sou · H0B360 · 2012-09-28 00:00:00 — Bestämmelsen ger inte möjlighet till subdelegation till myndig- het så som för infrastrukturavgifter (jfr prop. 2005/06:160 s. 273). 7.4Förslaget till lag om ändring i 7 och 14 §§ lagen (1998:150) om allmän kameraövervakning Paragraferna innehåller bestämmelser om att tillstånd för allmän kameraövervakning inte behövs samt undantag från de allmänna gallringsreglerna. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 3.12.1. 7.5Förslaget till lag om ändring i 6 § lagen (2001:558) om vägtrafikregister I bestämmelsen klargörs att de uppgifter om infrastrukturavgifter som beslutsmyndigheten behöver för att fullgöra sina skyldigheter ska föras in i vägtrafikregistret. 7.6Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2001:650) om vägtrafikregister 2 kap. 1 § I paragrafen anges att uppgifter om infrastrukturavgift ska föras in i vägtrafikregistret enligt bilaga 8. 3 kap. 9 och 10 §§ Paragraferna är nya och innehåller bestämmelser om när uppgifter om infrastrukturavgift ska gallras. Reglerna överensstämmer i sak med motsvarande bestämmelser om trängselskatt (se 3 kap. 6 och 6 a §§). 4 kap. 1 § I bestämmelsen regleras vilka sökbegrepp som får användas i registret såvitt avser infrastrukturavgifter. Bestämmelsen överens- stämmer i sak med motsvarande bestämmelser om trängselskatt (punkten 5). 4 kap. 10 c § Paragrafen är ny och reglerar utdrag ur registret såvitt avser infrastrukturavgifter. Bestämmelsen överensstämmer i sak med motsvarande bestämmelser om trängselskatt (4 kap. 10 a och 10 b §§). I bilagan, som är ny, regleras vilka uppgifter som ska föras in i registret i fråga om infrastrukturavgifter. Innehållet i bilagan överensstämmer i huvudsak med motsvarande bilaga avseende trängselskatt (bilaga 5). 7.7Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om sekretess för uppgift om infrastrukturavgifter. I första stycket anges att sekretess gäller i verksamhet som avser bestämmande av infrastrukturavgift på väg och fastställande av underlag för bestämmande av sådan avgift för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden. I detta ligger att även bestämmande av tilläggsavgift omfattas av sekretessen. Bestämmelsen innebär att sekretessen, i likhet med i fråga om trängselskatt, är absolut. Någon sekretessprövning ska alltså inte göras. I andra stycket anges att sekretessen i själva beslutet bara gäller för uppgift om vilken betalstation bilen har passerat och tid- punkten för denna passage. Andra uppgifter i beslutet är således offentliga. I tredje stycket anges att sekretessen gäller i högst . Övervägandena finns i avsnitt 3.12.3. Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om sekretess i domstol. Bestämmelsen innebär att den absoluta sekretessen inte följer med till domstol vid ett överklagande i sak. I stället gäller sekretessen med ett rakt skaderekvisit för uppgift av relevans för målet. Det raka skaderekvisitet innebär att presumtionen är för offentlighet. Motsvarande sekretess gäller också vid registrering av över- klagandet hos den myndighet som tar emot överklagandet. Regeln behövs med anledning av bestämmelsen i 23 § förvaltningslagen (1986:223) om att överklagandeskrivelsen ska ges in till den myndighet som har meddelat beslutet. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 3.12.3. Paragrafen är ny. Den innebär att uppgifter om infrastruktur- avgifter utan hinder av sekretess får lämnas ut till en sådan betalningsförmedlare som avses i lagen om elektroniska vägtull- system som behöver uppgifterna för att kunna debitera sin avtals- part. En regel som anger att uppgifterna inte får föras vidare finns i 9 § lagen om elektroniska vägtullsystem. Andra betalningsförmedlare (bland annat BroBizz) får i stället använda sig av bestämmelsen i 12 kap. 2 § OSL om samtycke från den enskilde. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 3.12.3. Ändringen i paragrafen innebär en inskränkning av meddelar- friheten i fråga om infrastrukturavgifter. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 3.12.3. 7.8Förslaget till lag om ändring i 2 § lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Genom ändringen klargörs att företrädesrätt vid utmätning ska gälla för infrastrukturavgifter. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 3.15.3. 7.9Förslaget till lag om ändring i bilaga 2 till lagen (1990:313) om Europaråds- och OECD- konventionen om ömsesidig handräckning i skatteärenden Genom ändringen i bilagan görs konventionen tillämplig på infrastrukturavgifter. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 3.9.3. 7.10Förslaget till lag om ändring i lagen (2007:58) om elektroniska vägavgiftssystem I paragrafen regleras syftet och tillämpningsområdet för lagen. Lagen genomför EFC-direktivet (se prop. 2006/07:25). I första stycket anges att syftet är att fastställa de kommersiella, funktionella och tekniska krav som ska gälla för att fordons- utrustning ska kunna fungera i elektroniska vägtullsystem enligt kommissionens beslut om EETS. I andra stycket, som är nytt, regleras tillämpningsområdet för lagen. Här anges att lagen tillämpas på elektroniska vägtullsystem som används för sådan betalning av vägtullar med stöd av fordonsutrustning som anges i kommissionens beslut. Lagen ska alltså inte tillämpas på andra betalningsförmedlare än sådana som avses i kommissionens beslut om EETS. Inte heller väganvändare som har kontrakt med andra betalningsförmedlare än sådana som är registrerade som betalningsförmedlare enligt reglerna om EETS omfattas av bestämmelserna i lagen. I tredje stycket, som är nytt, utvidgas dock tillämpningsområdet såvitt avser avgiftsupptagare. Av stycket följer att lagens bestäm- melser om avgiftsupptagare ska tillämpas på alla avgiftsupptagare som genom ett elektroniskt vägtullsystem tar ut vägtullar för fordonstrafik med stöd av fordonsutrustning. Har en avgifts- upptagare teknisk utrustning som möjliggör avgiftsupptag genom exempelvis AutoPASS, måste alltså avgiftsupptagaren också accep- tera betalning enligt lagens regler om EETS. Avgränsningen av tillämpningsområdet i andra stycket innebär alltså inte att de vägtullsområden eller avgiftsupptagare som använder sig av betalning genom exempelvis AutoPASS och BroBizz i sig är undantagna från bestämmelserna i lagen. Inne- börden av lagen är tvärtom att alla avgiftsupptagare som har ett elektroniskt vägtullsystem är skyldiga att se till att också väganvändare som har kontrakt med en EETS-betalnings- förmedlare kan betala sina vägtullar genom den fordonsutrustning som betalningsförmedlaren har tillhandahållit. Detta har uttryckts som att en avgiftsupptagare är skyldig att acceptera betalning enligt bestämmelserna i lagen, dvs. att avgiftsupptagarna ska acceptera betalning med stöd av den tekniska utrustning som regleras i lagen, se 4 §. Övervägandena finns i avsnitt 4.3. Paragrafen ersätter nuvarande 5 § och genomför artikel 1.2 c i EFC-direktivet. I första stycket har ordet helt tagits bort. Någon ändring i sak avses inte. I andra stycket föreslås en ny bestämmelse om att den som avser att inrätta ett system som nämns i första stycket ska anmäla detta till den myndighet som regeringen bestämmer, dvs. Transport- styrelsen i utredningens förslag, se 7 § förordningen. I paragrafen återfinns definitionerna. Bestämmelsen ersätter nuvarande 2 §. Med anmält organ avses sådana organ som ska anmälas enligt 7- 9 §§ lagen (2011:791) om ackreditering och teknisk kontroll. Med avgiftsupptagare avses en statlig eller myndighet eller en juridisk person som genom ett elektroniskt vägtullsystem tar upp vägtullar för fordonstrafik i ett vägtullsområde. Defini- tionen omfattar således alla avgiftsupptagare, även sådana som accepterar betalning genom elektronisk fordons- utrustning utom ramen för EETS. Med betalningsförmedlare avses en juridisk person som uppfyller föreskrivna krav, är registrerad som betalningsförmedlare i den medlemsstat inom Europeiska unionen där den är etablerad och förmedlar betalning av vägtull från väganvändare till avgifts- upptagare. Defintionen omfattar således endast EETS-betalnings- förmedlare, inte sådana som finns (som exempelvis BroBizz). Med elektroniskt vägtullsystem avses ett sådant tekniskt och administrativt system som administrerar uttaget av vägtullar i ett vägtullsområde med stöd av fordonsutrustning. Uttrycket inbegriper hela informationskedjan mellan de olika tekniska utrustningarna och mellan aktörerna. Definitionen innebär att endast sådana vägtullsystem som kräver att utrustning är installerad i fordonen omfattas av lagen. En bestämmelse med motsvarande innebörd finns i nuvarande 3 § i lagen. Med fordonsutrustning avses en komplett uppsättning maskin- varu- och programvarukomponenter som är installerade i ett fordon för insamling, lagring, bearbetning, fjärrmottagning och överföring av data. Definitionen är tagen från kommissionens beslut, artikel 2 e. Med uttrycket installerad avses inte att fordonsutrustningen måste vara fast installerad eller inbyggd i fordonet. Med färdvägsdeklaration avses en elektronisk uppgift till en avgiftsupptagare som bekräftar att ett fordon framförts inom ett vägtullsområde, exempelvis en transpondersignal. Definitionen motsvarar artikel 2 m i beslutet. Med svart lista avses en förteckning över fordonsutrustning som betalningsförmedlaren inte längre godkänner (artikel 4.6 i beslutet). Uttrycket avser sådana väganvändare som inte har skött sina åligganden gentemot betalningsförmedlaren och som därför inte längre ska kunna betala vägtull med stöd av fordons- utrustningen. Med teknisk utrustning avses det som i kommissionens beslut benämns driftskompatibilitetskomponenter. Detta definieras i beslutet som alla grundläggande komponenter, grupper av komponenter, underenheter eller kompletta enheter av materiel som har införlivats eller avses att införlivas i EETS och som driftskompatibiliteten hos systemet är direkt eller indirekt beroende av, inbegripet såväl materiella föremål som immateriella föremål, t.ex. programvara. Samma innebörd avses här. Med väganvändare avses en sådan fysisk eller juridisk person som tecknar ett kontrakt med en EETS-betalningsförmedlare. Andra väganvändare, som har exempelvis en BroBizz, omfattas alltså inte av bestämmelserna i lagen. Med vägtull avses en avgift, skatt eller tull som betalas för fordonstrafik i ett vägtullsområde. Definitionen motsvarar artikel 2 j beslutet. Med vägtullsområde avses ett område, en väg, en gata, ett torg, en led eller en färja eller en kombination därav där vägtull tas ut. Definitionen ersätter andra meningen i andra stycket i nuvarande 2 § i lagen. Den motsvarar i huvudsak definitionen av väg i förordningen (2001:651) om vägtrafikdefinitioner. Med väg avses också bro och tunnel. Med definitionen ändras också det tidigare tillämpningsområdet för färjor till att omfatta alla färjor som tar ut vägtull med stöd av fordonsutrustning, inte bara sådana färjor som avses i 2 § andra stycket väglagen, se avsnitt 4.3.2. I paragrafen, som är ny, regleras avgiftsupptagarens skyldighet att acceptera betalning genom tjänsten EETS. Paragrafens första stycke innebär att alla avgiftsupptagare (se definitionen i 3 §) måste anpassa sitt elektroniska vägtullsystem så att betalning kan ske med stöd av sådan fordonsutrustning som är knuten till en EETS- betalningsförmedlare. Bestämmelsen genomför artikel 3.4 i EFC- direktivet, som innebär att medlemsstaterna ska se till att avgifts- upptagarna och/eller betalningsförmedlarna ger sina kunder till- gång till EETS enligt en viss tidsplan (se avsnitt 4.3.2 och 4.5.2). Av andra stycket följer att avgiftsupptagaren är skyldig att uppfylla de krav som föreskrivits med stöd av 33 §, dvs. bestämmelserna i 10–14 §§ förordningen om elektroniska vägtull- system som motsvarar artikel 5.1 och 5.5-8 i kommissionens beslut. Pararafen är ny och ålägger avgiftsupptagaren en skyldighet att göra sådana bedömningar av överenstämmelse och lämplighet för användning som anges i bilaga IV till kommissionens beslut. Med lämplighet för användning avses enligt beslutet en drifts- kompatibilitetskomponents förmåga att uppnå och bibehålla specificerade prestanda under drift, typiskt integrerat i EETS i förbindelse med en avgiftsupptagares system (artikel 2f). Att förfarandet ska ske på visst sätt följer av 16 § andra stycket. Om avgiftsupptagarna inte godkänner utrustningen får betalnings- förmedlaren eller tillverkaren hänskjuta frågan till Transport- styrelsen, se 20 §. I paragrafen, som är ny, åläggs avgiftsupptagarna tystnadsplikt. Av andra stycket följer att för en sådan avgiftsupptagare som är en statlig myndighet gäller bestämmelserna i 30 kap. 23 § OSL och bilagan till 9 § OSF, medan för kommunala myndigheter gäller 30 kap. 27 § OSL. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 4.19.1. Paragrafen är ny och reglerar registreringen av betalnings- förmedlare. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 4.6. I första stycket uppställs som krav att en betalningsförmedlare ska vara en juridisk person och vara etablerad i . Uttrycket etablerad behandlas i avsnitt 4.6. I andra stycket anges vilka krav som måste vara uppställda för att en registrering ska beviljas. Bestämmelsen motsvarar artikel 3 i kommissionens beslut. I första punkten anges att betalningsförmedlaren ska inneha viss certifiering. I beslutet anges EN ISO 9001 eller motsvarande. I 33 § finns bemyndigande om att föreskriva om vilken certifiering som ska innehas. I andra punkten anges att betalningsförmedlaren måste inneha föreskriven och godkänd utrustning. Det ankommer på Transport- styrelsen att föreskriva om kraven för den tekniska utrustningen enligt 16 § första stycket jämförd med 33 § lagen och 2 § 1 förordningen. Att utrustningen ska bedömas och godkännas på visst sätt följer av 16 § andra stycket (dvs. bilaga IV i kommis- sionens beslut). Av tredje punkten följer att betalningsförmedlaren ska ha kompetens när det gäller tillhandahållandet av elektroniska vägtullsystem eller motsvarande finansiella tjänster. svarande finansiella tjänster avses att betalningsförmedlaren kan ha erfarenhet från exempelvis tjänster inom bank, försäkring eller telekommunikation. I fjärde punkten anges att betalningsförmedlaren ska ha lämplig finansiell ställning. Vad som avses med lämplig finansiell ställning får Transportstyrelsen föreskriva om med stöd av de allmänna råd som kommissionen har utarbetat. I femte punkten anges att betalningsförmedlaren ska kunna upprätthålla en global riskhanteringsplan. En sådan plan ska granskas minst . I sjätte punkten anges att betalningförmedlaren ska ha gott anseende. Uttrycket behandlas i avsnitt 4.6. Att en registrering ska återkallas om förutsättningarna i 1, 4, 5 eller 6 är uppfyllda följer av 31 §. I paragrafen, som är ny, regleras betalningsförmedlarens skyldig- heter som följer av artikel 4.1-5 och 4.7-10 och som Transport- styrelsen får föreskriva om. Av artikel 4 följer att en EETS-betalningsförmedlare ska ingå EETS-kontrakt som omfattar alla EETS-områden efter det att den har registrerats. Bestämmelsen är redan föremål för modifiering från kommissionens sida. Av artikeln följer vidare att betalningsförmedlaren ska ha viss täckning och hur täcknings- graden ska kommuniceras. Där finns också bestämmelser om prestanda och service, hur fakturor ska utformas och liknande bestämmelser. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 4.6. Paragrafen ersätter den tidigare bestämmelsen om vite, som har flyttats till 29 § andra stycket, och ålägger betalningsförmedlaren tystnadsplikt. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 4.19.2. Betalningsförmedlares tillgång till vägtullsområde I paragrafen, som är ny, införs bestämmelser om betalnings- förmedlarens tillgång till vägtullsområden. Bestämmelsen genom- för artikel 5.2-3 i kommissionens beslut. I första stycket anges att avgiftsupptagaren ska ställa upp de allmänna villkor som gäller för vägtullsområdet. Dessa ska anges i en områdesdeklaration. Vad en områdesdeklaration ska innehålla anges i bilaga I till beslutet. Av 33 § lagen och 2 § 3 förordningen följer att Transportstyrelsen får föreskriva om saken. Av andra stycket följer att betalningsförmedlaren ska godkännas när den uppfyller de allmänna villkoren som finns angivna i områdesdeklarationen och när parterna kommit överens om de särskilda kontraktsvillkoren. I tredje stycket finns en hänvisning till bestämmelserna om förlikningsorgan i 21 §. Skulle parterna inte komma överens kan de hänskjuta frågan till förlikningsorganet. Någon rättslig möjlighet att binda parterna vid ett kontrakt finns inte i svensk rätt . Bestämmelsen behandlas i avsnitt 4.5.4. Paragrafen är ny och reglerar väganvändarnas rättigheter och skyldigheter. Första stycket genomför artikel 9.1 i kommissionens beslut och innebär att väganvändaren är fri att teckna kontrakt med vilken EETS-betalningsförmedlare som helst, utan att ovidkommande hänsyn avseende var man är bosatt eller liknande ska vara avgörande. Av artikel 9.1 följer också att väganvändarna ska upplysas om behandlingen av deras personuppgifter och rättig- heterna enligt tillämplig lagstiftning om skydd av personuppgifter. Detta följer redan av PUL och regleras därför inte särskilt i denna paragraf. I andra stycket anges väganvändarens skyldigheter, vilka följer av artikel 9.2–4. I tredje stycket slås fast att om väganvändaren inte fullföljer sina skyldigheter, ska betalningsförmedlaren anteckna väganvändarens fordonsutrustning på sin svarta lista. Bestämmelsen följer implicit av artikel 4.6 och 7.3. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 4.7. Bestämmelsen är ny och innehåller regler om väganvändarens betalningsskyldighet. Med väganvändare avses, som framgår av 1 § och definitionen i 3 §, endast sådan som har kontrakt med en EETS-betalnings- förmedlare, inte sådana som har exempelvis BroBizz eller AutoPASS. I första stycket genomförs artikel 9.5 i kommissionens beslut, som säger att när en EETS-användare betalar en vägtull till sin betalningsförmedlare inom EETS ska EETS-användarens betal- ningsskyldighet gentemot den berörde avgiftsupptagaren anses som uppfylld. Av andra stycket följer att om väganvändarens fordons- utrustning är i drift vid passage av ett vägtullsområde, får avgifts- upptagaren inte rikta sitt krav direkt mot väganvändaren. Bestämmelsen genomför inte någon särskild artikel utan inne- börden av kommissionens beslut som sådant. Den följer också implicit av bilaga 1 till beslutet, punkten 1, som säger att EETS- användarna inte ska ha direktkontakt med avgiftsupptagarna som en del i EETS. Avgiftsupptagaren ska alltså vara förhindrad att vända sig till väganvändaren med betalningskrav, om en transpondersignal har tagits emot. Kravet ska då riktas mot betalningsförmedlaren. Som angivits inledningsvis följer det av 1 § att skyddet för väg- användaren i den här regeln endast gäller inom ramen för EETS. Bestämmelsen innebär dock att om väganvändaren inte har skött sina åligganden enligt 11 § och fordonsutrustningen alltså inte är i drift, avgiftsupptagaren ska vara oförhindrad att vända sig till väganvändaren med kravet. Passagen kan då i stället ha registerats genom ANPR-teknik. Att avgiftsupptagaren har en valfrihet i fråga om vem kravet ska riktas mot i en sådan situation följer av 13 §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 4.8. I paragrafen, som är ny, regleras betalningsförmedlarens betal- ningsskyldighet. Av 1 § och definitionen i 3 § följer att bestämmelsen bara är tillämplig på betalningsförmedlare som är registrerade inom ramen för bestämmelserna om EETS i denna lag, inte exempelvis BroBizz. Första stycket genomför artikel 7.2 i kommissionens beslut, som säger att förutom att kräva betalning från en betalningsförmedlare inom EETS för en bestyrkt färdvägsdeklaration, kan en avgifts- upptagare kräva betalning från en betalningsförmedlare inom EETS för en bestyrkt färdvägsdeklaration som saknas för ett användar- konto som handhas av den betalningsförmedlaren inom EETS. Bestämmelsen innebär att om fordonsutrustningen inte är i drift vid passagen, och någon färdvägsdeklaration alltså inte har skickats, kan avgiftsupptagaren ändå vända sig till betalningsförmedlaren med sitt krav. Passagen kan då ha registrerats genom ANPR-teknik eller på annat sätt. Att avgiftsupptagaren i stället kan vända sig till väganvändaren i en sådan situation följer av 12 §. Andra stycket genomför artikel 7.3 och innebär att om betalningsförmedlaren har skickat sin svarta lista till avgifts- upptagaren, ska betalningsförmedlaren inte vara betalningsskyldig för passager som har gjorts med sådan fordonsutrustning som finns på den svarta listan. Bestämmelsen är ett avsteg från den normalt gällande principen om att försändelser går på avsändarens risk. Eftersom betalningsförmedlaren kommer att skicka sin svarta lista elektroniskt, och avgiftsupptagaren som brukligt är troligtvis kommer att skicka en bekräftelse på att listan kommit fram, innebär bestämmelsen sannolikt i praktiken inget problem i bevis- hänseende. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 4.8. Paragrafen är ny. I första stycket genomförs artikel 5.4 i kommissionens beslut som säger att den vägtull som avgiftsupptagarna debiterar EETS- användarna inte ska överstiga den motsvarande nationella eller lokala vägtullen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 4.5.4. Genom andra stycket genomförs artikel 7.1. I paragrafen, som är ny, anges att om en myndighet eller juridisk person både är avgiftsupptagare och betalningsförmedlare, ska verksamheterna särredovisas. I 33 § finns bemyndigande om att föreskriva de närmare bestämmelser som behövs. I 2 § 4 förord- ningen ges Transportstyrelsen rätt att meddela föreskrifter. Bestämmelsen genomför artikel 8 i kommissionens beslut och behandlas i avsnitt 4.9. Paragrafen ersätter 4 § i lagen och innebär en utvidgning av möjlig- heten att föreskriva om de tekniska kraven till att även avse betalningsförmedlarens utrustning. Bestämmelsen i första stycket genomför nu även artiklarna 12, 13 och 14 och bilagorna II och III i kommissionens beslut. Den behandlas i avsnitt 4.10. Av andra stycket följer att den tekniska utrustningen ska bedömas och godkännas på visst sätt, nämligen på det sätt som anges i bilaga IV till kommissionens beslut. I 33 § finns bemyndig- ande att föreskriva om förfarandet. Definitionen av teknisk utrustning följer av 3 §. I 5 och 18 §§ finns bestämmelser om att det är avgiftsupptagare och anmälda organ som ska utföra bedömning av överensstämmelse och lämplighet för användning. Bestämmelser om beslut om att inte godkänna den tekniska utrustningen finns i 20 §. Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om ackreditering av anmälda organ. Den innebär att organ som ska utföra bedömningar om överensstämmelse och lämplighet för användning enligt 18 § ska vara ackrediterade och anmälda av Swedac. Bestämmelsen genomför artikel 17 och behandlas i avsnitt 4.12. I paragrafen, som är ny, anges att anmälda organ ska bedöma frågor som gäller överensstämmelse eller lämplighet för användning av sådan teknisk utrustning som behövs i ett elektroniskt vägtull- system. Begreppet teknisk utrustning definieras i 3 §. Med lämplighet för användning avses enligt kommissionens beslut en driftskompatibilitetskomponents förmåga att uppnå och bibehålla specificerade prestanda under drift, typiskt integrerat i EETS i förbindelse med en avgiftsupptagares system (artikel 2f). Att förfarandet ska ske på visst sätt följer av 16 § andra stycket. Om det anmälda organet inte godkänner utrustningen får betalningsförmedlaren eller tillverkaren hänskjuta frågan till Transportstyrelsen, se 20 §. Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om tystnadsplikt för de anmälda organen. Bestämmelsen följer av bilaga V h till kommissionens beslut och behandlas i avsnitt 4.19.1. Beslut om överenstämmelse och lämplighet för användning I bestämmelsen, som är ny, regleras beslut om överenstämmelse och lämplighet för användning.