sou · H0B335 · 2012-05-24 00:00:00 — Någon ändring i fråga om vilka fall av tvångs- äktenskap som ska kunna omfattas förefaller inte ha varit avsedd. Ett sätt att övervinna någons motstånd mot ett äktenskap kan vara hotelser av olika slag. I 4 kap. 5 § föreskrivs att den som lyfter vapen mot någon annan eller annars hotar med brottslig gärning på ett sätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig fruktan för egen eller annans säkerhet till person eller egendom, ska dömas för olaga hot. Straffet är böter eller fängelse i högst . Om brottet är grovt, ska det dömas till fängelse i lägst och högst . Påtryckningar som syftar till ett äktenskap mot någons vilja kan också ske genom att offret ofredas på andra sätt. Enligt 4 kap. 7 § är det straffbart som ofredande att handgripligen antasta eller medelst skottlossning, stenkastning, oljud eller annat hänsyns- löst beteende eljest ofreda annan. Straffet är böter eller fängelse i högst . Den normala påföljden för ofredande är böter. Självfallet kan det också förekomma att en person utsätts för olika former av våld i syfte att han eller hon ska underkasta sig ett äktenskap mot sin vilja, eller som en konsekvens av att offret inte underkastar sig äktenskapet. Den som tillfogar offret kroppsskada, sjukdom eller smärta eller försätter honom eller henne i vanmakt eller något annat sådant till- stånd, kan dömas för misshandel enligt 3 kap. 5 § till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . I allvarligare fall kan gärningsmannen dömas för grov misshandel enligt 3 kap. 6 § . Straff- skalan för grov misshandel är fängelse i lägst ett och högst . kan gärningsmannen dock, om brottet är att anse som synnerligen grovt, dömas till fängelse i lägst fyra och högst . Inte bara våld och hotelser kan upplevas som påtryckningar från en utsatt persons perspektiv. Också förolämpningar kan tjäna syftet att bryta ned offrets motstånd. I 5 kap. 3 § föreskrivs att den som smädar någon annan genom kränkande tillmälen eller beskyllningar eller genom annat skymfligt beteende mot personen kan dömas för förolämpning. Den som utpekar någon som brottslig eller klandervärd i sitt levnadssätt eller annars lämnar en uppgift som är ägnad att utsätta denne för andras missaktning, döms för förtal. Var personen skyldig att uttala sig eller var det annars med hänsyn till omständigheterna försvarligt att lämna uppgift i saken, och visar personen att uppgiften var sann eller att han hade skälig grund för den, ska det inte dömas till ansvar. Straffet för förolämp- ning och förtal är böter. Är förolämpningsbrottet grovt, döms till böter eller fängelse medan grovt förtal kan leda till böter eller fängelse i högst . Om en persons närstående utan lov konfiskerar t.ex. mobiltele- fonen för att läsa Sms-meddelanden kan det eventuellt bli fråga om brytande av post- och telehemlighet enligt 4 kap. 8 § . Den som i annat fall olovligen bryter brev eller telegram eller annars bereder sig tillgång till något som förvaras förseglat eller under lås eller annars tillslutet, ska dömas för intrång i förvar till böter eller fängelse i högst . Handlingar av detta slag kan ingå i omgivningens kontroll av någon som utsätts för press att gifta sig mot sin vilja. I vissa fall kan sexuella övergrepp användas för att tvinga fram ett äktenskap. Det kan handla om att gärningsmannen våldtar en flicka som han önskar gifta sig med i förhoppning om att flickans familj ska gå med på äktenskapet eftersom flickan är oskuld (se t.ex. [2012:1] Äkta makar). Om ett äktenskap mot någons vilja väl kommer till stånd får man vidare utgå ifrån att olika typer av sexuella övergrepp ofta förekommer inom äktenskapet. Det måste antas att offret tvingas att fullborda äktenskapet genom samlag. Sexualbrotten, t.ex. våldtäkt, våldtäkt mot barn och sexuellt tvång, återfinns i 6 kap. . Förfaranden som syftar till tvångsäktenskap kan i många fall innefatta olika handlingar som ingår i ett handlingsmönster som har målet att kontrollera offret, ytterst i fråga om valet av livspart- ner. Den utsatta personen kan vara utsatt för olika typer av inskränkningar i sitt livsutrymme och för fysiska och psykiska övergrepp av olika slag. Under en sådan process kan det förekomma relativt lindriga handlingar som med hänsyn till offrets utsatta ställning ändå får allvarliga konsekvenser för honom eller henne. Bestämmelsen i 4 kap. 4 a § om grov fridskränkning straffbelägger sådana kränkande förfaranden som kan förekomma i samband med att en person utsätts för extrem kontroll från famil- jen. I bestämmelsen föreskrivs att den som begår gärningar enligt 3, 4 eller 6 kap. mot en närstående döms för grov frids- kränkning om var och en av gärningarna har utgjort led i en upp- repad kränkning av offrets integritet och gärningarna varit ägnade att allvarligt skada personens självkänsla. Det grova fridskränk- ningsbrottet fokuserar på den typ av nedbrytande effekter som systematiska gärningar mot en närstående oftast får. Fridskränk- ningsutredningen har haft i uppdrag att se över bl.a. straffskalorna. I sitt betänkande, Fridskränkningsbrotten och egenmäktighet med barn (SOU 2011:85) föreslår utredningen inte någon ändring av straffskalorna men väl en viss utvidgning av brottskatalogen i 4 kap. 4 a § . Ett exempel på att en rad handlingar, som syftar till att föräldrar ska kontrollera ett barn i olika avseenden, kan utgöra ett brott enligt 4 kap. 4 a § finns i en dom från Högsta dom- stolen (NJA 2004 s. 437). Det förfarande som var föremål för dom- stolens prövning innefattade kränkningar av olika svårhetsgrad, så- som misshandel och ringa misshandel enligt 3 kap. 5 § och olaga hot enligt 4 kap. 5 § . Vissa av handlingarna vidtogs i samband med att föräldrarna uttalade hot om att barnet skulle giftas bort mot sin vilja. finns brottet olaga förföljelse i 4 kap. 4 c § brotts- balken. Brottet infördes i syfte att förstärka det straffrättsliga skyddet mot trakasserier och förföljelse (se prop. 2010/11:45). Bestämmelsen innebär att den som förföljer en person genom brotts- liga gärningar som utgör misshandel enligt 3 kap. 5 § eller försök till sådant brott som inte är ringa, olaga tvång enligt 4 kap. 4 § första stycket, olaga hot enligt 4 kap. 5 § första stycket, hemfridsbrott eller olaga intrång enligt 4 kap. 6 §, ofredande enligt 4 kap. 7 §, sexuellt ofredande enligt 6 kap. 10 §, skadegörelse enligt 12 kap. 1 § eller försök till sådant brott, åverkan enligt 12 kap. 2 § första stycket, eller överträdelse av kontaktförbud enligt 24 § lagen (1988:688) om kontaktförbud döms för olaga förföljelse till fängelse i högst , om var och en av gärningarna har utgjort led i en upprepad kränk- ning av personens integritet. Det kan tänkas att bestämmelsen kan vara tillämplig i fall av tvångsäktenskap. Det finns slutligen anledning att säga några ord om straffvärde- bedömning och om vilka försvårande omständigheter som kan aktualiseras när det gäller tvångsäktenskap. En domstol som ska bestämma påföljden för ett visst brott måste först, när det gäller brott som är indelade i olika svårhets- grader, bestämma vilken svårhetsgrad brottet hör till. Den bedöm- ningen sker i huvudsak utifrån objektiva kriterier, exempelvis vilken skada som tillfogades vid ett misshandelsbrott. omständigheterna är utgångspunkten vid bedömningen av brottets straffvärde.1 I 29 kap. 2 § räknas vidare upp en rad försvårande omständigheter som ska beaktas vid bedömningen av straffvärdet. Uppräkningen är exemplifierande. De omständigheter som anges i paragrafen kan ibland finnas även i enskilda straffbestämmelser, se t.ex. beträffande rekvisitet särskild hänsynslöshet 3 kap. 6 §. Har en sådan omständighet beaktats redan vid avgörandet av till vilken grad brottet är att hänföra ska den i princip inte beaktas igen vid straffmätningen, se NJA 2004 s. 354. I bestämmelsen anges som försvårande omständigheter vid bedöm- ningen av straffvärdet: 1.om den tilltalade avsett att brottet skulle få allvarligare följder än det faktiskt fått, 2.om den tilltalade visat stor hänsynslöshet, 3.om den tilltalade utnyttjat någon annans skyddslösa ställning eller svårigheter att värja sig, 4.om den tilltalade utnyttjat sin ställning eller i övrigt missbrukat ett särskilt förtroende, 5.om den tilltalade förmått någon annan att medverka till brottet genom tvång, svek eller missbruk av hans eller hennes ungdom, oförstånd eller beroende ställning, 6.om brottet utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organi- serad form eller systematiskt eller om brottet föregåtts av särskild planering, 7.om ett motiv för brottet varit att kränka en person, en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning eller annan liknande omständighet, eller 8.om brottet varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i dess förhållande till en närstående person. 1 Se m.fl., Studier rörande påföljdspraxis med mera, 4 uppl. När det gäller brott som begås i syfte att framtvinga ett äktenskap mot någons vilja (t.ex. misshandel eller olaga tvång) kan man tänka sig att särskilt punkterna 3 och 8 ofta kan vara tillämpliga och därför medföra att brottet ska bedömas strängare än annars. 12.3.3Om svensk domsrätt m.m. 2 När ett brott har anknytning till utlandet blir den första frågan om gärningen utgör ett brott mot svensk lag. Om straffbudet är utfor- mat på ett sätt som visar att det avser endast gärningar som begås i , att det kräver att gärningsmannen på visst sätt har svensk anknytning eller att gärningen riktar sig mot något intresse eller objekt som kan knytas till , utgör gärningen som regel inte brott enligt svensk lag om den begås i utlandet.3 Motsatsen är brott som anses universellt tillämpliga. De flesta, men inte alla, brotts- balksbrott hör till denna kategori, däribland brotten mot person (3–7 kap. ), med undantag för arbetsmiljöbrott (3 kap. 10 § ). Svensk domstols behörighet regleras i huvudsak i 2 kap. brotts- balken. Av 1 § framgår att svenska domstolar alltid är behöriga att döma över brott som är begångna i . Därutöver finns en vidsträckt behörighet att döma också över brott som har begåtts utomlands. Så omfattar den svenska domsrätten t.ex. i princip alla brott som i utlandet har begåtts av svenska medborgare eller av utlänningar med hemvist i (2 § första stycket). Vissa be- gränsningar uppställs dock i denna s.k. extraterritoriella behörighet. En sådan begränsning följer av 2 § andra stycket och innebär bl.a. att gärningen ska vara straffbar enligt såväl svensk lag som lagen på gärningsorten. Det ska alltså föreligga s.k. dubbel straffbarhet. Som yttersta skäl för kravet på dubbel straffbarhet åberopas traditionellt den folkrättsliga principen att stater inte ska gripa in i varandras inre angelägenheter. Det brukar också ifrågasättas om det inte strider mot den straffrättsliga legalitetsprincipen att bestraffa en gärning som är straffri enligt lagen på gärningsorten. Från kravet på dubbel straffbarhet har det i 2 § fjärde stycket gjorts undantag såvitt gäller vissa utomlands begångna sexualbrott mot barn, människohandel samt vissa barnpornografibrott. 2Avsnittet bygger i huvudsak på prop. 2010/11:77 s. 11 f. 3Se , , (2010) Kriminalrättens grunder, s. 198 f. brott kan alltså bestraffas i även om de skulle vara straffria i det land där de begicks. I 2 kap. 3 § finns ytterligare regler som ger svenska domstolar behörighet att döma över brott som har begåtts utom- lands. Något krav på dubbel straffbarhet uppställs inte för dessa fall. Enligt 2 kap. 3 § 7 är svensk domstol behörig, oavsett anknyt- ning till , om det lindrigaste straff som i svensk lag är stad- gat för brottet är fängelse eller däröver. görs också i lagen (1982:316) med förbud mot köns- stympning av kvinnor ett uttryckligt undantag från kravet på dubbel straffbarhet. Undantaget motiverades i förarbetena (prop. 1997/98:55, bet. 1997/98:JuU13 och rskr. 1997/98:250 samt prop. 1998/99:70 och bet. 1998/99:SoU12) främst med hänvisning till ingreppets grymhet. Också behovet av att man effektivt kan lagföra den typ av allvarlig brottslighet som lagen handlar om lyftes fram. Det ansågs, bl.a. mot bakgrund av åtaganden enligt FN:s konvention om barnets rättigheter (), otillfredsställande att kri- minaliseringen av könsstympning skulle kunna kringgås genom att ingreppet utförs i en stat där det är tillåtet. Även andra lagar, såsom lagen (2002:444) om straff för finan- siering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall, innehåller bestäm- melser om undantag från kravet på dubbel straffbarhet. 12.4Europarådets konvention om förebyggande och bekämpande av våld mot kvinnor och våld i nära relationer antog en ny kon- vention om förebyggande och bekämpande av våld mot kvinnor och våld i nära relationer (CETS No. Konventionen öpp- nades för undertecknande i och har undertecknats men inte ratificerats av . För ikraftträdande fordras att tio stater varav åtta medlemsstater tillträder konven- tionen. har 18 stater undertecknat konventionen och en stat ratificerat den.4 Till konventionen finns en förklarande rapport (Explanatory Report). I konventionens artikel 37 finns en bestämmelse som särskilt handlar om straff för tvångsäktenskap. Den föreskriver i p. 4 Uppgiften avser läget . lemsstaterna ska vidta de lagstiftningsåtgärder och andra åtgärder som är nödvändiga för att det ska vara straffbart att uppsåtligen tvinga en vuxen person eller ett barn att gifta sig. Begreppet tvång omfattar enligt den förklarande rapporten (punkt 196) fysiskt och psykiskt tvång ("coercion or duress). Brottet är fullbordat när ett äktenskap har ingåtts. I artikelns p. 2 åläggs medlemsstaterna att göra det straffbart att locka (lure) en person till ett annat land än det där han eller hon bor med syftet att tvinga personen att gifta sig. Som bestämmelsen får förstås är det tillräckligt för fullbordat brott – men också nöd- vändigt – att offret har förts till utlandet med det angivna syftet. Äktenskapet behöver alltså inte ha ingåtts. Begreppet locka syftar på handlingar genom vilka förövaren förmår offret att resa till ett annat land, t.ex. genom att använda en förevändning eller fabricera en orsak, såsom att man ska besöka en sjuk familjemedlem (se Explanatory Report punkt 197). Det ska, som vi förstår bestämmelsen, vara fråga om någon form av vilseledande. Straffansvar förutsätter att gärningsmannen har uppsåt såväl till att locka offret utomlands som till att offret där ska tvingas till äktenskap. Enligt artikel 44.2 ska medlemsstaterna se till att deras domsrätt avseende brott som begås i andra länder inte är underkastad något krav att gärningen är straffbar också där. Något krav på s.k. dubbel straffbarhet får alltså inte gälla. Det är dock möjligt för stater att reservera sig mot denna bestämmelse. I konventionens artikel 58 ställs vidare upp särskilda förpliktel- ser när det gäller preskription avseende offer som är barn. När det gäller bl.a. tvångsäktenskap ska preskriptionstiden löpa som är tillräcklig och proportionerlig i förhållande till brottets allvar, och som behövs för att åtal ska kunna väckas efter det att offret har nått myndighetsåldern. Också mot denna regel går det att reservera sig. Slutligen kan nämnas artikel 41, som innebär ett krav på att upp- såtlig medverkan och uppsåtligt försök till brott enligt artikel 37 ska vara straffbara. Det finns inte någon möjlighet att reservera sig mot den artikeln. Regeringen har förordnat en utredare att bl.a. analysera konven- tionen och överväga vilka lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder som krävs för att ska kunna tillträda konventionen, samt att lämna förslag till sådana åtgärder. Uppdraget ska redovisas . Förslag och bedömningar: Vi föreslår att det i 4 kap. brottsbal- ken (Om brott mot frihet och frid) införs en särskild straff- bestämmelse om tvångsäktenskap och att brottet benämns äkten- skapstvång. Förslaget innebär att den som genom olaga tvång eller utnyttjande av en persons utsatta belägenhet förmår per- sonen att ingå äktenskap döms till fängelse i högst . Bestämmelsen föreslås omfatta fallet att det har ingåtts ett äktenskap som är giltigt i den stat där det ingås, i den stat enligt vars lag det ingås, eller i en stat i vilken minst en av makarna var medborgare eller hade hemvist. Vidare föreslås att den ska omfatta även en förbindelse som är att jämställa med ett äktenskap på så sätt att den är bindande enligt ett etablerat normsystem som inrymmer särskilda krav för upplösning av förbindelsen, och som ingås enligt detta normsystems former. Detta innebär att bestäm- melsen föreslås omfatta såväl giltiga äktenskap som vissa infor- mella äktenskap. Äktenskapstvång ska enligt vårt förslag vara straffbart vid försök och förberedelse. Vanliga medverkansregler ska gälla. Vi föreslår vidare införande av en bestämmelse som straff- belägger den som genom vilseledande förmår någon att resa till en annan stat än den där han eller hon bor i syfte att tvinga perso- nen till äktenskap eller till en sådan äktenskapsliknande förbin- delse som avses i vårt förslag till bestämmelse om äktenskaps- tvång. Kriminaliseringen ska ske genom införande av en ny paragraf i 4 kap. och brottet benämnas vilseledande till utlandsresa med tvångsäktenskapssyfte. Straffskalan föreslås vara fängelse i högst . Brottet föreslås vara straffbart på försöksstadiet. Det bör inte införas någon bestämmelse som straffbelägger den som ingår ett äktenskap för någon annans räkning mot dennes vilja och inte heller någon bestämmelse som straffbelägger den som förmår någon att ingå äktenskap genom att vilseleda denne i fråga om den omständigheten att det rör sig om ett äktenskap. De nya brotten ska undantas från kravet på dubbel straffbarhet. Förutsättningar för en särreglering av redan straffbelagda handlingar Frågan om det bör införas en särskild straffbestämmelse om tvångs- äktenskap hänger delvis samman med frågan, huruvida det straff- bara området bör utvidgas eller om det enbart bör bli fråga om en särreglering av redan straffbara fall. Om en utvidgning av det straff- bara området ska ske talar det i sig för en särreglering. Inlednings- vis bortser vi emellertid från denna fråga och överväger, oberoende av en eventuell nykriminalisering, vilka skäl som talar för och emot en särreglering av tvångsäktenskap. För att man ska särreglera handlingar som redan är straffbelagda enligt andra bestämmelser måste det finnas särskilda skäl. Ett exempel på en sådan särreglering är fridskränkningsbrotten i 4 kap. 4 a § . Skälen för införandet av de bestämmelserna var bl.a. att det ansågs angeläget att markera allvaret i sådan brotts- lighet som riktar sig mot personer i nära relationer och som präglas av att den sammantaget är avsedd att systematiskt kränka den ut- satta personen. Det ansågs att det fanns ett behov av en generell uppgradering av straffvärdet för sådana gärningar som var för sig är relativt lindriga men som sammantagna kan leda till en mycket betydande kränkning av den utsatta personen. Ett annat exempel på särreglering av redan straffbelagda hand- lingar är bestämmelserna i lagen (1982:316) med förbud mot köns- stympning av kvinnor. Lagen träffar i huvudsak handlingar som redan tidigare kunde leda till ansvar för misshandel eller grov miss- handel, även om det vid lagens tillkomst antogs att vissa fall av om- skärelse av vuxna kvinnor som skedde med kvinnans samtycke skulle kunna falla utanför det straffbara området (prop. 1981/82:172 s. 9). Föredraganden uttalade i propositionen att regler om straff för misshandel torde kunna tillämpas på flertalet, kanske t.o.m. samtliga, ingrepp som det var fråga om. Eftersom det gällde att klart markera att sedvänjan med kvinnlig omskärelse (numera kallat könsstympning) i alla dess former, även de minst ingripande, är oförenliga med svensk rättsuppfattning, menade hon att det var mindre tillfredsställande att enbart lita till bestämmelserna om misshandel. Huvudsyftet med lagen var att den skulle ha en moral- bildande effekt och att den skulle kunna användas för information till människor i som kommer från andra länder och kulturer (prop. 1981/82:172 s. 7). Också människohandelsbrottet i 4 kap. 1 a § inne- bär en särreglering av handlingar som till stor del är kriminaliserade enligt andra bestämmelser. Ett av motiven för införandet av be- stämmelsen (då människohandel för sexuella ändamål) var att ett särskilt brott kan underlätta det internationella samarbetet mot människohandel. Sådant samarbete är, konstaterade man, av grund- läggande betydelse för att denna brottstyp ska kunna bekämpas effektivt. Skäl som talar för respektive emot en särreglering Ett skäl som starkt talar för en särskild straffbestämmelse om tvångsäktenskap är att man i en sådan bestämmelse, genom använd- ning av en strängare straffskala, tydligt kan ge uttryck för allvaret i att någon tvingas till ett äktenskap mot den egna viljan. Straffskalan för olaga tvång, som börjar vid böter och sträcker sig till fängelse , är enligt vår mening inte tillräckligt sträng för de gärningar som det kan bli fråga om. Ett tvångsäktenskap har avsevärt mer långtgående och allvarliga konsekvenser än typfallet av olaga tvång, som nog avser mer avgränsade följder, t.ex. att offret lämnar ifrån sig något föremål. I ett stort antal fall rörande tvångsäktenskap måste man räkna med att våldet eller de andra påtryckningarna utövas av personer som står offret nära. Det finns alltså i det när- maste regelmässigt ett inslag av att offret fråntas sin rätt att känna sig trygg i sin familj. Ofta sker påtryckningarna i offrets hem, vilket också är ägnat att skapa otrygghet i vad som borde vara en fredad zon. Endast i mycket sällsynta undantagsfall, om någonsin, kan man tänka sig att ett olaga tvång avseende äktenskap skulle bedömas som ett grovt brott utifrån de kriterier som uppställs i bestämmelsen. Det finns alltså ett påtagligt behov av en möjlighet att införa en strängare straffskala för tvångsäktenskap. Ett annat viktigt skäl som talar för en särskild straffbestämmelse är att en sådan skulle lyfta fram tvångsäktenskapsproblemet och tydligt sända budskapet till potentiella förövare och andra att sam- hället inte accepterar att någon tvingas till äktenskap. Vidare kan en särskild straffbestämmelse tänkas stärka familjer som behöver hjälp att stå emot påtryckningar från andra om att gifta bort en familje- medlem. är personer utanför den omedelbara kärn- familjen inblandade i planeringen av ett tvångsäktenskap. Det kan vara svårt för familjen att stå emot press från t.ex. släktingar eller personer till vilka familjen har en tacksamhetsskuld. Förmodligen kan det i vissa fall vara en fördel om familjen då kan peka på en paragraf som uttryckligen gör det straffbart att tvinga någon till giftermål. Bestämmelsen skulle alltså även på detta sätt kunna ha en pedagogisk och förebyggande funktion i förhållande till bl.a. de personer som kan tänkas utöva tvång mot andra att gifta sig mot sin vilja. Om man inför en särskild straffbestämmelse kan det ha en pedagogisk effekt också i förhållande till ungdomar och andra som utsätts, eller som löper risk att bli utsatta för påtryckningar om att gifta sig mot sin vilja. Straffbestämmelsen kan ge dem bättre möjlig- heter att stå emot påtryckningarna och att hålla fast vid sin rätt att slippa bli utsatta för tvång. I egen vilja (2010:15) framgår att flera aktörer som arbetar förebyggande med frågorna anser att en straffbestämmelse skulle vara till hjälp i arbetet med både unga och föräldrar (s. 9). Vid utredningens hearing uttryckte deltagarna ett enhälligt stöd för en särskild straffbestäm- melse om tvångsäktenskap. Stödet för en särreglering tycks alltså vara starkt bland de personer och verksamheter som arbetar för att hjälpa de utsatta.