sou · H0B317 · 2012-05-02 00:00:00 — Nämnden ska antingen fastställa beslutet om att vården avslutas eller fatta beslut om fortsatt vård. Med stöd av ett beslut om fortsatt vård får patienten oberoende av sin vilja hållas intagen för vård . Nämndens beslut om fortsatt vård får överklagas genom besvär hos förvalt- ningsdomstolen (17 § och 24 § 2 mom. mentalvårdslagen). 6.1.8Specialomsorger om åtalade utvecklingsstörda I de fall det inte finns förutsättningar för att ta in den åtalade för vård oberoende av hans eller hennes vilja kan nämnden besluta om specialomsorger om utvecklingsstörda mot vederbörandes vilja (19 § mentalvårdslagen).17 Ett sådant beslut får överklagas genom besvär hos förvaltningsdomstolen (24 § 2 mom. mentalvårdslagen). Den åtalade flyttar då från undersökningsenheten direkt till en institu- tion för utvecklingsstörda. Specialomsorger om utvecklingsstörda mot vederbörandes vilja kan endast meddelas18 om omvårdnad om personen inte kan ordnas på annat sätt, och om det är skäl att befara att personen utan omvårdnad kan råka i allvarlig livs- eller hälsofara, eller om det framgår av personens uppförande eller andra omständig- heter att han eller hon på grund av sin utvecklingsstörning är farlig för annan persons säkerhet och i behov av omedelbara specialomsorger. 6.1.9Domstolens bedömning av tillräknelighet och utredning av vårdbehov Valviras nämndutlåtande om tillräknelighet och upplysningar om eventuellt förordnande om vård eller specialomsorg skickas till den domstol som begärt sinnesundersökningen. Därefter avgör dom- stolen frågan om tillräknelighet. Domstolen frångår nämndens be- dömning i högst två–tre fall . Om gärningsmannen bedöms vara otillräknelig ska han eller hon inte dömas till straffansvar. Domstolen meddelar dock en dom, i 17Sådana beslut är mycket ovanliga, ett beslut och tre beslut . 1832 § 1 mom. lagen angående specialomsorger om utvecklingsstörda, 23.6.1977/519. vilken det avgörs vilket brott den åtalade gjort sig skyldig till. Om det inte är uppenbart onödigt ska domstolen låta utreda frågan om den åtalades behov av vård. Domstolen hänskjuter då frågan om den åtalades behov av psykiatrisk sjukvård till Valvira.19 kan domstolen besluta att den åtalade ska hållas i fängelse tills Valvira har meddelat sitt beslut. Om det är nödvändigt för att klarlägga be- hovet av psykiatrisk sjukhusvård kan Valvira bestämma att den åtalade ska tas in på sjukhus för undersökning i (3 kap. 4 § strafflagen och 21 § mentalvårdslagen). Beslutet om intagning på sjukhus för undersökning får överklagas genom besvär hos förvalt- ningsdomstolen (24 § 2 mom. mentalvårdslagen). Om Valvira finner att det inte finns förutsättningar för vård oberoende av vilja ska den åtalade utan dröjsmål skrivas ut från sjuk- huset eller friges från fängelset. Om det i ett sådant fall föreligger förutsättningar för specialomsorger om utvecklingsstörda, ska Valvira besluta om sådana specialomsorger mot vederbörandes vilja (22 § mentalvårdslagen). Valvira ska besluta att den åtalade ska tas in för vård oberoende av sin vilja om det föreligger förutsättningar för sådan vård. Valvira bestämmer var vederbörande initialt ska placeras. Vården får med underlag av ett sådant beslut pågå under högst sex måna- der. Före utgången av tidsfristen om sex månaders ska överläkaren besluta om vården ska avslutas eller fortsätta. Överläkarens beslut om att vården ska avslutas ska genast underställas Valvira som antingen ska fastställa beslutet att vården ska upphöra eller fatta beslut om fortsatt vård. En omprövning av vården ska ske var sjätte månad. Valviras beslut om intagning för vård eller att vården ska fortsätta får överklagas genom besvär hos förvaltningsdomstolen (24 § 2 mom. mentalvårdslagen). När domstolen inte begär någon bedömning av vårdbehovet för en person som på grund av otillräknelighet inte dömts till ansvar kan det t.ex. röra sig om fall då personen redan är intagen för psykiatrisk vård på sjukhus eller hör till öppenvården. 19 Detta är ovanligt och sker endast i 4–6 fall . 6.1.10Förvaltningsdomstolens roll i det psykiatriska vårdsystemet I kan mål enligt mentalvårdslagen komma under förvalt- ningsdomstolens prövning genom underställning eller besvär. De beslut som ska underställas förvaltningsdomstolen är följande: Överläkarens beslut om vård oberoende av patientens vilja i de fall beslutet gäller en minderårig (11 § 3 mom. mentalvårdslagen). Beslut om fortsatt vård utöver från överläkarens beslut om vård (12 § 1 mom. mentalvårdslagen). Beslut om vård oberoende av vilja av den som tagits in av egen vilja i de fall beslutet gäller en minderårig (13 § 3 mom. mental- vårdslagen). Beslut om fortsatt vård utöver från Valviras beslut om vård efter avslutad sinnesundersökning (17 § 2 mom. mental- vårdslagen). Beslut om vård eller fortsatt vård i de fall en överföring av internationell verkställighet av vårdpåföljder är möjlig (22 p § 2 mom. mentalvårdslagen). De beslut som får överklagas genom besvär hos förvaltningsdom- stolen är följande (24 § 1 och 2 mom. mentalvårdslagen): Beslut av en sjukhusläkare om intagning för vård eller fortsatt vård oberoende av patientens vilja. Beslut att patientens egendom ska omhändertas. Beslut att patientens kontakter ska begränsas (med stöd av 22 j § 2 mom.). Beslut av Valvira om att någon oberoende av sin vilja ska tas in för vård eller att vården ska fortsätta. Beslut av Valvira att någon ska tas in på sjukhus för undersök- ning för att klarlägga behovet av psykiatrisk sjukhusvård för någon som inte dömts till straff (21 § 2 mom.). Beslut av Valvira som gäller meddelande av specialomsorger oberoende av patientens vilja. När det gäller ett beslut om intagning för vård av en minderårig eller beslut om fortsatt vård för honom eller henne får ändring sökas av den minderårige själv om han eller hon har fyllt , av hans eller hennes föräldrar och vårdnadshavare samt av dem som före beslutet om vård haft hand om den minderåriges vård och uppfostran. Det är mycket ovanligt att förvaltningsdomstolen håller muntlig förhandling i mål enligt mentalvårdslagen. I de fall det sker hålls förhandlingen vid domstolen och i vissa fall på sjukhuset. 6.1.11Avtjänande av hela strafftiden i fängelse Enligt finsk rätt ska den som avtjänar fängelsestraff friges villkorligt när han eller hon har avtjänat två tredjedelar av straffet. Den som begått brott ska friges villkorligt efter att ha avtjänat hälften av strafftiden. En intagen som före brottet inte avtjänat ett fängelsestraff i ett fängelse ska friges vill- korligt när hälften av straffet eller en tredjedel av straffet för ett brott som han eller hon begått avtjänats (2 c kap. 5 § strafflagen). Domstolen kan i vissa fall besluta att den dömde ska friges från fängelset först när han eller hon har avtjänat hela den ådömda strafftiden.20 Ett sådant beslut tas av domstolen, efter yrkande av åklagaren, i samband med att fängelsestraffet döms ut. Detta kan enligt 2 c kap. 11 § strafflagen bli aktuellt om följande tre förut- sättningar är uppfyllda. 1.Gärningsmannen ska dömas till fängelse , , för något av följande brott: Mord, dråp, dråp under förmildran- de omständigheter, grov misshandel, grov våldtäkt, grovt sexuellt utnyttjande av barn, grovt rån, grovt sabotage, folkmord, brott mot mänskligheten, grovt brott mot mänskligheten, krigsför- brytelse, grov krigsförbrytelse, grov människohandel, tagande av gisslan, grovt äventyrande av andras hälsa, kärnladdningsbrott, kapning, brott som begåtts i terroristiskt syfte eller för försök till något sådant brott eller medverkan till det. 2.Gärningsmannen har som föregick brottet gjort sig skyldig till ett brott som nämns under punkten 1, eller att ett sådant brott har begåtts efter det att han eller hon 20 Beslut om avtjänande av hela strafftiden har skett i 6–7 fall . frigetts från avtjänande av hela strafftiden i fängelse eller från fängelse på livstid, eller efter det att han eller hon har frigetts villkorligt efter att ha avtjänat fem sjättedelar av straffet.21 3.Gärningsmannen ska på basis av de omständigheter som framgår av brotten och en utredning enligt 17 kap. 45 § tredje stycket anses vara synnerligen farlig för någon annans liv, hälsa eller frihet. När ett gemensamt fängelsestraff döms ut för två eller flera brott förutsätts det för beslut om avtjänande av hela straff- tiden i fängelse att åtminstone ett av brotten är ett brott som nämns under punkten 1 och att straffet för detta brott skulle vara ett fängelsestraff om straffet dömdes ut separat. Domstolen ska förordna att den åtalade ska genomgå en sinnes- undersökning innan ett beslut fattas om att hela strafftiden ska av- tjänas i fängelse. ska domstolen begära ett utlåtande om huruvida den åtalade ska anses vara synnerligen farlig för någon annans liv, hälsa eller frihet (17 kap. 45 § tredje stycket rättegångs- balken). Enligt 2 c kap. 12 § strafflagen kan den som förordnats att avtjäna hela strafftiden friges villkorligt efter att ha avtjänat fem sjättedelar av straffet, om han eller hon inte längre ska anses vara synnerligen farlig för någon annans liv, hälsa eller frihet. Villkorlig frigivning får dock ske tidigast när det förflutit av fängelsetiden. Innan en fånge friges villkorligt kan han eller hon försättas i övervakad frihet på prov. Sådan övervakad frihet på prov sker också före frigivningen beträffande den som inte friges villkor- ligt. Ett ärende som gäller villkorlig frigivning av fångar som förord- nats att avtjäna hela strafftiden i en straffanstalt ska behandlas vid hovrätt, där ärendet anhängiggörs på ansökan av fången i fråga.22 Hovrätten ska vid sin behandling av frågan begära ett utlåtande om den som avtjänar hela strafftiden fortfarande ska anses vara synnerligen farlig för annans liv, hälsa eller frihet. 21Villkorlig frigivning efter fem sjättedelar av straffet kan under vissa förutsättningar ske av den som förordnats att avtjäna hela strafftiden. 221 § lagen om förfarandet vid frigivning av långtidsfångar, 23.9.2005/781. 6.1.12Psykiatrisk vård vid verkställighet av fängelsestraff I har fångvården ett eget hälsovårdssystem som även svarar för den psykiatriska vården för fängelseintagna. Det är fängelsernas primärhälsovård, psykologer och deltidsanställda psykiatriker som har hand om den frivilliga vården. För sluten psykiatrisk vård, inklusive tvångsvård, finns 54 platser vid Psykiatriska sjukhuset för fångar. Dit kan fångar remitteras från alla finska kriminalvårds- anstalter. För kvinnor som behöver psykiatrisk vård finns det åtta platser vid Sjukhuset för fångar i . Övriga platser vid detta sjukhus är avsedda för män med somatiska sjukdomar. Vid Psykiatriska sjukhuset för fångar förekommer endast akut psyki- atrisk sjukvård. Den genomsnittliga vårdperioden vid sjukhusets två enheter är . I de fall plats inte kan beredas vid Psykiatriska sjukhuset för fångar köper fångvården psykiatrisk sjukhusvård från den allmänna sjukvården. Detta sker dock mycket sällan och endast i fråga om akuta situationer i östra eller norra fängelser. Om en fånge är sjuk eller skadad och inte på tillbörligt sätt kan vårdas eller undersökas i fängelset, ska han eller hon under behövlig bevakning temporärt sändas för vård eller undersökning utanför fängelset (10 kap. 2 § fängelselagen). Det är fängelsedirektören som beslutar, efter att om möjligt ha hört en läkare, om att sända en fånge till vård eller undersökning. Om en fånge på grund av en allvarlig sjukdom befinner sig i livsfara eller i ett tillstånd som kräver specialistvård, och om be- handling av fången i fängelset eller i vård är särskilt svår att ordna, kan han eller hon friges för vård utanför fängelset (10 kap. 3 § fängelselagen). Det är som beslutar om sådan frigivning. Beslutet fattas på framställning av fängelset och efter att ha hört överläkaren för Fångvårdsväsendet. I normalfallet sker vår- den utanför fängelset vid ett av de båda statliga mentalsjukhusen (Gamla eller Niuvanniemi sjukhus). Ett problem som läkare vid sjukhuset för fångar uppmärksammat är att en del fångar är tveksamma till att söka vård där på grund av rädsla för möjligheten att bli överflyttade till ett statligt mentalsjukhus och därigenom riskera att underkastas psykiatrisk vård för . Av de fångar som vårdas vid Psykiatriska sjukhuset för fångar har någon form av missbruksproblema- tik. Trots att fången har frigetts för vård utanför fängelset anses strafftiden löpa under vården. Om den frigivne tillfrisknar innan strafftiden löper ut ska han eller hon förpassas till fängelset för att avtjäna den återstående delen av straffet (10 kap. 3 § fängelselagen). I de fall patienten behöver ytterligare psykiatrisk vård efter det att han eller hon blivit villkorligt frigiven kan läkaren besluta om vård enligt bestämmelserna i mentalvårdslagen. För att kunna straffas måste lagöverträdaren vara tillräknelig vid tid- punkten för gärningen. Lagöverträdaren är inte tillräknelig om han vid gärningstillfället är psykiskt utvecklingshämmad i hög grad eller har en stark störning av sitt medvetandetillstånd En störning av medvetandetillståndet som är en följd av självför- vållat rus, fritar inte från straff.23 Till skillnad från vad som gäller i , finns i inget krav på orsakssamband mellan den psykiska sjukdomen/störningen och den brottsliga gärningen. För straffrihet är det alltså tillräckligt att konstatera att personen t.ex. var psykotisk vid gärningstid- punkten. 6.2.2Annan rättsföljd av en straffbar handling 6.2.2.1Psykiatrisk tvångsvård för otillräkneliga lagöverträdare Den som är otillräknelig är fri från straff i traditionell bemärkelse men kan istället bli föremål för en straffrättslig reaktion i form av dom på överföring till psykiatrisk tvångsvård (§ 62). Sådan vård ska komma till stånd om följande förutsättningar är uppfyllda: 23 § 20 i straffeloven (Lov nr 28). lagöverträdaren har begått, eller försökt att begå, ett våldsbrott, ett sexualbrott, ett frihetsberövande brott, mordbrand eller något annat brott som kränker andras liv, hälsa, eller frihet, det är nödvändigt med sådan vård för att värna andras liv, hälsa eller frihet (även andras psykiska hälsa omfattas) och, i det fall brottet är av allvarlig art, det finns en närliggande fara för att lagöverträdaren på nytt kommer att begå ett allvarligt brott som kränker eller medför fara för andras liv, hälsa eller frihet alternativt, i det fall brottet är av mindre allvarlig art, lagöver- trädaren har begått eller försökt att begå ett allvarligt brott som kränkt eller medfört fara för andras liv, hälsa eller fri- het och det finns ett nära samband mellan det tidigare och det nu begångna brottet samt faran för återfall i ett nytt allvarligt brott är särskilt närliggande. Såvitt gäller återfallsrisken anges att man vid värderingen av den ska fästa vikt vid det begångna brottet sett tillsammans med lagöverträ- darens beteende, sjukdomsutveckling och psykiska funktionsnivå (§ 62 fjärde st.). Det finns inget som hindrar att en lagöverträdare som döms till psykiatrisk tvångsvård blir föremål för öppen psykiatrisk tvångs- vård. Vid dom på överföring till psykiatrisk tvångsvård ska dock alltid vården inledas med vård på en sluten psykiatrisk vårdavdel- ning . –2010 (juni) har 145 personer dömts till psy- kiatrisk tvångsvård. 6.2.2.2Förfarandet i samband med psykiatrisk tvångsvård som har beslutats av domstol En person som är otillräknelig kan, som nämnts, inte straffas för begånget brott men kan bli föremål för psykiatrisk tvångsvård efter beslut av domstol. Det är åklagarmyndigheten som ansvarar för att gärningsmannens psykiska tillstånd blir belyst vid rättegången och det är också åklagarmyndigheten som begär att domstolen ska utse två sakkunniga som ska vara behjälpliga i den delen. De sakkunniga tar del av förundersökningsmaterialet och inhämtar uppgifter från hälso- och sjukvården samt samtalar med den misstänkte. gör därefter muntligt vid rättegången för sina slutsatser om den misstänktes sinnestillstånd för gärningen. Dom- stolen är inte bunden av de sakkunnigas ställningstaganden. Efter att domstolen har dömt en person att överföras till psy- kiatrisk tvångsvård, och domen har vunnit laga kraft, ankommer det på den regionala hälso- och sjukvården att bestämma vilken psykiatrisk sjukvårdsenhet som ska ha behandlingsansvar för den dömde. Som nämnts ska vården alltid inledas med tre veckors sluten psykiatrisk vård och denna inledande vårdperiod är förlagd till den enhet som utpekats som behandlingsansvarig. Efter utgången av kan den behandlingsansvarige läkaren fatta beslut om att den dömde ska överföras till en annan sluten vårdenhet eller, alternativt, att vården ska övergå från sluten till öppen psykiatrisk tvångsvård. Beslut om överflyttning till annan sluten enhet eller övergång till öppen psykiatrisk tvångsvård kan överklagas av den dömde, hans närmast anhöriga och av åklagarmyndigheten till Kontrollkommis- sionen. Som huvudregel får ett sådant beslut inte verkställas förrän tiden för överklagande har löpt ut eller det är klarlagt att något överklagande inte kommer att ske. Det ankommer på åklagarmyndigheten att kontinuerligt pröva om vården kan upphöra. Någon längsta tid för hur länge vården får fortsätta bestäms inte av domstolen. Vården ska pågå så länge som det finns risk för att personen i fråga återfaller i brott av allvarligt slag som kränker eller medför fara för andras liv, hälsa eller frihet om vården upphör. Om åklagarmyndigheten finner att det inte längre finns förutsättningar att upprätthålla åtgärden fattar myndigheten beslut om att den ska upphöra. Beslut om upphörande av åtgärden behöver alltså inte fattas av domstol. En begäran om att vården ska upphöra kan göras av den dömde, hans närmast anhöriga och av den behandlingsansvarige läkaren. En sådan begäran får dock ges in tidigast efter den inledande domen om psykiatrisk tvångsvård eller efter en dom var- igenom en begäran om upphörande av vården har avslagits. Frågan om vården behöver fortsätta eller kan upphöra ska dock obligatoriskt underkastas tingsrättens prövning . Om vården behöver fortsätta ska åklagarmyndigheten, före utgången av denna tidsfrist, ansöka hos domstolen om förlängning av vården. I avsaknad av en sådan ansökan upphör vården. Det bör slutligen nämnas att det i psykisk helsevernsloven åter- finns bestämmelser som möjliggör att en person som dömts till psykiatrisk tvångsvård och som också undergått sådan vård , senare kan överföras till kriminalvårdsanstalt när han eller hon inte längre har ett psykiatriskt vårdbehov (§5–6). En fram- ställning om en sådan överföring görs av den behandlingsansvarige läkaren till domstol som beslutar i ärendet. Enligt uppgift som läm- nats till utredningen har denna möjlighet till överföring inte utnyttjats. 6.2.2.3Tvångsmässig omsorg för personer som är utvecklingsstörda i hög grad och som begått allvarliga brott En lagöverträdare som vid gärningsögonblicket är psykiskt utveck- lingsstörd i hög grad (IQ understigande 55) är att anse som otill- räknelig och är därmed straffri (§ 20 c straffeloven). En sådan person kan emellertid bli föremål för särreaktionen tvungen omsorg om det är nödvändigt för att skydda andras liv och hälsa och det finns en närliggande fara för att han eller hon på nytt ska begå ett nytt allvarligt brott, alternativt, i det fall brottet är av mindre allvarlig art, han eller hon har begått eller försökt att begå ett all- varligt brott som kränkt eller medfört fara för andras liv, hälsa eller frihet och det finns ett nära samband mellan det tidigare och det nu begångna brottet (§ 63). Tvungen omsorg ska verkställas i en institution som är inrättad för den uppgiften inom den specialiserade hälso- och sjukvården. Om det anses lämpligt för den det berör och säkerhetshänsyn inte talar emot är det möjligt att genomföra verkställigheten utanför en sådan institution (i eller privat regi). Även vid en pla- cering utanför institutionen behåller institutionen det överordnade ansvaret för genomförandet. Den som genomgår tvångsmässig omsorg kan kvarhållas och också hämtas tillbaka vid avvikelse, i sista hand med tvång. I strafflagen ges offentlig myndighet (polis m.m.) rätt att bistå vid sådana åtgärder (§ 63 tredje st.). I har inrättats en central om- sorg (Sentral fagenhet for tvungen omsorg) som har hela landet som upptagningsområde. Institutionen är administrativt knuten till den regionala psykiatriska säkerhetsavdelningen vid universitets- sjukhuset i men utgör en egen sektion. Vid institutionen finns fem sängplatser. I genomsnitt stannar en patient på institutionen innan överflyttning sker till ett annat boende i eller privat regi. på den centrala institutionen tillsätts en stödperson och inhämtas journal- handlingar samt sker en psykiatrisk, psykologisk och somatisk utredning, Vidare görs även en riskutredning. När det väl är klar- lagt vilken behandling den dömde behöver så inleds den på institu- tionen. Parallellt med dessa åtgärder sker ett arbete med att finna ett lämpligt kommunalt boende som kan fortsätta att ge behandling och rehabilitering och sörja för att den dömde får stödinsatser som han eller hon behöver efter tiden på institutionen. Tidsåtgången för att kunna etablera ett boende utanför institutionen kan variera. Inför överflyttningen upprättas ett särskilt avtal mellan den ansvarige institutionen och företrädare för den som ska svara för omsorgen av patienten. Av avtalet framgår vilken omsorg som ska lämnas och de boendeförhållanden som ska gälla, den behandling som den dömde ska få, vilket bistånd institutionen ska lämna, vilka säkerhetsåtgär- der som ska gälla, vilken tillsyn och kontroll som institutionen ska svara för och vilken ersättning som ska utgå av allmänna medel för genomförandet. Särreaktionen tvungen omsorg infördes i norsk lagstiftning och ersatte då institutet sikring. Enligt uppgifter som lämnats till oss har 18 personer dömts till tvungen omsorg –. För nio av dessa personer har åtgärden upphört i samband med den obligatoriska omprövningen . För åtta personer har domstolen funnit att åtgärden ska fortsätta (anm. för en person saknas uppgift). I fråga om förfarandet gäller i allt väsentligt samma regler som gäller för den som döms till psykiatrisk tvångsvård, se tidigare av- snitt. Det är alltså åklagarmyndigheten som tar initiativ till åtgärden inför brottmålsrättegången. Före rättegången underrättar åklagar- myndigheten sentral fagenhet om att myndigheten kommer att yrka att den misstänkte döms till tvångsmässig omsorg. Det är också åklagarmyndigheten som efter domen underrättar fagenheten om att det föreligger en rättskraftig dom med en sådan innebörd. Från och med denna tidpunkt tar den Sentrala fagenheten över ansvaret för att åtgärden genomförs. Den dömde förs i samband därmed till institutionen i . Förutom initiativrätt till att åtgärden ska komma till stånd har åklagarmyndigheten också rätt att besluta om att åtgärden ska upphöra. sker en obligatorisk omprövning av åtgärden i domstol. 6.2.3.1Förutsättningar m.m. för psykiatrisk tvångsvård Bestämmelser om psykiatrisk tvångsvård ges i Lov () om etablering og gennomføring av psykisk helsevern (psykisk helse- vernloven). Med stöd av bemyndigande i lagen har föreskrifter för närmare tillämpning av lagen utfärdats. Sådana föreskrifter finns bl.a. utfärdade för vårdformen tvungent psykisk helsevern uten døgn- opphold i institusjon24, härefter benämnd öppen psykiatrisk tvångs- vård. Villkoren för psykiatrisk tvångsvård har ett huvudrekvisit och två tilläggsrekvisit. Enligt huvudrekvisitet fordras att patienten har en allvarlig psykisk störning (alvorlig sinnslidelse) för gärningen. Enligt tilläggsrekvisiten krävs dessutom att psy- kiatrisk tvångsvård är nödvändig för att hindra att denne p.g.a. sin störning får sin möjlighet att tillfriskna eller förbättra sin hälsa i bety- dande grad reducerad, eller det är stor sannolikhet för att denne får sitt tillstånd väsentligt förvärrat (behandlings- rekvisitet), eller