sou · H0B348 · 2012-07-16 00:00:00 — SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av . Beställningsadress: kundtjänst 106 47 Orderfax: Ordertel: E-post: Internet: Svara på remiss – hur och varför. Statsrådsberedningen (SB PM 2003:2, reviderad ) – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som ska svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på Textbearbetning och layout har utförts av , FA/kommittéservice. Till statsrådet och chefen för Regeringen beslutade om Kommittédirektiv (Fö 2011:43) avseende Utökad samverkan och samordning av maritima resurser och bemyndigade chefen för att tillkalla en särskild utredare för uppdraget. Chefen för , statsrådet , förordnade departementsrådet som särskild utredare . Utredningen har antagit namnet . Som sekreterare i utredningen förordnades departementssekreteraren . Analytikern förordnades som sekreterare i utredningen. Som experter i utredningen förordnades enhetschef , polisintendent , kustbevakningsdirektör , kommendör , produktionsprocessägare , rederichef , stabschef och direktör . entledigades direktör och istället förordnades rederidirektören . Utredaren överlämnar betänkandet Maritim samverkan (SOU 2012:48). Uppdraget är härmed slutfört. Avgränsningar och inriktning ................................................. Bakgrund och politiska utgångspunkter................................. De sjöverkande myndigheterna .............................................. Havs- och vattenmyndigheten..................................... Samverkan – nuvarande författningsreglering........................ 3.3.2 Andra regler med inverkan på samverkan ................... Andra länders struktur ............................................................ Utredarens överväganden och förslag ............................ Utvecklingsområden för samverkan ....................................... Merutnyttjande av resurser .......................................... Sjöövervakning och sjöinformation ............................. 4.2.6 Råd för maritim samverkan (MARSAM).................... Sjö- och flygräddning............................................................... Ett samlat Sjöförsvar ................................................................ Bilaga 1 Kommittédirektiv .............................................................. Utredaren har skapat en överblick över de statliga sjöverkande myndigheternas maritima verksamhet genom en kartläggning av ansvar, uppgifter, organisation, resurser, lokalisering och nuvarande samverkan. Fokus har varit på den operativa verksamheten. Till kartläggningen hör även en genomgång av relevant författningsreglering. Det är utredarens bedömning att svenska staten saknar en samlad strategisk överblick av de sjöverkande myndigheternas maritima verksamhet. Därmed blir det svårt att driva en samlad långsiktig strategisk inriktning och utveckling av myndigheterna. Den bristande överblicken beror bland annat på att den maritima verksamheten är fördelad på ett stort antal myndigheter som lyder under flera olika departement. De ordinarie besluts- och styrningsprocesserna inom och mellan och myndigheterna förefaller otillräckliga för att skapa en tydligare strategisk inriktning. Efter en internationell utblick drar utredaren slutsatsen att det är svårt att finna två länder som har samma typ av struktur och ansvarsfördelning när det gäller statens maritima verksamhet. Det gäller även de nordiska länderna. Däremot är de funktioner som finns för att lösa uppgifterna likartade men kan i vissa länder höra till militära myndigheter och i andra länder till civila myndigheter. Utredaren konstaterar att de svenska sjöverkande myndigheterna sammantaget har ett stort antal plattformar och andra resurser och att myndigheterna i varierande utsträckning är beroende av varandra för att kunna lösa sina uppgifter. Med utgångspunkt i principerna för budgetering och redovisning är det naturligt för myndigheter att eftersträva egna resurser för att lösa sina uppgifter, och detta bör givetvis vara huvudregeln. Med hänsyn till hur den svenska modellen för statlig maritim verksamhet är uppbyggd och den potential som finns för merutnyttjande av befintliga resurser är det emellertid vare sig rationellt eller effektivt från statens över- gripande perspektiv att dessa principer tillämpas undantagslöst. Ett tydligt exempel på rationell och effektiv samverkan på den maritima arenan är att använder som sin maritima plattform i stället för att ha egna fartyg och båtar. är det angeläget att staten för varje myndighet kan precisera vilka uppgifter som är dimensionerande för myndighetens resurser. Därför är det viktigt att i så stor utsträckning som möjligt ha en långsiktig planering för myndigheternas samverkan och stöd till varandra vilket i sin tur bör återspeglas i budgetarbete och fördelning av anslagsmedel. Utredaren har under arbetets gång identifierat ett antal utvecklingsområden för samverkan. Syftet är att stärka och utveckla de sjöverkande myndigheternas samverkan i syfte att sammantaget uppnå ökad effektivitet, flexibilitet och operativ effekt på det maritima området. De utvecklingsområden som redovisas i rapporten är merutnyttjande av myndigheternas operativa resurser, infrastruktur, personalfrågor, sjöövervakning och sjöinformation samt investeringsplaner. För att få en mer strukturerad gemensam hantering av dessa frågor föreslås inrättande av ett särskilt råd för maritim samverkan, kallat MARSAM. Rådet kommer bidra till den strategiska överblick som staten saknar och förbättra statens möjligheter till strategisk inriktning av den maritima verksamheten. Vidare föreslår utredaren att regeringen överväger att förändra huvudmannaskap för sjö- och flygräddningen, inklusive organisation och ansvar för räddningshelikopterverksamheten, även kallad med engelsk förkortning. som ansvarar för verksamheten hanterar den väl men utredaren anser att det finns långsiktiga synergieffekter och effektivitetsvinster i att får huvudmannaskap för sjö- och flygräddning och att Försvarsmakten återfår ansvar för att tillhandahålla SAR- helikoptertjänst i samband med att (NH90) införs i Försvarsmaktens helikopterflottilj. Utredaren har även ett mer långsiktigt inriktat förslag som kommer kräva ytterligare studier och överväganden. Förslaget innebär att skapa ett samlat Sjöförsvar som inkluderar både och Marinen. Mot bakgrund av omvärldsutvecklingen, bedömningar av utmaningar och hot, myndigheternas näraliggande och delvis överlappande uppgifter, likartade resurser samt utvecklingspotentialen i myndigheternas samverkan, är det utredarens bedömning att statens maritima verksamhet kan bedrivas mer effektivt om och Marinen integreras till ett samlat Sjöförsvar inom ramen för en myndighet. Hänsyn måste emellertid tas till kustbevakningsfunktionernas särskilda karaktär, inklusive polisiära befogenheter och förutsättningar för vissa internationella samarbeten. Enligt utredaren är det i ett långsiktigt perspektiv inte rationellt att ha två stora statliga flottor med näraliggande och delvis överlappande uppgifter organiserade i två separata myndigheter. Det har inte varit möjligt att, inom ramen för denna utredning, lämna ett mer genomarbetat förslag då detta bland annat kräver en översyn av författningsmässiga aspekter på frågan. Inspiration till en sådan förändring går emellertid att finna i grannlandet . (svenska motsvarighet) och Kysteskadren (svenska flottans motsvarighet) utgör där tillsammans Sjöförsvaret inom ramen för det norska försvaret, men har en särställning med hänsyn till kustbevakningsfunktionernas särskilda karaktär. Försvarsplanering har inte varit föremål för en samlad process och mot bakgrund av den försvarspolitiska inriktning som fastslogs 2009 har regeringen beslutat om nya anvisningar för försvarsplanering. Utredaren lämnar därför vissa förslag avseende personal och materiel inom de sjöverkande myndigheterna som bör inkluderas i försvarsplanering för krig och höjd beredskap. Avslutningsvis pekar utredaren på vissa särskilda författningsfrågor som bör uppmärksammas. Regeringen har beslutat om kommittédirektiv1 och utsett en särskild utredare av maritima resurser. Utredaren ska lämna förslag som främjar ett effektivt och flexibelt utnyttjande av maritima resurser genom stärkt operativ samverkan mellan sjöverkande myndigheter och ökad samordning av myndigheternas maritima resurser. Förslagen ska ta sin utgångspunkt i en kartläggning av nuvarande förhållanden. Både civila och militära myndigheter omfattas av uppdraget. Om författningsmässiga hinder för samverkan och samordning identifieras ska utredaren föreslå lämpliga författningsförändringar. Utredaren har tagit del av tidigare utredningar, rapporter och propositioner samt underlag från myndigheter och andra organisationer. En särskild expertgrupp etablerades med representanter för närmast berörda myndigheter. Experterna har bistått med skriftligt underlag och muntliga synpunkter vad gäller nuvarande struktur i samt varit till stor hjälp i samband med ett omfattande studiebesöksprogram för utredaren och utredningssekreterarna. Samtal har förts med ett stort antal företrädare för myndigheter och med företrädare för den ideella organisationen samt andra relevanta organisationer. Vidare bildades en referensgrupp med representanter för närmast berörda departement, för diskussioner på politisk nivå. 1 Kommittédirektiv 2011:43, Utökad samverkan och samordning av maritima resurser. En internationell utblick har gjorts med fokus på , och . Direktiven för denna utredning ger ett brett mandat att se över möjligheterna till ökad samverkan och samordning av maritima resurser. Av nödvändighet har dock vissa avgränsningar och preciseringar gjorts. Samverkan är ett medel för att nå ett mål. Med samverkan avses i denna utredning dialog och samarbete mellan myndigheter och andra aktörer i syfte att uppnå ökad effektivitet, flexibilitet och operativ effekt, bland annat genom ökad samordning av resurser. Med maritima resurser avses främst de operativa resurser berörda myndigheter disponerar för sin verksamhet, till exempel fartyg, båtar, flyg, anläggningar, ledningscentraler, infrastruktur och personal. De sjöverkande myndigheter som omfattas av utredningen är i första hand , , , , Havs- och vattenmyndigheten och Försvarsmakten. Myndigheter som har ett ansvar för verksamhet till sjöss men inte har egna operativa resurser såsom , berörs av utredningen men står inte i fokus. har ansvar för sjöfartens säkerhet och framkomlighet inklusive ett samlat ansvar för sjöräddning. ansvarar, bland annat, för att bedriva sjöövervakning och att utföra räddningstjänst till sjöss samt har vissa ordningshållande och brottsbekämpande uppgifter och befogenheter. Polisen har ansvar för att förebygga brott, övervaka den allmänna ordningen och säkerheten, bedriva spaning och göra brottsutredningar. ansvarar för långsiktig planering av transportsystemet inklusive sjöfart och driver därtill färjerederi (gula färjorna). Havs- och vattenmyndigheten har ett samlat ansvar för införande, genomförande och utveckling av svensk havsplanering samt ansvar för fiskeriresurserna och fiskerikontrollen. Slutligen är det Försvarsmaktens uppgift att försvara och främja vår säkerhet genom insatser på vårt eget territorium, i närområdet och utanför närområdet, upptäcka och avvisa kränkningar av det svenska territoriet och i enlighet med internationell rätt värna suveräna rättigheter och nationella intressen i områden utanför detta och, med befintliga förmågor och resurser, bistå det övriga samhället och andra myndigheter vid behov. På flera områden finns samverkan mellan de sjöverkande myndigheterna, och viss samordning av resurser, delvis reglerad i överenskommelser och samarbetsavtal. Utöver de statliga myndigheterna berörs även i denna utredning, mot bakgrund av dess betydande roll inom sjöräddning. utredningar har på olika sätt varit avgränsade och/eller fokuserade på vissa myndigheter eller enbart vissa delar av den maritima verksamheten. I denna utredning är syftet bland annat att skapa en överblick över maritima verksamhet genom en kartläggning av de sjöverkande myndigheternas ansvar, uppgifter, organisation, resurser, lokalisering och nuvarande samverkan, med fokus på den operativa verksamheten. I kapitel 3 redovisas berörda myndigheter, samt nuvarande författningsreglering. Kapitlet avslutas med en kortfattad redovisning av motsvarande myndighetsstruktur i , och . I kapitel 4 redovisas utvecklingsområden och en ny maritim samverkansstruktur som bland annat ska bidra till mer detaljerade underlag för beslut. Vidare redovisas ett par förslag som är mer långsiktigt inriktade. Det har emellertid inte varit möjligt, att inom ramen för denna utredning, göra närmare kostnadsberäkningar och konsekvensanalyser. 2.4Bakgrund och politiska utgångspunkter Bakgrunden till regeringens direktiv är en utveckling och en inriktning av verksamhet som riksdag och regering har redovisat i olika sammanhang . Det följande är en sammanställning av relevanta delar. Utmaningar och hot som samhället har att förhålla sig till förändras. Gränsöverskridande kriminalitet, terrorism, miljöhot och kriser av olika slag är exempel på utmaningar som myndigheter har att brottas med. Hot mot säkerheten tar nya former, de är gränslösa, komplexa och föränderliga. Mot denna bakgrund har följande mål för säkerhet fastställts av riksdag och regering med utgångspunkt i omvärldsanalyser och andra underlag från bland annat Försvarsberedningen som har haft ett betydligt bredare mandat än enbart försvarsfrågor. Målen för vår säkerhet är: -att värna befolkningens liv och hälsa, -att värna samhällets funktionalitet och -att värna vår förmåga att upprätthålla våra grundläggande värden som demokrati, rättssäkerhet och mänskliga fri- och rättigheter. Med denna definition hotas vår säkerhet även av företeelser som till exempel miljöförstöring och klimatförändringar. Säkerhet är därmed ett vidare begrepp än skydd av det egna fysiska territoriet och målen för vår säkerhet berör i stort sett samtliga utgiftsområden. Med andra ord krävs en samlad syn och ett tvärsektoriellt perspektiv på säkerhetsarbete. Det tvärsektoriella perspektivet inkluderar naturligtvis ökad civil-militär samverkan, något som är angeläget både nationellt och internationellt. syn på utmaningar och hot är givetvis en återspegling av globala och regionala trender som vi förhåller oss till även i internationellt samarbete. Som en konsekvens ställer EU-lagstiftning och etablerade internationella samverkansformer, inom och utanför EU, krav på samverkan mellan svenska myndigheter och mellan myndigheter i och andra länder. Deltagande i bi- och multilaterala samarbeten och överenskommelser i samt och är viktiga för säkerhet i den vida mening som ovan nämnda mål anger. Regeringen understryker dessutom att internationella samarbeten och internationell övningsverksamhet stärker den gemensamma förmågan att hantera olyckor, allvarliga händelser och kriser och att det även av det skälet är viktigt att svenska myndigheters samverkan och samordning av resurser utvecklas. och präglas av stabilitet, dialog och samarbete som dock kan utvecklas ytterligare även om nordiskt samarbete utvecklats på många områden. Alla Östersjöstater utom är med i EU och endast , och står utanför Nato. Dock finns flera samarbetsfora där samtliga stater ingår och gemensamma ekonomiska samt miljömässiga intressen ger en grund för utveckling av samarbete och samverkan. Handel och resande i har ökat markant. Volymerna av bland annat olja och gas som transporteras från genom regionen har flerdubblats, vilket ökar det strategiska intresset för regionen ur såväl EU-ländernas perspektiv som från ryskt håll. De miljörisker som är förknippade med den ökande ryska olje- och gas- exporten genom och från hamnar på påverkar de nordiska länderna. Därutöver ökar också den övriga sjötrafiken i . Utmaningarna ligger bland annat i att öka säkerheten i transportflöden och den gemensamma förmågan att hantera olyckor och incidenter samt andra hot mot sjöfarten. I detta perspektiv har myndigheter med maritima resurser utsatts för förändrade förutsättningar och ökade krav på bland annat samverkan och samordning av resurser. De förändrade förutsättningarna återspeglas delvis i olika reformer som bland annat har lett till förändringar i myndighetsstrukturer och myndigheters ansvar och uppgifter. Det gäller till exempel stärkt krisberedskap och skapandet av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) samt tillkomsten av den nya Havs- och vattenmyndigheten som bland annat ansvarar för svensk havsplanering och fiskerikontroll. Vidare har ansvar och roller utvecklats med tiden, bland annat beträffande uppgiften att samordna och förmedla sjöinformation samt avseende polisiära befogenheter. Till relevanta reformer hör utvecklingen av vår säkerhetspolitik med en etablerad solidaritetsförklaring och den nya inriktningen för Försvarsmakten som beslutade . Solidaritetsförklaringen innebär att inte kommer förhålla sig passivt om en katastrof eller ett angrepp skulle drabba en annan medlemsstat eller nordiskt land, och vi förväntar oss att dessa länder agerar på samma sätt om drabbas. När det gäller militära angrepp innebär det att bör kunna såväl ge som ta emot militärt stöd. De maritima resurserna i har utretts i olika former vid ett flertal tillfällen i modern tid. Det har handlat om statliga offentliga utredningar, regeringsuppdrag åt myndigheter och i andra former. I det följande refereras till vissa relevanta utredningar. Statskontoret fick regeringens uppdrag att, inom gällande regelverk för berörda myndigheter, utreda och föreslå åtgärder för resurseffektivitet inom utgiftsområde 6 Försvar och samhällets krisberedskap. Uppdraget omfattade inte den operativa verksamheten hos berörda myndigheter. I slutrapporten sjöstödssamverkan! (överlämnad till Försvarsdepartementet ) konstaterar att viss myndighetssamverkan sker avseende stödfunktioner och att det finns en begränsad besparingspotential genom ökad samverkan inom utbildning, upphandling av standardbetonade produkter, underhåll samt teknikstöd. Dock bedömer Statskontoret att det rimligen finns större potentiella besparingar inom operativ samverkan mellan myndigheter med maritima resurser. Statskontorets rapport är överlämnad till utredningen 2011:01 Utökad samverkan och samordning av maritima resurser. (SOU 2011:36) är den senaste i en serie utredningar med fokus på olika aspekter av stöd till Försvarsmakten. hade regeringens uppdrag att, bland annat, lämna förslag på en mer ändamålsenlig och kostnadseffektiv materiel- och logistikförsörjning på försvarsområdet. I efterföljande proposition En effektivare försvarslogistik (2011/12:86) föreslog regeringen åtgärder för att effektivisera försvarslogistiken för att dels möjliggöra omställningen till ett mer användbart och tillgängligt försvar genom effektiviseringar av stödverksamheten, dels skapa en mer ändamålsenlig beställar- och utförarorganisation. Regeringens inriktning är att försvarslogistiken inom försvaret ska rationaliseras och effektiviseras på flera olika sätt, bland annat genom samverkan med övrig statsförvaltning. Mot bakgrund av både och en gemensam redovisning från Försvarsmakten och ansåg regeringen att delar av den logistikverksamhet som bedrivs vid Försvarsmakten bör inordnas i . Enligt regeringen borde materiel- och logistikförsörjningen organiseras inom ramen för en tydligare och effektivare uppgifts- och ansvarsfördelning mellan Försvarsmakten som beställare och som leverantör. Effektiviseringarna och rationaliseringarna av försvarets stödverksamhet bedömdes innebära att 760 miljoner kommer att kunna tillföras förbandsverksamheten och insatsorganisationens uppbyggnad . Den mest uttalade maritimt orienterade förändringen är att Marinverkstäderna flyttas till . För mer historik kring stödet till Försvarsmakten se även Ett användbart och tillgängligt försvar – stödet till Försvarsmakten (Fö 2009:A) samt En effektiv förvaltning för insatsförsvaret (SOU 2005:96). Regeringen beslutade om tilläggsdirektiv (dir. 2011:3) till . Utredningen skulle utöver att analysera brister i befintliga kunskapsunderlag och datainsamling föreslå inriktning vad gäller framtida kunskapsförsörjning för havsplanering. föreslog i sitt betänkande Planering på djupet – fysisk planering av havet (SOU 2010:91) ett sammanhållet system för statlig havsplanering som omfattar både territorialhavet en nautisk mil utanför baslinjen och ekonomiska zon. Utredningen är under beredning i . I avvaktan på slutförd beredning fick Havs- och vattenmyndigheten ett kompletterande uppdrag i regleringsbrev att bygga upp kompetens för en kommande statlig havsplanering samt söka lämpliga former för samverkan med länsstyrelser och berörda myndigheter samt redovisa åtgärder och resultat till regeringen senaste . Samhällets tillgång till helikoptrar har utretts i olika former. Sammantaget innebär fattade politiska beslut att statens tillgång till helikoptrar för transporter och räddningsinsatser ökar. Med utgångspunkt i proposition 2011/12:11 – Säkerställande av sjö- och flygräddning har riksdag och regering beslutat om förvärv av () i syfte att säkerställa upprätthållandet av sjö- och flygräddningsverksamheten i landet. (SOU 2010:50) fick uppdraget att se över Försvarsmaktens helikopterresurser. I slutbetänkandet bedömdes Försvarsmaktens behov av en medeltung helikopter vara stort och skyndsamt. Mot den bakgrunden har femton medeltunga helikoptrar med den svenska beteckningen () beställts för leverans . De kommer främst användas till medicinsk evakuering och materiel- och trupptransport. Utöver har tidigare beställts 18 stycken (NH90) som ska vara en kvalificerad resurs för många olika uppgifter, exempelvis sjö- och flygräddningsuppdrag, . Utöver detta disponerar Försvarsmakten som köptes in för utbildning och träning, men som använts till flera olika uppgifter och inte minst deltog i Operation . Man har också (ersätts av ) som främst används för sjö- och flygräddningsuppdrag, samt och 10D som främst använts för medicinska transporter. (SOU 2008:129) studerade hur den offentliga sektorns användning av helikoptertjänster skulle kunna effektiviseras. I betänkandet föreslog utredaren, bland annat, ett merutnyttjande av räddningshelikoptrar för vissa uppgifter utöver sjö- och flygräddning, ett projekt för att knyta samman skilda lägesbilder avseende var olika offentliga helikoptrar befinner sig – i syfte att förbättra operativ koordinering vid räddningsinsatser, ett utökat nordiskt samarbete inom räddningstjänst vad gäller exempelvis sjöräddning, fjällräddning och skogsbrandsbekämpning, samt en samordnad statlig upphandling av helikoptertjänster. Med underlag från bland annat Försvarsberedningen beslutade om en ny inriktning för Försvarsmakten (prop. 2008/09:140, bet. 2008/09:FöU10, rskr. 2008/09:292). Denna utgår från att försvarsförmåga kommer att öka genom att försvaret får ökad användbarhet och tillgänglighet, vilket också påverkar Försvarsmaktens förutsättningar att stödja civil verksamhet. Den försvarspolitiska inriktningen bygger på att Försvarsmakten, enskilt och tillsammans med andra myndigheter, länder och organisationer, ska lösa följande uppgifter: -försvara och främja vår säkerhet genom insatser på vårt eget territorium, i närområdet och utanför närområdet, -upptäcka och avvisa kränkningar av det svenska territoriet och i enlighet med internationell rätt värna suveräna rättigheter och nationella intressen i områden utanför detta och -med befintliga förmågor och resurser bistå det övriga samhället och andra myndigheter vid behov. För att lösa uppgifterna skapas en ny insatsorganisation med heltidsanställd och kontraktsanställd personal som ger hög professionalitet i ett försvar som är användbart, tillgängligt och flexibelt här och .