sou · GZB343d2 · 2012-01-01 00:00:00 — Med hänsyn till de negativa konsekvenserna av ett kompetens- överskridande måste de kommunala kompetensreglerna vara före- nade med kontrollmekanismer. Sådana finns också i lagstiftningen i form av bl.a. revision, laglighetsprövning och ett infört system för konfliktlösning vid offentlig säljverksamhet på mark- naden. Utomstående granskning av kommuners och landstings verksamhet har också andra former, exempelvis omfattas kom- munala myndigheter av tillsyn. De kom- munala företagen står däremot inte under tillsyn av Justitie- Rättslig prövning av de kommunalrättsliga principernas efterlevnad ombudsmannen annat än i fråga om utlämnande av allmänna och offentliga handlingar. Även medias granskning av offentlig verk- samhet är en viktig form av kontroll av den kommunala verksam- heten. För kommunala beslut enligt speciallagstiftningen gäller ofta sär- skilda regler om överklagande. I dessa fall kan domstolsprövningen ta sikte på både frågor om laglighet och lämplighet. Om det där- emot saknas särskilda bestämmelser om överklagande kan besluten överklagas med stöd av reglerna om s.k. laglighetsprövning i 10 kap. KL (jfr 10 kap. 3 § KL). Domstolsprövningen kan då endast avse beslutens laglighet och har också i övrigt flera särdrag, bl.a. i fråga om vem som har talerätt. Överklaganden enligt bestämmelserna om laglighetsprövning kan sägas utgöra en form av medborgartalan. Ändamålet med regle- ringen är att se till att den kommunala självstyrelsen utövas på ett rättsenligt sätt (prop. 1990/91:117, s. 132). Enligt 10 kap. 1 § KL har varje medlem av en kommun eller ett landsting rätt att få lagligheten av kommunens eller beslut prövad genom att överklaga dem hos förvaltningsrätten. Något krav på att den som överklagar ska vara berörd av beslutet, utöver i sin egenskap av medlem, ställs inte. Omvänt gäller emel- lertid att en person som inte är medlem saknar rätt att överklaga, oavsett i vad mån han eller hon annars berörs av det aktuella beslutet. Beslut som fattats av en gemensam nämnd får överklagas av varje medlem i de samverkande kommunerna eller landstingen. På likartat sätt får ett kommunalförbunds beslut överklagas av varje medlem i de kommuner eller landsting som ingår i kommunalför- bundet. Sådana beslut får dessutom överklagas av förbundsmed- lemmarna. I 10 kap. 2 § finns en uttömmande uppräkning av sådana beslut som kan överklagas. För kommuner och landsting omfattar denna alla beslut av fullmäktige samt sådana beslut av bl.a. nämnderna som inte är av rent förberedande eller rent verkställande art. För kommunalförbund omfattar uppräkningen alla beslut av den be- Rättslig prövning av de kommunalrättsliga principernas efterlevnad slutande församlingen samt sådana beslut av bl.a. förbundsstyrelsen eller andra nämnder som inte är av rent förberedande eller rent verkställande art. Beslut som revisorer fattar om sin förvaltning och om jäv kan också överklagas. Talan om laglighetsprövning väcks hos förvaltningsrätten, vars beslut kan överklagas till kammarrätten. Mot kammarrättens beslut kan talan föras hos (tidigare be- nämnd Regeringsrätten). Vid överklagande till kammarrätten och krävs prövningstillstånd. Enligt 10 kap. 6 § KL ska ett överklagande ha kommit in till för- valtningsrätten från den dag då det tillkännagavs på kommunens, eller kommunalförbundets anslags- tavla att protokollet över beslutet justerats. Tidsfristen för över- klagande av en gemensam nämnds beslut räknas från det att till- kännagivandet, att protokoll över beslutet justerats, har anslagits på anslagstavlorna i samtliga samverkande kommuner och landsting. Anslaget om protokollsjusteringen måste vara uppsatt på anslagstavlan för att tiden ska löpa ut. Har ingen överklagat vinner beslutet laga kraft. Beslutet står då fast oavsett om det är kompetensenligt eller inte. Vid en laglighetsprövning kan besluten endast angripas med ut- gångspunkt i vissa grunder. Dessa är att beslutet inte har tillkom- mit i laga ordning, att beslutet hänför sig till något som inte är en angelägenhet för kommunen eller , att det organ som fattat beslutet har överskridit sina befogenheter eller att beslutet strider mot lag eller annan författning (10 kap. 8 § första stycket KL). De sistnämnda två grunderna är inte tillämpliga i fråga om vissa beslut om budgetens innehåll. Den som överklagar behöver inte uttryckligen åberopa någon av grunderna utan det väsentliga är att de fel som påtalas kan hänföras till någon av dessa. Domstolen är annars bunden av klagandens ut- formning av talan och klaganden måste innan klagotiden löpt ut ha hänvisat till samtliga de omständigheter som gör beslutet olagligt (10 kap. 10 § KL). Felaktigheter som åberopas efter klagotidens utgång beaktas alltså inte. Däremot har klaganden möjlighet att under pågående process utveckla sin talan. Prövningen omfattar endast lagligheten av ett beslut och inte dess lämplighet eller skälighet. Bifalls överklagandet kan domstolen endast upphäva – kassera – beslutet. Något annat beslut får inte sättas i det överklagade beslutets ställe (10 kap. 8 § tredje stycket Rättslig prövning av de kommunalrättsliga principernas efterlevnad Domstolen kan alltså inte ändra beslutets innehåll eller ålägga kommunen eller att fullgöra en viss prestation. Ett beslut som kan överklagas enligt bestämmelserna om laglig- hetsprövning får verkställas innan det har vunnit laga kraft om inte särskilda skäl talar mot det (10 kap. 14 a § KL). Om ett beslut upp- hävs av domstol och det avgörandet vinner laga kraft ska emellertid rättsläget återställas i den utsträckning det är möjligt. Beslut om rättelse av verkställigheten ska meddelas utan oskäligt dröjsmål (10 kap. 15 § KL). 24.1.2Laglighetsprövning av beslut angående kommunala företag Bestämmelserna om laglighetsprövning ger möjlighet att överklaga beslut som fattats av interna kommunala organ (10 kap. 2 § KL). Beslut av kommunala företag kan däremot inte överklagas. En prövning av ett kommunalt företags verksamhet kan ändå åstad- kommas på ett indirekt sätt genom överklagande av kommunens eller beslut rörande företaget. Det gäller inte bara beslut om företagsbildning utan också andra senare beslut som rör kommunala företag, däribland sådana ställningstaganden av full- mäktige som ska föregå viktigare beslut i företagen enligt 3 kap. 17–18 §§ KL (jfr avsnitt 9.4.2). I rättspraxis finns flera exempel på laglighetsprövning av kommunala beslut angående kommunala företag. Regeringsrätten (numera ) fann i RÅ 1974 ref. 41 att ett beslut som fattats av kommunfullmäktige i och som avsåg beviljande av ett bidrag om visst belopp till ett av kommunen helägt aktiebolag var befogen- hetsöverskridande. Enligt Regeringsrätten var den i bolagsord- ningen angivna verksamheten – att äga och förvalta fast egendom – inte begränsad till sådana uppgifter som kunde anses vara kom- munala angelägenheter och gick alltså över gränserna för den kom- munala kompetensen. Även den verksamhet som bolaget faktiskt utövade gick till en inte oväsentlig del utöver vad som var kom- munala angelägenheter. Vidare konstaterade att anslaget till bolaget inte var förenat med villkor som säkerställde att medlen uteslutande skulle komma att användas för behov som kommunen fick tillgodose. Rättslig prövning av de kommunalrättsliga principernas efterlevnad I RÅ83 2:56 var frågan om hade över- skridit sin kompetens genom ett principbeslut om att bl.a. bilda ett aktiebolag för viss verksamhet. Enligt förslaget till bolagsordning skulle bolaget ha till föremål för sin verksamhet att bedriva pen- ningrörelse och även äga och förvalta fast och lös egendom samt driva annan i samband därmed stående rörelse. Verksamhetens syfte var att stimulera tillkomst och utveckling av affärs- och industriell verksamhet i länet. Regeringsrätten konstaterade att det ligger inom den kommunala kompetensen att allmänt främja näringslivets utveckling i kommunen. Om en kommun avser att i detta syfte verka genom ett särskilt rättssubjekt krävs dock, enligt Regeringsrätten, att den i stadgar eller bolagsordning angivna verksamheten begränsas så att den inte kommer att omfatta annat än vad som sålunda utgör en angelägenhet. Det aktuella bolagets verksamhet, som den angavs i bolagsordningen, var enligt Regeringsrätten inte begränsad till handhavande av sådana upp- gifter som utgör kommunala angelägenheter på näringslivets om- råde. beslut var därför inte kompetensenligt. RÅ84 2:25 gällde ett beslut av kommunfullmäktige i kom- mun. Beslutet innefattade bl.a. att ett aktiebolag, som helt ägdes av kommunen, gavs i uppdrag att handlägga allmänt näringslivsbe- främjande åtgärder inom ramen för kommunens kompetens och av kommunfullmäktige beviljade anslag. Kammarrätten i , vars dom Regeringsrätten inte ändrade, anförde bl.a. följande. I det uppdrag fullmäktige lämnat bolaget har inte närmare angivits vad som avses med allmänt näringslivsbefrämjande åtgärder. Uppdragets omfattning har därigenom blivit obestämt. En viss precisering av upp- draget får anses ligga i att åtgärderna ska falla inom ramen för den kommunala kompetensen. En sådan precisering framstår dock som otillräcklig med hänsyn till att uppkommande kompetensfrågor kan antas i många fall bli svårbedömbara. Eftersom det är bolaget som i första hand har att ta ställning i dessa frågor är risken för kompetens- överskridanden vid verksamhetens utövande påtaglig. Genom beslutet har fullmäktige därför överskridit sin befogenhet. Laglighetsprövningen i RÅ 1989 ref. 117 avsåg ett beslut av läns landsting om att bl.a. teckna aktier i ett aktiebolag och att godkänna ett förslag till bolagsordning för bolaget. Enligt bolags- ordningen skulle bolaget dels lämna administrativ och finansiell service till kommuner, kommunala bolag och kommunala stiftelser i län, dels i samma syfte äga och förvalta värdepapper, dock ej aktier. Föreskriften om att bolaget skulle äga och förvalta värde- Rättslig prövning av de kommunalrättsliga principernas efterlevnad papper gav enligt Regeringsrätten utrymme för att bolagets verk- samhet kunde komma att omfatta renodlad handel med värde- papper (dock inte aktier), vilket inte var en angelägen- het. Vidare var verksamheten inte heller på annat sätt omgärdad med villkor som säkerställde att anslagna medel uteslutande skulle komma att användas för behov som hade befogenhet att tillgodose. Genom beslutet bedömdes därför ha överskridit sin kompetens (jfr RÅ 1994 ref. 65). I RÅ 1992 ref. 52 hade ett beslut av kommunfullmäktige i kommun överklagats. Beslutet innebar att kommunens rätt till andelskraft från en kraftstation uppläts till ett kommunägt aktie- bolag mot ett årligt arrende. En fråga var om arrendets storlek kunde innebära att självkostnadsprincipen kringgicks. Regerings- rätten bedömde att detta kunde bli fallet och anförde bl.a. att när en kommun bedriver en verksamhet genom ett bolag får detta inte medföra att viktiga kommunalrättsliga grundsatser, bl.a. självkost- nadsprincipen, sätts åt sidan i förhållande till de slutliga för- brukarna. Ett sådant åsidosättande kunde enligt Regeringsrätten föreligga om kommunen styr bolagets verksamhet så att det tvingas ta ut en högre avgift än vad kommun själv hade tillåtits göra om verksamheten bedrivits i egen regi. I det aktuella fallet ansågs dock inte visat att den avtalade ersättningen översteg kommunens egna kostnader med mer än vad som var godtagbart. 24.1.3Laglighetsprövning i de fall det temporära in house- undantaget är tillämpligt Före införandet av den äldre lagen (1992:1528) om offentlig upp- handling, ÄLOU, kunde kommunala upphandlingsbeslut över- klagas genom laglighetsprövning enligt 10 kap. KL. Genom ÄLOU avskaffades den möjligheten som det i stället infördes en möjlighet för leverantörer att ansöka om överprövning hos allmän förvaltningsdomstol samt att väcka talan om skadestånd vid allmän domstol (6 kap. ÄLOU, jfr prop. 1992/93:88, s. 48). Av 6 kap. 5 § ÄLOU i ursprunglig lydelse framgick att ett beslut på vilket lagen var tillämplig inte fick överklagas med stöd av 10 kap. KL (jfr 10 kap. 3 § KL). 16 kap. 3 § och 16 kap. 3 § LUF. Dagens regelverk innebär att rättslig prövning av kommunala beslut enligt kan ske med stöd av bestämmelserna i 16 kap. Rättslig prövning av de kommunalrättsliga principernas efterlevnad Dessa regler möjliggör för leverantörer som anser sig ha lidit eller kunna komma att lida skada att ansöka om överprövning hos allmän förvaltningsdomstol (16 kap. 1 § ). En leverantör kan också väcka talan om skadestånd vid allmän domstol (16 kap. 21 § ). Motsvarande regler finns i 16 kap. LUF. Den temporära bestämmelsen i 2 kap. 10 a § medför bl.a. att kommuners och landstings anskaffning från kommunala före- tag, kommunalförbund och gemensamma nämnder inte omfattas av om kontroll- och verksamhetskriterierna är uppfyllda. När förutsättningarna i bestämmelsen är uppfyllda, t.ex. då avtal slutits mellan en kommun och ett kommunalt företag, uppkommer näm- ligen inte ett kontrakt i lagens mening. Eftersom de åtgärder som vidtagits av kommunen därmed inte är att se som offentlig upp- handling, enligt definitionen av detta begrepp (2 kap. 13 § ), gäller inte för kommunens förfarande (1 kap. 2 § första stycket , se även avsnitt 2.2.2). Detta innebär att ett kom- munalt beslut om anskaffning med stöd av bestämmelsen i 2 kap. 10 a § inte kan angripas enligt 16 kap. , om förutsätt- ningarna i bestämmelsen är uppfyllda. konstaterar att ett sådant beslut däremot kan överklagas enligt 10 kap. KL. En grund för upphävande av beslutet såsom olagligt torde kunna vara t.ex. att bolagsordningen etc. inte innehåller före- skrifter som begränsar företagets kompetens i enlighet med de kommunalrättsliga principerna eller att företagets verksamhet de facto inte är kompetensenlig (jfr avsnitt 9.4.2). Det bör framhållas att möjligheten till laglighetsprövning av ett kommunalt anskaffningsbeslut endast finns då samtliga förutsätt- ningar enligt 2 kap. 10 a § är uppfyllda. Om t.ex. erforderlig kontroll enligt kontrollkriteriet inte finns eller om verksamhets- kriteriet inte är uppfyllt, så är tillämplig. I sådana fall kan för- farandet endast komma under domstolsprövning enligt regleringen i 16 kap. . 24.2Konfliktlösning vid offentlig säljverksamhet på marknaden infördes ett helt nytt system för konflikt- lösning vid offentlig säljverksamhet på marknaden genom vissa nya regler i 3 kap. 27–32 §§ konkurrenslagen (2008:579). Rättslig prövning av de kommunalrättsliga principernas efterlevnad problem mellan offentlig och privat sektor utgör bakgrund till lagstiftningen. Det nya regelverket tar sikte på säljverksamhet av ekonomisk eller kommersiell natur, dock inte till den del den består i myndig- hetsutövning. Regelverket innebär enligt 3 kap. 27 § att staten, en kommun eller ett landsting får förbjudas att i en sådan säljverk- samhet tillämpa ett visst förfarande om det snedvrider, eller är ägnat att snedvrida, förutsättningarna för en effektiv konkurrens på marknaden eller om det hämmar, eller är ägnat att hämma, före- komsten eller utvecklingen av en sådan konkurrens. Förbud får inte meddelas när det gäller förfaranden som är försvarbara från allmän synpunkt. Vidare får enligt 3 kap. 27 § en kommun eller ett landsting även förbjudas att bedriva en viss säljverksamhet om denna är konkur- renssnedvridande, dock inte om verksamheten är förenlig med lag. Det som anges i 3 kap. 27 § gäller även ett förfarande eller en verksamhet i en annan juridisk person som staten, en kommun eller ett landsting direkt eller indirekt har ett dominerande inflytande över genom ägarskap, finansiell medverkan, gällande regler eller på annat sätt (3 kap. 28 §). Det som anges om staten, en kommun eller ett landsting tillämpas då på den juridiska personen. Förbud får meddelas av på talan av Kon- kurrensverket. Om för ett visst fall beslutar att inte väcka talan, får talan i stället väckas av ett företag som berörs av förfarandet eller verksamheten (3 kap. 32 §). I förarbetena till de nya reglerna beskrivs bl.a. att ingripanden mot verksamhet av visst slag är begränsade till vad som är kompetensöverskridande enligt kommunallagen samt konkur- renssnedvridande. Vidare beskrivs att det i fråga om ett förfarande i en verksamhet som är kompetensenlig krävs såväl konkurrenssned- vridning som att försvarbarhet saknas. Försvarbarhet kan finnas bl.a. mot bakgrund av bestämmelser i kommunallagen (prop. 2008/09:231, s. 55 och s. 58 f.). Konfliktlösningssystemet innebär en ny möjlighet att komma till rätta med viss kompetensstridig verksamhet i såväl kommuner och landsting som kommunala företag. Systemet ger bl.a. förut- sättningar för en direkt prövning av kompetensenligheten av kom- munala företags verksamhet. 25 Behov av åtgärder I beskrivs att det finns behov av att analysera om det förhållandet att de kommunala bolagen inte direkt binds av de kommunalrättsliga principerna medför principiella eller andra problem i förhållande till regleringen av annan verksamhet. I detta kapitel redovisas bedömning av vilka problem som kan finnas med anledning av att de kommunala företagen inte binds direkt av de kommunalrättsliga principerna. En näraliggande fråga, som också funnit an- ledning att behandla i detta sammanhang, är vilka problem som kan finnas avseende möjligheterna att åstadkomma rättslig prövning av om den verksamhet som bedrivs av kommunala företag är förenlig med de kommunalrättsliga principerna, i jämförelse med vad som gäller för annan verksamhet. har funnit att vissa åtgärder bör föreslås. Även dessa förslag återfinns i detta kapitel. 25.1De kommunalrättsliga principerna är inte direkt bindande Som angetts i avsnitt 23.3 krävs en särskild åtgärd för att de kom- munalrättsliga principerna ska gälla för de kommunala företagen. Detta innebär en skillnad jämfört med vad som gäller för kom- munal verksamhet i egen regi. I praktiken kan skillnaden undan- röjas genom att skyldigheten för kommuner och landsting att göra principerna bindande för de kommunala företagen efterlevs. Att det krävs en särskild åtgärd innebär emellertid att t.ex. en kommun som driver verksamhet genom ett aktiebolag av förbiseende eller annan anledning kan försumma att göra någon eller alla av prin- ciperna bindande för bolaget. 25.1.1Kommunalrättsliga principer i bolagsordningarna för kommunala aktiebolag har genomfört en begränsad undersökning av i vilken utsträckning bolagsordningar för kommunalt ägda aktie- bolag innehåller ändamålsbestämmelser och ger uttryck för lokali- serings-, självkostnads- och likställighetsprinciperna. Undersök- ningen omfattar 99 bolagsordningar som inhämtats från Bolags- verket och som avser såväl bolag som ägs antingen av en ensam kommun, ett ensamt landsting eller ett ensamt kommunalförbund som bolag som ägs gemensamt av flera kommuner eller landsting. Den omfattar däremot inga bolag med inslag av privat ägande. Bolagen fördelar sig över hela landet och på flera branscher, bl.a. avfallshantering, fastighetsverksamhet, hotell-, restaurang- och kulturverksamhet, näringslivsutveckling samt sjukvård. För resultatet av undersökningen har hänsyn tagits till att det för vissa verksamheter kan gälla undantag från förbudet mot spekulativa företag eller de övriga undersökta principerna. Vad gäller ändamålsbestämmelser har vidare endast undersökts huruvida sådana över huvud taget förekommer, dvs. inte bedömts i vad mån de genom sitt innehåll tydliggör att bolaget helt eller delvis har ett annat syfte än att ge vinst. Någon bedömning av om angivet ända- mål eller verksamhetsföremål är sådant att ett allmänt intresse kan antas bli tillgodosett genom verksamheten har inte heller gjorts. Mot bakgrund av beskrivningen av de verksamhetsföremål som angetts i bolagsordningarna bedömer att 21 av dessa, dvs. ungefär en femtedel, saknar ändamålsbestämmelse, trots att förbudet mot spekulativa företag kan antas gälla för hela eller delar av den verksamhet som bedrivs. Ett exempel är en bolagsordning där verksamhetens föremål anges vara att insamla, transportera och behandla avfall och att driva annan därmed för- enlig verksamhet. Ett andra exempel är en bolagsordning där bolagets verksamhetsföremål anges vara att utveckla en långsiktig verksamhet avseende entreprenader och servicetjänster inom energi- och IT-kommunikationsområdet i samt där- med förenlig verksamhet. I ett tredje exempel anges att bolaget ska bedriva konferensverksamhet, turistbyråverksamhet, marknads- föring av turism och försäljning/bokning och guidning samt produktutveckling och därmed förenlig verksamhet. Konsekvensen av att det saknas bestämmelser om det kom- munala ändamålet i en bolagsordning är att bolaget anses ha rent vinstsyfte, trots att ett sådant syfte står i strid med den kommunal- rättsliga huvudregeln om förbud mot spekulativa företag (se avsnitt 9.4.2). Om bolagets verksamhet helt eller delvis ska ha ett annat syfte än att ge vinst till fördelning mellan aktieägarna ska nämligen detta anges i bolagsordningen (3 kap. 3 § ABL). I fler än hälften av de undersökta bolagsordningarna kommer vidare inte en eller flera av lokaliserings-, självkostnads- eller lik- ställighetsprinciperna till uttryck, trots att dessa kan antas gälla för hela eller delar av den verksamhet som bedrivs enligt verksamhets- föremålet. Avsaknaden av uttryck för dessa principer i bolagsord- ningarna behöver dock inte med nödvändighet innebära att prin- ciperna inte gjorts bindande för bolagen. Detta kan nämligen ha säkerställts på annat sätt, t.ex. genom avtal eller genom bolags- stämmoanvisningar. undersökning avser inte förekomsten av andra bindande instrument än bolagsordningarna. Att undersökningen av de granskade bolagsordningarna ger ett visst resultat i fråga om förekomsten av bestämmelser som ger ut- tryck för de kommunalrättsliga principerna kan inte läggas till grund för slutsatsen att omständigheterna är likartade för de övriga kommunalt ägda aktiebolagen i . Undersökningen antyder likväl enligt mening att det är van- ligt att bolagsordningar för kommunala aktiebolag saknar bestäm- melser som ger uttryck för förbudet mot spekulativa företag eller för lokaliserings-, självkostnads- eller likställighetsprincipen. 25.1.2Problem med att de kommunalrättsliga principerna inte är direkt bindande Som angetts i avsnitt 15.4 har hållit två refe- rensgruppsmöten vid vilka synpunkter inhämtats från vissa organisationer. Särskilt vid det andra mötet, , lämnades vissa synpunkter angående de kommunalrättsliga principerna i förhållande till kommunala bolag. Synpunkterna avsåg frågan om i vad mån det förhållandet att de kommunala bolagen inte binds direkt av de kommunalrättsliga principerna medför principiella eller andra problem i förhållande till regleringen av annan verksamhet. punkterna frågan om vilka åtgärder som bör vidtas för att lösa eventuella problem. , Företagarna och Återvinnings- industrierna anförde att det borde finnas krav på att de kommunal- rättsliga principerna ska vara inskrivna i bolagsordningarna för de kommunala bolagen. Även , vars uppfattning i och för sig angavs vara att verksamhet inte bör bedrivas i bolags- form, anförde att de kommunalrättsliga principerna bör skrivas in i bolagsordningarna. Återvinningsindustrierna ansåg att det också bör finnas en revisionsplikt avseende att så sker. Företagarna angav att konkurrensproblem uppkommer om de kommunalrättsliga principerna inte följs. pekade dock på att bundenhet av självkostnadsprincipen kan leda till vissa problem på konkurrensutsatta marknader. Även Kom- munala Företagens () anförde att självkost- nadsprincipen ger upphov till konkurrensproblem. KFS pekade vidare på att det går att åstadkomma bundenhet för ett kommunalt bolag att följa de kommunalrättsliga principerna genom användning av andra instrument än bolagsordningen. KFS anförde också att alla kommunala bolag inte bör bedömas lika i frågan huruvida problem finns. () ansåg inte att det fanns några problem med att de kommunala bolagen inte binds direkt av de kommunalrättsliga principerna.