sou · H0B374 · 2012-11-09 00:00:00 — I slutändan fram- kom att några av de asylsökande verkligen hade medverkat till brott, men att det rörde sig om några få. Händelserna ledde trots det till att flyktingfrågan blev en av de hetaste i den lokala val- debatten och till att politikerna överlag intog en alltmer restriktiv hållning. De asylsökande själva fick få tillfällen att kommentera utvecklingen. berättar också om en historia som utspelade sig i . En ung kvinna sades ha fått herpes efter att ha ätit pizza på en restaurang i kommunen. Enligt uppgift hade pizzan analyserats på sjukhuset i kommunen och befunnits innehålla sperma. Läkare försökte förklara att historien var helt osannolik, men det hejdade inte ryktesspridningen. framkom dock att det hela var en av många vandringshistorier om invandrare som sprids i (och också i många andra länder) (2006:105 ff.). har skrivit flera böcker om sådana historier och de har därefter kommit att uppkallas efter honom, klintbergare (Stier 2009:91, af Klintberg 1986). Sperman i pizzan var alltså en sådan klintbergare. Personer med utländsk bakgrund mer kriminella än personer med svensk? En av de vanligaste föreställningarna i är att personer med utländsk bakgrund är mer benägna till kriminalitet än svenskar. Sådana föreställningar finns för övrigt om invandrare också i många andra länder. Brottsrisker har studerats på olika sätt, till exempel där man jämfört risken i olika socioekonomiska grupper. Av en sådan studie framgick till exempel att risken för att personer med endast förgymnasial utbildning ska begå brott är 5,7 gånger högre än för personer med eftergymnasial utbildning (2008:319). På samma sätt har brottsriskerna för personer med utländsk bakgrund studerats och jämförts med gruppen svenskar. Man kan naturligtvis ifrågasätta rimligheten att klumpa ihop en så heterogen grupp i en sådan undersökning (2008:328–29). Men likväl har flera sådana studier gjorts och de visar generellt att det finns en viss överrisk för brott i gruppen. Den är större bland utlandsfödda än bland barn till utlandsfödda. Flera försök har också gjorts att förklara dessa skillnader. Det finns självfallet en palett av möjliga orsaker. , och , forskare i sociologi och kriminologi vid , har visat att i gruppen ungdomar födda i med utlandsfödda föräldrar är den avgörande skillnaden mot ungdomar med svenskfödda föräldrar skillnaderna i socioekonomiska förutsättningar (Hällsten et al ). Det avgörande problemet är om igen när slutsatser på grundval av statistiska skillnader av detta slag dras om alla individer i en hel grupp. Den stora majoriteten av alla invandrare – och svenskar – begår aldrig något brott och majoriteten av brott i begås av svenskfödda med svenskfödda föräldrar (2005:30). Mot bakgrund av krav som framförts i debatten på att all invandring, eller åtminstone all invandring från vissa länder, skulle stoppas mot bakgrund av dessa överrisker för brott ställde i en artikel i den retoriska frågan om det är rimligt att stoppa alla svenska män från att åka till därför att några av dem ägnar sig åt sexhandel med barn (2010). Svaret är lika självklart nej på den frågan som på frågan om det är rimligt att stoppa invandringen till på grund av de över- risker för brott som har påvisats. Även om personer med utländsk bakgrund ibland, som jag här har gett exempel på, behandlas som en kategori är kanske trots allt en mer differentierad syn vanligare. Inom har det funnits en öppen arbetsmarknad. Historiskt har det i funnits en negativ syn på framförallt finska invandrare (Catomeris 2004:72 f.), men den öppna nordiska arbetsmarknaden ifrågasätts av få. är medlem i EU och därmed en del av den gemensamma europeiska arbetsmarknaden. Den omfattar EU:s 27 medlemsländer. Även invandrare från dessa länder förefaller vara accepterade av de flesta. Den arbetskraftsinvandring som är möjlig för personer utanför EU är mer kontroversiell (se till exempel 2011b). Men de som tydligast utpekas som ett hot mot och det svenska är de utomeuropeiska invandrarna och särskilt de som kommer från muslimska länder. Jag återkommer till den gruppen i avsnitt 4.4. 2.8Främlingsfientlighet i i historiskt perspektiv Jag har redan gett exempel på att på inget sätt har varit – eller är – immunt mot främlingsfientlighet. Även i den officiella politiken har grupper pekats ut som i olika avseenden hotfulla mot . Det har varit grupper som har kommit utifrån, men också grupper som med sitt ursprung i (samer, , utveck- lingsstörda) eller som vistats här länge (judar, romer, resande). När judeförföljelserna i tog fart med makttillträde fördes i en mycket restriktiv flyktingpolitik. Politiken i , liksom i många andra länder, skärptes efter då den tyska politiken blev tydlig för omvärlden. Den officiella motiveringen var att den svenska arbetsmarknaden skulle skyddas och att ej önsk- värda befolkningselement skulle förhindras att komma till landet. Socialminister var orolig för att det skulle komma en oöverstiglig flyktingström om öppnade sina gränser. Det var också en utbredd uppfattning att ett land som tog emot många judar skulle få en växande antisemitism på halsen och det anfördes som ett argument mot att ta emot fler. Det fanns en beredskap i att ta emot politiska flyktingar men begreppet täckte inte dem som flydde därför att de på grund av sin ras eller eljest inskränkts i sina försörjningsmöjligheter eller där känna vantrevnad, inte ens när vantrevnaden uppkom på grund av systematiska och våldsamma förföljelser av staten (2011:467 ff.). Det råder ingen tvekan om att flyktingpolitiken i hög grad var inriktad på att stoppa just judar. Det fanns en spridd uppfattning i flera europeiska länder att det fanns en judefråga, det vill säga att judarna utgjorde ett särskilt problem i samhällena, att de inte passade in i de länder de levde i, att de alltid var på något sätt främmande i den nationella kulturen. Många fruktade att med ökad judisk invandring också skulle få en judefråga vilket skulle kunna medföra en stärkt, obehaglig antisemitism. Det fanns också en uppfattning om att etnisk homogenitet var fördelaktig för och därför borde bevaras (2011:483–85).21 21 Den amerikanske historikern har i Why we watched skildrat hur man såg på dessa frågor i och före och under kriget. Han berättar bland annat hur judefrågan betraktades som en internationell angelägenhet som man även i försökte hitta en lösning på. Ett förslag som utreddes var att skapa en bosättning för judar på , världens fjärde största ö i sydöstra . Hamerow gör en tänkvärd reflektion om varför antisemitismen försvann efter kriget: Förintelsen blev inte bara slutet på det långa kapitlet i judisk historia, som började med diasporan i biblisk tid. Den löste också ett problem som hade bekymrat och oroat västliga samhällen nästan , nämligen vad man skulle göra med en minoritet som hårdnackat förblev annorlunda, ovillig att acceptera tro och traditioner i den nation som den var en del av, men ändå kapabel att spela en viktig roll i nationens ekonomi, kultur och politik. Vad man skulle göra åt detta problem upphörde nu att vara en fråga. Slutligen hade den fått en lösning, eller snarare eliminerats (Hamerow 2008:469). Den svenska inställningen till bland andra judar ska ses mot bakgrund av det rasbiologiska tänkande som och spelade en stor roll. , populär- vetenskaplig författare, har i Det rena landet (2006) skildrat hur svenska forskare var djupt inblandade i rasforskningen i slutet av 1800- och . beslutade riksdag att inrätta ett rasbiologiskt institut vid . Det hade föregåtts av årtionden av forskning om människoraser och vad som konstituerade dessa. var, som nämnts, en av den första, möjligen den allra första, att dela in arten människor i olika raser. Den omfattande forskning som följde därefter kom att sammanfattas i den , som in- vigdes på i . Utställningen vandrade därefter runt i och sågs av uppskattningsvis 40 000 besökare. Initiativtagare var dåvarande docenten i rasbiologi med medicinsk ärftlighetsforskning vid , , som sedermera blev det rasbiologiska institutets förste chef. Över ingången till utställningen i citerades författaren för att besökaren skulle komma i rätt stämning: Till ariskt blod, det renaste och äldsta, till svensk jag vigdes av en vänlig norna. I utställningen riktades uppmärksam- heten mot de olika former av blandrasighet som hade uppstått i norra där , samer och svenskar levde tillsammans. En blandning () mellan svensk befolkning, och lappar, som äro av mongoliskt ursprung är avrådlig. Av samma orsak må vi söka förhindra slaviska folk av undermålig beskaffenhet, vidare ryska judar o.d. att här få fast fot, ty sådana blandningar komma med all säkerhet att sänka det svenska folkets kvalitet. Vi må allt mer få klart för oss, att svenskarna, som jämförelsevis rena germaner, äro ett ädelt rasfolk, av välboren stam i biologisk mening. Härför må vi vara tacksamma, ty det är endast ett mindre antal folk i världen, som i detta hänseende äro lika gynnsamt ställda som vi. 22 (1828–1895), författare, tidningsman och professor vid (NE). Han är för dagens publik kanske mest känd för sin dikt Tomten som först publicerades . Sådana uttalanden kan uppfattas som extrema, men tankar hade starkt stöd även inom politiken och han utsågs alltså till chef för det rasbiologiska institutet bara efter att hade invigts. Det kan ha sitt intresse att i sammanhanget notera att idén med denna utställning kom från där en annan forskare, , 1911 hade ordnat en stor rashygienisk utställning. och hade träffats när studerade i . Ploetz hade i sin tur blivit inspirerad till rashygienisk forskning under studier i . Efter avskaffandet av slaveriet infördes stränga raslagar i syd- staterna . Forskning initierades för att vetenskapligt underbygga den amerikanska raspolitiken och den unge Ploetz tog intryck. och hans forskarkolleger anvisade också vilka metoder som borde användas för att säkra den svensk-germanska rastypens överlevnad. Det gällde att stoppa olämpliga individer från att bli föräldrar och att till varje pris undvika rasblandningar mellan svenskar och främmande folkslag. Svenska äktenskapslagar innehöll förbud mot giftermål för personer som led av till exempel efterblivenhet, men det räckte inte. En mer effektiv metod att hindra olämpliga individer från fortplantning vore segregering (internering) och sterilisering (, 2006:352–365). hörsammade riksdag även detta önskemål och möjligheter öppnades för sterilisering. Steriliserings- lagen sköt till en början främst in sig på utvecklingsstörda, men kom att vidgas så att sterilisering också kunde ske på så kallade sociala indikatorer. Den användes bland annat mot individer ur resandefolket, de så kallade tattarna, och mot romer. Journalisten har i Det ohyggliga arvet skildrat svensk politik genom tiderna mot olika grupper av främlingar. Han redovisar den politik bedrivits mot afrikaner (svarta), , judar, orientaler, samer, tattare (resande) och zigenare (romer). I de berättelser han återger avtecknar sig vad han kallar: ett främlingsskapandets grammatik, ett slags osynlig ordning som styr våra tankar och vårt tal om Främlingen. I denna värld ställs vi mot dom, gott mot ont, mänskligt mot djuriskt, kristendom mot andra religioner, ljus hy mot mörk, osv. Det annorlunda betonas, det lik- artade förbigås med tystnad. (Catomeris 2004:15) Den följande redovisningen bygger huvudsakligen på Catomeris bok. gav en mycket negativ bild av Homo afer som svart, slapp (kvinnorna har bröst som räcker till knäna) och flegmatisk, lat, behärskas av godtycke. Det är kanske inte att förvånas över att och en god bit in kom att delta i slavhandel. hade till och med under en slavkoloni i , . deltog svenskar i missionärsverksamhet i , till exempel i . De ifrågasatte, enligt Catomeris, aldrig den rovdrift som där bedrevs av de vita i den belgiske kungen så kallade fristat. Missionens uppgift var att på det andliga planet bryta ned det lokala motståndet. En central analogi gjordes mellan afrikanens hudfärg och det civilisatoriska mörker denne ansågs befinna sig i. Kongonegern skildrades som godmodig, gladlynt, barnslig och med ett gott minne eftersom hjärnan inte är fylld. Andra epitet som användes var slug, falsk och lat. Det hände att afrikaner transporterades till för att visas upp inför publik. Denna bild av afrikanen präglade också svenska läromedel från det folkskolan infördes och fram till efter . Afrikanen framställdes som en biologiskt och socialt underlägsen varelse och européernas insatser i som lyckobringande. För många svenskar sammanföll det första mötet med svarta med mötet med jazzmusiken. Reaktionerna var starka från flera håll. Filadelfiapastorn menade att jazzens födelse- plats är apdjungeln i , sexualdansen i negerbyn. värjde sig mot Onödig negerimport. Kulmen på jazzmotståndarnas rasistiska attacker nåddes under besök 1933.23 I liknades han vid en 23 (1900–1971) var amerikansk jazzmusiker, trumpetare och sångare. Som den första stora solisten revolutionerade han jazzen och fick avgörande berusad gorilla som svettig och dreglande skuttade omkring och utstötte sina illaluktande vrål medan Socialdemokraten beskrev honom som primaten med sina apliknande konster och läten. var det positiva med konserten att den gjorde slut på den gamla tvisten huruvida aporna har ett språk. Catomeris ger en rad exempel också från modern tid på fördomsfulla uttalanden från svenskar i framskjutna positioner och hur människor med mörk hudfärg diskrimineras i det svenska samhället (Ibid. 28–71). var , , en del av . utvecklades vissa fördomar mot . En av de mest seglivade myterna, att alltid bär kniv, kan spåras ända tillbaka till historia från 1500-talet.24 uppmuntrade (senare ) att kolonisera ödemarkerna i . Det fick tusentals svedjebönder att söka sig dit, men klagomålen, inte minst mot deras så kallade daglönare, var legio i . De beskrevs som landzstrykare som borde avhysas. I Västerdalarna klagade man på invasionen av . Kyrkliga myndigheter ansåg dem vara okunniga, vildsinta och alldeles . beskrev finnarna som ett särskilt folkslag i , skilt från bland andra göterna (de riktiga svenskarna). Jämförelser mellan svenskar och utföll i alla skildringar till finnarnas nackdel. Finnarna ansågs trollkunniga och från medeltiden finns flera exempel på domar mot häxor och trolldom där står anklagade. Ännu förekom på flera håll i landet att föräldrar skrämde barnen med finnkärringarna. förstärktes differentieringstendenserna drastiskt. Medan nya nationalmyter mejslades fram, i både och , glömdes den gemensamma historien bort. Den nya vetenskapen, som jag ovan har berört, bidrog till att slå fast nya stereotyper om svenskt och finskt. I många bygder fanns bilden av som super, är vilda, häftiga och farliga. betydelse för dess vidare utveckling (NE). En av de många inspelningar som än ofta spelas är What a Wonderful World. 24 (1490–1557), kyrkoman och lärd. kom hans storverk Historia om de nordiska folken (NE). Ett utdrag finns i Svenska krusbär i urval av och . kom till efter inbördeskriget –1919 kunde myndighets- personer beskriva dem som slödder och landsplåga, som genast skulle börja stjäla, supa och misshandla andra om de tilläts stanna. Uppe i norr bedrevs en kompromisslös skolpolitik för att utrota det finska språket, som inte betraktades som något kulturspråk. Till exempel förbjöds barn att tala finska på rasterna. Sådana lokala förbud upphävdes först efter att ha anmälts till Skolöver- styrelsen. Bilden av supande och bråkande har levt kvar långt in i modern tid. Återkommande tidningsrubriker årtiondena efter kriget ledde till att den finländska ambassaden såg sig föranlåten att be den svenska pressen nyansera bilden av den finländske invandraren. En undersökning visade att när det gällde negativa associationer till olika invandrargrupperna tillhörde finnarna de högst rankade (Ibid. 72–108). Jag har redan skildrat den svenska flyktingpolitiken som i hög grad var riktad mot judar. Men judarna hade då förekommit i svensk politik . Länge präglades synen på judarna av kristna religiösa argument. De sågs som ansvariga för mordet på . Enligt en kyrkolag fanns en möjlighet för judar som kom till att få stanna men bara om de konverterade till kristendom och lät döpa sig. Annars skulle de utvisas. I en förordning stadgades att alle judar, savoyarder, lindansare, komedianter med flere gycklare, vad namn de hava måge, tartarer och zigeuner, som med varjehanda ogudaktighet, spådomar, lögn, tjuveri tillfoga menige man stort besvär och olägenhet skulle utvisas ur riket. tilläts en viss reglerad invandring av judar. ville tillvarata de affärskontakter som judar kunde ha genom sin närvaro i många länder. Men beslutet väckte förstämning i vida kretsar. Inflyttade judar fick stanna inomhus av rädsla för repressalier från omgivningen. infördes ett särskilt judereglemente, som bland annat innebar att judarna bara fick bo i , eller , att de måste ha med sig ett betydande kapital för att få inresetillstånd, att deras näringsfrihet var beskuren och att de förbjöds anställa svenskar eller ingå äktenskap med icke-judar. Tidningar skrev gärna om utländska nyheter där judar anklagades för diverse brott, alltifrån mord och spioneri till med- vetet spridande av pest och sjukdomar. I gick det inte utan att det väcktes förslag om inskränkningar av judarnas redan mycket kringskurna rättigheter. I anklagades judarna för att ha bemäktigat sig de bästa fastigheterna och därmed driva upp hyrorna. I själva verket ägde de bara 18 av stadens 6 000 fastig- heter. Kulmen av de antijudiska stämningarna nåddes vid riks- dag. Vissa debattörer hävdade att allmänna ekonomiska problem orsakades av de cirka 900 judar som då befann sig i landet. Uppgifterna tillbakavisades av majoriteten, men resultatet av debatten blev likväl en skärpning av invandringsbestämmelserna. När man senare lättade på vissa administrativa inskränkningar som gällde judarna utbröt gatukravaller i och människor skanderade slagord mot judarna och krossade fönster på judiska hus. 1870 beslutade riksdag att judarna i skulle emanciperas, det vill säga i princip behandlas som andra med- borgare om än med vissa restriktioner. Trots det förstärktes de antijudiska stämningarna. I Svenska Israel- missionens tidskrift , veckotidning för söndagsskolan och hemmet framhölls 1888 att förbannelse hvilar över både judarnas land och folk till följd av deras otro. Framstående svenska kulturpersoner som författarna publicerade antisemitiska texter. Schabloner om juden som girig och snål spreds i olika kontexter. Judarna ansågs vara lycksökare som hade kommit hit för att berika sig på svenskarnas bekostnad. Handelns organisationer var särskilt aktiva i den antisemitiska kampanjen. gick opinionen till mötes genom att skärpa näringsfrihetsförordningen för att stoppa bland annat judiska gårdfarihandlare. Restriktionerna mot judisk invandring motiverades bland annat med att det bland judar fanns en hel del individer som ansågs mindre önskvärda för det sunda affärslivet. I till exempel filmer pekades judiska män ut som ett hot mot den svenska kvinnan. Sådana stämningar utgjorde en del av det anti- 25 (1864–1931), var författare, som postumt tilldelades . Hans mest kända litterära gestalt är , en studerad karl av som kunde tala med bönder på bönders sätt, men med lärde män på latin (NE). semitiska bakgrundsbrus i det svenska samhället som jag har berört (Ibid. 109–155). Samerna har levt i sedan urminnes tider men har trots det, precis som nyanlända utlänningar, drabbats av diskriminering. Redan i om de nordiska folken pekades de ut som annorlunda. Den bilden odlades . Under vissa perioder drabbades de av särskilt hårda skatter. Under tvångsrekryterades samer för malmtransporter. För att få bukt med rymningar och trotsande samer kunde de släpas under kallt vatten. Informationen om samerna kom länge från präster som särskilt noterade deras seder och religion. Religionen sågs som ett uttryck för hedendom. Liksom betraktades de som trollgubbar och kunde dömas för häxeri. tillkom de rasmässiga bedömningarna då samerna ansågs tillhöra den mongoliska folkstammen och därmed befinna sig ett snäpp över negrerna men långt under germanerna, till vilka svenskarna hörde. bedrevs en aktiv kolonisering av . Samerna trängdes undan av nybyggare. Det fanns en tydlig oro långt in för att samerna skulle börja leva ett liv som liknade svenskarnas. Ecklesiastikminister sa att lapprasen genom sin art och sin nedärvda anpassning efter naturförhållandena icke lämpar sig för vår svenska befolknings levnadssätt. förbjöds de renägande samerna att sätta sina barn i vanliga svenska skolor. De skulle undervisas i särskilda kåtor. När skolinspektören kom på besök och såg att det fanns bord och stolar i kåtorna kommenderades barnen ner på golvet. Barn som trots allt tog sig in i svenska skolor hämtades av länsman och placerades i skolkåtan. beslutade staten om medel för riktiga fasta skolor i , och fick de renägande samerna rätt att bygga hus med el, vatten och avlopp trots lantbruksstyrelsens protester därför att samerna sades ha rasegenskaper som gör dem olämpliga som jordbrukare (Ibid. 188– 221, även 2008). Bilden av zigenaren och tattaren Först började svenska myndigheter skilja på zigenare (romer) och tattare (resande). hade de setts som en och samma grupp. Deras kringvandrande levnadssätt betraktades tidigt som en icke önskvärd avvikelse från . I flera lagar under århundradena slogs fast att det skulle utvisas ur landet. lag pekar, som tidigare nämnts, ut tartare och zigeuner bland dem som skulle utvisas. skildes sålunda de bägge grupperna åt. Zigenarna klassades då som en främmande nation, vilket innebar att tattarna erkändes som en del av det svenska samhället. Tattare karaktäriserades, enligt den förhärskande meningen, av häftigt lynne, lömskhet, opålitlighet, oärlighet, slösaktighet och tjuvaktighet. De ansågs starkt benägna till kriminalitet och var ett stort samhällsproblem. publicerades en bok med titeln . Ganska tidigt diskuterades hur tattarfrågan skulle kunna lösas och många menade att det måste ske genom att gruppen på ett eller annat sätt utrotades. Från länsstyrelser och polisen framfördes förslag om sterilisering som en lämplig metod och 1941 utvidgas den svenska steriliseringslagen så att sterilisering kunde ske på så kallade sociala indikatorer. Det blev startpunkten för att sterilisera hundratals personer som hade klassats som tattare och som var zigenare. I , som var en av de städer med flest tattare, utbröt raskravaller. Ett antal män hade bestämt sig för att sätta skräck i tattarbefolkningen. uttalade den en offentlig ursäkt till de resande för den behandling de hade utsatts för av den svenska staten. Zigenarna tillskrevs i hög grad samma egenskaper som tattarna. I folkmun påstods att de inte bara var tjuvaktiga i största allmänhet utan att de också stal barn. Den tidigare nämnda lagen 1914, som satte stopp för gårdfarihandlare, riktade sig i hög grad mot zigenare. Den gjorde det i praktiken också omöjligt för de familjer som befann sig i att lämna landet eftersom de då inte kunde återvända. Inreseförbudet upprepades sedan i flera lagar . Gruppen zigenare uppgick efter enligt Catomeris till endast några hundra personer.26 Deras sociala situa- 26 kom pastorsexpeditionerna fram till att det fanns 2 575 tattare och zigenare och med dem jämställda i . I en ny räkning som utfördes av polisen tion var pressad. Barnen fick till exempel inte gå i skola trots att romska familjer vädjat till myndigheterna att de skulle få den möjligheten. Propåerna avvisades därför att det inte ansågs möjligt att ta in romska barn i den svenska skolan på grund av skillnaden mellan dem och de svenska barnen. publicerade författaren sin bok var en skoningslös vidräkning med den svenska politiken gentemot romerna. Den satte fart på debatten och ledde till konkreta åtgärder, om inte alltid med de resultat som eftersträvades (Catomeris 2004:222–290, se även 1963, 2010 och Hazell 2011).