sou · H0B334d3 · 2012-06-05 00:00:00 — För det första påkallar lagöverträdarens bristande mognad, erfarenhet och utveckling ett än större beaktande vid straffmätningen för denna åldersgrupp än beträffande . För det andra minskas därigenom överhuvudtaget användningen av frihetsberövande påföljder för denna ålderskategori. Reduktionen innebär i likhet med och i än högre grad än vad som gäller för 18–20 åringar att en icke frihetsberövande påföljd väljs istället för en Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år Den yngsta ålderskategorin lider mest skada av långa frihetsberövanden. Det kan visserligen vara fråga om allvarliga brott som begås av mycket unga lagöverträdare vilket utesluter annat än en frihetsberövande påföljd. Om det skulle dömas ut mångåriga frihetsberövande straff för lagöverträdare i den ålderskategorin oavsett om det vore fängelse eller sluten ungdomsvård skulle det riskera irreparabla störningar i deras utveckling och förutsättningar att någonsin ta en fullvärdig plats i samhället. Mot denna bakgrund finner vi att den ordning som gäller enligt 29 kap. 7 § BrB för åldersgruppen 15–bör bestå, dvs. att en förhållandevis kraftig reduktion sker vid straffmätningen på det sätt som utvecklats i praxis. Påföljdssystemet bör inte i något avseende innehålla kraftiga tröskel- effekter. Påföljdsbestämningen riskerar nämligen att uppfattas som godtycklig, irrationell och orättvis om små skillnader och oväsentliga omständigheter leder till stora skillnader i påföljdens ingripande- grad. Om det även fortsättningsvis ska ske en kraftig reduktion vid straffmätningen för en 17-åring, skulle det bli en orimlig tröskel- effekt att helt avstå från ungdomsreduktion för lagöverträdare som fyllt . Huruvida gärningsmannen har passerat 18-års- dagen skulle då bli avgörande för om fängelsestraffet (eller mot- svarande frihetsberövande straff genom sluten ungdomsvård) skulle bli exempelvis ett eller . Den nedsättning som sker måste enligt vår mening rimligen plana ut successivt och inte göra halt vid någon specifik ålder, för att systemet ska uppfattas som rättvist och rationellt. Den avtrapp- ning som görs enligt praxis som är som störst för en 15-åring och helt har planat ut för en 21-åring uppfattar vi som rimlig. Det skulle visserligen vara teoretiskt möjligt att plana ut reduktionen helt inom , så att en 15-åring alltjämt får en kraftig reduktion vid straffmätningen medan den som närmar sig 18-årsdagen endast får en liten reduktion. Det skulle dock förut- sätta en väsentligt mindre reduktion vid straffmätningen än för åldersgruppen . Detta är enligt oss inte någon önsk- värd utveckling. Vi anser heller inte att det är i linje med våra direktiv att föreslå betydande straffskärpningar för barn i åldersgruppen 15–. Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år Det är inte lämpligt med något annat slag av reglering för att åstadkomma en särbehandling i mildrande riktning Enligt direktiven får vi om det befinns påkallat föreslå en särreglering i något särskilt hänseende. En särreglering får också föreslås i fråga om villkorlig frigivning från fängelsestraff. Som framgår av vad som anförts har vi beträffande bestämmelsen om straffmätning i 29 kap. 7 § BrB inte funnit att det finns några bärande skäl som talar för en förändring. Någon ytter- ligare särreglering som tar sikte på straffmätningen är därför inte aktuell för oss att lägga fram. Det huvudsakliga syftet med regleringen i 29 kap. 7 § BrB är att frihetsberövandets längd ska minska för unga lagöverträdare. Detta skulle visserligen kunna ske genom en särreglering i fråga om vill- korlig frigivning från ett fängelsestraff. Om exempelvis lag- överträdare i åldersgruppen 18–frigavs efter en kortare del av verkställigheten än vad som gäller för äldre lagöverträdare, skulle delvis behovet av en särreglering gällande straffmätningen minska. Möjligen skulle om det är önskvärt ett synsätt att alla myndiga lagöverträdare bör behandlas likadant därigenom anses ha fått ett större genomslag. Enlig vår mening finns det dock anledning att hysa stora betänkligheter mot att ersätta ungdomsreduktionen för ungdomar mellan med en mer generös reglering gällande villkorlig frigivning. Utifrån vårt synsätt ger reduktionen vid straff- mätningen som diskuteras ovan genomslag för uppfattningen att en gärning är mindre straffvärd och klandervärd om den begås av en person med bristande erfarenhet och omdömesförmåga. Även om man endast ser bestämmelsen i 29 kap. 7 § BrB som ett medel för att minska den faktiska fängelsetiden vilket torde ha varit det huvudsakliga syftet från lagstiftarens sida är en reduktion av strafftiden att föredra framför en särreglering gällande villkorlig frigivning. Om det medges en mer generös villkorlig frigivning kommer en större icke verkställd del av fängelsestraffet att återstå för villkorlig frigivning. Denna del kommer därmed att vara möjlig att förverka för det fall att den dömde återfaller i brott inom prövotiden för den villkorliga frigivningen. I en åter- fallssituation kan det därmed leda till sammanlagt längre anstalts- vistelser än . Möjligen skulle reglerna i 34 kap. 4 § BrB kunna konstrueras på så sätt att möjligheterna att förverka villkorligt medgiven frihet begränsades för dem som blivit villkorligt frigivna Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år tidigare på grund av sin unga ålder, så att inte den nu beskrivna effekten uppstår. Det skulle dock knappast bli en trovärdig lagstiftning, att på ett komplicerat sätt ge sken av en faktisk ändring som egentligen inte syftar till att vara någon förändring i praktiken. En slopad ungdomsreduktion skulle leda till en väsentlig ökning av fångtalet och därigenom en stor kostnadsökning för Kriminalvården På uppdrag av utredningen har Brå gjort en beräkning av hur mycket det s.k. fångtalet antal utdömda fängelsedagar skulle öka om ungdomsreduktionen slopades vid straffmätningen av fängelse- straff i åldersgruppen 18–. Som underlag för beräkningen har Brå använt de personer som var 18, 19, respektive för huvudbrottet. Beräkningen utgår från att fängelsestraffets längd hade reducerats till hälften för dem som var , till två tredjedelar för dem som var och till tre fjärdedelar för dem som var och utvisar med den hypotesen hur många fängelse- dagar som hade dömts ut om det inte hade skett någon sådan ungdomsreduktion. Av beräkningen följer att antalet utdömda fängelsedagar skulle ha ökat med totalt 146 676 om det inte hade gjorts någon ungdomsreduktion (motsvarande omkring 400 års- platser). Det skulle ha inneburit en ökning inom den åldersgruppen. Med utgångspunkt i det totala antalet utdömda fängelsedagar (omfattande alla åldrar) skulle det ha inneburit en ökning . Bestämmelsen i 29 kap. 7 § BrB om ungdomsreduktion vid straffmätningen bör finnas kvar, även för lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år Att en person uppnår myndighetsåldern har givetvis en betydelse vad gäller vilket ansvar han eller hon har för sina handlingar och hur personen bör betraktas av andra. För att under- stryka detta ansvar och den allmänna betydelse myndighetsåldern har, skulle det kunna anses konsekvent att den straffrättsliga sär- behandlingen av personer i åldersgruppen 18–helt utmönstrades. Som framgår av sammanställningen i bilaga 3 är den gräns som Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år används i många andra länder i straffrättsligt hänseende. är också gränsen för när en person ska betraktas som barn i FN:s barnkonventions mening.51 Som vi anför ovan finns det dock många skäl som talar emot att särbehandlingen av lagöverträdare i åldersgruppen 18–slopas när det gäller straffmätningen. Den bedömning vi gör är att dessa skäl talar med stor tyngd mot att göra en förändring. De invändningar som kan göras hänför sig till stor del till sådana fall där straffvärdet är sådant att fängelse kan följa på brottet. Vad gäller sådana fall är vår uppfattning att ungdomsreduktionen vid straffmätningen bör vara kvar även för lagöverträdare i ålders- gruppen 18–. 29.7.3Lagöverträdare i åldersgruppen 18–bör inte särbehandlas vid straffmätningen av bötesbrottslighet Vårt förslag: Vid brott vars straffvärde endast motiverar ett bötesstraff ska inte gärningsmannens ungdom beaktas särskilt vid straffmätningen, om han eller hon fyllt för brottet. Om någon har begått brott innan han eller hon fyllt ska hans eller hennes ungdom beaktas vid straffmätningen, även om brottslighetens straffvärde är sådant att det endast motiverar ett bötesstraff. Ungdomsreduktionen för brott vars straffvärde är sådant att böter kan följa på brottet har inte tillämpats konsekvent I avsnitt 25.4 konstaterar vi att ungdomsreduktionen på straff för brott som straffvärdemässigt ligger på bötesnivå inte tillämpas konsekvent i praxis. För en fullständig beskrivning av de skillnader vi kan se och vilket underlag vi har för vår bedömning, hänvisas till det avsnittet. 51 I United Nations Standard Minimum Rules on the Administration of Juvenile (the Rules) anges dock att ansträngningar ska göras för att de principer som minimireglerna för minderåriga ger uttryck för, ska utvidgas även till unga vuxna (young adult offenders). I rekommendation CM/Rec(2008) 11 rörande unga lag- överträdare anges att unga vuxna lagöverträdare må, när det är lämpligt, anses som minder- åriga och behandlas som sådana. Med unga vuxna avses i rekommendationen personer . (Se bilaga 4 angående internationella instrument). Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år I korthet kan sägas att skillnaden gällt dels för vilka åldersgrupper reduktionen ska göras, dels hur stor den ska vara. hänger dessa frågor samman. Huruvida reduktionen ska göras för lag- överträdare i åldersgruppen 15–eller för åldersgruppen 15–avgör hur stor den blir för varje ålderskategori. Även om det kan finnas anledning att inte förbehållslöst utgå från en schematisk nedsättning i kvotdelar vid tillämpningen av 29 kap. 7 § BrB (jfr NJA 2005 s. 878 och NJA 2000 s. 421) torde det vara självklart att nedsättningen ska bli större ju yngre lag- överträdaren är. Det innebär i sin tur att det blir av avgörande betydelse vilka åldersgrupper reduktionen ska omfatta. Om reduktionen omfattar alla som är behövs det en större reduktion i de yngsta åldersgrupperna för att upprätthålla en relativ proportionalitet mellan de olika åldrarna inom den privilegi- erade gruppen, jämfört med om reduktionen endast omfattar ålders- gruppen 15–. Om reduktionen bara ska göras för åldersgruppen 15–finns det därtill mindre utrymme för en reduktion än om en vidare åldersgrupp skulle omfattas, eftersom det annars skulle bli en för stor tröskel mellan dem som omfattas av en reduktion och dem som inte gör det. Storleken på reduktionen för de allra yngsta lagöverträdarna kan alltså inte bli lika stor om reduktion endast ska göras i åldersgruppen 15–. Även om det inte i HD:s praxis torde finns något direkt stöd för att alltid följa några särskilda riktlinjer vid tillämpningen av ungdomsreduktionen, torde som anges närmare i avsnitt 29.5.2 reduktionen i praxis tidigare ha utgått från två olika modeller (eller åtminstone tillämpas på liknande sätt som dessa modeller). Antingen har reduktionen gällande brott på straffvärdemässig bötesnivå endast gjorts för åldersgruppen 15–på det sätt som anges i Riksåklagarens riktlinjer.52 Det andra huvudalternativet har då varit att låta reduktionen slå igenom för alla inom på det sätt som justitierådet förespråkar i boken påföljd för brott.53 Vilken modell som använts eller i alla fall tjänar som utgångs- punkt har haft stor påverkan på det faktiska utfallet. Genom RÅ:s riktlinjer kan en lagöverträdare i som mest dömas till 90 dagsböter, för ett brott som hade föranlett dagsböter även för en myndig lagöverträdare. 53Borgeke, Att bestämma påföljd för brott, 1 uppl., 2008, s. 205. Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år reserveras ett utrymme från och med 100 dagsböter till och med 150 dagsböter, för de fall då en vuxen lagöverträdare skulle ha dömts till kortare fängelsestraff (eller annan påföljd på fängelse- nivå). Enligt den alternativa modell presenterat kan en 15-årig lagöverträdare dömas till som mest 60 dagsböter för ett brott som en lagöverträdare också hade dömts till böter för (och i så fall 150 dagsböter). För en 16-åring är motsvarande nivå 70 dagsböter, för en 17-åring 80 dagsböter, för en 18-åring 100 dagsböter, för en 19-åring 120 dagsböter och för en 20-åring 140 dagsböter. Därigenom reserveras området från och med 70 dagsböter för de fall då en 15-årig lagöverträdare skulle ha dömts till fängelse (eller annan påföljd på fängelsenivå) om han eller hon varit men regeln om ungdomsreduktion leder till att påföljden för den unge ska bestämmas till böter. På motsvarande sätt reserveras området från och med 80 dagsböter för en 16-åring lagöverträdare, från och med 90 dagsböter för en 17-åring, från och med 110 dagsböter för en 18-åring samt från och med 130 dagsböter för en 19-åring. Den som var för brottsligheten kan enligt denna modell få ett fängelsestraff omvandlat till 150 dags- böter.54 Skillnaden i utfall kan också beskrivas enligt följande. Enligt RÅ:s riktlinjer ska ett oreducerat straffvärde på 70 dagsböter (dvs. vad en vuxen hade ådömts) sättas ned till 60 dags- böter för en lagöverträdare i åldersgruppen 15–(varvid ingen differentiering enligt riktlinjerna ska göras inom den ålders- gruppen). Enligt Borgekes tabell ska motsvarande oreducerade straffvärde på 70 dagsböter sättas ned till 60 dagsböter för en 20- åring, till 50 dagsböter till en 19-åring eller 18-åring, till 40 dags- böter för en 17-åring eller 16-åring och till 30 dagsböter för en 15- åring. Enligt Borgekes tabell förutsätts att det oreducerade straff- värdet uppgår till 140 dagsböter eller mer för att en 15-årig lag- överträdare ska kunna dömas till 60 dagsböter eller mer. För en 16- åring krävs det på samma sätt 110 dagsböter och för en 17-åring 100 dagsböter. 54 A.a. s. 206. Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år är det klart att ungdomsreduktionen för brott på bötesnivå även ska göras för åldersgruppen 18–20 år Som redovisas närmare ovan i avsnitt 29.5.4 får det nu efter HD:s dom anses klart att bestämmelsen om ungdoms- reduktion i 29 kap. 7 § första stycket BrB ska tillämpas även när lagöverträdare i åldersgruppen 18–har begått brott som har ett oreducerat straffvärde på bötesnivå. Som anges i det avsnittet är det knappast möjligt att helt överblicka hur rättstillämpningen kommer att utvecklas efter HD:s senaste dom. Som också framgår av vad som sägs ovan torde dock vare sig RÅ:s riktlinjer eller den modell som presenterat vara helt förenlig med HD-avgörandet. Ungdomsreduktion vid brott vars straffvärde är sådant att böter kan väljas bör endast ske för åldersgruppen 15–17 år För lagöverträdare i åldersgruppen 15–kan inte utläsas av våra direktiv att vi ska överväga att helt utmönstra ungdomsreduktionen ens för brott som straffvärdemässigt är på bötesnivå. Det är heller inte något vi annars funnit skäl att överväga. Däremot är det en mer öppen fråga om en motsvarande reduktion bör göras för lagöver- trädare i åldersgruppen 18–när straffvärdet endast motiverar ett bötesstraff eller överhuvudtaget vilket genomslag ungdoms- reduktionen ska få på bötesstraff för alla . I våra direktiv anges dels att vi ska ta ställning till om lagöverträdare som har fyllt 18 men inte ska behandlas som vuxna lagöverträdare vid straffmätningen, dels att vi ska utreda hur ungdom bör beaktas vid straffmätningen i de fall då straffnedsättning ska ske. När bestämmelsen om ungdomsreduktion infördes berördes inte särskilt i vilken utsträckning den även skulle gälla brott som straffvärdemässigt ligger på bötesnivå. Genom den ändring som gjordes 1980 höjdes gränsen gällande vilken ålder reduktionen skulle ske från till . Det skedde som den särskilda påföljden ungdomsfängelse avskaffades. Vidgningen av tillämpningsområdet till lagöverträdare under betingades av farhågor om att de sedvanliga fängelsestraff som skulle komma att dömas ut i stället för ungdomsfängelse, skulle vara än tidigare domar på ungdomsfängelse.55 Vidare anfördes att höj- 1978/79:212 s. 65. Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år ningen av åldersgränsen kunde komma att medföra en viss generell sänkning av straffnivåerna för ungdomar i åldern 18–och att en sådan effekt var i linje med strävandena att få till stånd en ordning med kortare frihetsberövanden. Av förarbetena framgår sålunda att ungdomsreduktionen i första hand motiverades utifrån önskemålet att hålla ned fängelsetider, inte bötesstraff. har också anfört att det är tydligt att lagstiftaren inte hade böter i tankarna vid bestämmelsens tillkomst.56 Enligt Jareborg har som redovisas närmare i avsnitt 29.5.2 de skäl som kan anföras mot särbehandling rätt liten betydelse på bötesområdet. I senare sammanhang anför emellertid Jareborg (tillsammans med ) att det finns anledning att använda enklare schabloner vid ungdomsreduktionen gällande böter än gällande fängelse och att författarna inte kan finna någon invändning mot en reduktion på så sätt att bötesstraffet bestäms till ½ för ungdomar i åldersgruppen 15–och ¾ för ungdomar i åldersgruppen 18–20 år.57 Enligt Jareborg och Zila har straffmätningsreglerna rörande bötesstraff för unga lagöverträdare kommit i ett annat ljus i och med införandet av ungdomstjänst som fristående påföljd. Enligt vår bedömning finns det, som vi utvecklar närmare i det följande, goda skäl att föreskriva att ungdomsreduktionen för brott vars straffvärde endast motiverar ett bötesstraff, bara ska göras för lagöverträdare i åldersgruppen 15–. Därigenom bör även genomslaget för reduktionen minska beträffande denna den yngsta åldersgruppen, i förhållande till vad som sker om man tillämpar 29 kap. 7 § BrB för hela åldersgruppen 15–. En sådan ordning skulle innebära en förändring i förhållande till det som måste anses gälla efter HD:s dom från . Sakligt sett finns det enligt vår mening inte samma anledning till ungdomsreduktion för brott på bötesnivå, som i de fall påföljden kan bli ett frihetsberövande straff. Detta gäller i första hand lag- överträdare i åldersgruppen 18–men även beträffande omyndiga lagöverträdare. Vad gäller sanktionskänsligheten (se avsnitt 29.7.1) har den sin relevans främst vad gäller frihetsberövande straff. Är det fråga om ett bötesstraff ska dagsbotsbeloppet anpassas till den tilltalades ekonomiska förhållanden. De särskilda krav man kan ställa på att visa tolerans mot unga lagöverträdare kan såvitt avser omyndiga lagöverträdare uppfyllas 56Jareborg, Ungdomsrabatt och dagsböter, resa: vänbok till , 2007, s. 107 ff. 57Jareborg/Zila, Straffrättens påföljdslära, 2 uppl., 2007, s. 150. Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år genom de särskilda reglerna om åtalsunderlåtelse (och de av oss i avsnitt 25.6.4 föreslagna varningsstraffet och utvidgade möjlig- heterna till åtalsunderlåtelse). Vad som återstår är den unges typiskt sett bristande mognad som skäl för en reduktion. Detta bör när det gäller lagöverträdare i åldersgruppen 15–få ett visst genomslag även för bötesbrott. I avsaknad av andra bärande skäl för en ungdomsreduktion, behöver dock reduktionen inte vara betydande. Behovet av att göra sådana hänsynstaganden är därtill mindre när det är fråga om påföljder som inte innebär samma ingripandegrad för den enskilde och som typiskt sett kan vara föremål för en enklare och mer schematisk straffmätning. När det gäller lagöverträdare i åldersgruppen 18–finns det enligt vår bedömning därför inte så starka skäl att åberopa bristande mognad att bötesstraff bör sättas ned endast på den grunden. Till skillnad från vad HD anför i domen anser vi sålunda att ungdomars särskilda förutsättningar inte med någon styrka talar för att en reduktion ska göras för åldersgruppen 18–och att dessa förutsättningar endast motiverar en begränsad reduktion för den omyndiga åldersgruppen. Sakliga skäl talar sålunda för att reduktionen vid bötes- brottslighet endast bör förbehållas omyndiga lagöverträdare. Vad som emellertid kan övervägas är om det leder till orimliga tröskeleffekter om reduktionen för bötesbrott bara sker för ålders- gruppen 15–. För att det ska finnas ett utrymme för reduktion när brottslig- hetens straffvärde motiverar ett kort fängelsestraff för en vuxen lagöverträdare, bör förmodligen området omkring 100 dagsböter och högre förbehållas brottslighet med ett sådant oreducerat straff- värde. Ett dagsbotsantal om 100 eller mer bör således när det gäller omyndiga lagöverträdare endast dömas ut för det fall att påföljden hade bestämts till ett kortare fängelsestraff (eller ett icke frihets- berövande alternativ till fängelse) för en vuxen lagöverträdare. Det innebär såsom också anges i RÅ:s riktlinjer att det högsta bötes- straffet för en omyndig lagöverträdare efter reduktion kan uppgå till något under 100 dagsböter om straffvärdet för en vuxen lag- överträdare uppgår till 150 dagsböter. Till skillnad från ett system där reduktion görs för hela åldersgruppen 15–, uppstår det då en tröskeleffekt vid gränsen . Den 17-åriga lagöverträdaren kommer få omkring 90–100 dagsböter för ett brott som 18-åringen hade fått 150 dagsböter för. Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år Även om reduktionen skulle kunna göras något annorlunda, torde det vara ofrånkomligt att det blir en viss tröskeleffekt i straff- mätningen mellan den omyndige och myndige lag- överträdaren. Vi ser dock inte samma problem med detta som vad gäller straffmätningen av brott på s.k. fängelsenivå. För det första kan det godtas en mer schabloniserad straffmätning vid brott med låga straffvärden. Tröskeleffekter torde framstå som mer orättvisa och stötande om det är fråga om frihetsberövande och andra ingripande påföljder. Därutöver bär sägas att skälen för reduktion vid bötesbrott överhuvudtaget är framträdande endast för den yngsta åldersgruppen. En annan effekt som blir oundviklig om det inte sker någon reduktion av bötesstraffen för lagöverträdare i åldersgruppen 18–, är en viss ansamling av fall med sinsemellan olika straffvärden på de översta bötesnivåerna.58 Ett bibehållande av ungdomsreduktionen för lagöverträdare i åldersgruppen 18–, i de fall brottets straffvärde motiverar ett fängelsestraff, medför att straffet efter ungdoms- reduktionen ibland måste bestämmas till ett högt bötesstraff. I de fall det oreducerade straffvärdet uppgår till ett kortare fängelse- straff kan annars inte ungdomsreduktionen få något genomslag. Det innebär att brott begånget av en 20-åring – vars oreducerade straffvärde är ett kortare fängelsestraff efter ungdomsreduktion leder till exempelvis 150 dagsböter. Den 20-åring som gör sig skyldig till ett brott vars straffvärde motiverar just 150 dagsböter kommer då att få samma straff som den 20-åring som begår ett brott var oreducerade straffvärde motsvarar ett kort fängelsestraff. HD lyfter fall fram sådana systematiska skäl. HD anför att en övergång från fängelse till böter är en förutsättning för att systemet ska vara konsekvent och att den övergången måste tillämpas även i åldersgruppen 18–. De rimliga blir då enligt HD att de högsta dagsbotsnivåerna förbehålls dessa situationer, och att utrymmet för att döma till bötesstraff på dessa nivåer vid redan bötesbrott minskar i motsvarande mån. Som påpekats ovan har RÅ:s riktlinjer tillämpats i stor utsträck- ning , varför denna ordning redan har varit en realitet. Konsekvensen att brott med olika straffvärden ansamlas på de översta bötesnivåerna bör enligt vår mening heller inte överdrivas. I de fall det oreducerade straffvärdet uppgår till en månads fängelse eller mer kan ungdomsreduktionen undantagslöst få ett tillräckligt 58 Borgeke, Att bestämma påföljd för brott, 1 uppl., 2008, s. 205. Lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år genomslag genom att straffmätningsvärdet bestäms till fängelse 14 eller . Endast i de fall det oreducerade straffvärdet uppgår till fängelse eller möjligen i vissa fall påkallas det att påföljden bestäms till ett bötesstraff för att ungdomsreduktionen ska få ett genomslag.