sou · GZB336 · 2012-01-01 00:00:00 — Från regeringens sida har det varit angeläget att bibehålla industrins kompetens och förmåga vilket resulterat i en omfattande internationell verksamhet med en betydande export av varor och tjänster. Den inhemska försvarsindustrin har traditionellt dominerats av ett fåtal stora företag. I en utveckling mot mer kunskapsintensiv och tjänsteproducerande verksamhet har behovet av att stödja och ge de små och medelstora företagen bättre möjligheter att hävda sig som leverantörer uppmärksammats inom EU:s med- lemsstater. Svensk säkerhets- och försvarsindustri har skaffat sig ett gott rykte som en världsledande leverantör av produkter även till länder med en utvecklad egen industri. Många av försvarsindustri- företagen är medlemmar av intresseföreningen och för- svarsföretagen (SOFF). SOFF består av 45 medlemsföretag varav 11 större och 34 små och medelstora företag.6 Bilden av en kvalificerad svensk säkerhets- och försvarsindustri kompletteras av ett stort antal andra små och medelstora företag, vilka dels är viktiga underleverantörer, dels utvecklar och säljer egna civila och militära produkter och tjänster. Små och medelstora företag inom försvarssektorn är medlemmar av föreningen . Medlemsföretagen i dominerar den nationella marknaden med av såväl fakturering som export avseende krigsmateriel. Företagen omsätter , varav exporter står för drygt hälften (2009). Bland företagen intar det svenskägda företaget en dominerande ställ- ning och svarar för cirka hälften av företagens totala omsättning. Företag verksamma i med produkter, tjänster och system inom området civil säkerhet har intresseföreningen Security (SACS). Ammunitionstillverkningen är placerad i . 6 Inom säkerhets- och försvarsföretagen i arbetar cirka 30 000 personer med verk- samhet relaterad till säkerhets- och försvarsmarknaden (2010). Ytterligare omkring 60 000– 80 000 personer berörs indirekt hos underleverantörer eller andra företag och organisationer som arbetar med produkter som resultat av bl.a. teknikspridning. Parallellt med att försvarsindustrin rationaliserats och konsolid- erats har de industriella ägarförhållandena för den svenska försvars- industrin förändrats. En tydlig internationalisering kan noteras i industrins verksamhet. Flera av säkerhets- och försvarsföretagen ingår som helägda dotterbolag i större företagsgrupper med bas utanför . är samtliga företag privatägda som det utländska ägandet har ökat . Enligt SOFF har detta upplevts som positivt av företagen då kompetensen och utveck- lingen fortsatt är svenskt, men man har fått nya möjligheter på den internationella marknaden och samarbeten med sina nya ägare.7 Bland de 34 SME-företagen dominerar privata svenska ägare. Sam- tidigt som det utländska ägandet i är relativt stort investerar svenska företag utomlands. Som exempel kan nämnas i , , , , , och , Volvos i och samt PartnerTechs i , , , och . De framträdande verksamhetsområdena inom den svenska för- svars- och säkerhetsindustrin är system för samhällssäkerhet, telekommunikationssystem, inklusive teleskydd, flygsystem, såväl bemannade och obemannade, ledningssystem för mark-, sjö- och flygtillämpningar, system för övning och utbildning, telekrigsystem, såväl aktiva som passiva, 7 Bland de större företagen äger Plc genom sitt amerikanska företag företag i , , och , som är organ- iserade i affärsområde . Plc äger vidare av . ägs av det tyska företaget . Nammo ägs av norska Nammo A/S, av brittiska och (tidigare Peltor) är en del av Aero som ägs av amerikanska . Aero, ÅF, PartnerTech och EuroMaint är de enda större företagen som är helt ägda av svenska industriintressen. ytfartyg och ubåtar byggda med smygteknik, stridsfordon och bandvagnar, vapensystem med kort respektive lång räckvidd, mark- och sjöbaserade samt flygburna radar- och IR-system, fin- och grovkalibrig ammunition, krut och annat pyrotekniskt material, tjänster och konsultverksamhet och stödsystem för drift och underhåll. Av den totala omsättningen för försvarsindustrins8 alla varor och tjänster utgörs av krigsmateriel och av civila/kommersiella varor och tjänster. Exporten består till av krigsmateriel. Flera av företagen har fokuserat sin verksamhet på utveckling, slutmontering, test och validering och har i motsvar- ande grad lagt ut tillverkning av komponenter på andra företag. 7.3.4Internationell verksamhet, m.m. Industrin spelar en viktig roll för Försvarsmaktens materielför- sörjning. Men allting kan inte utvecklas och produceras i . Enligt beslut ska sträva efter att delta i inter- nationella samarbetsprogram för att därigenom kunna dela kost- naderna och säkerställa interoperabilitet. En väl balanserad import och export av försvarsmateriel utgör i detta sammanhang ett medel för materielförsörjningen. Export av försvarsmateriel bidrar vidare till att upprätthålla de inhemska företagens kompetens och kapa- citet att underhålla, vidareutveckla och anpassa Försvarsmaktens materiel. Exportframgångar bidrar även till att den inhemska industrin uppfattas som en intressant partner i det internationella sam- arbetet. Det stärker industrins position i ett gränsöverskridande nätverk av försvarsindustrier, vilket är en grund för att etablera lång- siktiga relationer och öka leveranssäkerheten. I propositionen Ett användbart försvar9 gör regeringen bedöm- ningen att det militära försvaret behöver modern försvarsmateriel som är kostnadseffektiv ur ett livscykelperspektiv och att den exportstödjande verksamheten bör fortsatt användas som ett medel för att främja en kostnadseffektiv materielförsörjning. Ett medel för detta är att fortsätta stödja export av såväl försvarsprodukter som militär teknologi för civil tillämpning. Exportmöjligheterna kan också beaktas och lyftas fram vid deltagande i olika inter- nationella fora t.ex. inom ramen för den Europeiska försvarsbyrån () samt inom sexnationsinitiativet (Framework Agree- ment/Letter of Intent) och vid andra internationella samarbeten om så bedöms resurseffektivt ur ett livscykelperspektiv. I det fall regeringen har fattat eller kommer att fatta beslut om utveckling av försvarsmateriel bör exportstöd genomföras. Större delen av export av krigsmateriel går till länder inom Europeiska unionen, , , Förenta Stater, , och Sydafrika.10 7.3.6Exporttillstånd enligt lagen om krigsmateriel En grundläggande utgångspunkt för export är att exporten godkänns av (). Lagen om krigsmateriel är en förbudslagstiftning där all hantering med krigsmateriel är förbjuden om inte tillstånd ges av ISP.11 Exporttillstånd enligt krigsmateriellagen kan ges om det före- ligger försvars- eller säkerhetspolitiska skäl och om det bedöms att det inte finns något utrikespolitiskt hinder. Då synen på dessa politikområden utvecklas över tiden har det nödvändiggjort en anpass- ning av praxis. I centrum för denna anpassning har stått synen på säkerhet och den försvarspolitiska vikten av internationella 2008/09:140. 10Sverige exporterade försvarsmateriel till ett värde av cirka 13,5 mdkr 2009. Under beviljades export till 52 länder. Exporten till EU:s medlemsstater och ett begränsat antal väl etablerade samarbetsländer dominerar. 11Undantagna från tillståndsplikten är statliga myndigheter som inte är affärsverk. Gäller det förmedling av krigsmateriel från ett tredje land till ett annat tredje land krävs därutöver särskilt tillstånd, s.k. enskilt tillhandahållandetillstånd. Här finns inte något undantag för statliga myndigheter. Utan undantag gäller tillståndsplikt för utförsel, avtal om tillverknings- rätt till någon i utlandet, samarbetsavtal med någon i utlandet och militärt inriktad utbild- ning. har löpande gett sin syn på denna utveckling. I sin tillståndprövning har ISP även att ta hänsyn till de för- ändringar som sker i svensk utrikespolitik. Frågan om en hållbar utveckling återfinns även som ett av de kriterier som ska beaktas i EU:s gemensamma ståndpunkt för vapenexport. För att försäkra sig om att en framtida exportaffär kommer att kunna genomföras kan exportören begära förhandsbesked om utförseltillstånd. Vid prövningen av förhandsbesked har ISP hjälp av , ett rådgivande organ bestående av represen- tanter för de politiska partierna i . De försvarsindustriella företagen som är verksamma i fram- håller till utredningen att kostnader och risker i samband med utveckling av ny teknik ofta är så höga att en egenfinansierad nyutveckling av produkter endast för exportmarknaden inte bedöms som rimlig. Behovet för försvarsindustrier som är verksamma i att avsätta eget kapital för utveckling av nya produkter antas också komma att öka . Företagen framhåller i detta sammanhang betydelsen av att ha Försvarsmakten som en referenskund för att nå exportframgångar med produkter på för- svarsmaterielmarknaden. För en blivande kund anges betydelsen av Försvarsmakten som referenskund bl. a. vara att myndigheten då fungerar som garant för att teknologin är intressant att utveckla och använda samt att den långsiktiga tillgången till uppgraderingar etc. blir säkerställd. Materielförsörjningen är ett av de medel som krävs för att För- svarsmakten ska kunna utveckla sin förmåga i olika avseenden och därmed kunna utföra sina uppgifter. Försvarsindustrierna som är verksamma i är genom tidigare, pågående och beställda leveranser till det militära försvaret direkt eller indirekt av betyd- else för materielförsörjningen. Av vikt för materielförsörjningen historiskt har varit att försvarsföretagen i ges möjlighet att exportera, och att staten i olika former stödjer deras ansträng- Inriktningen av det militära försvaret mot ett användbart och tillgängligt insatsförsvar med hög beredskap och nya principer för materielförsörjningen förändrar ytterligare den i verk- samma försvarsindustrins förutsättningar och utveckling. Svenska förband, som opererar utanför landet, behöver snabba och säkra materielleveranser och stöd från relevant och verksam industri, som kan underhålla, anpassa och vidareutveckla produkterna. Av betydelse för materielförsörjningen är vidare tillgång till kompetens för vidmakthållande och vidareutveckling av materiel och en förmåga att, oavsett om staten egenutvecklar eller köper befintlig materiel från hyllan, påverka utformningen av framtida försvarsmateriel så att den möter det militära försvarets behov av varor och tjänster . För att kunna vara en kompetent beställare behövs, oavsett val av anskaffningsmetod, viss förmåga att värdera alternativa system i förhållande till olika typer av hot och mål. 7.5Förändrat agerande hos försvarsindustrierna Försvarsindustrimarknadens särart har beskrivits i inledande avsnitt i detta kapitel. Aktörerna på säkerhets- och försvarsmarknaden omspänner leverantörer från hela världen, som agerar både nation- ellt och internationellt. Marknaden har dessutom befunnit sig i stark tillväxt, både vad det gäller anskaff- ningsvolymer, förvärvsfrekvens och konsolidering. Konkurrens inom marknaden kan endast till begränsad del sägas ske genom parametrar som liknar andra typer av branscher. Inom den globala försvarsmaterielmarknaden finns en polarisering mellan ett antal starka regionala marknader. En av dessa polariseringar är marknaderna i och . Av de 100 främsta internationella försvarsindustriföretagen är 45 stycken amerikanska företag och 27 västeuropeiska. De amerikanska leverantörerna har en stor del av den globala marknaden, men genom teknologispridningen har de inte samma ledande position i förhållande till andra företag i till exempel Europa12. För att behålla och utöka marknadspositionerna kan företagen i ökad utsträckning behöva satsa mer eget kapital inom forskning och utveckling, som i sin tur är en grundläggande faktor för mark- 12 Till exempel inom ledningssystemområdet, framdrivning och kompositteknik har varit en av de dominerande aktörerna vad gäller utveckling. I samband med förvärv av företag ligger ofta strategiskt fokus på att skapa synergier mellan affärsområden. och utgör två exempel på företag som kommit till stånd för att minska den kostsamma dupliceringen av FoU- investeringar i den fragmenterade europeiska vapenindustrin. Skälen till förvärven av försvarsföretagen varierar. Gemensamt är att de drivs av ambitioner att skapa större, globalt ledande försvarskoncerner. Trenden är att de stora företagen strävar efter att bli ännu större i syfte att dominera flera marknadssegment och därmed kunna erbjuda försvarsmakter helhetslösningar – från teknikutveckling till underhållstjänster. Denna dominansstrategi kan dock verka häm- mande på konkurrenseffektivitet och därmed leda till ogynnsam utveckling av priser och leveransprecision. Regeringen har bedömt att de eventuella utvecklingssatsningar som av olika anledningar är nödvändiga bör begränsas till ett mindre antal områden.14 Eventuella nya svenska utvecklingsbeställ- ningar är, mot en mer öppen och fri marknad, av betydelse för företagens utveckling. Egenfinansierad utveckling kan sannolikt leda till att vissa produktinnovationer skapas, men verkar större projekt fort- farande förutsätta att staten är beställare av utvecklingen. Strate- gierna för försvarsindustriföretagen att etablera sig på marknaden ser olika ut. Att utveckla sin kompetens genom samarbete med andra företag är en möjlig väg att gå. Företag med större om- sättning kan dra nytta av sin storlek inom tillväxtmarknader genom att för tillsätta resurser för en försäljning på de marknader där företaget kan nå enskilda framgångar. För andra företag finns det uttalat i deras förvärvsstrategier att de vill vara mer närvarande på lokala marknader. försöker hitta nya vägar att utveckla affärerna, bl. a. via nya typer av finansieringslösningar. Sammanfattningsvis kan konstateras att försvarsmaterielmark- nadens drivkrafter leder till fortsatt strukturrationalisering med färre men mer globala företag, oligopolmarknader och försämrad kon- kurrens som följd. Då antalet aktörer och konkurrenter minskar är risken påtaglig att de ekonomiska effekterna av strukturrationaliser- ingar inte kommer kunderna och ytterst skattebetalarna till godo. 13EADS, European Aeronautic Defence and 2008/09:140 Ett användbart och tillgängligt försvar, s. 92. 7.6Förändrad gränsyta mellan myndigheter och industri etablerades som ska agera samordnande vid företagens exportaffärer samt vid för- säljning av Försvarsmaktens avvecklade materiel. Inrättandet av myndigheten förändrade befintliga gränsytor såväl mellan myndig- heter som mellan staten och industrin. Effekterna av denna gräns- yteförskjutning är det dock för tidigt att uttala sig om. Ambitionen att integrera näringslivet i materielförsörjningen har pågått längre och ökat hos myndigheter inom för- svarssektorn. Partnerskap med industrin, t ex genom modeller som OPS (offentlig-privat samverkan) eller PPP (public-private part- nership), framhålls som en framkomlig väg att minska kostnaderna i stora kostsamma projekt. Att bedriva ett partnerskap inom materielförsörjningsområdet innebär att upphand- lings- och arbetsformerna kan behöva förändras. Förändrade gränsytor mellan stat och industri förekommer hos flera länder såväl i form av utkontraktering av verksamheter som etablering av strategiska allianser. En viktig utgångspunkt är att oavsett val av modell, ska inrättandet av partnerskapet fungera i full konkurrens och vara kostnadseffektivt för skattebetalarna. Partner- skapskonceptet ses som en tänkbar lösning vid realiseringen av förmåga i olika avseenden av system av systemkaraktär, då det krävs ett brett produktansvar i samband med systemuppbygg- naden. Bland annat folkrättsliga aspekter medför dock ofta att partnerskapskoncept kan innefatta begränsningar i faktiska insats- områden. har enligt utredningsdirektiven i upp- drag att lämna förslag på en mer ändamålsenlig och kostnads- effektiv stödverksamhet. I direktiven anges inte att utredningen ska göra några studier eller analyser av jämförbara stödverksamheter i andra länder. Utredningen har emellertid i ett tidigt skede av utred- ningsarbetet konstaterat att det i många jämförbara länder pågår en utveckling av den militära stödverksamheten inom de områden som utredningen har att analysera och lämna förslag över, bl.a. i och . har därför funnit det angeläget att kunna ta del av redogörelser över avgränsade delar av stödverk- samheten i vissa jämförbara länder. Då motiven för och utveck- lingen av stödverksamheten skiljer sig åt mellan berörda länder har utredningen valt att belysa vissa utvecklingstrender som framstår som framträdande för respektive land, bl.a. vad avser utvecklingen mot en sammanhållen materiel- och logistikförsörjningsprocess och utvecklingstrenden mot att ökat samarbete mellan försvars- myndigheterna och industrin. Det innebär att utredningen i detta sammanhang inte lämnar någon mer allmänt beskrivande redo- görelse över stödverksamheten i respektive land.1 I detta sammanhang talar mycket för att de nordiska länderna i första hand bör studeras varvid bedömning gjordes att stödverk- samheten i respektive är av intresse. Båda länderna är aktivt involverade i det nordiska samarbetet på det militära området och deras dimensionering är jämförbar med i flera avseenden. Såväl som är också fokuserade på kon- tinuerliga process- och strukturförändringar. 1 Redogörelserna i detta kapitel bygger på underlag som utredningen inhämtat genom För- svarsmaktens attachéorganisation i berörda länder. är vidare intressant som ett militärt alliansfritt land med en betoning på det nationella försvaret men aktivt engag- erade i insatser internationellt. Man har genomfört relativt grund- läggande förändringar inom de områden som utred- ningen har att behandla, bl.a. har man gått längre än vad gäller förändrade associationsformer och joint venture mellan stat och näringsliv på försvarsområdet. är ett försvarspolitiskt aktiv land med en uttalad uppfatt- ning om inhemsk försvarsindustri, är det ett land med en annan integration mellan politisk ledning och myndighetsledning än vad som är fallet i . bedöms också i många avse- enden ha liknande utmaningar och pågående processer som , som det är förenat med starka kopplingar till, och för- hållandesätt gentemot, alliansen , den transatlantiska länken och . Stödprocesserna på försvarsområdet i har inte bedömts vara lika intressanta för en jämförelse då den danska för- svarspolitiken och försvaret i mindre utsträckning fokuserat på det nationella försvaret till förmån för ett ökat fokus på internationell expeditionär förmåga. Detta medför att utredningen bedömer att jämförelser med utvecklingen på det danska försvarsområdet kan bli något mindre relevant för de fråge- ställningar som utredningen har att ta ställning till. Av övriga europeiska länder nämns ofta , , och som intressanta för olika jämförelser. Dessa länder är också de som, tillsammans med de nordiska, är viktiga länderna för bi- och multilateralt samarbete på försvarsområdet med . I detta sammanhang framstår som ett relativt dynamiskt och förändringsaktivt land inom försvarsområdet med en uttalad och tydlig vilja till fokus på egen kunskap som effektivitet och ett modernt synsätt synes vara drivkrafter. Neder- länderna har en betydligt större försvarsbudget än , i vissa avseenden ett större försvar, men har ett förhållningssätt som mer liknar än vad gäller sin roll inom alliansen . har också genomgått stora förändr- ingar och har anställda soldater och sjömän. Neder- länderna har tidigare använts av såväl Försvarsberedning som andra utredningar för olika jämförelser. bedöms också som intressant men är på försvars- området såväl volym- som verksamhetsmässigt avsevärt större än Det har pågått och pågår alltjämt omfattande förändringsprocesser inom flera av de områden som utredningen har att förhålla sig till. Den genomförda och presenterade försvarspolitiska utvärderingen, , bedöms också kunna komma kunna leda till ytterliggare förändringar framöver. Sammantaget har detta lett till att inte analyserats i denna begränsade utblick. militära strukturer avseende ledning3 och organisation har likheter med hur försvar var organiserat för 10–med ett tydlig territoriellt fokus. Vad gäller forskning och utveck- ling, materielförsörjning samt logistikverksamhet har den en klar och tydlig policy att inneha nationell forsknings- och tillverkningskapacitet inom vissa strategiska områden såsom explosivvaror, it-relaterad forskning samt viss nytillverkning och underhåll av redan inköpt materiel. Den nationella kapaciteten för de prioriterade operativa förmågorna säkerställs bl.a. genom att staten är majoritetsägare i den mest dominerande försvarsindustrin. På förvaltningsområde (försvarsbudgeten) uppgick anslaget till . har föreslagits ett föreslås ett anslag på . Anslags- ökningen föranleds huvudsakligen av förskjutningar för utgifter inom ramen för de beställningsfullmakter som finns vad gäller försvarsmateriel, av förutsedda kostnadsnivåjusteringar samt av en nivåförhöjning på i enlighet med den säkerhets- och försvarspolitiska redogörelsen . 2Redovisningen angående bygger på underlag från Försvarsavdelningen i (, bet. Nr 10:F47, Information om Patria och Millog, samt 2010-10- 28, bet. Nr 02:F58, Svar på RFI från Försvarsdepartementet 28.09.2010). 3Huvudstaben är ledningsstab för kommendören för försvarsmakten. Den leder och över- vakar genomförandet av de uppgifter som tilldelats försvarsmakten. Huvudstaben förbereder prestationskraven och fördelar resurserna för försvarsgrenarna och huvudstaben underställda center. Huvudstabens uppgift är att sörja för upprätthållandet av rikets militära presta- tionsförmåga, för dess planering och beredskap. Som en central förvaltningsmyndighet har den som uppgift att bereda, planera, föreslå, besluta och verkställa administrativa lösningar och åtgärder. I militära kommandomål lyder huvudstaben under kommendören för försvars- makten, men i administrativa ärenden lyder den under försvarsministeriet. Forskning och utveckling inom den finska försvarssektorn skiljer sig åt gentemot bl. a. genom att forskningsresurserna är betydligt mindre samt förekomsten av ett flertal mindre aktörer. De mest aktiva forskningsorganisationerna inom den finska för- svarsmakten är: Försvarsmaktens Tekniska Forskningsanstalt (PVTT), Forskningsverksamheten som helhet leds av Huvudstabens planer- ingsavdelning. Huvudansvaret för forskningen ligger på Försvarsmaktens Tek- niska Forskningsanstalt (PVTT)4 och Försvarshögskolan. Marinens Forskningsanstalt, som är underställt kommendören för den finska marinen, är ett förband med forskningsuppgifter kring undervatten- och sjökrigföring kopplat mot marinens specifika uppgifter från Åbo skärgård in i . Viss forskning och utveckling bedrivs även vid arméns och flygvapnets materielverk. Sammanlagt cirka 350 personer är verksamma inom Försvars- maktens Tekniska Forskningsanstalt, Försvarshögskolan och de tre materielverken. Försvarsmaktens Tekniska Forskningsanstalt (PVTT) Försvarsmaktens Tekniska Forskningsanstalt (PVTT) är lokaliserad till två orter med cirka 175 anställda, varav majoriteten är civil personal, av vilka mer än hälften har akademisk bakgrund. Forskningsanstalten utgörs av divisionerna vapenteknologi, sprängämnen, CBRN och elektronik/informationsteknologi. Forsk- ningskompetenserna finns främst inom de områden som inte åter- finns inom civil forskning eller anses vara väsentliga för Försvars- makten. 4 Försvarsmaktens Tekniska Forskningsanstalt (PVTT) är en del av Försvarsmaktens huvud- stab. Den huvudsakliga uppgiften är att vara center of excellence för Försvarsmaktens forskning och utveckling samt försvarsförmågor där forskningsanstalten ska stödja besluts- fattare med modellering och utveckling av nya kapaciteter. Forskningsverksamheten omsluter (exklu- sive personal- och infrastrukturkostnader), varav cirka en tredjedel köps in från externa forskningsleverantörer.5 Av PVTT omslutning bedöms vara relaterad till kunder utanför för- svarsmyndigheterna.