sou · H0B334d3 · 2012-06-05 00:00:00 — Enligt kriminalstatistiken är det mycket ovanligt att fängelsestraff bestäms på . Exempelvis fick av dem som dömdes till fängelse ett kortare fängelsestraff än en månad (totalt 273 av knappt 13 000 fängelsedomar). Att så mycket som 150 dagsböter döms ut för ett enstaka brott torde också vara ovanligt. Slutsatsen blir att det skulle vara mycket sällsynt att brott med olika oreducerade straff- värde skulle föranleda lika höga bötesstraff, även i ett system utan ungdomsreduktion för bötesbrott gällande åldersgruppen 18–20 år Det bör i sammanhanget påpekas att det inte kan ankomma på lagstiftaren att ange mer precist hur reduktionen ska ske och enligt vilka kvoter eller liknande. Den genomgång som görs ovan utifrån gällande praxis visar dock att en ordning där någon reduktion inte sker för åldersgruppen 18–för bötesbrott, inte leder till några orimliga konsekvenser. Om lagstiftaren föreskriver att ungdoms– reduktion i de fall gärningsmannen var i åldersgruppen 18–för brottet bara ska ske om straffvärdet är sådant att fängelse kan följa på brottet, förbehålls reduktionen den ålders- grupp där den kan anses motiverad. På vilket sätt reduktionen ska ske exakt inom de ramar lagstiftningen anvisar är dock en fråga som lämpligen avgörs i praxis. 29.7.4Lagöverträdare i bör inte särbehandlas vid påföljdsvalet 29.7.4.1 De särskilda ungdomspåföljderna Våra förslag: De särskilda ungdomspåföljderna ungdomsvård, ungdomstjänst och sluten ungdomsvård ska vara förbehållna personer som inte hade fyllt för brottet. Detsamma ska gälla de nya påföljderna varningsstraff, kontakt- skyldighet för unga och ungdomsövervakning som vi föreslår i kapitel 25 och 27. Den som har begått brott efter att ha fyllt arton men inte tjugoett års ålder ska dock kunna dömas till ungdomsvård om det finns särskilda skäl. Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år Enligt våra direktiv ska vi ta ställning till om lagöverträdare i åldersgruppen 18–ska behandlas som vuxna lagöverträdare vid påföljdsvalet. I det ingår även att överväga om och i så fall i vilken utsträckning de särskilda ungdomspåföljderna ska vara tillämpliga för denna ålderskategori. Den lagöverträdare som är vid lagförings- tidpunkten kan under vissa förhållanden dömas till de särskilda påföljderna för unga lagöverträdare som anges i 32 kap. BrB; ungdomsvård, ungdomstjänst och sluten ungdomsvård. Huruvida det är gärningsmannens ålder vid brottet eller för lagföringen som är avgörande skiljer sig dock åt enligt de olika bestämmelserna. För ungdomsvård är det enligt lagtexten uteslutande åldern för lagföringen som är avgörande. Enligt 32 kap. 1 § kan den som är dömas till ungdomsvård, om han eller hon har ett särskilt behov av vård eller annan åtgärd enligt SoL eller LVU. Av kriminalstatistiken framgår att ungdomsvård mycket sällan döms ut för personer i ålderskategorin 18–. dömdes 185 personer som var mellan 18–för lagföringen till ungdomsvård. Antal lagföringsbeslut som gällde personer som hade fyllt för huvud- brottet uppgick dock bara till 42.59 Det hänger samman med att insatser enligt SoL och LVU är mer sällsynta för myndiga personer. Mycket sällan finns det därtill något underlag för domstolen att döma en lagöverträdare till ungdomsvård. Åklagaren har nämligen enligt 11 § LUL skyldighet att inhämta yttrande från socialnämnden endast beträffande personer som misstänkts ha begått brott . Även för ungdomstjänst utgör åldern för lag- föringen utgångspunkten. Den som är och som begått brott får enligt 32 kap. 2 § dömas till ungdomstjänst. Den som är och under vid lagföringen får enligt andra stycket i samma bestämmelse dömas till ungdomstjänst endast om det finns särskilda skäl till det. Enligt förarbetena förutsattes en restriktiv tillämpning, eftersom något större tillämpningsområde för ung- domstjänst för åldersgruppen 18–var svårt att se. Särskilda skäl kunde enligt propositionen vara att någon begått brott och det blir aktuellt att bestämma påföljden kort efter att 59 Enligt särskild statistik som Brå tagit fram för utredningen. Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år den unge fyllt 18 år.60 Av kriminalstatistiken framgår att ung- domstjänst förekommer i begränsad omfattning för åldersgruppen 18–, varför den restriktiva tillämpningen verkar upprätthållas i praxis. dömdes 323 personer som var mellan 18–för lagföringen till ungdomstjänst. Antal lagförings- beslut som gällde personer som hade fyllt redan vid tid- punkten för huvudbrottet uppgick dock bara till 23.61 För sluten ungdomsvård enligt 32 kap. 5 § BrB är det i stället gärningsmannens ålder för brottet som är avgörande. Har någon begått brott innan han eller hon fyllt och finner rätten med tillämpning av 30 kap. BrB att påföljden bör bestämmas till fängelse, ska den i stället bestämma påföljden till sluten ungdomsvård . Detta gäller dock inte om det, med hänsyn till den tilltalades ålder vid lagföringen eller annan omständig- het, finns särskilda skäl däremot. Om det förflutit så mellan brottet och lagföringen att den tilltalade åldersmässigt inte längre passar in vid ett särskilt ungdomshem bör enligt förarbetena påföljden i stället bestämmas till fängelse. En ytterligare omständighet som enligt förarbetena gör att det kan anses finnas särskilda skäl emot att döma till sluten ungdomsvård, kan vara att den tilltalade ska lagföras för allvarlig och omfattande brottslighet som begåtts såväl före som ålder.62 De bestämmelser som finns i BrB om beaktande av gärnings- mannens ålder vid straffmätningen och vid frågan om det finns förutsättningar att döma till fängelse, anknyter uteslutande till åldern för brottet. Har någon begått brott innan han eller hon fyllt ska enligt 29 kap. 7 § hans eller hennes ungdom beaktas vid straffmätningen. I vilken omfattning det beaktas, dvs. storleken på den s.k. ungdomsreduktionen, utgår från åldern vid brottstillfället. I 30 kap. 5 § BrB finns bestämmelser med särskilda regler om påföljdsvalet för personer som begått brott innan de fyllt . I första stycket regleras de fall då brottet skett innan den tilltalade hade fyllt . I dessa fall får rätten döma till fängelse bara om det finns synnerliga skäl. I andra stycket behandlas fall då gärningsmannen hade fyllt men inte för brottet. Rätten får döma till fängelse endast om det med hänsyn till gärningens straffvärde eller annars finns särskilda skäl för det. 2005/06:165 s. 77. 61Enligt särskild statistik som Brå tagit fram för utredningen. 1997/98:96 s. 201. Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år Utgångspunkten bör alltid vara åldern för brottet Vi har i avsnitt 23.2 utvecklat hur påföljdsvalet ska regleras för de unga som var för brottet. I sådana fall ska påföljden som utgångspunkt alltid bestämmas till en ungdoms- påföljd. Endast om den tilltalade hunnit fylla för huvudförhandlingen och det pga. av den tilltalades ålder skulle vara olämpligt att bestämma påföljden till en särskild ungdoms- påföljd, ska påföljden kunna bestämmas enligt de allmänna reglerna (dvs. till böter eller fängelse som döms ut villkorligt eller ovill- korligt). I realiteten tillämpas de särskilda ungdomspåföljderna ungdomstjänst och ungdomsvård mycket sällan på lagöverträdare . Detta är i linje med att de till sin utformning är anpassade till unga personer. För att renodla påföljdssystemet bör en utgångspunkt vara att de särskilda ungdomspåföljderna uteslutande ska vara förbehållna lagöverträdare i åldersgruppen 15–. Enligt vår mening bör dessutom den samlade regleringen vara mer konsekvent, vad gäller om det är åldern vid brottet eller åldern vid lagföringen som ska vara i första hand avgörande. Det är i och för sig förklarligt att regleringen gällande ungdoms- vård och ungdomstjänst utgår från åldern för lag- föringen. Eftersom det är fråga om för unga särskilt anpassade påföljder är det följdriktigt att det är den unges ålder när han eller hon lagförs som är centralt. är grunden för att det finns särskilda ungdoms- påföljder att det finns anledning att behandla unga lagöverträdare lindrigare eftersom de är mindre klandervärda pga. typiskt sett bristande mognad och livserfarenhet. Sådana argument överens- stämmer bättre med att ha åldern för brottet som utgångspunkt. Om åldern för brottet vore avgörande, skulle det bli en mer konsekvent och med övriga bestämmelser sammanhängande reglering gällande unga lag- överträdare. Som anges ovan tillämpas såväl ungdomstjänst som ungdomsvård i huvudsak då gärningsmannen inte hade fyllt för brottet. En reglering som föreskriver detta som utgångspunkt skulle enligt vår mening tydliggöra att ungdoms- påföljderna är förbehållna omyndiga lagöverträdare. Lagstiftningen skulle då också innebära att lagöverträdare som har fyllt 18 men inte för brottet behandlas som vuxna lag- Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år överträdare i större utsträckning än . Vår slutsats blir mot denna bakgrund att den unges ålder för brottet bör vara avgörande för huruvida de särskilda ungdomspåföljderna ska vara tillämpliga. Särskilt om ungdomstjänst, kontaktskyldighet för unga, ungdomsövervakning och varningsstraff För ungdomstjänst ser vi inte att det finns någon anledning att frångå en konsekvent reglering som föreskriver att gärningsmannen måste ha varit under för brottet. Endast i sådana fall bör ungdomstjänst vara möjligt att döma ut. Detsamma gäller de nya påföljderna kontaktskyldighet för unga och ungdoms- övervakning som vi föreslår i kapitel 27. Vi gör inte heller någon annan bedömning gällande den nya påföljden varningsstraff som vi föreslår i avsnitt 25.6. Vad gäller ungdomsvård är det enligt vår mening lämpligt att i vart fall ställa upp en tydlig huvudregel att gärningsmannen måste ha varit under för brottet och att påföljden ska vara förbehållen omyndiga lagöverträdare. Förutom att det bidrar till ett mer konsekvent system så skulle en sådan ordning överens- stämma med regleringen i 11 § LUL, att ett yttrande från social- nämnden i regel tas in enbart om någon misstänks för att ha begått brott innan han eller hon fyllt . I likhet med vad som sägs ovan om ungdomstjänst, bör inte den omständigheten att den tilltalade i tiden mellan brottet och lagföringen har passerat 18-årsdagen utesluta att påföljden bestäms till ungdomsvård. Också när det gäller ungdomsvård kan den unges ålder i de fall det gått innebära att påföljden framstår som mindre lämplig. Även gällande ungdomsvård bör det därför (som utvecklas närmare i avsnitt 23.2) föreskrivas att den som hunnit fylla vid tid- punkten för lagföringen inte får dömas till den påföljden om det skulle vara olämpligt. I praktiken torde denna fråga avgöras av huruvida socialnämnden fortfarande har några åtgärder att föreslå för den som hunnit passera artonårsdagen för lag- föringen. Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år Frågan är då om ungdomsvård i likhet med vad som föreslås ovan gällande ungdomstjänst uteslutande bör vara förbehållen den som inte hade fyllt för brottet. dömdes 42 personer som fyllt för huvudbrottet till ungdomsvård. I praktiken torde ungdomsvård för den som hade fyllt för brottet i de allra flesta betingas av att det redan pågår insatser enligt LVU eller möjligen SoL och att dessa insatser kan inbegripas i en vårdplan eller ett ungdomskontrakt. Några initiativ till nya insatser torde sällan tas eftersom åklagaren som regel inte begär in något yttrande enligt 11 § LUL om den unge hade fyllt för det misstänkta brottet. Det kan dock inte uteslutas att det inhämtas yttrande från åklagare eller domstol eller att socialnämnden av andra skäl initieras ett yttrande gällande en myndig lagöverträdare. Det är dock inte ovanligt att ungdomar i åldersgruppen 18–blir föremål för åtgärder enligt SoL eller LVU. var sammanlagt 5 236 ungdomar i åldergruppen 18–föremål för ett placeringsbeslut enligt SoL eller LVU.63 I den siffran ryms visserligen såväl omhändertagande som omhändertagande som beslutas i förvaltningsdomstol. Samman- taget framgår dock att ett betydande antal myndiga ungdomar blir föremål för åtgärder av . Av statistiken framgår bl.a. att sammanlagt 4 500 personer i den åldersgruppen var placerade enligt 6 kap. 1 § Sol på ett s.k. HVB-hem. Vidare framgår att sammanlagt 863 personer var omhändertagna med stöd av 3 § LVU (s.k. beteendefall)64 Av dem var ca hälften, 423 stycken, . 264 stycken var och 124 stycken var . Statistiken visar liknande förhållanden, dock att antalet ungdomar som varit föremål för placeringsbeslut ökat något till år65. Vård med stöd av 3 § LVU kan beredas den som ännu inte fyllt och upphöra senast när den unge fyller . Eftersom sålunda tvångsvis vård med stöd av LVU är möjligt till och med att en person är , framstår det som lämpligt att det kvarstår en möjlighet att utdöma ungdomsvård även för unga i denna ålderskategori. Utan den möjligheten skulle det kunna 63Enligt statistik som utredningen inhämtat från . 64Vård pga. av att den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende. 65 Det totala antalet ungdomar har ökat från 3 588 personer till 4 689 personer. Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år uppstå betydande verkställighetshinder och därtill ett onödigt användande av resurser från såväl socialnämnden som Kriminalvården om verkställigheten av en kriminalvårdspåföljd skulle ske parallellt med tvångsvis vård enligt LVU. Om det redan pågår ingripande insatser enligt LVU eller SoL gällande någon som fyllt för brottet kan det överhuvudtaget i vissa situationer framstå som det mest lämpliga att döma till ungdomsvård inbegripet fortsatta sådana åtgärder. Det kan heller inte uteslutas att det i ett senare skede tas fram förslag till ett ungdomskontrakt eller en vårdplan som är tillräckligt ingripande. Det bör därför föreskrivas att det ska vara möjligt att döma den som begått brott efter det att han eller hon fyllt men före det att han eller hon fyllt till ungdomsvård, förutsatt att det finns särskilda skäl för det. 29.7.4.2 Förutsättningarna för att döma till fängelse Vårt förslag: Det ska inte förutsättas särskilda skäl för att döma lagöverträdare i åldersgruppen 18–till fängelse oavsett om fängelsestraffet är villkorligt eller inte. Enligt direktiven ska vi ta ställning till om lagöverträdare i ålders- gruppen 18–ska behandlas som vuxna lagöverträdare vid påföljdsvalet. I det ingår att överväga huruvida möjligheten att döma lagöverträdare i den åldersgruppen till fängelse bör vara begränsad i jämförelse med andra myndiga lagöverträdare. Våra överväganden i detta avsnitt utgår från den reform av påföljds- systemet för vuxna lagöverträdare som vi föreslår i kapitel 9–12. För brott som någon begått efter det att han eller hon fyllt men , får rätten enligt nuvarande reglering i 30 kap. 5 § andra stycket BrB döma till fängelse, endast om det med hänsyn till gärningens straffvärde eller annars föreligger särskilda skäl. Restriktiviteten mot att döma lagöverträdare till fängelse är inte lika stor som för åldersgruppen 15–, där det krävs synnerliga skäl för att döma till fängelse. Om det är fråga om brottslighet med mycket högt straffvärde finns det enligt den gällande ordningen ofta inte något realistiskt alternativ till fängelse Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år Detsamma kan gälla om det är fråga om upprepade återfall, men då främst gällande i vart fall för- hållandevis allvarlig brottslighet. Därtill har brottets art i vissa fall då brottsligheten anses ha särskilt högt s.k. artvärde föranlett en bedömning att det föreligger särskilda skäl för fängelse. I de flesta fall då påföljden inte kan stanna på ett bötesstraff bestäms påföljden till villkorlig dom eller skyddstillsyn för lagöverträdare i åldersgruppen 18–. Vilka påföljdsalternativ blir aktuella i det system vi föreslår? Som utvecklas i kapitel 9 föreslår vi att villkorlig dom och skyddstillsyn utmönstras ur påföljdssystemet. I stället ska rätten alltid då påföljden inte kan stanna vid böter döma ut ett fängelsestraff i enlighet med det s.k. straffmätningsvärdet, dvs. straffvärdet med avdrag för billig- hetsskäl och ungdomsreduktion enligt bestämmelserna i 29 kap. BrB. Det ska då antingen dömas ut villkorligt eller ovillkorligt. Som anges närmare i avsnitt 23.2 bör lagöverträdare i ålders- gruppen 15–även fortsättningsvis dömas till de särskilda ungdomspåföljderna i 32 kap. BrB. I avsnitt 23.2 föreslår vi att unga lagöverträdare som huvudregel helt ska undantas från de allmänna reglerna och alltid dömas till en särskild ungdomspåföljd om brottet begåtts . Om den unge passerat 18-årsdagen för huvudförhandlingen och det skulle vara olämpligt med en särskild ungdomspåföljd ska påföljden bestämmas enligt de sedvanliga reglerna och då till fängelse om straffmätningsvärdet motiverar det. Den särskilda föreskriften att det ska krävas synnerliga skäl för att döma en lagöverträdare i åldersgruppen 15–till fängelse ska enligt vårt förslag utgå av formella skäl. Vi föreslår i stället att det ska krävas synnerliga skäl för att dömas till sluten ungdomsvård. Därutöver föreslår vi en särskild reglering för de undantagsfall där en omyndig lagöverträdare döms till fängelse eftersom han eller hon passerat 18-årsdagen för lagföringen och det skulle vara olämpligt med en ungdomspåföljd. Rätten ska i sådana fall få avstå från att besluta att ett fängelsestraff ska vara villkorligt endast om det finns synnerliga skäl. Såsom utvecklas ovan i avsnitt 29.7.4.1 används i de allra flesta fall de särskilda ungdomspåföljderna inte gällande personer i åldersgruppen 18–. De döms i stället oftast till villkorlig dom Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år Vi föreslår ovan att möjligheten att döma dem mellan 18–till ungdomspåföljder inskränks ytterligare genom att det ska utgöra en förutsättning att lagöverträdaren hade begått brottet innan han eller hon fyllt . Som enda undantag från det ska det vara möjligt att döma någon som begått brott efter att han eller hon fyllt till ungdomsvård om det finns särskilda skäl till det. Om föreskriften i 30 kap. 5 § andra stycket BrB, att det krävs särskilda skäl för att välja fängelse som påföljd för lagöverträdare i åldersgruppen 18–, kvarstod oförändrad skulle det i väldigt många fall inte finnas något tillämpbart påföljdsalternativ för lag- överträdare i åldersgruppen 18–, eftersom påföljderna villkorlig dom och skyddstillsyn enligt vårt förslag utmönstras ur påföljds- systemet. Det finns inte behov av särskilda restriktioner för att döma till villkorligt fängelse För att kravet på särskilda skäl för att döma lagöverträdare i ålders- gruppen 18–till fängelse ska kunna upprätthållas förutsätts att det tillskapas något annat påföljdsalternativ för denna grupp. De särskilda ungdomspåföljderna med som huvudman bör inte endast av principiella utan även av sakliga skäl i huvudsak vara förbehållna omyndiga lagöverträdare. Det torde inte vara lämpligt eller gå att vinna acceptans för ett system där social- tjänsten är huvudman för verkställigheten av påföljder för myndiga lagöverträdare. Utgångspunkten är att påföljdssystemet bör ha så få alternativa påföljder som möjligt för att skapa ett begripligt och lätthanterligt system. Att tillskapa en särskild påföljd för åldersgruppen 18–i syfte att upprätthålla kravet på särskilda skäl för fängelse, framstår som en komplicerad och onödig lösning. De skäl som finns att utmönstra frivårdspåföljderna inom regi och i stället döma alla till fängelse (villkorligt eller ovillkorligt), talar med samma styrka beträffande lagöverträdare i åldersgruppen 18–som beträffande andra myndiga lagöverträdare. Mot denna bak- grund bör möjligheterna att döma ut villkorligt fängelse vara lika stora för åldersgruppen 18–som för andra vuxna lag- överträdare. Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år Särskilt om beaktandet av tidigare utdömda ungdomspåföljder I avsnitt 10.4.1 har vi angett vår grundläggande syn på hur återfall i brott bör hanteras i ett system med villkorligt fängelse. Som vi ser det, innebär ett villkorligt fängelsestraff en privilegiering i för- hållande till det rätta straffet, ett ovillkorligt fängelsestraff i enlighet med brottets straffvärde. Rättsväsendet kan visa tolerans med den som begår brott genom att avstå från att döma ut ett ovillkorligt fängelse- straff. Av trovärdighetsskäl måste denna tolerans avta för den som återfaller i brott. Detta behöver dock inte innebära att ett återfall i brott alltid måste föranleda ett ovillkorligt fängelsestraff, i vart fall inte för den som endast återfallit en eller . Däremot måste den avtagande toleransen få genomslag, genom att det vill- korliga fängelsestraffet förenas med en mer ingripande tilläggs- sanktion än vad som annars hade varit fallet. Vi ser sålunda en konsekvent upptrappning i ingripandegraden som ett sätt att tydligt reagera på återfallet, utan att det blir nödvändigt att döma ut ett ovillkorligt fängelsestraff. Om en person döms till brott som begåtts när han eller hon passerat blir det som huvudregel inte aktuellt att döma till en särskild ungdomspåföljd. I stället blir som utvecklas ovan huvudalternativet ett villkorligt fängelsestraff (förutsatt att inte fängelsestraffet är så långt att det påkallas ett ovillkorligt fängelse- straff). Enligt vår mening är det ibland en otydlig och inte minst gentemot den unge lagöverträdaren opedagogisk ordning, vad gäller hanteringen av återfall. Brott som begåtts kan föranleda en förhållandevis ingripande sanktion (i form av ung- domsvård och ungdomstjänst) innehållande många riktade insatser mot den unge. När sedan den unge fyllt och återfaller i brott kan påföljden ibland bestämmas till villkorlig dom eller en sed- vanlig skyddstillsyn innebärande i realiteten en klar nedtrappning i ingripandegrad jämfört med de tidigare utdömda ungdoms- påföljderna. Detta talar för att tidigare utdömda ungdomspåföljder bör beaktas i större utsträckning när det avgörs om ett fängelsestraff kan dömas ut villkorligt och vilken ingripandegrad på tilläggssanktionen som i så fall påkallas, i förhållande till vad som gjorts vid valet av kriminalvårdspåföljd. kan det finnas skäl att se något annorlunda på tidigare utdömda ungdomspåföljder jämfört med tidigare domar på vill- korligt eller ovillkorligt fängelse. Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år För det första kan ju en särskild ungdomspåföljd dömas ut även om brottsligheten var sådan med hänsynstagande till alla straff- mätningsfaktorer att dagsböter kunde ha följt på brottet. Det kan knappast anses motiverat att ta hänsyn till en sådan tidigare lag- föring i de fall den tilltalade ska ådömas en vuxenpåföljd. Det bör därtill beaktas att de särskilda ungdomspåföljderna till sitt tillämpningsområde och genom sin konstruktion är anpassade just till unga lagöverträdare. De bygger i större utsträckning på att det ska ges insatser inom ramen för påföljden som kan verka stöttande och avhålla den unge från fortsatt brottslighet. Därtill är för de flesta påföljderna huvudman. De särskilda ungdomspåföljderna går därför knappast att inrymma helt i det synsätt med avtagande tolerans som återfallsregleringen för vuxna lagöverträdare utgår från. Att det är fråga om särskilda påföljder och att unga genomgår en mognadsprocess, gör att relevansen av tidigare brottslighet bör klinga av tidsmässigt snabbare för unga än för vuxna lagöverträdare. Slutsatsen blir att tidigare utdöma ungdomspåföljder bör beaktas i skälig omfattning när det kommer i fråga att lagföra en lagöverträdare som hunnit fylla för brottet. I författningskommentaren till 31 kap. 9 § BrB utvecklar vi närmare hur återfall i brott efter det att någon tidigare dömts till en särskild ungdomspåföljd bör hanteras och i vilken utsträckning tidigare ungdomspåföljder bör beaktas. Det finns inte behov av särskilda restriktioner för att döma ut ovillkorligt fängelse Enligt det system vi föreslår kommer det i vissa situationer inte att finnas förutsättningar för att besluta att ett fängelsestraff ska vara villkorligt.