sou · H0B334d3 · 2012-06-05 00:00:00 — En annan svaghet är att man inte beaktar varför rabatt ges. Det huvudsakliga syftet är att ge utrymme för användning av böter i stället för fängelse. Verkan av initialrabatten bör därför i princip hanteras i den övre delen av bötesskalan, inte i den nedre. Grundmodell III: Likafördelad rabatt. Tröskeleffekterna enligt Grundmodell II kan undvikas om man fördelar initialrabatten på dagsbotsområdet, dvs. intervallet 150–30 dagsböter. En initialrabatt på innebär då att högsta straffet blir 90 dagsböter. Enligt Grundmodell II skulle det bli 75 dagsböter. Grundmodell IV: Viktad rabatt. Om verkan av initialrabatten i huvudsak bör hanteras i övre delen av bötesskalan, bör också inter- Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år vara olika stora. I botten av skalan bör de vara mest lika den skala som gäller för vuxna. Jareborg förordar i sin artikel att grundmodell IV tillämpas. Det saknas enligt Jareborg anledning att använda en skala för myndiga ungdomar och en annan för omyndiga ungdomar. Jareborg ser det inte som angeläget att myndiga ungdomar döms till böter i stället för fängelse i andra fall än när straffet annars skulle bli 14 dagars fängelse. Vid längre fängelsestraff bör det räcka med en förkortning av detta. För denna åldersgrupp är det därför motiverat att använda 140-skalan (10 dagsböters initialrabatt). 14 dagars fängelse mot- svarar då 150 dagsböter. 10 dagsböters rabatt ges då när 120 eller fler dagsböter skulle ådömas den som fyllt vid brottet. För den omyndige unga lagöverträdaren bör enligt Jareborg utrymme ges att ådöma böter även vid längre fängelsestraff än . Jareborg väljer följande riktlinjer, för en -15-åring motsvaras 14 dagars fängelse av 120 dagsböter -16-åring motsvaras 14 dagars fängelse av 130 dagsböter -17-åring motsvaras 14 dagars fängelse av 140 dagsböter. Det blir då enligt Jareborg möjligt att använda 110-tabellen (40 dagsböters initialrabatt, dvs. en tredjedel av dagsbotsområdet) för åldersgruppen 15–. Jareborg överväger slutligen om skalorna bör modifieras därför att ungdomar generellt har en mindre utvecklad ansvarsförmåga. I den mån ungdomsrabatt ges på grund av att dagsböter ska användas i stället för fängelse, har man automatiskt tillgodosett kravet på att markera skillnaden i ansvarsförmåga. Vidare leder proportional- itetsprincipens krav på nyansering till att det inte finns anledning att ändra i toppen av skalorna. Det kan enligt Jareborg däremot finnas anledning att fortsätta ge rabatt även när tabellen över viktad rabatt anger att ingen rabatt ska ges. När det gäller omyndiga ung- domar bör man enligt detta synsätt fortsätta att ge 10 dagsböters rabatt så länge det går. Det är enligt Jareborg möjligt att göra detsamma gällande dem som begått brott efter . Efter- som rabatten bör vara mindre för denna grupp, avstår dock Jareborg från att föreslå en sådan justering. Frågan om ungdomsrabatt vid bötesbrottslighet har tagits upp i boken . Enligt Jareborg och Zila finns det anledning att använda enklare schabloner vid ungdomsreduktionen Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år gällande böter än gällande fängelse.40 Författarna kan inte finna någon invändning mot en reduktion på så sätt att bötesstraffet bestäms till 1/2 för ungdomar i åldern 15–17 (vid brottet) och 3/4 för ungdomar i åldern 18–. Enligt Jareborg och Zila har straffmätningsreglerna rörande bötesstraff för unga lagöverträdare inklusive ungdomsreduktionen kommit i ett annat ljus i och med införandet av ungdomstjänst som fristående påföljd. RÅ har tagit fram riktlinjer vid bestämmande av dagsböter för brott som begåtts av unga lagöverträdare (RåR 2004:1). De bygger i allt väsentligt på det förslag som hade utarbetats av (se ovan). I riktlinjerna anges som utgångspunkt att det bärande skälet för en ungdomsrabatt under fängelsenivån är att unga lagöverträdare ska dömas till böter som ersättning för korta fängelsestraff. Den del av området för dagsböter som på detta sätt utnyttjas för fängelsebrott bör i motsvarande mån krympa skalan för bötesbrott. Riktlinjerna utmynnar i att böter som föreläggs ungdomar vid strafföreläggande aldrig ska vara högre än 90 i de fall böter hade tillämpats även om den tilltalade hade varit . Tanken är att utrymmet 100–150 dagsböter ska förbehållas fall då en vuxen lagöverträdare skulle ha dömts till fängelse eller annan påföljd på fängelsenivå men då regeln i 29 kap. 7 § BrB leder till att påföljden för den unge i stället ska bestämmas till dagsböter. Vid flerfaldig brottslighet finns i stället för 90 en övre gräns på 140 dagsböter. Enligt riktlinjerna ska det inte göras någon straffnedsättning om lagöverträdaren har fyllt . I promemorian hänvisar RÅ till myndighetsålderns centrala betydelse i påföljdssystemet och att det normalt saknas skäl till åldersreduktion av böter för vuxna lag- överträdare. Ställningstagandet att det normalt saknas skäl till rabatt på böter för myndiga motiverades utöver detta enligt följande: För den myndige gärningsman som är bör en förkortning av fängelsestraffet vara en tillräcklig rabatt för alla de fall där en äldre gärningsman skulle ha dömts till en månads fängelse eller mer (se t.ex. NJA 1991 s 438). Det innebär att det för den åldersgruppen således 40 Jareborg/Zila, Straffrättens påföljdslära, 2 uppl., 2007, s. 150. Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år bör vara aktuellt med böter bara som ersättning för fängelse då detta straff skulle ha bestämts . Det sistnämnda kunde tala för att för myndiga unga lagöverträdare reservera straffet 150 dagsböter för sådana fall där brottet annars skulle ha föranlett fjorton dagars fängelse, och att som en konsekvens därav den egentliga dagsbotsskalan för åldersgruppen skulle utgöra 30–140 dagsböter. Det är dock ovanligt med så korta fängelsestraff för äldre gärningsmän. Det är också ovanligt med mer än 120 dagsböter som stadigt återkommande straff för ett visst brott (se Strafföreläggande i bötesmål, En sammanställning av tillämpade påföljder, RÅPM 2003:2). Mot bakgrund av den prövning som ske i det enskilda fallet framstår därför behovet av en generell regel om rabatt som liten. Jag vill ändå peka på att det vid höga dagsbotsnivåer kan finnas särskild anledning att uppmärksamma gärningsmannens relativa ungdom. Riktlinjerna gällande bötesreduktionen har följande utformning: , Att bestämma påföljd för brott Borgeke väcker i sin bok påföljd vid brott frågan om inte en reduktion av i vart fall dagsbotsstraffet borde ske även för dem som har fyllt 18 år.41 Enligt Borgeke innebär det problem om det görs ålderreduktion för bötesstraff endast för lagöverträdare , i förhållande till den åldersreduktion som måste göras på fängelsenivå för alla lagöverträdare . Det blir enligt Borgeke en ansamling av fall, med sinsemellan olika straffvärden, på de översta bötesnivåerna. Enligt Borgeke skulle det 41 Borgeke, Att bestämma påföljd för brott, 1 uppl., 2008, s. 205. Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år vara en bättre ordning att tillåta föreskriften i 29 kap. 7 § BrB att slå igenom för alla lagöverträdare . Borgeke presenterar en alternativ modell enligt följande: Modellen innebär att området från och med 70 dagsböter reserveras för sådana fall då någon som är hade dömts till fängelse om han eller hon hade varit . För ålderskategorierna 16, 17, 18 och skulle på motsvarande sätt området från 80, 90, 110 respektive 130 dagsböter reserveras för fall då fängelse hade tillämpats för en vuxen lagöverträdare. Den som var vid brottstillfälle skulle kunna få ett fängelsestraff omvandlat till 150 dagsböter. Borgeke anför att får konstateras att RÅ:s pro- memoria torde ha fått genomslag i domstolarnas rättstillämpning.42 Borgeke anför att någon annan rekommendation knappast kan lämnas, än att den tills vidare bör tillämpas för att inte rätts- tillämpningen ska bli oenhetlig. I avsnitt 25.4 utvecklar vi att det inte funnits någon enhetlighet i praxis huruvida ungdomsreduktionen vid brott som straffvärde ligger på bötesnivå bör tillämpas på lagöverträdare i . har dock i dom lagt fast att bestämmelsen i 29 kap, 7 § första stycket BrB ska tillämpas även när personer i åldersgruppen 18–begått brott 42 A.a. s. 206. Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år som förskyller dagsböter (se nedan i avsnitt 29.5.4 angående den domen) 29.5.3När leder ungdomsreduktionen till att brottet hamnar på bötesnivå? Enligt 29 kap. 7 § BrB får rätten sålunda döma till lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet. Straffvärdet och därför även straffmätningen – bestäms linjärt enligt en skala som börjar med penningböter, därefter 30-150 dagsböter, varefter fängelse följer. För vissa brott ingår både böter och fängelse i straff- skalan. I andra fall finns endast fängelse i straffskalan. Ungdoms- reduktionen kan i dessa fall ges genomslag vid brott vars konkreta straffvärde ligger på 14 dagars fängelse genom att man underskrider straffskalan för brottet och bestämmer påföljden till böter. Detta gäller redan i de fall då den minsta reduktionen ska ske, dvs. i åldersgruppen 20-åringar. Eftersom reduktionen ska bli större ju yngre lagöverträdaren är, bör möjligheterna att döma ut ett bötes- straff för ett brott med endast fängelse i straffskalan bli större (dvs. gälla brott med högre straffvärden) ju yngre personen är. Borgeke uttrycker frågeställningen så att det gäller hur långa fängelsestraff som, beroende på gärningsmannens ungdom, kan ersättas med böter eller med en med böter utbytbar påföljd.43 Det kan också uttryckas som att man med nödvändighet måste hamna på bötesnivå om inte reduktionen ska göra halt på en låg fängelsenivå, och därigenom leda till att olika allvarliga brott hamnar på samma straffmätningsvärde. Enligt Borgeke finns det inte några förarbetsuttalanden gällande denna fråga och praxis får bedömas som osäker. En naturlig utgångspunkt enligt Borgeke för bedömningen är dels den gängse ungdomsreduktionen av fängelsestraff, dels det utrymme från och med 100 till och med 150 dagsböter som i RÅ:s riktlinjer avseende ungdomar 15–har lämnats för fall där påföljden annars skulle ha bestämts till fängelse. En annan utgångspunkt skulle enligt Borgeke kunna vara att straffmätningen ska resultera i fängelse för den som har fyllt vid brottet om en vuxen i motsvarande situation hade dömts till fängelse en månad. Innebörden av detta åskådliggör Borgeke i följande tabell. 43 Borgeke, Att bestämma påföljd för brott, 1 uppl., 2008, s. 210. Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år 29.5.4Praxis gällande ungdomsreduktionen på bötesnivå Frågan om gränssnittet mellan böter och fängelse pga. ungdoms- reduktionen har prövats i rättsfallet NJA 2005 s. 878. En pojke hade när han var gjort sig skyldig till tillgrepp av fortskaffningsmedel. Han hade , både innan och efter det att han hade fyllt , gjort sig skyldig till ringa narkotikabrott genom eget bruk av hasch. Tingsrätten bestämde påföljden till 40 dagsböter, vilket hovrätten skärpte till 80 dags- böter. RÅ yrkade att påföljden skulle bestämmas till 100 dagsböter. Grunden för överklagandet var att det, enligt RÅ:s ovan redovisade riktlinjer, behövdes en schabloniserad regel om att 100 dagsböter eller mer normalt bör vara straffet för ungdomar i åldern 15–i de fall straffvärdet för en vuxen person skulle ha varit på en månads fängelse. HD gjorde ingen annan bedömning än underinstanserna gällande att brottet hade ett oreducerat straffvärde på en månads fängelse. HD som fastställde hovrättens dom på 80 dagsböter – anförde i domskälen bl.a. följande: Som riksåklagaren anfört kan det i nu aktuella situationer finnas behov av att utnyttja bötesskalans övre del för att undvika inkonsekvenser i reaktionssystemet beträffande ungdomar. Det får vidare anses föreligga större utrymme för att tillämpa schabloner för ungdoms- rabatten vid bötespåföljd än vid fängelsepåföljd. Exempelvis kan det antas att sådana förmildrande omständigheter som anges i 29 kap. 5 § BrB mera sällan blir av betydelse när det gäller att mäta ut böter. Att en regel av det slag som riksåklagaren förordat innebär en knyt- ning till straffvärdet för motsvarande brott av en vuxen person är 44 Den översta horisontella linjen anger vad som utgör straffmätningsvärdet för en vuxen, dvs. straffvärdet för en gärningsman med beaktande av billighetsskäl (utan att det gjorts någon ungdomsreduktion). Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år emellertid inte helt invändningsfritt. Enligt 29 kap. 3 § första stycket 3 BrB skall som förmildrande omständighet vid bedömning av straff- värdet beaktas om den tilltalades handlande stått i samband med hans uppenbart bristande utveckling, erfarenhet eller omdömesförmåga. Om straffvärdet för en vuxen person är en månads fängelse kan motsvarande värde således vara lägre för en person som var mycket ung när brottet begicks. I praktiken brukar den bestämmelsen sällan behandlas särskilt, utan en allmän bedömning av vilken strafflindring som den tilltalades ungdom bör föranleda görs med stöd av 29 kap. 7 § BrB (se t.ex. i till , 2002 s. 503 ff.). En schabloniserad regel som tar sin utgångspunkt i straffvärdet för en vuxen kan emellertid behöva korrigeras med hänsyn till omogenhet och bristande erfarenhet som har samband med den tilltalades ålder. Detta skulle komplicera användningen av regeln. Ett starkare skäl mot en normalpåföljd om etthundra dagsböter i de av riksåklagaren angivna situationerna är att en sådan påföljd måste bedömas i många fall innebära en straffskärpning i förhållande till de påföljder som har dömts ut (jfr NJA 1996 s. 63). Utöver de tidigare berörda skälen har det inte framkommit något som motiverar en sådan straffskärpning. I sammanhanget måste också beaktas att straffet för en vuxen för bl.a. brott av det slag som målet gäller ofta skulle bestämmas till villkorlig dom och ett måttligt bötesstraff. Mot bakgrund av det anförda finns det inte skäl att frångå hovrättens bedömning när det gäller antalet dagsböter för M.A. Hovrättens domslut skall därför fastställas i fråga om påföljd. I ovan omnämnda artikel i 2006 s. 243 kritiserar Borgeke m.fl. Enligt författarna vilar avgörandet på en rätt svag grund, varför det fortfarande finns anledning att tillämpa de av RÅ framtagna riktlinjerna. Enligt artikeln innebär HD:s straff- mätning att dagsbotsskalan för personer blir mycket kort, om 80 dagsböter och därutöver ska tillämpas i de fall en vuxen lagöverträdare hade blivit dömd till fängelse (eller annan påföljd på fängelsenivå). HD:s avgörande förutsätter därutöver, enligt för- fattarna, att fängelsestraff i större utsträckning än enligt RÅ:s rikt- linjer för ungdomar ska kunna ersättas av böter. På vilket sätt bestämmelsen om ungdomsreduktion ska tillämpas vid brottslighet som straffvärdemässigt ligger på bötes- nivå närmare bestämt om regeln då ska omfatta lagöverträdare i åldersgruppen 18–- har prövats av HD i en dom från den 31 januari 2012.45 Målet gällde en person som gjorde sig skyldig till snatteri. Tingsrätten bestämde påföljden till 70 dagsböter.46 Tingsrätten 45Dom i mål B 5566-11. 46Dom vid (mål B 1722-11). Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år anförde i domskälen att det föreligger skiftande praxis huruvida ungdom ska beaktas vid fastställande av antalet dagsböter och att det lindrigaste alternativet bör dömas ut, varvid tingsrätten beaktade ungdomen vid straffmätningen. Åklagaren överklagade och yrkade att påföljden skulle bestämmas till 110 dagsböter i enlighet med brottets straffvärde. Hovrätten skärpte påföljden till 80 dagsböter.47 Hovrätten delade uppfattningen att brottslighetens straffvärde uppgick till 110 dags- böter. Hovrätten konstaterade att regeln om ungdomsreduktion visserligen främst varit avsedd för fängelsestraff men att det med hänvisning till lagtextens generella utformning inte fanns skäl mot en tillämpning även vid bötesstraff. Hade lagstiftarens syfte med regeln varit att undanta bötesstraffen hade det enligt domskälen varit mycket enkelt att göra det. Hovrätten anförde att det knappast följer av någon fast domstolspraxis i vilken utsträckning gärningsmannens ungdom ska beaktas vid straffmätningen vid böter och korta fängelsestraff. Hovrätten kom fram till att 29 kap. 7 § BrB ska tillämpas även i fråga om bötesstraff och för lag- överträdare i åldersgruppen . Enligt domstolen bör reduktionen bli relativt sett lägre för brott på bötesnivå än vid allvarligare brottslighet, varför hovrätten kom fram till att straffet borde bestämmas till 80 dagsböter. På yrkande av RÅ tog HD upp målet till prövning. RÅ yrkade att bötesstraffet skulle skärpas.48 RÅ anslöt sig i överklagandet till de skäl som angavs i RÅ:s riktlinjer för att inte ge ungdoms- reduktion vid bötesbrott för lagöverträdare i åldersgruppen 18–. RÅ anförde i överklagandet att rättsfallet NJA 2005 s. 878 (refererat ovan) inte har direkt bäring på frågan om ungdomsrabatt normalt ska tillämpas för gärningsmän som nått myndighetsåldern. Vidare anförde RÅ bl.a. att en tillämpning av den modell lanserat innebär en ökning av antalet ungdomar som döms till böter på bekostnad av dem som döms till ungdomstjänst. I domen av fastställde HD hovrättens domslut (på 80 dagsböter). HD anförde att det inte fanns skäl att vid bedömningen av brottets straffvärde särskilt beakta den tilltalades ålder och att straffvärdet av brottet motsvarade 110 dags- böter. Efter att ha gått igenom bakgrunden till den aktuella bestämmelsen och motiven bakom RÅ:s riktlinjer anförde HD följande: 47Dom vid Hovrätten för Nedre (mål B 789-11). 48Överklagande (ÅM 2011/7728). Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år Grunden för att generellt särbehandla unga lagöverträdare kan beskrivas så, att deras större sanktionskänslighet och inte fullt utveck- lade ansvarsförmåga liksom deras behov av att mötas med större tolerans gör att deras brott bör föranleda lindrigare ingripanden än vad som gäller för vuxna (jfr och , Straffrättens påföljdslära, 3 uppl. 2010, s. 150 f.). Visserligen har dessa omständig- heter mindre betydelse i fråga om bötesstraff än när det gäller fängelse. Även vid bötesstraff finns det dock skäl att beakta ungdomars sär- skilda förutsättningar. Att ett sådant beaktande sker i åldersgruppen 15–har inte satts i fråga när det gäller dagsböter. Enligt praxis påverkas emellertid inte penningböter av den tilltalades ungdom. 9.Vidare måste systematiska skäl beaktas. Vid fängelsestraff innebär bestämmelsen i 29 kap. 7 § första stycket att strafftiden för den som har begått ett brott innan han eller hon har fyllt i de allra flesta fall sätts ned. När det är fråga om de allra kortaste fängelse- straffen ersätts frihetsberövandet i stället av ett bötesstraff. En sådan övergång från fängelse till böter är en förutsättning för att systemet ska vara konsekvent, och den övergången måste tillämpas även i ålders- gruppen 18–. Det rimliga är då också att de högsta dagsbots- nivåerna förbehålls dessa situationer, och att utrymmet för att döma till bötesstraff på dessa nivåer vid rena bötesbrott minskar i mot- svarande mån. Det är väl förenligt med lagtexten, som inte gör någon skillnad inom åldersintervallet 15–. 10.Det sagda leder till att bestämmelsen i 29 kap. 7 § första stycket bör tillämpas även när personer i åldersgruppen 18–har begått brott som förskyller dagsböter. För att det ska finnas utrymme för en nyansering av bedömningarna i de fall då bötesstraffet ersätter ett kortare fängelsestraff, bör 120 dagsböter vara det högsta straff som kommer i fråga för ett enstaka bötesbrott i den ålders- gruppen. 11.Mot bakgrund av vad som anförts finns det inte skäl att göra någon annan bedömning av bötesstraffets storlek än vad hovrätten har gjort. Hovrättens domslut ska alltså fastställas. var skiljaktig och anförde följande: Jag är ense med majoriteten till och med punkt 10 i domen. Härefter bör den enligt min mening lyda: Antalet dagsböter bör bestämmas så att reduktionen inte onödigtvis kommer i disharmoni med Riksåklagarens riktlinjer beträffande ungdomar i åldersgruppen 15–. Straffet i den åldersgruppen är enligt riktlinjerna 80 dagsböter när straffet för en vuxen, som här, skulle ha varit 110 dagsböter. För 18–20 åringar bör då straffet i motsvarande fall normalt bestämmas till 90 eller 100 dagsböter. Straffet för CLR bör fastställas till 90 dagsböter. Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år HD:s dom har kommit så att det inte går att avgöra på vilket sätt den kommer att få genomslag i praxis. Klart torde vara att den innebär att bestämmelsen om ungdomsreduktion kommer att tillämpas även för lagöverträdare i åldersgruppen 18–då det oreducerade straffvärdet är på bötesnivå. Såväl åklagare när strafföre- lägganden utfärdas som domstolar när böter döms ut kommer att tillämpa ungdomsreduktionen även för denna övre åldersgrupp. Det är i övrigt måhända inte klart riktigt hur domen kommer att påverka reduktionen, särskilt inte för gruppen 15–. HD anför att 120 dagsböter bör vara det högsta straff som kommer i fråga för ett enstaka bötesbrott i den åldersgruppen, för att det ska finnas utrymme för en nyansering av bedömningarna i de fall bötesstraffet ersätter ett kortare fängelsestraff. HD torde med det mena att bötesnivån över 120 dagsböter ska förbehållas de fall där det oreducerade straffvärdet motsvarar ett kortare fängelsestraff. Anvisningen om 120 dagsböter torde innebära att ett oreducerat straffvärde på 150 dagsböter ska reduceras till 120 dagsböter. Vad som möjligen är oklart är huruvida HD anser att någon differentiering bör ske inom . Att HD talar om och anger en bestämd gräns, talar för att någon sådan differentiering inte bör ske. Detta skulle vara i enlighet med RÅ:s riktlinjer som gällande omyndiga lagöverträdare inte gör någon differentiering mellan 15–16- och 17-åringar. modell däremot innebär en differentiering inom såväl åldersgruppen 15–som 18–. Med 120 dagsböter som övre gräns och med 80 dagsböter som det reducerade straffmätningsvärdet av ett straffvärde på 110 dagsböter, torde domstolarna genom HD:s dom få en ganska tydlig vägledning av hur reduktionen ska göras i åldersgruppen 18–. Frågan är dock hur domen kommer att påverka reduktionen i åldersgruppen 15–. Utifrån bl.a. vad HD uttalat i NJA 2000 s. 421 torde det vara klart att straffnedsättningen normalt bör bli större för den som vid brottets begående var väsentligt än för den som nästan uppnått denna ålder och att det i princip bör bli fråga om allt större straffnedsättning ju yngre lag- överträdaren är. Det innebär sålunda att de hållpunkter gällande reduktionen som framgår av fall inte går att applicera för lagöverträdare i åldersgruppen 15–. Enligt det fallet ska ett straffvärde på 150 dagsböter leda till (omkring) 120 dagsböter. Därtill föranledde ett straffvärde på 110 dagsböter ett straff- mätningsvärde på 80 dagsböter. För att upprätthålla en differenti- Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år ering mellan olika åldersgrupper måste reduktionen vara större än så för åldersgruppen 15–. Det innebär i vart fall att RÅ:s tabell inte kan tillämpas i alla delar, eftersom ett straffvärde på 110 dagsböter enligt dessa riktlinjer ska föranleda 80 dagsböter även för en omyndig lagöverträdare. Vad gäller de dagsbotsnivåer som bör förbehållas fall där en vuxen lagöverträdare hade fått ett kort fängelsestraff (vilket sam- tidigt utgör avgränsningen av den nivå som ska inrymma alla fall med oreducerade straffvärden upp till 150 dagsböter) framgår inte av HD:s senaste dom vad som ska gälla för åldersgruppen 15–. Möjligen kan den ovan redovisade domen NJA 2005 s. 878 anses innebära att 80 dagsböter och därutöver endast ska tillämpas om det oreducerade straffvärdet är på fängelsenivå. Det skulle dock innebära en mycket snäv skala för de fall där en vuxen hade fått ett bötesstraff och en mycket kraftig reduktion för åldersgruppen 15– . NJA 2005 s. 878 torde inte ha få det genomslaget i praxis och fall förutsätter inte en så kraftig reduktion för att upprätthålla den relativa skillnaden mellan åldersgrupperna 15– respektive 18–.