måste göras i varje enskilt fall, med hänsyn tagen såväl till vilket slag av anmärkningar som är i fråga som till vilken betydelse de kan ha för verksamheten. Utgångs- punkten ska vara att en enskild tryggt ska kunna vända sig till en tillståndshavare i förvissning om att denne uppfyller lagens krav. Bestämmelsen är generellt utformad och gäller således alla typer av tillstånd. Bestämmelsen avser både det fall då tillstånd har med- delats felaktigt och det fall då tillståndshavaren efter det att tillstånd meddelats visat sig misskötsam i något inte obetydligt avseende. Om ett tillstånd har återkallats enligt denna bestämmelse bör det gå innan något nytt tillstånd kan komma i fråga. Vad gäller tidens längd vid olika slag av ekonomiska försummelser kan ledning hämtas i den praxis som utvecklats enligt alkohollagen. När det gäller andra slag av invändningar, t.ex. ett begånget våldsbrott, bör det med hänsyn till LSS-verksamheternas karaktär ofta anläggas en strängare syn. I fråga om tillstånd att bedriva verksamhet med personlig assistans kan även överträdelse av 24 § om skyldighet att erbjuda assistans- berättigade all behövlig assistans aktualisera frågan om återkallelse. Återkallelse av tillstånd på denna grund bör först komma ifråga då det klart framgår att den som anordnar assistansen inte tar sitt an- svar eller har satt i system att utnyttja kommunen. En punkt 9 läggs till för att göra ett beslut om indragning eller nedsättning enligt nya 27 b § överklagbart. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.7. Bestämmelsen är ny och syftar till att villkor om inspektion av personlig assistans som ges av närstående eller hushållsmedlem ska efterlevas. (Jfr 9 d §). Med giltigt skäl att vägra tillträde för inspektion avses t.ex. att den assistansberättigade är allvarligt sjuk eller måste iväg på någon viktig inbokad aktivitet eller behandling. Att hänvisa till att någon annan i hushållet motsätter sig inspektion är däremot inte giltig an- ledning. Ett beslut om indragning eller nedsättning blir överklag- bart genom en ändring av 27 §. I övrigt hänvisas till kommentaren under 9 d §. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.11. Paragrafen är ny. Genom bestämmelsen i första stycket införs en skyldighet för kommunen att anmäla till när någon som uppbär assistansersättning enligt 51 kap. socialförsäkringsbalken beviljas någon insats som påverkar behovet av personlig assistans och därmed rätten till assistansersättning. Enligt andra stycket ska kommunen även anmäla om kommunen får kännedom om något som tyder på att assistansersättning används för annat än personlig assistans. Bestämmelserna bryter eventuell sekretess. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.11. Paragrafen är ny. Genom bestämmelsen införs en skyldighet för kommunen att anmäla till tillsynsmyndigheten om den får kännedom om något som tyder på att ett tillstånd att bedriva verksamhet enligt LSS kan ifrågasättas. Om en sådan anmälan innehåller sekretessbelagda upp- gifter gäller 11 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Motsvarande skyldighet införs såvitt gäller personlig assistans för i 110 kap. 42 a § socialförsäkringsbalken. Bestämmelsen ska underlätta möjligheter att utöva en effektiv tillsyn över tillståndshavare. 15.2Förslaget till lag om ändring i socialförsäkringsbalken 51 kap. 2 § I paragrafens andra stycke förtydligas att det inte bara är de bestäm- melser i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktions- hindrade, LSS, som avser själva utförandet av personlig assistans som ska tillämpas, utan även de allmänna förutsättningarna för in- satsen. Bestämmelsen har en snäv utformning och förtydligan- det görs för att undvika missuppfattningar om att inte alla bestäm- melser i LSS som avser den personliga assistansen (t.ex. det nya andra stycket i 8 § LSS om barns rätt till vård, habilitering och utbildning) ska tillämpas. 51 kap. 7 § Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.9. Bestämmelsen i andra stycket är ny. Bestämmelsen, som syftar till att stärka För- säkringskassans kontrollmöjligheter, innebär en särskild redovis- ningsskyldighet för den som avser att ansöka om assistansersätt- ning retroaktivt. Den sökande ska dels lämna alla uppgifter om assistenten i förväg, dels löpande redovisa sådan assistans som utförs i avvaktan på slutligt avgörande av frågan om assistansersättning. Redovisningen kan göras på samma sätt som den försäkrade redo- visar redan beviljad assistansersättning. Förordningen (1993:1091) om assistansersättning bör kompletteras så att aktuella bestämmel- ser kommer att avse även redovisning av assistans för vilken den försäkrade avser att ansöka om retroaktiv ersättning. 51 kap. 16 § Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.6. Paragrafen motsvarar nya 9 c § LSS och innebär att assistansersättning inte lämnas för assistans utförd av assistenter som inte uppfyller vissa krav. Till be- stämmelsen kopplas en uppgiftsskyldighet för arbetsgivaren i 51 kap. 16 b § som möjliggör kontroll av att assistenterna uppfyller kraven. Kraven gäller oavsett vem som är arbetsgivare för assistenten. För den assistans som har utförts av assistenter som inte uppfyller kraven i denna paragraf (eller som inte är anmälda i enlighet med 51 kap. 16 b §) lämnas således ingen assistansersättning oavsett om assistansen har köpts av en anordnare eller drivits i egen regi av den assistansberättigade. I övrigt hänvisas till kommentaren till 9 c § LSS. 51 kap. 16 a § Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.7. Paragrafen är ny och motsvarar 9 d § LSS. Paragrafen innebär en skyldighet för en assistansberättigad som vill ha en närstående eller någon som han eller hon lever i hushålls- gemenskap med som personlig assistent utan att denne är anställd av kommunen att samtycka till att och Social- styrelsen får inspektera utförandet av assistansen i hans eller hennes bostad. Andra stycket innehåller en precisering av vilka som i denna bestämmelse avses med närstående. Skulle det vara fler än den assistansberättigade som bor i bostaden – t.ex. den tilltänkta assistenten – vilar ansvaret på den assistans- berättigade att förvissa sig om att det inte finns några hinder mot inspektion. Om den assistansberättigade utan giltig anledning vägrar tillträde för inspektion kan assistansersättningen dras in eller sättas ned med stöd av 110 kap. 52 §. Beträffande giltig anledning, se kommentaren till 27 b § LSS. Den assistansberättigade bör noga informeras om villkoret och underteckna ett dokument som visar att han eller hon tagit del av informationen och samtycker till inspektion av assistansen. om detta bör införas i förordningen (1993:1091) om assistans- ersättning. Slutligen kan anmärkas att assistentens ersättning är att anse som arbetsinkomst och ska beskattas i inkomstslaget tjänst även i de fall hushållsgemenskap föreligger. 51 kap. 16 b § Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.5. Paragrafen är ny och motsvarar 9 e § första stycket LSS, se kommentaren till den be- stämmelsen. Förordningen (1993:1091) om assistansersättning bör, liksom förordningen (1993:1090) om stöd och service till vissa funktions- hindrade, kompletteras med en bestämmelse om vilka uppgifter av- seende assistenterna som ska lämnas. 51 kap. 16 c § Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.6. Paragrafen är ny. Bestämmelsen innehåller en undantagsmöjlighet från kravet i 51 kap. 16 § första stycket 5 att en personlig assistent ska vara bosatt inom Europeiska unionen (EU) eller Europeiska ekonomiska samarbetet (EES) i de fall den assistansberättigade, inom ramen för sina be- viljade assistanstimmar, behöver utnyttja dessa för ett akut behov av assistans som uppstår under en utlandsvistelse. Ett sådant behov kan uppstå t.ex. om en medresande assistent blir sjuk under en utlandsvistelse eller om brukaren själv på grund av olycka eller sjuk- dom får ett oförutsett behov av hjälp. Undantagsmöjligheten omfattar också det fall att en förälder till ett funktionshindrat barn är bosatt i ett land utanför EU/EES men vill ta del i assistansen när han eller hon träffar barnet. Det åligger den som är arbetsgivare för assistenten, oavsett om det är brukaren själv eller en särskild anordnare av assistansen, att lämna uppgifter om assistenten enligt 51 kap. 16 b §. Ersättning lämnas normalt för de faktiska kostnader för person- lig assistans som den försäkrade har haft. Om dessa överstiger vad som skulle ha betalats för assistans i eller annars förefaller omotiverat höga kan ersättningen bestämmas till det lägre belopp som bedöms skäligt. Det åligger den försäkrade att visa vilka kost- nader han eller hon har haft. Schablonersättningen ska således inte tillämpas i dessa fall. 51 kap. 19 § Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.4. Bestämmelsen i andra stycket är ny och innebär att assistansersättning, förutom till den försäkrade själv och kommunen, endast får utbetalas till den som har gällande tillstånd att bedriva verksamhet med personlig assistans. Bestämmelsen syftar till att försvåra fusk med assistans- ersättning. Med den försäkrade förstås även hans eller hennes lagliga ställ- företrädare men däremot inte ombud. Bestämmelsen skulle annars alltför lätt kunna kringgås. Av 51 kap. 20 § och 108 kap. 9 a § följer att den som tagit emot assistansersättning för den försäkrades räkning enligt ovan kan åläggas återbetalningsskyldighet för medel som inte använts för personlig assistans. 51 kap. 20 § Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.8. Ändringen av be- stämmelsen innebär att såväl den försäkrade som den som tagit emot assistansersättning för den försäkrades räkning ska betala till- baka sådan ersättning som inte använts för köp av personlig assistans eller kostnader för personliga assistenter. Bestämmelsen tar alltså sikte på när överskott konstateras vid slutavräkning enligt 51 kap. 15 §. Som tidigare gäller återbetalningsskyldigheten oavsett i vilken form assistansen anordnas. Det ska här tilläggas att även om köp av assistans sker genom att den försäkrade betalar hela ersättningen till assistansanordnaren i förskott kan ändå ett återbetalningsplik- tigt överskott uppstå om tidredovisningen visar att ett lägre antal assistanstimmar utförts. Vad gäller assistansanordnare uppstår återbetalningsskyldighet endast om ersättningen utbetalats direkt till anordnaren enligt 51 kap. 19 § och avser då överskott som inte förbrukats för assistans till den försäkrade (jfr 108 kap. 9 a §).