sou · H0B334 · 2012-06-05 00:00:00 — För det fall att fängelse- straffets längd innebär att dagsböter inte hade varit en tillräckligt ingripande tilläggssanktion även om den tilltalade tidigare varit ostraffad eller om den tilltalade dömts till villkorligt fängelse , måste det – i vart fall om brottet är begånget före utgången av prövotiden för ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff – i en återfallssituation väljas en tilläggssanktion som är av mer ingripande slag än samhällstjänst eller en övervaknings- och kontrollsanktion. I fjärde stycket ges möjlighet att i sådana situa- tioner förena ett villkorligt fängelsestraff med hemarrest. Straff- mätningen av hemarrest kommenteras närmare under 27 kap. 5 §. En förutsättning för att ett villkorligt fängelsestraff ska kunna förenas med hemarrest är att det är en lämplig sanktion med hänsyn till den tilltalades person och övriga omständigheter. Lämplighetskravet för hemarrest motsvarar i huvudsak det lämp- lighetskrav som ställs upp för att besluta att ett kortare fängelsestraff ska verkställas i bostaden genom intensivövervakning med elektronisk kontroll (IÖV). En grundläggande förutsättning för att ett villkorligt fängelsestraff ska kunna förenas med hem- arrest är att den tilltalade har tillgång till en bostad i vilken hem- arresten kan genomföras. Bostaden ska vara sådan att det finns möjlighet att kontrollera att den dömde uppehåller sig där under verkställigheten. Efterlevnaden av hemarresten ska, enligt vad som föreskrivs i 4 kap. 2 § andra stycket lagen om villkorligt fängelse kunna kontrolleras med elektroniska medel. I den mån hemarresten ska kontrolleras elektroniskt, måste bostaden därmed vara sådan att den elektroniska utrustningen kan installeras där. Om förbudet att lämna bostaden ska övervakas elektroniskt är ytterligare en förut- sättning för att lämplighetskravet ska vara uppfyllt att den tilltalade har förmåga att hantera den tekniska utrustning som krävs för den elektroniska övervakningen. Den tilltalade måste därutöver kunna följa det schema för verk- ställigheten som kommer att sättas samman av Kriminalvården på verkställighetsstadiet. En förutsättning för hemarrest är därför att den tilltalade kan förväntas hålla de tider som han eller hon ges rätt att vistas utanför bostaden. På samma sätt som när det gäller samhällstjänst bör inte det förhållandet att den tilltalade missbrukar beroendeframkallande medel utgöra något generellt hinder mot hemarrest. Den som döms till hemarrest får dock enligt 1 kap. 13 § lagen om villkorligt fängelse inte vara påverkad av alkohol, narkotika eller andra berus- ningsmedel vid fullgörandet av hemarresten. Om den tilltalades missbruk är av sådan karaktär att han eller hon inte kan förväntas upprätthålla detta krav, bör inte hemarrest anses vara en lämplig tilläggssanktion. Hemarrest bör inte anses utgöra en lämplig tilläggssanktion om det brott som den tilltalade döms för har riktats mot någon som han eller hon delar bostad med. Det förhållandet att brottet är begånget från bostaden, vilket kan vara fallet vid t.ex. olovlig till- verkning av alkohol eller barnpornografibrott, bör däremot inte vara tillräckligt för att avstå från att välja hemarrest som tilläggs- sanktion. Det ställs inte upp något krav på samtycke från den tilltalade eller från personer som sammanbor med honom eller henne för att förena villkorligt fängelse med hemarrest. På samma sätt som när det gäller samhällstjänst, bör emellertid det förhållandet att den tilltalade aktivt motsätter sig hemarrest beaktas vid lämplighets- bedömningen och därmed vara en omständighet som kan innebära att hemarrest inte bedöms vara en lämplig tilläggssanktion. På mot- svarande sätt bör det förhållandet att en vuxen person som är bosatt i den bostad i vilken hemarresten ska fullgöras aktivt mot- sätter sig att verkställigheten sker där kunna innebära att lämp- lighetskravet inte är uppfyllt. Hemarrest bör inte heller komma i fråga om det finns anledning att anta att det skulle påverka barn som delar bostad med den tilltalade på ett negativt sätt. Om det inte finns förutsättningar för hemarrest återstår i åter- fallssituationer av det nu angivna slaget som regel att döma ut ett ovillkorligt fängelsestraff. Paragrafen reglerar förutsättningarna för att förena ett villkorligt fängelsestraff med en vård- eller påverkanssanktion. Frågan be- handlas i avsnitt 9.5.9. Enligt vad som föreskrivs i första stycket får tilläggssanktionerna dagsböter, samhällstjänst, övervaknings- och kontrollsanktion samt hemarrest ersättas med en vård- eller påverkanssanktion. En för- utsättning för att förena ett villkorligt fängelsestraff med en vård- eller påverkanssanktion är att den tilltalade är i behov av och har förutsättningar för att genomgå vård eller behandling för missbruk av beroendeframkallande medel eller något annat särskilt förhåll- ande som kan antas ha bidragit till att brottet har begåtts, eller att han eller hon har behov av och förutsättningar för att genomgå brotts- eller missbruksrelaterad programverksamhet. Om dessa förutsätt- ningar är uppfyllda ska huvudalternativet för rätten vara att välja en vård- eller påverkanssanktion. En vård- eller påverkanssanktion ska enligt 27 kap. 6 § bestå av skyldighet att genomgå den vård, behandling, brotts- eller miss- bruksrelaterad programverksamhet eller de andra motsvarande åtgärder som framgår av ett av Kriminalvården utfärdat yttrande. Det är därmed i första hand Kriminalvården som har att avgöra huruvida den tilltalade har behov av och förutsättningar för att genomgå vård- eller påverkansinriktade åtgärder. Om Kriminal- vården har gjort bedömningen att den dömde har behov av viss vård eller behandling och att han eller hon har förutsättningar att klara av vården eller behandlingen, bör domstolen kunna utgå från att denna bedömning är riktig. Som utvecklas i kommentaren till 27 kap. 6 § ska det huvud- sakliga innehållet i vård- eller påverkanssanktionen framgå av yttrandet från Kriminalvården. Någon möjlighet för rätten att utan yttrande föreskriva skyldighet för den tilltalade att genomgå vård eller behandling finns inte. Om det under huvudförhandlingen uppmärksammas att den tilltalade kan antas ha behov av vård eller andra åtgärder som kan innefattas i en vård- eller påverkanssank- tion och som inte uppmärksammats av Kriminalvården, får dom- stolen därför begära in ett kompletterade yttrande. Om Kriminal- vården kan använda sig av något av de program som finns inom dess egen verksamhet, bör det i många fall vara möjligt att med hjälp av underhandskontakter komplettera yttrandet och att avsluta målet utan att det behöver gå till fortsatt huvudförhandling. I andra situationer kan det krävas mer omfattande utredningsåt- gärder, vilket innebär att rätten får hålla fortsatt huvudförhandling sedan det kompletterande yttrandet kommit in. Då ingripandegraden i den tilläggssanktion som det villkorliga fängelsestraffet förenas med enligt vad som föreskrivs i 2 § ska bestämmas med hänsyn till fängelsestraffets längd och den till- talades tidigare brottslighet, är en förutsättning för att ett villkor- ligt fängelsestraff ska kunna förenas med en vård- eller påverkans- sanktion att innehållet i det förslag som Kriminalvården lämnar är tillräckligt ingripande. Om det enligt domstolens bedömning är uppenbart att Kriminalvårdens förslag inte är tillräckligt ingripande med hänsyn till fängelsestraffets längd och eventuell tidigare brotts- lighet, och det inte genom underhandskontakter med Kriminal- vården går att revidera förslaget så att det blir mer ingripande, har domstolen enligt andra stycket möjlighet att utöver vård- eller på- verkanssanktionen förena det villkorliga fängelsestraffet med dags- böter, samhällstjänst eller en övervaknings- och kontrollsanktion. Vid bedömningen av om en föreslagen vård- eller påverkans- sanktion är tillräckligt ingripande bör en jämförelse göras med det antal dagsböter, det antal timmar samhällstjänst eller det antal mån- ader hemarrest som annars skulle ha valts som tilläggssanktion. Bedömningen behöver emellertid inte ske med någon exakthet, utan det bör finnas en viss marginal för vad som kan anses vara en tillräckligt ingripande sanktion. Om de föreslagna åtgärderna i jämförelse med den tilläggssanktion som annars skulle ha dömts ut framstår som påtagligt mindre ingripande, bör vård- eller påver- kanssanktionen dock fyllas ut genom att det villkorliga fängelse- straffet förenas med ytterligare en tilläggssanktion. Detta har markerats genom att det i lagtexten anges att vård- eller påverkans- sanktionen får kombineras med en annan sanktion om det är uppenbart att innehållet inte är tillräckligt ingripande. Valet av förstärkande sanktion bör avgöras efter vad som fram- står som mest ändamålsenligt i det enskilda fallet. En utgångspunkt bör dock vara att det vid kortare villkorliga fängelsestraff och i situationer där diskrepansen mellan innehållet i vård- eller påver- kanssanktionen och den sanktion som annars skulle ha valts som tilläggssanktion inte är alltför stor i första hand bör bli aktuellt att kombinera vård- eller påverkanssanktionen med dagsböter. Om det är fråga om ett villkorligt fängelsestraff över och dis- krepansen är mer påtaglig, bör i stället samhällstjänst eller en över- vaknings- eller kontrollsanktion väljas som förstärkande sanktion. För att samhällstjänst ska kunna dömas ut förutsätts dock att lämp- lighetskravet är uppfyllt, se kommentaren till 3 § ovan. Vid valet av förstärkande sanktion bör också beaktas att kombinationen av tilläggssanktioner inte i sig bör få till följd att förutsättningarna för att den dömde ska fullgöra sanktionerna försämras. Härvid bör särskilt beaktas att kombinationen vård- eller påverkanssanktion och samhällstjänst ibland kan vara svår att fullgöra. Den förstärkande sanktion som väljs ska straffmätas inom de ramar som anges i 27 kap. 2 och 3 §§. Det innebär att antalet dags- böter ska bestämmas till mellan 50 och 200, antalet timmar sam- hällstjänst till mellan 40 och 240 och tiden för en övervaknings- och kontrollsanktion och högst . Om övervaknings- och kontrollsanktion väljs som förstärkningssank- tion måste domstolen ange sanktionens längd i domen. För det fall den bristande ingripandegraden i vård- eller påver- kanssanktionen är så liten att den inte kan sägas motsvara ens 50 dagsböter, bör den inte kombineras med någon annan tilläggs- sanktion. I en sådan situation kan det inte anses uppenbart att vård- eller påverkanssanktionen inte är tillräckligt ingripande och någon förstärkande tilläggssanktion behövs därför inte. I övrigt bör antalet dagsböter, antalet timmar samhällstjänst och antalet månader övervaknings- och kontrollsanktion bestämmas efter i hur stor utsträckning vård- eller påverkanssanktionen avviker från vad som kan anses vara en tillräckligt ingripande tilläggssanktion, så att en liten (men ändå uppenbar) avvikelse renderar ett mindre påslag än en större avvikelse. Det förhållandet att en vård- eller påverkanssanktion framstår som för ingripande med hänsyn till det villkorliga fängelsestraffets längd och den tilltalades tidigare brottslighet bör som utgångs- punkt inte utgöra något hinder, så länge den tilltalade själv är villig att medverka till de åtgärder som omfattas sanktionen. ingripandegrad mellan vård- eller påverkanssanktionen och det antal dagsböter eller antal timmar samhällstjänst eller antal månader hemarrest som annars hade valts som tilläggssanktion bör dock inte vara större än att sanktionerna kan sägas vara i huvudsak lika in- gripande. Om ett villkorligt fängelsestraff förenats med en vård- eller påverkanssanktion som är väl ingripande i förhållande till den tilläggssanktion som annars skulle ha valts, bör detta beaktas om vård- eller påverkanssanktionen senare byts ut mot en annan tilläggs- sanktion (se 27 kap. 9 § och 34 kap. 9 §) eller om det beslutas att det villkorliga fängelsestraffet ska verkställas i anstalt (se 27 kap. 10 § och 34 kap. 7 §). Om det förslag som Kriminalvården pre- senterat framstår som alldeles för ingripande, bör domstolen i första hand begära ett nytt eller kompletterande yttrande. Om det inte är möjligt får i stället en tilläggssanktion av annat slag väljas. Paragrafen reglerar beaktande av att den tilltalade har varit fri- hetsberövad vid valet av tilläggssanktion till ett villkorligt fängelse- straff. Frågan behandlas i avsnitt 9.5.13. Av paragrafen framgår att rätten vid valet av eller bestämmandet av ingripande graden i den tilläggssanktion som ett villkorligt fäng- elsestraff förenas med ska beakta om den tilltalade har varit fri- hetsberövad i anledning av misstanke om brott som prövas genom dom i målet och att frihetsberövandet kan utgöra skäl att helt avstå från att förena det villkorliga fängelsestraffet med en tilläggssank- tion. Bestämmelsen innebär att ett frihetsberövande ska beaktas genom att det villkorliga fängelsestraffet förenas med en mindre ingripande tilläggssanktion än vad fängelsestraffets längd och even- tuell tidigare brottslighet motiverar. Ett inte alltför kort frihets- berövande bör t.ex. kunna motivera att det villkorliga fängelse- straffet förenas med dagsböter i stället för samhällstjänst (eller någon annan tilläggssanktion av motsvarande ingripandegrad som samhällstjänst). Frihetsberövandet kan också beaktas genom att det villkorliga fängelsestraffet förenas med ett mindre antal dagsböter, ett mindre antal timmar samhällstjänst eller ett mindre antal mån- ader hemarrest än vad fängelsestraffets längd och den tilltalades eventuella tidigare brottslighet motiverar. Om det varit fråga om ett längre frihetsberövande och det villkorliga fängelsestraff som döms ut endast uppgår till någon eller några enstaka månader, kan rätten helt avstå från att förena det villkorliga fängelsestraffet med en tilläggssanktion. En utgångspunkt vid bedömningen av i vilken utsträckning frihetsberövandet ska beaktas, bör vara i vilken omfattning det ut- mätta fängelsestraffet skulle ha ansetts verkställt genom frihets- berövandet, om ett ovillkorligt fängelsestraff hade dömts ut. Om påföljden exempelvis bestäms till villkorligt fängelse och den dömde har varit häktad kan tilläggssank- tionen bestämmas till samhällstjänst i , vilket annars är det antal samhällstjänsttimmar som skulle ha dömts ut om det vill- korliga fängelsestraffet uppgått (se kommentaren till 27 kap. 3 §). Om däremot det utmätta fängelsestraffet är och den tilltalade varit häktad , bör tilläggs- sanktionen bestämmas med ett fängelsestraff som utgångspunkt. Tilläggssanktionen kan då bestämmas till dagsböter i stället för samhällstjänst. I paragrafen finns en hänvisning till 34 kap. 9 §. Enligt 34 kap. 9 § får rätten, i samband med att det döms ut ett nytt villkorligt fäng- elsestraff för ny eller nyupptäckt brottslighet, under vissa om- ständigheter undanröja en tilläggssanktion som ett tidigare utdömt fängelsestraff förenats med och besluta om en gemensam tilläggs- sanktion för de båda villkorliga fängelsestraffen. För en beskrivning av tillämpningsområdet för 34 kap. 9 § hänvisas till kommentaren till den bestämmelsen. Beaktande av tidigare brottslighet Paragrafen reglerar, tillsammans med bestämmelserna i 8–10 §§, vilken betydelse den tilltalades tidigare brottslighet har för möjlig- heten att besluta att ett fängelsestraff ska vara villkorligt. Frågan behandlas i avsnitt 10.4. Av paragrafen framgår att rätten vid bedömningen av huruvida det ska beslutas att ett fängelsestraff ska vara villkorligt, utöver fängelsestraffets längd, ska beakta om den tilltalade har gjort sig skyldig till brott som föranlett annan påföljd än böter. brottslighet utgör således skäl mot att besluta om villkor- ligt fängelse, och det oavsett om den tidigare brottsligheten har föranlett ett villkorligt eller ovillkorligt fängelsestraff eller en ung- Däremot påverkar inte tidigare utdömda bötesstraff möjligheten att besluta att ett fängelsestraff ska vara villkorligt. Som framgår av 8 § får tidigare brottslighet särskild betydelse om det nya brottet har begåtts för ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff. Att även annan tidigare begången brottslighet kan tillmätas betydelse framgår av 9 §. Paragrafen reglerar förutsättningarna för att besluta att ett fängelse- straff ska vara villkorligt vid återfall i brott, om det nya brottet är begånget efter ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff men före det att prövotiden för det straffet har löpt ut. Frågan be- handlas i avsnitt 10.4.3. Om den nya brottsligheten är begången efter ett tidigare ut- dömt villkorligt fängelsestraff men före prövotidens utgång, får det beslutas att det nya fängelsestraffet ska vara villkorligt endast om återfallet kan beaktas tillräckligt genom att det villkorliga fängelse- straffet förenas med en tilläggssanktion enligt 27 kap. 3–5 §§ (dvs. samhällstjänst, övervaknings- och kontrollsanktion eller hemarrest) som är av mer ingripande slag eller en vård- eller påverkanssanktion eller kontraktsvård som har ett mer ingripande innehåll än vad som annars hade kommit i fråga. Paragrafen är tillämplig när det nya brottet har begåtts efter ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff men före prövotidens utgång. Det innebär att den ska tillämpas inte bara om det nya brottet är begånget för ett tidigare utdömt villkorligt fängelse- straff, utan även om det är begånget före det att prövotiden för det tidigare villkorliga fängelsestraffet har börjat löpa. Som framgår av 27 kap. 1 § andra stycket räknas prövotiden för villkorligt fängelse enligt huvudregeln från den dag då domen vinner laga kraft mot den dömde. Om domen överklagas kan det därmed dröja innan prövotiden börjar löpa. Det hindrar dock alltså inte att brott som begåtts efter den dom där det villkorliga fängelsestraffet dömts ut men före det att domen vunnit laga kraft behandlas som ett sådant återfall som omfattas av denna paragraf. Med tidigare dom avses i detta sammanhang den dom varigenom det först fastställts att den tilltalade har gjort sig skyldig till brott. Om detta skett först i hovrätten (efter att tingsrätten ogillat åtalet), ska alltså tiden räknas från hovrättens dom. Kravet på att en sanktion enligt 27 kap. 3–5 §§ ska vara av mer ingripande slag innebär att det måste vara en annan och mer ingripande tilläggssanktion än den som skulle ha valts om hänsyn endast skulle ha tagits till fängelsestraffets längd. Om den tilltalade dömts till villkorligt fängelse ska en upptrappning av ingripandegraden ske för varje enskilt återfall som sker inom prövotiden. Som framgår av våra överväganden i avsnitt 9.5.3 och 9.5.6–9.5.9 samt av regleringen i 3 § och kommentaren till den bestämmelsen kan tilläggssanktionerna till villkorligt fängelse rangordnas i ingrip- andegrad enligt följande: Dagsböter är den minst ingripande tilläggssanktionen. Därefter följer samhällstjänst samt övervaknings- och kontrollsanktion, vilka ska anses jämställda i ingripandegrad. Den mest ingripande tilläggssanktionen (undantaget kontrakts- vård, som behandlas närmare i 10 § och i kommentaren till den bestämmelsen) är hemarrest. Samtliga nu nämnda sanktioner kan ersättas av en vård- eller påverkanssanktion, som således – beroende på dess innehåll – kan motsvara antingen dagsböter, samhällstjänst, övervaknings- och kontrollsanktion eller hemarrest i ingripande- grad. Vid ett återfall som ägt rum efter ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff men före utgången av prövotiden för det straffet har domstolen först att ta ställning till vilken tilläggssanktion det nya villkorliga fängelsestraffet skulle ha förenats med om det inte hade funnits anledning att beakta den tidigare brottsligheten. Om det inte finns skäl att döma ut en vård- eller påverkanssanktion eller kontraktsvård får det därefter avgöras om den tidigare brottslig- heten kan få tillräckligt genomslag genom att det villkorliga fängelse- straffet förenas med en tilläggssanktion på en högre ingripandenivå. Den angivna rangordningen av tilläggssanktionerna innebär att det kan beslutas att ett fängelsestraff ska vara villkorligt även vid återfall i brott för ett tidigare utdömt villkorligt fängelsestraff, om det nya villkorliga fängelsestraffet i stället för dagsböter (vilket fängelsestraffets längd i och för sig hade medgett) förenas med samhällstjänst eller en övervaknings- och kontroll- sanktion eller om det i stället för samhällstjänst eller en övervak- nings- och kontrollsanktion förenas med hemarrest. Den upptrappning som ska ske inom ramen för det villkorliga fängelsestraffet kan inte ske genom att det villkorliga fängelse- straffet förenas med ett större antal dagsböter, ett större antal timmar samhällstjänst, en längre tids övervaknings- och kontrollsanktion eller en längre tids hemarrest än vad det villkorliga fängelsestraffets längd i sig motiverar. Det är i stället valet av en sanktion av mer ingripande slag som ska motivera att villkorligt fängelse döms ut även för den nya brottsligheten. En konsekvens av kravet på upp- trappning är därför att det för ett återfall som ägt rum för ett villkorligt fängelsestraff inte kan dömas till villkorligt fängelse med endast dagsböter som tilläggssanktion, om inte en sådan särskild situation som anges i 12 § är för handen. Av betydelse för om det finns förutsättningar för att på nytt döma ut ett villkorligt fängelsestraff är också antalet tidigare åter- fall. Om den tilltalade dömts till villkorligt fängelse vid flera till- fällen med successivt upptrappade tilläggssanktioner blir det uteslutet att åter döma ut ett villkorligt fängelsestraff, även om straffvärdet för den sist tillkommande brottsligheten är förhåll- andevis lågt. Av 11 § följer att det då måste dömas ut ett ovill- korligt fängelsestraff. Det nu sagda kan illustreras med följande exempel. Exemplen utgår ifrån att det inte finns förutsättningar för en vård- eller påver- kanssanktion och att det inte finns några omständigheter utöver brottslighetens straffvärde som bör påverka det villkorliga fängelse- straffets längd. A döms för grov stöld till villkorligt fängelse med 180 tim- mar samhällstjänst. för det villkorliga fängelse- straffet gör sig A skyldig till en stöld med ett straffvärde motsvarande fängelse i en månad. Om A tidigare varit tidigare ostraffad, skulle han ha dömts till villkorligt fängelse en månad med dagsböter för det nya brottet. Den tidigare brottsligheten bör därmed kunna anses tillräckligt beaktad genom att A på nytt döms till villkorligt fängelse med samhällstjänst. Om samhällstjänst inte längre anses vara en lämplig tilläggssanktion får det villkorliga fängelsestraffet i stället förenas med en övervaknings- och kontrollsanktion. för det nya villkorliga fängelsestraffet gör sig A på nytt skyldig till en stöld med ett straffvärde motsvarande fängelse i en månad. A har dömts till villkorligt fängelse med samhällstjänst . Även om den nya stölden har ett lågt straffvärde, kan inte den tidigare brottsligheten anses tillräckligt beaktad om det på nytt döms ut ett villkorligt fängelsestraff med samhällstjänst. Däremot bör återfallssituationen anses vara tillräckligt beaktad om hemarrest väljs som tilläggssanktion. Vid ytterligare återfall före utgången av prövotiden för det senast utdömda villkorliga fängelsestraffet bör förutsättningarna för att döma till villkorligt fängelse anses uttömda, varför ett ovillkorligt fängelsestraff får dömas ut. B döms för misshandel till villkorligt fängelse med 220 tim- mar samhällstjänst. för det villkorliga fängelse- straffet gör sig B skyldig till misshandel på nytt. Straffvärdet för det nya brottet motsvarar fängelse . Om B varit tidigare ostraffad, skulle han ha dömts till villkorligt fäng- else med samhällstjänst. För att den tidigare brotts- ligheten ska kunna anses tillräckligt beaktad inom ramen för ett villkorligt fängelsestraff bör B dömas till villkorligt fängelse med hemarrest.