sou · H0B355d2 · 2012-08-24 00:00:00 — Uttrycket enligt denna grundlag kan också sägas ge en anvis- ning om att inte alla yttranden i massmedier faller innanför det särskilt starka skydd som yttrandefrihetsgrundlagen ger. Yttranden som faller utanför grundlagens tillämpningsområde skyddas av det allmänna värn för yttranden som ges i regeringsformen (2 kap. 1 § RF) och i om skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna. I 2 § anges syftet med den särskilda grundlagsregleringen för vissa delar av yttrandefriheten. Yttrandefrihetsgrundlagen innebär inte någon ändring i fråga om det skydd för yttrandefriheten som följer av artikel 10 i Euro- pakonventionen, jfr 2 kap. 19 § RF och lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna. Det innebär att Europa- domstolens rättspraxis påverkar svensk rätt på i princip samma sätt som . 1 kap. 2 § Yttrandefrihetens ändamål (1 kap. 1 § andra stycket TF och 1 kap. 1 § andra stycket YGL) 2 § Yttrandefriheten enligt denna grundlag har till ändamål att säkra ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och ett fritt konstnärligt skapande. Grundlagen ger ett särskilt skydd åt sådana ytt- randen som är riktade till allmänheten och som antingen sprids yrkes- mässigt eller är föremål för tydligt ansvarstagande. I yttrandefriheten får inga andra begränsningar göras än de som följer av denna grundlag. I första stycket anges ändamålet med yttrandefriheten enligt den nya yttrandefrihetsgrundlagen. Enligt bestämmelsens första mening ska ändamålet vara att säkra ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och ett fritt konstnärligt skapande. Formuleringen motsvarar den som finns i YGL. Enligt förarbetena till YGL ska ändamålsbestämmelsen där för- stås så att grundlagen ska säkerställa den kommunikation mellan människor som sker offentligen i de uttrycksformer som omfattas av grundlagen. I uttrycket ett fritt konstnärligt skapande inbe- grips i YGL, enligt nämnda förarbeten, offentliggörandet av pro- dukter av konstnärlig verksamhet (prop. 1990/91:64 s. 107 f.). Det uttrycket förekommer inte i TF. Där nämns endast ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning i ändamålsbestämmel- sen. Någon saklig skillnad var dock inte avsedd med tillägget i YGL. På samma sätt som i TF och YGL har grundlagens ändamål betydelse för att i vissa avseenden begränsa NYGL:s tillämpnings- område. Det gäller t.ex. vissa brott som till sin karaktär inte har ansetts ha med yttrandefrihetens ändamål att göra, såsom bedrägeri och koppleri. En tolkning av ändamålet har i TF och YGL också legat till grund för bedömningen att viss kommersiell reklam delvis har ansetts ligga utanför grundlagarnas tillämpningsområde. Men till skillnad mot TF och YGL har dessa avgränsningar här kommit till uttryck i grundlagstexten. I 9 § andra stycket har det sålunda införts en bestämmelse om att grundlagen inte hindrar ingripanden enligt vanlig lag på grund av gärningar som har en sådan karaktär att de inte berör yttrandefrihetens ändamål enligt 2 §. Enligt 13 § 4 gäller vad som sägs i lag om förbud mot och vill- kor för reklamåtgärder av utpräglat kommersiell natur. Syftet med dessa bestämmelser är att grundlagen ska avgränsas på samma sätt som enligt den praxis som har utvecklats kring TF och YGL i dessa avseenden. I två avseenden får ändamålsbestämmelsen i NYGL större bety- delse jämfört med motsvarande bestämmelser i och YGL. För det första innehåller NYGL ett nytt undantag för viss behandling av personuppgifter (14 §). Undantaget gäller endast för sådan behandling som sker för annat ändamål än det som anges i 2 § och omfattar inte heller massmedier som ges ut av massmedieföretag. För det andra innehåller NYGL en bestämmelse (16 §) som anger de generella förutsättningar som ska vara uppfyllda för lagstiftning som införs med stöd i grundlagen. Sådana bestämmelser, s.k. dele- gationsbestämmelser, finns i bl.a. 1 kap. 11–14 §§, och 6 kap. 5 och 6 §§. Enligt 16 § får sådan lagstiftning aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett att friheten får begränsas och inte heller sträcka sig så långt att begränsningen utgör ett hot mot det fria meningsutbytet, den fria och allsidiga upplysningen eller det fria konstnärliga skapandet. Till skillnad från TF och YGL finns det i den nya yttrandefri- hetsgrundlagen också en bestämmelse som framhäver ändamålet med den förstärkta grundlagsregleringen. Det handlar alltså om grunden för att det finns ett särskilt skydd för vissa former av masskommunikation som är starkare än det generella skydd för yttrandefriheten som ges i RF. I första styckets andra mening anges sålunda till att börja med att grundlagen ger ett särskilt skydd åt sådana yttranden som är riktade till allmänheten. Detta ger uttryck för att det utifrån allmänna synpunkter framstår som speciellt angeläget att trygga möjligheterna att framföra yttranden som är avsedda att spridas utanför en begränsad krets. Från principiell utgångspunkt har sådana offentliga yttranden särskilt stor bety- delse för att möjliggöra ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och ett fritt konstnärligt skapande. Detta motiverar ett extra starkt och väl anpassat skydd för yttranden som riktar sig till allmänheten. I den andra meningen anges vidare att det särskilda skyddet omfattar yttranden som antingen har spritts yrkesmässigt eller är föremål för tydligt ansvarstagande. Detta är en nyhet i förhållande till TF och YGL. Enligt den nya yttrandefrihetsgrundlagen är det endast den yrkesmässiga framställningen och spridningen av ytt- randen som har ett automatiskt grundlagsskydd. Den som ägnar sig åt sådan verksamhet benämns i den här grundlagen massmedie- företag, se 4 §. Det starka skyddet för den mer professionellt bedrivna medieverksamheten motiveras av att den är av särskild betydelse för opinionsbildningen i samhället. Även andra aktörer kan dock få grundlagsskydd för yttranden i massmedier för vilka de tydligt har tagit ansvar. Med tydligt ansvarstagande avses här att det finns ett gällande utgivningsbevis eller att mediet har försetts med uppgifter om vem som har åtagit sig ansvaret för innehållet, se 5 §. Genom att skyddet knyts till yttranden från massmedieföretag eller som någon tydligt har tagit ansvar för, blir det normalt enklare att klarlägga ansvarsförhållandena vid publiceringar. På det sättet främjas möjligheterna att upprätthålla vissa yttrandefrihetsrättsliga grundsatser. Här avses främst principerna om ensamansvar och meddelarfrihet. En etablerad aktör i mediebranschen kan förväntas iaktta ordning och reda i fråga om vem som ansvarar för innehållet i ett massmedium. När det gäller andra aktörer klarlägger systemet med utgivningsbevis eller ansvarsuppgifter vem som bär ansvaret för en publicering. Tydliga ansvarsförhållanden klargör vidare rättsläget för den som står i begrepp att t.ex. lämna känsliga upp- gifter till en journalist för publicering. Han eller hon blir normalt inte straffrättsligt ansvarig för ett sådant meddelande. Det blir i stället den som har åtagit sig ansvaret för massmediet. I andra stycket uttrycks den centrala principen att några andra begränsningar av yttrandefriheten än de som följer av grundlagen inte får göras. Här skiljer sig skyddet för yttrandefriheten enligt denna grundlag från vad som gäller enligt 2 kap. RF. Enligt RF kan yttrandefriheten inskränkas under förutsättning att vissa allmänt formulerade krav är uppfyllda (se 2 kap. 21–23 §§). Någon motsva- rande möjlighet finns inte enligt denna grundlag och det är särskilt detta som ger det starka skyddet åt yttranden som omfattas av grundlagen. Bestämmelsen i andra stycket gäller för alla delar av yttrandefri- heten inklusive t.ex. meddelarfriheten, anskaffarfriheten, etable- ringsfriheten och förbudet mot hindrande åtgärder, där det i TF och YGL finns särskilda bestämmelser till skydd mot andra begränsningar än sådana som framgår av grundlagarna. Det kan ibland vara svårt att avgöra vad föreskriften om att inga begränsningar får göras egentligen innebär. Den frågan berörs bl.a. i författningskommentaren till 1 kap. 6 och 7 §§ nedan. 1 kap. 3 § Massmedier (1 kap. 5 § TF, 1 kap. 1 § YGL ) 3 § Med massmedier avses i denna grundlag medier som är avsedda att sprida yttranden till allmänheten. I paragrafen anges vad som avses med massmedier enligt grund- lagen. Det ska vara fråga om medier som är avsedda att sprida ytt- randen till allmänheten. Massmediebegreppet är centralt för grundlagen eftersom det ligger till grund för avgränsningen av dess tillämpningsområde. Detta omfattar yttranden i massmedier som antingen ges ut av massmedieföretag eller har utgivningsbevis eller har försetts med s.k. ansvarsuppgifter (se 5 §). Tillämpningsområdet begränsas även geografiskt, genom att det ställs krav på vilken koppling mediet resp. yttrandet ska ha till för att grundlagen ska gälla. Bestämmelserna härom åter- finns i 12 kap. Vidare begränsas tillämpningsområdet genom vissa undantag. Yttranden inom vissa områden undantas helt från grundlagsskyddet, varjämte vissa frågor får regleras i lag (se 1 kap. 11–16 §§). kända hjälpmedel som används för att sprida yttranden till allmänheten kan vara sådana som bär yttrandet rent fysiskt, t.ex. tidningar, böcker och dvd-skivor (fysiska informationsbärare). I andra fall är yttrandet inte fixerat utan förmedlas till mottagaren med hjälp av bl.a. elektromagnetiska vågor. Här kan som exempel nämnas radio, tv, webbsändningar och andra tjänster som är till- gängliga via internet. En del av begreppet massmedier är ordet medier. Detta avser hjälpmedel för indirekt kommunikation till allmänheten. Av bety- delse är här att hålla isär mediebegreppet från den teknik som används för att framställa eller distribuera mediet. Det är sålunda inte tryckpressen och papperet utan boken eller tidningen som utgör mediet. På liknande sätt är det inte distributionsnätet för utsändning av tv-signaler som är mediet utan de sändningar vars innehåll kan uppfattas av tittarna. När det gäller webbplatser är det inte internet med dess datorer, tråd m.m. som är mediet i den mening som avses här. Mediet är i stället nättidningen, bloggen, webbplatsen etc., som bär yttrandet på motsvarande sätt som exempelvis en tryckt dagstidning eller ett tv-program. Förståelsen kan underlättas om det betonas att mediet (tid- ningen, radioprogrammet, webbplatsen eller dvd-skivan med inne- håll) är det redskap varigenom yttrandet förmedlas med hjälp av viss teknik (tryckpress, elektroniska vågor, internet eller en plast- skiva med möjlighet att lagra elektroniskt innehåll). Ändå är det förvisso inte alltid lätt att skilja mediet från tekni- ken. Men eftersom grundlagen för att gälla kräver att mediet ges ut av ett massmedieföretag, att utgivningsbevis gäller eller att ansvars- uppgifter har satts ut, torde det inte uppstå några större problem i den praktiska tillämpningen. För definitionen av massmedier saknar det betydelse i vilket syfte ett yttrande sprids till allmänheten. Även massmedier som används för andra syften än rent journalistiska omfattas, såsom reklam, sponsringsmeddelanden och annan marknadsföring, var- ningstexter, produktinformation, bipacksedlar till läkemedel etc. För att de ska omfattas av grundlagen krävs dock att de sprids av ett massmedieföretag, att massmediet omfattas av ett utgiv- ningsbevis eller är försett med ansvarsuppgifter (se 5 §). I vissa fall ger grundlagen stöd för att i vanlig lag reglera t.ex. frågor om marknadsföring (se 13 §). Det är alltid avsikten i det enskilda fallet som är avgörande för bedömningen av om ett medium är avsett att sprida yttranden till allmänheten. Det innebär att även medier som normalt inte betraktas som massmedier, t.ex. tröjor och förpackningar, kan vara det i särskilda fall. Om användaren även har andra avsikter med massmediet bör det huvudsakliga syftet anses avgörande. Tidningar, böcker, filmer, radio- och tv-program och webbplat- ser används så gott som alltid för spridning av yttranden till all- mänheten. I de enstaka fall då t.ex. en bok, en tidning eller en tid- skrift är avsedd för annat än spridning till allmänheten är de inte att anse som massmedier. Så kan vara fallet exempelvis om en tidning framställs för enbart de boende i ett hus eller om en bok produce- ras bara i enstaka exemplar för en familj. Kravet att ett medium ska vara avsett att sprida yttranden till allmänheten utesluter normalt grundlagsskydd för yttranden som fixeras på mera okonventionella föremål och platser. En nedklott- rad tunnelbanevagn utgör t.ex. med den här definitionen inte ett massmedium eftersom den används för ett annat huvudsakligt syfte än att sprida yttranden till allmänheten. Inte heller omfattas en husvägg som används som underlag för en text eller en målning. Burkar, kartonger och andra liknande anordningar har det huvudsakliga syftet att förpacka varor och inte att offentliggöra olika meddelanden. De kan därför inte anses avsedda att sprida yttranden till allmänheten och utgör därmed inte massmedier. Det betyder att t.ex. cigarrettpaket och läkemedelsförpackningar inte omfattas av grundlagsskyddet. Det spelar därvid ingen roll att texten på förpackningarna är tryckt eller att den rent faktiskt når många personer. Det nu sagda utesluter inte att t.ex. plank, klädesplagg och kar- tonger ibland kan vara framställda och används med det huvudsak- liga syftet att ge offentlighet åt yttranden. I så fall är de, som fram- gått, medier som är avsedda att sprida yttranden till allmänheten och omfattas av massmediebegreppet. För att grundlagen ska vara tillämplig fordras emellertid också att kraven i 5 § om massmedie- företag, utgivningsbevis eller ansvarsuppgifter är uppfyllda. Det är sålunda den avsedda användningen som är avgörande. En webbplats som tillhandahålls via internet används vanligtvis för sådan spridning, men om tillgången till webbplatsen begränsas med t.ex. ett inloggningsförfarande är den normalt inte avsedd för all- mänheten. Dock kan det ändå handla om spridning till allmänheten under förutsättning att inloggningen är tillgänglig för en tillräckligt öppen eller vid krets av mottagare (se nedan angående vad som avses med allmänheten). För det fallet att tillgången till en webb- plats begränsas till alla inom en viss organisation, ett s.k. intranät, är tillgången inte öppen och ibland inte heller tillräckligt vid. En sådan webbplats är då inte ett massmedium enligt grundlagen. I vissa fall är det svårt att skilja mellan mediet och själva yttran- det. Så är fallet då yttrandet och mediet kan framstå som samma sak. En sådan situation kan sägas föreligga i fråga om bl.a. skulptu- rer och tavlor. En tavla kan sålunda sägas utgöra ett yttrande, men den kan också sägas förmedla det yttrande som konstnären har velat framföra. Frågan är således vilket yttrande som ska bedömas, och detta måste klarläggas i rättstillämpningen innan yttrandet och dess eventuella grundlagstillhörighet avgörs. Skulpturer, tavlor m.m. får ofta antas vara avsedda att sprida yttranden till allmänheten på samma sätt som t.ex. böcker, och de är då också att anse som massmedier med avseende på de yttranden som de förmedlar. Men däremot är de inte medier när det gäller det yttrande som de i sig utgör. Detta kan självfallet ibland innebära en komplikation vid tillämpningen. Ungefär motsvarande gränsdragningssvårigheter – som alltså i grunden handlar om vilket yttrande som ska bedömas – finns ibland med TF och YGL. Mediebegreppet tar inte sikte på hjälpmedel som enbart används för att underlätta direkt kommunikation mellan personer. Exem- pelvis utgör en mikrofon eller megafon som nyttjas för att överföra ett tal under ett möte eller en demonstration inte ett medium i den mening som avses här. Detsamma gäller normalt överföringar till bildskärmar som används under musik- eller idrottsevenemang för att den närvarande publiken bättre ska kunna följa vad som händer. Överföringar till bildskärmar och högtalare av en teaterföreställ- ning eller en konsert utanför teatern respektive konsertlokalen för offentlig visning ryms däremot under massmediebegreppet. De medier som omfattas av grundlagen ska vara avsedda att sprida yttranden till allmänheten. Med allmänheten menas här en potentiell mottagarkrets som antingen är i princip öppen för alla, eller är sluten men vid i den meningen att den omfattar ett någorlunda stort antal personer. Med i princip öppen för alla avses att alla eller så gott som alla människor i landet ska ha en principiell möjlighet att inträda i kretsen. Det kan t.ex. röra sig om prenumeranterna på en dagstidning eller en tidskrift eller om delta- garna i en förening eller ett politiskt parti med öppet medlemskap. En förening som kräver att medlemmarna bor på en viss ort eller kör en bil av ett visst märke är att anse som en krets som är i prin- cip öppen för alla i nu avsedd mening, eftersom det i princip är möjligt för var och en att bosätta sig på den angivna orten eller att skaffa sig en bil av aktuellt slag. Att de praktiska förutsättningarna i vissa fall begränsar sprid- ningen saknar betydelse. Böcker och andra fysiska informationsbä- rare som framställs endast i en begränsad upplaga görs därför till- gängliga för allmänheten om det i princip är möjligt för vem som helst att köpa exemplar av den begränsade upplagan. Detsamma gäller för s.k. on-demand-verksamhet, där exemplar framställs först vid beställning. Så länge möjligheten att beställa exemplar är i prin- cip öppen för alla handlar det om spridning till allmänheten. Vad som i detta sammanhang ska avses med en vid krets är svårt att ange en gång för alla. Tidningar eller hemsidor som sprids inom t.ex. fackföreningar, idrottsföreningar och större företag torde så gott som alltid få anses bli spridda till en vid krets och därmed till allmänheten i nu avsedd mening. Detsamma torde få anses gälla webbplatser som riktar sig till och kan läsas av ett stort antal mottagare. Är spridningen mera begränsad än så får det bedömas från fall till fall om den kan anses avsedd för allmänheten. Av betydelse bör därvid vara inte bara kretsens storlek rent nume- rärt utan också t.ex. hur strängt avgränsad den är och efter vilka kriterier. Att spridningen begränsas utifrån vissa icke påverkbara kriterier utesluter självfallet inte att mottagarkretsen är tillräckligt stor för att den ska anses vara en vid krets och att spridningen där- med utgör spridning till allmänheten. Som exempel kan nämnas taltidningar som endast är tillgängliga för synskadade. Man torde i regel kunna utgå från att det finns en avsikt att sprida yttranden till allmänheten i de fall den som ansvarar är ett företag för yrkesmässig framställning av medier eller har försett mediet med utgivningsbevis eller ansvarsuppgifter. Viss ledning för tolkningen av uttrycket allmänheten kan sökas i andra bestämmelser som använder detta begrepp. Nedan ska anges ett antal exempel som visar vad den nu aktuella begränsningen av tillämpningsområdet – massmedier – innebär för några praktiska fall. Dagstidningar, tidskrifter och böcker används så gott som uteslu- tande för spridning av yttranden till allmänheten och är därför massmedier. Detsamma gäller t.ex. nättidningar, nät- tidskrifter, ljudböcker och e-böcker. Vad gäller då beträffande e-böcker och e-tidningar som finns ned- laddade på t.ex. en läsplatta med möjlighet till ytterligare nedladd- ning inklusive förändringar i det tidigare materialet? Sådana medier har inte kunnat rymmas under YGL på grund av den lagens begränsningar till viss teknik. Men de utgör massmedier och omfattas av den nya yttrandefrihetsgrundlagen under förutsättning att de framställs eller sprids av ett massmedieföretag eller det finns utgivningsbevis eller ansvarsuppgifter (se 5 §). Sändningar i radio och tv är så gott som alltid massmedier. Dis- tributionsformen spelar inte någon roll så länge den möjliggör spridning till allmänheten, varför även sändningar som sker via internet eller annars utanför de traditionella distributionsnäten kan omfattas. Detsamma gäller förstås oavsett om en sändning sker i marknätet, via kabel eller genom satellit. Även överföringar av tv- och radioprogram som startas av mottagaren via t.ex. internet utgör massmedier om de är tillgängliga för allmänheten. Det är att märka att vissa direktsändningar särregleras i 12 § på i huvudsak det sättet att utgivaren ansvarar enbart för det som han eller hon kan direkt eller indirekt kontrollera. Även andra databaser är ofta avsedda för spridning av yttranden till allmänheten. Därmed är de alltså massmedier enligt den nya yttrandefrihetsgrundlagen. Det gäller t.ex. de flesta s.k. bloggar och andra webbplatser. Om de sprids av massmedieföretag eller det finns utgivningsbevis eller ansvarsuppgifter omfattas de av grund- lagen. Sociala medier på internet, t.ex. de aktuella Face- book, Twitter och Google+ kan vara massmedier. Yttrandena sprids ofta till så stora grupper att det får anses röra sig om spridning till allmänheten. Normalt torde grundlagsskydd ändå inte aktualiseras, eftersom förutsättningarna enligt 5 § sällan är uppfyllda. Som har sagts ovan finns det vissa företeelser som inte är typiska massmedier men som under vissa förutsättningar ändå får ses som massmedier enligt grundlagen. Så är fallet när de är avsedda just för att sprida yttranden till allmänheten. På det sättet kan t.ex. vissa klädesplagg, affischer, förpackningar m.m. ses som massmedier och sålunda omfattas av grundlagen om de framställs eller sprids av massmedieföretag, liksom om det finns utgivningsbevis eller ansvarsuppgifter. Som sagts torde man i regel kunna utgå från att det finns en avsikt att sprida yttranden till allmänheten i de fall den som ansvarar är ett företag för yrkesmässig framställning av medier eller har försett mediet med utgivningsbevis eller ansvars- uppgifter. Flygblad, klistermärken och dylika företeelser som normalt är fram- ställda i många exemplar torde oftast vara att se som massmedier och därmed omfattade av grundlagen om ett massmedieföretag står bakom eller det finns ansvarsuppgifter. Visitkort, inbjudningskort och liknande är i regel avsedda för en begränsad krets och därmed inte för spridning till allmänheten. Om den begränsade kretsen är påtagligt stor kan den dock vara att se som allmänheten. Den närmare gränsdragningen får överlämnas till rättstillämpningen. Tekniska upptagningar som har ett innehåll när de förvärvas är normalt avsedda för spridning till allmänheten. Det gäller t.ex. cd- skivor med musik eller språkkurser, liksom det gäller dvd-skivor med film eller dataspel och olika analoga lagringsmedier med inne- håll. De omfattas alltså av grundlagen om de ges ut av massmedie- företag, eller det finns utgivningsbevis eller ansvarsuppgifter. Tomma sådana skivor och andra tomma lagringsmedier är däremot inte massmedier; de är inte som sådana avsedda för spridning av yttranden. Tekniska upptagningar med innehåll som är avsedda för endast en liten krets är inte heller massmedier. Filmer av alla de slag är massmedier oavsett distributionsform, om de är avsedda för spridning till allmänheten. Filmer är ett exempel på att det ibland kan vara svårt, om man inte är noggrann, att precisera vad det egentligen är som är ett massmedium. Är det filmen = filmproduktionen (dvs. bilderna, texten och musiken, alltså det intellektuella innehållet som sådant), eller är det filmen = filmrullen eller dvd-skivan (dvs. den sak som innehåller bilderna m.m.)? Så som begreppet massmedium är definierat är det bara det sistnämnda som avses. Filmen i betydelsen det intellektuella inne- hållet är att se som en mängd yttranden som förmedlas till all- mänheten genom det fysiska eller det digitala mediet. Fotografier är oftast inte massmedier men kan ibland vara det (jfr vad som har sagts om bl.a. tavlor och skulpturer ovan).