sou · GZB38 · 2012-01-01 00:00:00 — När en jämförelse görs med den studie som fokuserar lärares upplevelser och erfarenheter och som ingår i Gymnasiesär- skoleutredningen (U2009:04) avseende det individuella programmet, framstår även där program- och kursutbudet som ett område i behov av granskning och reformering. Föräldrar som intervjuats återkommer ofta till sin önskan om att skolan i större utsträckning ska sätta individernas behov, intressen och erfarenhetsvärld i centrum, framför kategoriseringar eller indelningar i olika fack där samma rutiner, regler, innehåll, arbetssätt, material etc. förväntas fungera. Att IV-programmets indelningar är proble- matiska, är en uppfattning som delas av såväl lärare som vårdnadshavare. De begrepp som utgör benämningarna (VT res- pektive YT) signalerar inte ett entydigt och klargörande innehåll. YT kopplas vanligtvis till en yrkesutbildning och kan för vissa föräldrar bidra till att alternativet betraktas som ett otänkbart val för deras son/dotter, eller alternativt väljs det i tron om att eleven ska få en utbildning som leder till ett arbete. Enligt lärarna i den parallella studien blir valet till yrkesträning mera lockande än verk- samhetsträning, även om eleven inte anses ha de förutsättningar som krävs för att klara YT. lägesbedömning (2009b) understryker också elevernas begränsade valmöjligheter och samverkan med gymnasie- skolan framhålls som en tänkbar möjlighet att vidga utbudet. Stärkta kontakter med arbetslivet för att tillförsäkra eleverna praktikplatser och en meningsfull sysselsättning efter avslutad ut- bildning betonas. Vårdnadshavarna som deltagit i studien uttrycker oro för framtiden. Kommer det att erbjudas arbeten eller annan sysselsättning som stimulerar och ytterligare utvecklar elevens förmågor? Flera föräldrar inom träningsskola och verksamhets- träning ser inte daglig verksamhet som en tillräcklig utmaning eller ens en tänkbar möjlighet för deras son/dotter. Lärarna i den parallella studien framhåller på motsvarande sätt vikten av att gym- nasiesärskolans utbildningar knyts till relevanta yrkesområden och att eleverna får en noggrann förberedelse genom utbildningen, samt att en nära samverkan med arbetslivet och samhällslivet kommer till stånd. Den obligatoriska arbetsplatsförlagda utbildningen ten- derar att bli mer praktik än verklig arbetsträning (, 2009a) och därför krävs rejäla insatser för att få fungerande arbets- marknadskontakter. Kommunernas ansvarstagande behöver ytter- ligare poängteras. Genom samverkan mellan gymnasiesärskolan, arbetsförmedling och daglig verksamhet kan möjligheter för att komma i arbete öka. Den så kallade arbetslinjen bör gälla även för personer med funktionsnedsättningar, såsom personer med ut- vecklingsstörning. Möjligheter till tolkningsvariationer av kursplanernas mål lyfts av lärarna i den studie som utförts inom ramen för Gymnasie- särskoleutredningen (U2009:04). Vårdnadshavare är vanligtvis för- trogna med de individuella mål som sätts för eleven, men däremot är kopplingen till nationella mål för kurserna och utbildningen som helhet mera diffus. Liknande resultat presenteras i nationella utvärderingar. Bland föräldrarna råder en samstämmighet kring slutsatsen att elevers utbildningar kan bli högst varierande beroende på vem eleven har som lärare. Även i andra studier framkommer resultat som pekar i samma riktning (, 2007; Möllås, 2009). Därtill upplevs upprepade lärarbyten ha en negativ påverkan på lärande- processen och föräldrar menar att har progres- sionen avstannat. Vårdnadshavarna förväntar sig att mottagande gymnasiesärskola tillvaratar den information som den obligatoriska särskolan lämnar för att åstadkomma en så friktionsfri övergång som möjligt och för att säkra ett framåtskridande i elevens utveckling och lärandeprocess. Även lärarna vid en av de undersökta gymnasiesärskolorna efterlyser en större progression vid övergången från den obligatoriska särskoleverksamheten till gymnasiesärskolan. Frågan om vad som ska överlämnas då eleven byter skolform eller skola, till vem det ska ske och på vilket sätt det sker, gäller generellt för elever som av olika skäl befinner sig i svårigheter (Möllås, 2009). I Läroplanen (Lpf 94) betonas rektors särskilda ansvar då det gäller föräldrars insyn i elevernas skolgång, men i studien ger informanterna en bild av att deras inblick i verksamheten minskar i gymnasiesärskolan. Att få ett sammanfattande pedagogiskt om- döme på sin kunskapsutveckling och vilka mål som uppnåtts under utbildningen är viktigt enligt föräldrarna (jmf , 2009a). Detta anses ha ett större värde än betyg, såvida inte eleven själv förstår innebörden och att betygen fyller en reell funktion för den berörda individen. Att eleven tillägnar sig redskap för att kunna leva ett så själv- ständigt liv som möjligt poängteras ofta av vårdnadshavarna. Det föreligger dock en risk med att beskrivningen av social träning uppfattas och tolkas som föräldrars främsta önskemål och där kognitiva färdigheter anses vara mindre viktiga. Samtalen antyder att det finns en variation var tyngdpunkten läggs, beroende på elevers skiftande förutsättningar och begåvningsprofiler. Noteras ska dock att för samtliga informanter som intervjuats är det högst angeläget att det inte sätts tak för elevens utvecklings- möjligheter. Relevanta krav och utmaningar på rätt nivå i för- hållande till elevens förmågor anses nödvändiga och till redskapen räknas inte enbart social kompetens utan också kognitiva färdig- heter som arbetslivet och livet i övrigt kräver. I utvärderingar av gymnasiesärskolans verksamhet framkommer att lärare och rek- torer betonar vikten av social kompetens i större utsträckning än elevers utveckling av teoretiska kunskaper (, 2009a). I samtalen med föräldrar, i synnerhet inom grundsärskola och IV- programmets yrkesträning, poängteras betydelsen av elevers för- måga att läsa, skriva och räkna, samt andra kunskaper och färdig- heter som är särskilt relevanta för den aktuella eleven. Föräldrar vittnar om hur de känner sig motarbetade och hur de t o m får kämpa hårt för att eleven ska få den undervisning som krävs för upprätthållande av förmågor och för vidare utveckling. Det är viktigt att eleven trivs och har roligt i skolan, men det är inte den enda förväntningen som vårdnadshavare har på gymnasiesärskolan, även om sådana röster också kan höras. En förening av vad (2004) uttrycker som kvalificerings- respektive trygghetsperspektivet framstår därför som det mest optimala. Vårdnadshavarna uttrycker enhälligt sitt stöd för elevernas möjlighet till fortsatta studier efter avslutad gymnasiesärskola. Återigen betonas vikten av att kunskaper och uppövade färdigheter bibehålls, samt att lärandeprocessen inte begränsas . Möj- ligheten till vidare studier anses också vara en självklar rättighet sett ur ett likvärdighetsperspektiv. Vårdnadshavarna delar lärarnas uppfattning om att personalbehovet är väl tillgodosett, men däremot upplevs vissa brister vad gäller personalens kompetens. Det som företrädesvis diskuteras är perso- nalens bemötande och förhållningssätt gentemot elever och vård- nadshavare. Behovet av specialpedagogisk kompetens poängteras och en grundläggande utbildning för elevassistenter efterlyses. Statistiken för landet som helhet visar att andelen lärare med pedagogisk högskoleexamen inom gymnasiesärskolan har minskat . Cirka en fjärdedel har specialpedagogisk examen (, 2008) och skillnaderna mellan kommunerna är högst varierande. Föräldrar ställer sig frågande till vad som händer när ordinarie lärare är frånvarande. Vårdnadshavarnas redogörelser under- stryker betydelsen av skolledares och lärares kompetens (jmf , 2009). Skolaktörernas självkritiska granskning av verksamheten och inte minst ett reflexivt förhållningssätt till den kommunikation som förs vid övergångar mellan skolformer och i andra sammanhang är nödvändigt. Den regionala samverkan som innebär att elever får tillgång till ett större programutbud, begränsas/hindras av kommuners beslut om att inte påta sig den kostnad för t.ex. resor, som kan bli följden av elevens val. Vårdnadshavare till elever i träningsskolan ger exem- pel på hur de nekats utbildning utanför den egna kommunen till följd av att en reducering av alla interkommunala avgifter efter- strävas. För vårdnadshavarna framstår det som en självklar demo- kratisk rättighet för eleverna inom gymnasiesärskolan att kunna välja utbildningsvägar på samma sätt som andra ungdomar. Den nya skollagen (SFS 2010:165) som träder i kraft i mitten av 2011, föreskriver elevers rätt att tas emot i en annan kommuns gymnasiesärskola om eleven med hänsyn till personliga förhållanden har särskilda skäl att få gå i den kommunens gymnasiesärskola (19 Kap 13 §). I den följande paragrafen ges också kommuner rätt att ta emot elever från annan kommun efter önskemål av elevens vårdnadshavare (19 Kap 14 §). Alltjämt kan dock kommuners organisatoriska och ekonomiska svårigheter sätta hinder i vägen (19 Kap 20 §). I vårdnadshavarnas beskrivningar ges en bild av att elever inom såväl den obligatoriska som den frivilliga särskolan i högre grad utsätts för provisoriska och mindre ändamålsenliga lokaler. Föräldrar menar att små elevgrupper är lättare att flytta och därför riskerar de att bli föremål för upprepade omplaceringar. Vårdnadshavarna har inte alltid kraft eller möjlighet att hävda barnens/ungdomarnas rättig- heter, pga. att den totala livssituationen kan vara komplicerad och krävande i flera avseenden. I andra fall då bristerna påtalats har hän- visningar gjorts till den begränsade ekonomin. Det framförs också att den sämre kvalitén och väntan på åtgärder som rör inomhus- och utomhusmiljön, inte skulle accepteras om det gällde andra elevgrupper, vilket kan uppfattas som diskriminerande. Samverkan mellan skolformer, program och grupper förväntas få positiva effekter socialt, pedagogiskt och ekonomiskt. Bland vårdnadshavarna märks dock en viss oro för att eleverna ska utsättas för kränkande behandling då elevgrupper sammanförs i gemensamma lokaler. De refererar till olika situationer och händelser som ägt rum. Kritiska röster bland VT-föräldrarna ställer sig frågande till inte- greringens syfte. För vems skull görs den? Ekonomiska vinningar tros till stor del ligga bakom och sådana skäl kan accepteras, men bör då synliggöras explicit. I titeln för detta dokument har begreppet gymnasiesärskolan med- vetet valts, eftersom studiens informanter till viss del utgörs av vårdnadshavare vars ungdomar ännu inte valt utbildningsväg inom gymnasiesärskolan. Även om det individuella programmet i dags- läget framstår som det mest tänkbara alternativet för flera av eleverna, berör uttryckta förväntningar och funderingar gym- nasiesärskolans verksamhet i stort. Dessutom bör återigen poäng- teras att resultat och dragna slutsatser ska bedömas och värderas i förhållande till det begränsade underlag (sju djupintervjuer) som sammanställningen vilar på. Av dessa har vårdnadshavare till ung- domar tillhörande gymnasiesärskolans individuella program främst citerats, eftersom det aktuella uppdraget gäller just den frivilliga särskoleverksamheten (U2009:04). Att resultaten inte låter sig direkt överföras till en större grupp innebär emellertid inte att det som sägs är av mindre intresse, utan dess innehåll ger finger- visningar om vad som kan förväntas vara relevant också för andra vårdnadshavare. Det handlar ytterst om att skapa förståelse av informanternas erfarenheter och upplevelser, samt hur dessa kan relateras till situationer och kontexter av liknande slag (Patel & , 2003). Delresultaten kommer således utgöra pusselbitar mot vilka undersökningens resterande material kan fogas och de pekar redan nu på centrala områden då jämförelser görs med andra studier som utförts inom ramen för (U2009:04). Blandningen av informanter blir till viss del prob- lematisk i den här framställningen, men i möjligaste mån har förtydliganden gjorts om vilken skolform föräldrarna representerar. I vissa fall sammanfaller synpunkterna. Vårdnadshavare inom gym- nasiesärskolan är också färgade av sina tidigare erfarenheter från den obligatoriska verksamheten. Den historiska ryggsäck som såväl nuvarande som blivande föräldrar inom gymnasiesärskolan är bärare av, kan därför vara av intresse i studiet av den frivilliga särskoleverksamheten. Forskning som belyser vårdnadshavares perspektiv tycks vara begränsad och därför är området högst relevant att studera vidare. Föräldrar blir inte sällan talesman för ungdomarna, i synnerhet för de elever som finns inom verksamhetsträningen. Elevernas utveckling mot en allt större självständighet och där myndighetsåldern formellt ger rätten till självbestämmande i högre grad, måste självklart respekteras. Ovan har vårdnadshavares minskade inblick i gym- nasiesärskolans verksamhet diskuterats. Det kan ses som en natur- lig följd av att eleven blir äldre, som samverkan och vårdnadshavares delaktighet inte behöver innebära att elevens själv- bestämmande åsidosätts. Centralt blir huruvida eleven själv görs reellt delaktig i besluten om föräldrarnas inflytande och i de frågor som rör den egna studie- och livssituationen i övrigt. Sammanfattningsvis kan konstateras att valet av utbildningsväg inom gymnasiesärskolan inte alltid är självklart och problemfritt, oavsett om man står inför ett sådant val eller om man gått igenom processen. Programutbud som kan tillgodose elevernas intressen, möjligheten att välja fritt som andra gymnasieungdomar och en utbildning där individens specifika förutsättningar får vara utgångs- punkten, framstår som centralt. Vidare berörs vikten av fungerande övergångar mellan skolformer och att progressionen i lärandet vidmakthålls. Detsamma gäller elevernas lärande och utveckling efter avslutad gymnasiesärskola och rätten till eftergymnasiala utbildningar efterfrågas. Oron för framtiden och att inte ung- domarna ska få en meningsfull sysselsättning är tydlig. Att eleverna ska tillägna sig olika redskap för att klara ett så självständigt liv som möjligt utgör kärnan, redskap av såväl kognitiv som social karaktär. Betydelsen av en verksamhet som kännetecknas av kontinuitet och stabilitet, kompetent personal, ändamålsenliga lokaler och ett klar- läggande av målens innebörder framträder i genomförda samtal. Vidare diskuteras behovet av att beslutsfattare och ledningsfunktioner besitter relevant kompetens. En integrering för integreringens egen skull ifrågasätts och frågan om för vems skull en sådan görs måste klarläggas. Alltigenom framhålls ett synliggörande av värdet och nyttan för den enskilde individen, vilket också gäller andra beslut och ställningstaganden, t.ex. i frågan om betyg och examina. (2009). Om elever i en inkluderande verksamhet. (2007). Liv och lärande i gymnasieskolan. En studie om elevers och lärares erfarenheter i en liten grupp på gymnasieskolans individuella program. Doktorsavhandling, , . (1994). Läroplan för de frivilliga skolformerna. (2004). Att vara i särklass – om delaktighet och utanförskap i gymnasiesärskolan. Möllås, G. (2009). Detta ideliga mötande. En studie av hur kom- munikation och samspel konstituerar gymnasieelevers skolpraktik. Doktorsavhandling, , . Patel, R., & , B. (2003). Att planera, genomföra och rapportera en undersökning. Den nya skollagen – för kunskap, valfrihet och trygghet. (2008). Förskoleverksamhet, skolbarnsomsorg, skola och vuxenutbildning. (2009a). Kunskapsbedömning i särskolan och särvux – ett stödmaterial för samtal och verksamhetsutveckling. (2009b). Förskole- verksamhet, skolbarnsomsorg, skola och vuxenutbildning. För oss tillsammans – om utbildning och utvecklingsstörning. Individuella programmets möjligheter och begränsningar – sett ur lärarperspektiv Individuella programmets möjligheter och begränsningar – sett ur lärarperspektiv Uppdrag och genomförande av studien Den föreliggande sammanställningen avser två kvalitativa fall- studier av utbildningen inom gymnasiesärskolans individuella program. Resultatbeskrivningen ingår som ett komplement till övrigt bedömningsunderlag som insamlats inom ramen för Gymnasiesär- skoleutredningen (U2009:04) och studien har gjorts på uppdrag av dess särskilda utredare. Den förväntas omfatta såväl pedagogiska, sociala som ekonomiska aspekter. För att få önskad bredd och djup har en uppdelning på tre delstudier gjorts, för vilka olika lärosäten1 ansvarar och samverkar kring. Nedanstående redovisning utgår från ett lärarperspektiv och utgör en av delstudierna. Utgångspunkten har varit att låta lärarna beskriva och reflektera över den verksamhet de ingår i, samt delge sina uppfattningar om hur utbildningen svarar mot elevernas behov och förutsättningar, särskilt med avseende på programmets indelning i yrkes- respektive verksamhetsträning. Därtill har ett vårdnadsperspektiv lagts till studien, men resultatet av genomförda föräldraintervjuer kommer redovisas i ett särskilt dokument. De valda skolorna A och B bedriver verksamhet inom gymnasiesärskolan och erbjuder en variation av lärare med längre eller kortare tids erfarenheter. Skola A ligger i en mellanstor kommun och skola B är belägen i en större kommun. Observationer av det dagliga arbetet har skett under sammanlagt (3+4 dagar) och informella samtal har förts med personal och elever i samband med besöken. Avsikten var att få en inblick i det dagliga arbetet, för att därigenom öka förståelsen av vad infor- manterna senare skulle komma att framföra vid planerade intervju- tillfällen. Information har också sökts i dokument av skilda slag, t.ex. kvalitetsredovisningar, nätbaserad info med mera. Två gruppintervjuer med ljudupptagning har genomförts på vardera skolan och antalet lärare har varierat från fyra till åtta i dessa samtal (totalt 19 lärare). Eftersom frånvaron bland lärarna på en av skolorna var relativt hög vid det planerade intervjusamtalet, gavs dessa också tillfälle att skriftligt återge sina synpunkter på IV- programmets möjligheter, begränsningar och eventuella 1 har fokuserat skolledarperspektivet, medan haft uppdraget att belysa ett elev-/studerandeperspektiv. Som grund för den redovisning som följer ligger i första hand intervjumaterialet, samt de skriftliga noteringar som några lärare gjort. I de fall gjorda observationer har förtydligat, kompletterat eller bekräftat det som informanterna återgett, har vi i den följande beskrivningen eftersträvat att klargöra vad som utgjort källan. I den löpande texten har citat från lärarna kursiverats (en- staka ord, kortare uttryck och meningar). Längre utsagor återges i citatblock. Bakgrundsbeskrivning av skolor och program Skola A är en renodlad gymnasiesärskola belägen i en egen byggnad, men viss samverkan sker med gymnasieskolan i kom- munen när det gäller de nationella programmen. Gymnasie- särskolan har tre nationella program samt det individuella programmet innefattande yrkesträning och verksamhetsträning. På de nationella programmen finns cirka 29 elever och på de individuella programmen 25 elever varav 12 elever på verksamhets- träningen (VT) och 13 på yrkesträningen (YT). 2011 står gymnasiesärskolan inför en förändring som innebär att skolan ska lokalmässigt integreras med gymnasieskolan. I den lokala arbets- planen för gymnasiesärskolan skriver rektor också fram visioner kring en mer pedagogisk och social integrering. Skola B rymmer såväl gymnasie- som gymnasiesärskola. Det totala elevantalet uppgår till ca 1000 elever. Inom gymnasie- särskolans verksamhet finns ett nationellt program (8 elever), ett specialutformat (13 elever) samt det individuella programmet. Det sistnämnda omfattar såväl yrkesträning som verksamhetsträning med sammanlagt ett 50-tal elever. Av dessa finns 35 elever i yrkes- träning och resterande är fördelade på tre VT-grupper med sex, fem respektive fyra elever. Större delen av gymnasiesärskolan är lokalmässigt integrerad med gymnasieskolan, frånsett två grupper i verksamhetsträningen som finns i en egen skolbyggnad som ligger inom samma stadsdel. En flyttning till den större enheten är planerad . VT kommer dessutom utökas till fyra elevgrupper inför det kommande läsåret pga. ett ökat elevantal. I det följande redogörs för informanternas utsagor som rör utbild- ningens organisering. Resultatet för de ingående skolorna presen- teras var för sig, medan den avslutande sammanfattningen avser båda fallstudierna. På skola A gör skolledare och lärare tillsammans en bedömning om eleven ska gå på yrkesträning eller verksamhetsträning. Det här är en grannlaga uppgift och det är inte alltid lätt att avgöra om vad som är det optimala, menar lärarna. De hänvisar till att den avlämnande skolan ger information som ligger till grund för en bedömning. Eleverna gör också praktik på gymnasiesärskolan då de går i nian. Genom denna får de möjlighet att pröva olika modeller och lärarna får en bild av elevernas förmågor och kunskaper. Lärarna beskriver att elevernas begåvningsprofiler är ofta mycket ojämna, vilket medför att det krävs flexibla och individuella lösningar. gjorda utredningar och pedagogiska doku- mentation ger stöd för dessa. Vi fattar beslut tillsammans med skolledaren. Det blir svårare och svårare att göra bedömningarna. Att tala om tidig utvecklingsnivå är lite tveksamt det handlar snarare om en ojämn begåvningsprofil. Lärarna pekar på att det finns en risk att elever som kräver mycket fysiska resurser hamnar på verksamhetsträningen även om eleven rent kognitivt bättre svarar upp mot målen på yrkesträningen. Udda beteende kan också vara något som gör att eleven placeras på verksamhetsträningen. Det är en svår grans mellan YT och VT. Vt tar emot alla elever. Får de inte plats på YT så blir det VT. Det kan finnas risk för att eleverna hamnar på VT för att där finns fysiska resurser för att möta eleverna. Inte tänket tvärt om. Udda beteende kan vara ett annat skäl för VT. Grupperingarna inom respektive program görs utifrån vilka elever som tas emot och vi har också stora möjligheter att flexa mellan yrkesträning och verksamhetsträning. Vissa kurser läser de på yrkesträningen och vissa på verksamhetsträningen. Så vi blandar våra elevgrupper en hel del. När det gäller vårdnadshavares och elevers delaktighet vid valet av individuella program framkommer att det snarare handlar om att välja kurser inom yrkesträning respektive verksamhetsträning än att välja mellan yrkesträning och verksamhetsträning. Lärarna anser att programbeskrivningarna är otydliga vilket gör att valen också blir svåra att göra för både vårdnadshavare och elever. De tillägger dessutom att eleverna ofta väljer program och kurser där de har kamrater. Det finns ibland en orealistisk önskan från vårdnads- havaren om att gå program som inte eleven kan klara. måste vi tala föräldrar till rätta då de inte alltid inser var eleven kan få den bästa utbildningen. En del föräldrar är rädda för att deras ungdomar inte får tillräckligt med utmaningar, vill att de ska vara med de duktiga. Därför är det bra att blanda grupperna och de duktiga måste ju få utmaningar. Det råder olika uppfattningar och tveksamhet bland lärarna om hur valet till gymnasiesärskolans individuella program sker och vem som fattar avgörande beslut om elevens placering i YT respektive VT. Eleverna upplevs emellertid inte ha så stort inflytande. Vård- nadshavares påverkan anses däremot vara betydande och främst handlar det om deras önskemål att eleverna ska placeras inom YT, som dessutom har sina lokaler inom gymnasieskolan. Vi känner ibland att vi har ju, vi har väldigt starka föräldrar. Där man har känt att de vill till vilket pris som helst ha dem här, för här utvecklas man mest, i den här miljön. Även om man inte har intellektuell förmåga att gå här. Föräldrar vill att de ska gå YT. Sen kanske det inte har blivit så, men man har flera sådana fall. Övergripande samordnare eller samordnarteam för kommunens särskola uppges ha en nyckelroll men också synpunkter från avläm- nande skolas pedagoger vägs in. Rektors roll nämns flyktigt.