sou · H0B367 · 2012-10-09 00:00:00 — En AIF-förvaltare ska således inte anses uppfylla kraven på hantering av intressekonflikter i 20 § endast genom att lämna information till investerare enligt det första stycket, utan måste också visa att förvaltaren vidtar åtgärder för att för- hindra de intressekonflikter som identifierats. Paragrafen genomför artikel 14.2 och har behandlats i avsnitt 8.2.2. 22 § Om en AIF-förvaltare använder sig av en primärmäklares tjänster ska villkoren för samarbetet anges i ett skriftligt avtal. I avtalet ska särskilt anges om det finns möjligheter till överföring av och för- foganderätt över AIF-fondens tillgångar. Avtalet får inte stå i strid mot AIF-fondens fondbestämmelser, bolagsordning eller motsva- rande och ska innehålla en bestämmelse om att AIF-fondens för- varingsinstitut ska få del av innehållet i avtalet. Paragrafen innehåller en bestämmelse om att ett skriftligt avtal ska upprättas om en AIF-förvaltare använder sig av en primärmäklares tjänster och anger vad som ska framgå av avtalet. En primärmäklare (prime broker) är ett kreditinstitut, ett reglerat värdepappersföre- tag eller motsvarande reglerat företag under tillsyn som tillhanda- håller en kombination av specialiserade investerings- och finansie- ringstjänster till företrädesvis professionella investerare. Begreppet definieras i 1 kap. 11 § 21. I avtalet ska särskilt anges om det finns möjlighet till överföring av och förfoganderätt över fondens tillgångar. Förfoganderätt över tillgångar kan exempelvis överföras enligt avtal om lån och återköp av värdepapper eller då värdepapper på annat sätt lämnas i pant. Avtalet får inte stå i strid mot fondens fondbestämmelser, bolags- ordning eller motsvarande bestämmelser. AIF-fondens förvarings- institut ska informeras om avtalet. Paragrafen genomför artikel 14.3 och har behandlats i avsnitt 8.2.3. 23 § En AIF-förvaltare ska ha ett ersättningssystem som främjar en sund och effektiv riskhantering. Enligt paragrafen ska en AIF-förvaltare ha ett ersättningssystem som uppfyller de krav som anges där. Begreppet ersättningssystem omfattar AIF-förvaltarens dokumenterade ersättningspolicy samt den praktiska tillämpningen av den (jfr före- skrifter och allmänna råd (2011:1) om ersättningssystem i kredit- institut och värdepappersbolag). Att ersättningssystemet ska främja sund och effektiv riskhantering innebär bl.a. att ersättningssystemet inte ska stå i strid mot de förvaltade AIF-fondernas riskprofiler, fondbestämmelser, bolagsordningar eller motsvarande bestämmelser som reglerar fondernas verksamhet. Kopplingen mellan ersättnings- system och riskhantering innebär också att bestämmelsen har be- tydelse för utformningen av principerna för ersättningar till de medarbetare som i tjänsten utövar ett väsentligt inflytande på AIF- förvaltarens eller de förvaltade AIF-fondernas riskprofiler, exem- pelvis den verkställande ledningen, risktagare och kontrollfunktioner. Närmare bestämmelser om en AIF-förvaltares ersättningspolicy finns i bilaga II till AIFM-direktivet och i riktlinjer från . Prin- ciperna i bilagan är baserade på kommissionens rekommendation 2009/384/EG om ersättningspolicy inom finanstjänstesektorn. Bilaga II till AIFM-direktivet genomförs i svensk rätt genom föreskrifter. Bestämmelsen kombineras därför med ett bemyndig- ande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om en AIF-förvaltares ersättningssystem, se 16 kap. 2 §. Paragrafen genomför artikel 13.1 och har behandlats i avsnitt 8.3. Särskilda krav för AIF-förvaltare med tillstånd för diskretionär förvaltning investeringsportföljer 24 § En AIF-förvaltare med tillstånd för diskretionär förvaltning av investeringsportföljer får inte placera en sådan investerares till- gångar i en AIF-fond som förvaltaren direkt eller på någon annans uppdrag förvaltar, om inte investeraren har godkänt detta på förhand. Om en AIF-förvaltare har tillstånd för diskretionär förvaltning av investeringsportföljer krävs enligt denna paragraf investerarens för- handsgodkännande. Syftet är att intressekonflikter inte ska upp- komma mellan å ena sidan förvaltarens roll som fondförvaltare och mottagare av ersättning för fondförvaltning, och å andra sidan inve- sterarens behov av kostnadseffektiv portföljförvaltning. En mot- svarande bestämmelse för fondbolag finns i 7 kap. 2 § LIF. Paragrafen genomför artikel 12.2.a och har behandlats i av- snitt 8.7.1. 25 § Enskildas förhållanden till en AIF-fond, en AIF-förvaltare eller ett förvaringsinstitut får inte obehörigen röjas. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Bestämmelsen har utformats med 2 kap. 19 § LIF som förebild. Liksom reglerna i LIF bör ledning för tolkning och tillämpning av bestämmelsen hämtas från vad som gäller om banksekretess enligt 1 kap. 10 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.1. 26 § En AIF-förvaltare och ett förvaringsinstitut är skyldiga att lämna ut uppgifter om enskildas förhållanden till förvaltaren och insti- tutet, om det under en utredning enligt bestämmelserna om för- undersökning i brottmål begärs av undersökningsledare eller om det i ett ärende om rättslig hjälp i brottmål på framställning av en annan stat eller en mellanfolklig domstol begärs av åklagare. Om skyldighet för AIF-förvaltare och förvaringsinstitut att lämna uppgifter till överförmyndaren finns bestämmelser i 16 kap. 10 a § . Bestämmelsen har utformats med 2 kap. 20 § LIF som förebild, se prop. 2002/03:150 s. 306. Allmänna bestämmelser om förvaringsinstitut 1 § En AIF-förvaltare ska för varje AIF-fond som förvaltaren för- valtar se till att ett förvaringsinstitut utses. ska handla hederligt, rättvist, oberoende och professionellt samt uteslutande i AIF-fondens och investerarnas in- tresse. Det åligger AIF-förvaltaren att se till att det för var och en av de förvaltade AIF-fonderna finns ett enda förvaringsinstitut som upp- fyller kraven i kapitlet. Även om det är förvaltaren som ska se till att ett lämpligt för- varingsinstitut utses åligger skyldigheterna enligt andra stycket, att agera hederligt, rättvist, oberoende och professionellt samt i fondens och investerarnas intresse, förvaringsinstitutet självt. Vad förvar- ingsinstitutet rent konkret ska göra följer av bestämmelserna om förvaring och kontroll i detta kapitel och i kommissionens genom- förandeförordning. Skyldigheten att agera hederligt, rättvist och professionellt inne- bär också att förvaringsinstitutet måste agera med vederbörlig skick- lighet, aktsamhet och omsorg, om institutet delegerar förvarings- institutsuppgifter, dels i valet av uppdragstagare, dels i övervak- ningen av denne, se 13 § och artikel 21.11. c. Bestämmelserna i detta kapitel om förvaringsinstitut gäller samt- liga AIF-fonder, dvs. Dessa omfattas således inte längre av 3 kap. Paragrafen genomför artikel 21.1 och artikel 21.10 första stycket. 2 § Ett förvaringsinstitut ska hålla verksamhet som förvarings- institut åtskild från verksamheter som kan komma i konflikt med AIF-förvaltarens, AIF-fondens eller investerarnas intressen. ska identifiera, hantera och övervaka even- tuella intressekonflikter. Sådana konflikter ska redovisas för fondens investerare. En korrekt hantering av intressekonflikter är en förutsättning för att någon ska kunna utses till förvaringsinstitut. Det åligger således AIF-förvaltaren att kontrollera att det förvaringsinstitut som utses hanterar sina intressekonflikter på rätt sätt. I flertalet fall kommer förvaringsinstitutet att vara ett kreditinstitut med tillstånd att be- driva värdepappersrörelse. För ett svenskt förvaringsinstitut inne- bär det att institutet ska tillämpa reglerna i 8 kap. 21 § lagen om värdepappersmarknaden och 11 kap. FFFS 2007:16. AIF-förval- taren bör kunna utgå från att ett förvaringsinstitut som hanterar sina intressekonflikter enligt dessa regler uppfyller kraven på för- varingsinstitut i denna del. Kravet på att hålla verksamheterna åtskilda och att övervaka och hantera intressekonflikter åvilar dock förvaringsinstitutet självt. Institutet måste således identifiera de verksamheter där andra kunder eller förvaringsinstitutet självt kan ha intressen som står i konflikt med förvaringsinstitutsverksam- heten. Det gäller t.ex. verksamheter som handel med värdepapper för egen och kunders räkning samt investeringsrådgivning. Infor- mation om en AIF-fonds affärer eller positioner skulle kunna miss- brukas och förvaringsinstitutsverksamheten måste därför hållas åt- skild från sådan verksamhet, både funktionellt och hierarkiskt. Även kund/leverantörsförhållandet mellan AIF-förvaltaren och förvarings- institutet kan i viss mån innebära en intressekonflikt. Förvarings- institutets kontrollerande funktion, t.ex. avseende värdering och rutiner för inlösen av andelar, ska utföras för att värna andels- ägarnas intressen och behöver inte alltid sammanfalla med AIF-för- valtarens intressen. Särskilt inte om förvaringsinstitutet upptäcker fel och brister och kräver kostsamma åtgärder från AIF-förval- tarens sida. För att hantera detta måste förvaringsinstitutet organi- sera sin verksamhet så att den kontrollerande funktionen inte på- verkas av kundrelationen till AIF-förvaltaren. måste t.ex. se till att ha en tydlig och robust eskaleringsprocess för att hantera brister som upptäcks i den kontrollerande verksam- Mer detaljerad reglering finns i kommissionens förslag till genomförandeförordning. När det gäller kravet i andra stycket på att redovisa intresse- konflikterna för investerarna bör detta inte ses som ett krav på att redovisningen måste komma direkt från förvaringsinstitutet. Redo- visningen kan ske t.ex. i AIF-fondens informationsbroschyr och avse de olika eventuella intressekonflikter som kan föreligga hos förvaringsinstitutet. Om redovisningen ska ske i informations- broschyren bör detta regleras i avtalet mellan AIF-förvaltaren, eller AIF-fonden, och förvaringsinstitutet, se 3 §. Paragrafen genomför artikel 21.10 andra stycket. 3 § AIF-förvaltaren eller AIF-fonden och förvaringsinstitutet ska ingå ett skriftligt avtal som reglerar förhållandet mellan parterna. I avtalet ska bland annat anges det informationsutbyte och den sam- ordning som krävs för att institutet ska kunna utföra sina uppgifter för fondens räkning i enlighet med kraven i denna lag och andra författningar. Detaljerade bestämmelser om vad avtalet ska innehålla finns i kom- missionens förslag till genomförandeförordning. Paragrafen genomför artikel 21.2. 4 § Ett förvaringsinstitut för en EES-baserad AIF-fond ska vara 1. ett kreditinstitut som a)har stadgeenligt säte inom EES, och b)har beviljats tillstånd som avses i och rådets direktiv /48/EG, 2. ett värdepappersföretag som a)har stadgeenligt säte inom EES, b)omfattas av kapitalkraven i enlighet med artikel 20.1 i Europa- parlamentets och rådets direktiv /49/EG av om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut (omarbet- ning)9, och c) har beviljats tillstånd som avses i och rådets direktiv /39/EG, inbegripet sidotjänster för förvaring och hand- havande av finansiella instrument för kunders räkning och som har egna medel motsvarande det startkapital som anges i artikel 9 i det direktivet, eller 3. andra institut som står under fortlöpande tillsyn och som hör till de kategorier som har godtagits såsom förva- ringsinstitut enligt och rådets direktiv /65/EG. ska vara etablerat i AIF-fondens hemland. Paragrafen anger vilka olika företag som kan utses som förvarings- institut. Det rör sig enligt första stycket 1 och 2 i första hand om kreditinstitut (t.ex. banker) och värdepappersinstitut med tillstånd att förvara finansiella instrument för kunders räkning, dvs. verk- samhet enligt 2 kap. 2 § 1 lagen om värdepappersmarknaden. Hän- visningarna i lagtexten har gjorts till kreditinstitutsdirektivet, MiFID och UCITS-direktivet i stället för de svenska lagar som genomfört de direktiven, eftersom en svensk AIF-förvaltare kan förvalta AIF- fonder etablerade i andra medlemsstater. Bestämmelsen i första stycket 3 följer av att en medlemsstat enligt UCITS-direktivet kan tillåta att även andra än sådana institut som angetts i första stycket 1 eller 2 får vara förvaringsinstitut. Paragrafen genomför artikel 21.3.a–c första stycket och arti- kel 21.5.a och har behandlats i avsnitt 10.1. 5 § Som förvaringsinstitut för icke EES-baserade AIF-fonder kan utses kreditinstitut eller annan enhet av samma slag som anges i 4 § första stycket 1 och 2 utan att villkoren däri är uppfyllda, under förutsättning att förvaringsinstitutet uppfyller kraven i 6 §. 9 EUT L 177, 30.6.2006, s. 201 (Celex 32006L0049), senast ändrat genom Europaparla- mentets och rådets direktiv /78/EU (EUT L 331, 15.12.2010, s. 120, Celex32010L0078). Ett förvaringsinstitut enligt första stycket ska vara etablerat i det tredjeland där AIF-fonden är etablerad eller i hemlandet för den AIF-förvaltare som förvaltar fonden. Bestämmelsen i paragrafens första stycke ger, för icke EES-baserade AIF-fonder, utrymme att som förvaringsinstitut utse även andra företag än sådana som anges i 4 §. Motsvarigheterna till kredit- institut m.fl. i tredjeland kommer formellt inte att ha tillstånd enligt de direktiv som anges i 4 §. De kan enligt 5 § ändå vara förvarings- , etablerade i samma land. Det förutsätter dock att institutet står under en reglering som anses likvärdig med regleringen inom EES, se 6 §. Enligt andra stycket ska förvaringsinstitutet vara etablerat i samma land som fonden eller i det land som AIF-förvaltaren är etablerad. Normalt torde förvaringsinstitutet och fonden finnas i samma land. Men det kan inte uteslutas att det kan finnas konstruktioner där fond och förvaringsinstitut är etablerade i olika länder. För icke EES-baserade AIF-fonder, förvaltade av svenska AIF-förvaltare, innebär bestämmelsen i sådana situationer att förvaringsinstitutet ska vara etablerat i . Se dock övergångsbestämmelserna, där möjligheten i artikel 61.5 i AIFM-direktivet, att tillåta att för- varingsinstitut i andra länder än fondens eller förvaltarens hemland utnyttjas av förvaltare av vissa fonder. Paragrafen genomför artikel 21.3.c andra stycket och 21.5.b. Särskilda krav på förvaringsinstitut utanför EES 6 § Ett utsett förvaringsinstitut som är etablerat utanför EES ska 1.omfattas av effektiv reglering, inbegripet minimikapitalkrav, och effektiv tillsyn av verksamheten med samma verkan som unions- rätten, och 2.enligt avtal vara ansvarigt gentemot AIF-fonden eller dess investerare i enlighet med 17–20 §§ samt uttryckligen utfästa sig att uppfylla villkoren i 13–16 §§. Mellan det land där förvaringsinstitutet är etablerat och de länder inom EES där den icke EES-baserade AIF-fondens aktier eller an- delar avses att marknadsföras samt, i förekommande fall, AIF-för- valtarens hemland ska det fortlöpande finnas 1.en skriftlig överenskommelse som uppfyller bestämmelserna i artikel 26 i modellavtal för skatter på inkomst och för- mögenhet och som säkerställer ett effektivt informationsutbyte i skatteärenden, och 2.en skriftlig överenskommelse mellan ländernas behöriga myn- digheter om samarbete och informationsutbyte. Landet där förvaringsinstitutet är etablerat ska också ha vidtagit nödvändiga åtgärder för att motverka penningtvätt och finansiering av terrorism. Paragrafen anger de ytterligare krav som gäller för förvaringsinstitut i tredjeland. För det första ska institutet stå under en effektiv reglering och tillsyn. Vad detta närmare innebär anges i kommissionens förslag till genomförandeförordning. ska även enligt avtal vara ansvarigt gentemot AIF-fonden eller investerarna för skador på samma sätt som ett svenskt förvaringsinstitut är enligt 17 och 18 §§. Beroende på AIF- fondens juridiska konstruktion kan ett sådant avtal slutas direkt mellan fonden och förvaringsinstitutet (vilket förutsätter att fonden har kapacitet att ingå ett sådant avtal) eller mellan AIF-förvaltaren och förvaringsinstitutet till förmån för investerarna (ett s.k. tredje- mansavtal, se Adlercreutz, Avtalsrätt I, 12.e uppl., s 142 ff.). I båda fallen är det dock en förutsättning att den rättsordning som ska tillämpas på avtalet fungerar så att avtalet faktiskt kommer att inne- bära en rätt till ersättning enligt de villkor som anges i 17 och 18 §§ för fonden eller investerarna. En svensk AIF-förvaltare som avser att förvalta en AIF-fond i tredjeland bör därför till sin tillstånds- ansökan enligt 6 kap. foga ett rättsutlåtande eller motsvarande som klargör detta. Därutöver krävs enligt andra stycket skatteavtal och överens- kommelser om tillsynssamarbete mellan de berörda länderna. Kravet i sista stycket, att landet ifråga ska ha vidtagit nödvändiga åtgärder för att motverka penningtvätt och finansiering av terrorism, inne- bär i praktiken att landet inte får vara uppfört på förteckningen över icke samarbetsvilliga länder och territorier som sammanställs av FATF. Om en behörig myndighet i ett land inom EES har en avvikande åsikt om bedömningar som de behöriga myndigheterna i AIF-för- valtarens hemland har gjort beträffande första stycket 2, andra stycket 2 och tredje stycket, får myndigheterna hänskjuta frågan till , se 14 kap. 14 §. Detta blir dock knappast aktuellt förrän efter 2015 eftersom det först då kan komma att finnas gemensamma regler för gränsöverskridande verksamhet avseende icke rade AIF-fonder, se avsnitt 14.4. Paragrafen genomför artikel 21.6 första stycket. typer av slutna AIF-fonder 7 § För en AIF-fond får till förvaringsinstitut utses andra än sådana som anges i 4 och 5 §§, om 1.investerarna saknar rätt till inlösen från den första investeringen, och 2.fonden enligt sin investeringsstrategi a)generellt inte investerar i finansiella instrument som kräver depåförvaring, eller b)generellt investerar i emittenter eller onoterade företag för att förvärva kontroll enligt 11 kap. En fysisk eller juridisk person får utses till som avses i första stycket om 1.funktionen som förvaringsinstitut utgör en del av den fysiska eller juridiska personens yrkes- eller affärsverksamhet för vilken gäller registreringsskyldighet enligt lag, andra författningar eller yrkes- etiska regler, och 2.det finns finansiella och yrkesmässiga garantier för att rele- vanta förvaringsinstitutsuppgifter och därmed förenade åtaganden kan utföras på ett effektivt sätt. Paragrafen är en specialreglering för vissa typer av fonder som gene- rellt inte investerar i finansiella tillgångar som kan depåförvaras. Huvudregeln i 4 och 5 §§ om att förvaringsinstitutet ska vara ett finansiellt institut av visst slag är utformad för att passa AIF-fonder som placerar i finansiella tillgångar, t.ex. finansiella instrument som kan depåförvaras. I de fallen utgör förvaringen av de finansiella in- strumenten förvaringsinstitutets huvuduppgift. Det är då relevant att ställa krav på specifika tillstånd och kapitalstyrka. För fonder som investerar i andra tillgångar, t.ex. fastigheter eller ägarandelar som inte är finansiella instrument eller i aktier i onoterade företag, är dock förvaringsinstitutets kontroll av äganderätten oftast viktigare än själva förvaringen av tillgångarna. För att vara lämpligt som förvaringsinstitut måste det dock finnas en tydlig koppling mellan den verksamhet som den fysiska eller juridiska personen normalt bedriver och de förvaringsinstitutsupp- gifter som ska fullgöras. För en AIF-fond som investerar i onoterade aktier eller fastigheter kan t.ex. en advokat eller en revisor vara lämpliga som förvaringsinstitut, jfr skäl 34 i AIFM-direktivet. Ett krav är dock att personen ifråga antingen står under tillsyn enligt lag eller enligt yrkesetiska regler. Paragrafen genomför artikel 21.3. tredje stycket. Begränsningar på grund av intressekonflikter 8 § En AIF-förvaltare får inte utses som förvaringsinstitut. Första stycket gäller även för en primärmäklare som verkar som motpart till en AIF-fond för vilken den är primärmäklare, om inte verksamheten som förvaringsinstitut hålls åtskild från tillhandahåll- andet av tjänster i egenskap av primärmäklare. En sådan mäklare ska dessutom ha rutiner för att kunna identifiera, hantera, övervaka och redovisa intressekonflikter för AIF-fondens investerare. Utöver de generella bestämmelserna om förvaringsinstitutets hante- ring av intressekonflikter ställer paragrafen upp vissa ytterligare krav. Enligt första stycket kan en AIF-förvaltare aldrig utses som förvaringsinstitut, varken för egna eller andras fonder. Det har ingen betydelse hur AIF-förvaltaren har organiserat sig eller hur väl olika verksamheter hålls åtskilda; samma juridiska person kan inte vara både AIF-förvaltare och förvaringsinstitut. Detta torde även följa av att en AIF-förvaltare inte får ägna sig åt någon annan verk- samhet än förvaltning av AIF-fonder, se 3 kap. 1 § sista stycket och artikel 6.2. Detsamma gäller enligt andra stycket som huvudregel även i för- hållande till primärmäklare. I det fallet kan dock en primärmäklare, liksom andra förvaringsinstitut, se till att hålla verksamheten som förvaringsinstitut åtskild från verksamheten som primärmäklare (och andra verksamheter som kan ge upphov till intressekonflikter). Under förutsättning att primärmäklaren håller verksamheten tillräckligt avskild, och identifierar, övervakar och redovisar intressekonflikterna kan även en primärmäklare utses till förvaringsinstitut, se kommen- taren till 2 §. Paragrafen genomför artikel 21.4. 9 § har till uppgift att övervaka AIF-fondens penningflöden. ska särskilt se till att betalningar som mot- tagits från investerare och alla likvida medel i AIF-fonden bokförs på likvidkonton som har öppnats i AIF-fondens namn eller i AIF- förvaltarens eller förvaringsinstitutets namn för fondens räkning. Likvidkonton enligt första stycket ska öppnas hos sådana en- heter som avses i artikel 18.1.a–c i kommissionens direktiv /73/EG av om genomförandet av Europa- parlamentets och rådets direktiv /39/EG vad gäller organisa- toriska krav och villkor för verksamheten i värdepappersföretag, och definitioner för tillämpning av det direktivet10. Likvidkonton får även öppnas hos någon annan enhet av samma slag, på relevanta marknader där sådana konton krävs, om enheten är föremål för effektiv reglering av och tillsyn över verksamheten, som har samma verkan som unionsrätten och som genomdrivs effektivt och i enlig- het med principerna i artikel 16 i nämnda direktiv. Om likvidkontot har öppnats i förvaringsinstitutets namn för AIF-fondens räkning får medel som tillhör förvaringsinstitutet eller sådana enheter som avses i andra stycket inte finnas på samma konto. Paragrafen reglerar förvaringsinstitutets uppgifter avseende fondernas penningflöden. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 10.4. Enligt första och andra styckena har förvaringsinstitutet vissa övervakande uppgifter avseende penningflödena som innebär att institutet ska bevaka att gjorda betalningar från investerare ska bokföras på lik- vidkonton i fondens namn, eller i AIF-förvaltarens eller förvarings- institutets namn för fondens räkning. De senare alternativen blir aktuella om AIF-fondernas juridiska konstruktion är sådan att 10 EUT L 241, , s. 26 (Celex 32006L0073). fonderna inte själva kan stå som kontohållare. I de senare fallen måste enligt sista stycket kontot som öppnats för fondens räkning vara åtskilt så att medel från förvaringsinstitutet eller AIF-förval- taren inte finns på samma konto. I tredje stycket anges var ett konto för en AIF-fond får öppnas. torde det vara fråga om konto hos ett kreditinstitut, t.ex. en bank. kommer likvidkontot att öppnas hos förvarings- institutet vilket underlättar förvaringsinstitutets skyldighet att be- vaka fondens penningflöden. Om kontot öppnas hos någon annan måste förvaringsinstitutet informeras om vilka konton som finns och från kontohållaren få information om kontorörelser, t.ex. insätt- ningar och uttag. I kommissionens förslag till genomförandeför- ordning specificeras uppgifter enligt denna paragraf.