sou · H0B32 · 2012-01-16 00:00:00 — Dagens system innebär att uttag av receptbelagda läkemedel inom förmånerna blir helt avgiftsfria för patienten när gränsen för frikort är uppnådd. Högkostnadstrappans konstruktion innebär också att de första stegen av trappan kan ge patienten en uppfattning om vad läkemedel faktiskt kostar och därmed bidra till en viss kostnadsmedvetande. Utformningen av läkemedelsförmånen och andra strukturer runt läkemedelsförsäljningen har som syfte att styra patienternas läkemedelskonsumtion, men även att påverka landstingen att begränsa sina läkemedelskostnader. Det är således av intresse att följa hur de totala läkemedelskostnaderna och landstingens kostnader för läkemedelsförmånen har utvecklats, men också hur konstruktionen av läkemedelsförmånen har påverkat individers läkemedelsinköp. Det bör noteras att läkemedelförskrivning, läkemedelsförsäljning och faktiskt läkemedelsanvändning inte är samma sak. Tillgången på data är dock f.n. begränsad till läkemedelsförsäljningen. Erfarenheter av dagens system De totala kostnaderna för läkemedel uppgick till . I dessa kostnader ingår både landstingens och patienternas kostnader (inom såväl som utom förmånen) samt receptfria inköp på apotek (se diagram nedan). Fördelning av totala läkemedelskostnader per försäljningssätt 2010, (= ) Not: Receptfritt (enbart apotek). Källa: , Concise. De totala kostnaderna för förmånsläkemedel inklusive handelsvaror uppgick till (Tabell 3.2). Av dessa kostnader finansierar patienternas avgifter . För landstingens del tillkommer för läkemedel på rekvisition inom slutenvården. SOU 2012:2 Erfarenheter av dagens system Landstingens och patienternas kostnader för förmånen och rekvisition 2010. Miljoner kronor och andel Humanläkemedel ATC A-V. Källa: , Läkemedelsförsäljning i , . Landstingen tog över betalningsansvaret för läkemedelsförmånen från staten . Landstingen erhåller dock ett specialdestinerat läkemedelsbidrag från staten för att finansiera förmånskostnaderna. Fram fick landstingen ersättning för sina faktiska förmånskostnader av staten, men har landstingen i stället fått ett statsbidrag efter beräknat behov på basis av bl.a. demografisk struktur. Det behovsbaserade statsbidraget innebär att landstingen inte själva kan påverka sitt statsbidrag. En effekt av denna förändring var att landstingen fick ett tydligare kostnadsansvar. fick landstingen själva stå för risken om kostnaderna översteg statsbidraget. Utformningen av statsbidragsavtalet för läkemedel har ändrats med olika vinst- och förlustdelningsmodeller. över tiden har kostnaderna för förmånen varierat, vilket framgår av Figur 3.2. Från att ha ökat i snabb takt , då kostnaderna fördubblades i fasta priser, har de varit relativt konstanta perioden därefter. Det var som generikareformen trädde i kraft. Erfarenheter av dagens system Figur 3.2 Procentuell kostnadsutveckling för läkemedelsförmånen och för rekvisitionsläkemedel. Fasta priser (KPI), 1990=100 Källa: (), och (perioden ). Den markanta ökningen av förmånsläkemedel 1996 med efterföljande nedgång beror på omläggningen av högkostnadsskyddet 1997 då förmånstrappan för läkemedel infördes. Effekten av denna förändring innebar en omfattande hamstring , som följdes av en minskad försäljning året därpå. Frånsett nedgången ökade läkemedelskostnaderna snabbt . var kostnadsutvecklingen för rekvisitionsläkemedel långsam. Utplaningen av förmånskostnaderna hänger samman med flera faktorer. En viktig faktor var den s.k. generikareformen, som innebar en vidareutveckling av referensprisreformen 1993. Den bidrog till att drastiskt minska priserna och kostnaderna för berörda läkemedel. Generikareformen uppskattas, enligt TLV, ha hållit tillbaka kostnadsutvecklingen med . Andra skäl till den långsammare kostnadsutvecklingen är att landstingen effektiviserat sin läkemedelshantering. Erfarenheter av dagens system ningen av statsbidraget för läkemedel som infördes , gav landstingen ökat incitament att effektivisera läkemedelsförskrivningen. Medan kostnaden för läkemedelsförmånen nästan varit oförändrad i fasta priser , har kostnaden för rekvisitionsläkemedel inom slutenvården i stället ökat i en allt snabbare takt, vilket framgår av Figur 3.2. Detta beror delvis på att vissa läkemedel har förts över från förskrivning på recept till rekvisition. Det gäller bl.a. en del cancerläkemedel och läkemedel mot reumatiska sjukdomar. har utvecklingen varit snabb för preparat som hanteras på rekvisition. Det handlar till stor del om nya biologiska läkemedel mot cancer och reumatiska sjukdomar. Utvecklingen har medfört att läkemedelskostnaderna mätt som andel av de totala hälso- och sjukvårdskostnaderna minskat något. De offentligt finansierade läkemedelskostnadernas andel av de totala hälso- och sjukvårdskostnaderna har minskat från år 2009, som framgår av Tabell 3.3. Erfarenheter av dagens system Tabell 3.3 Läkemedelskostnader (AUP)1 och dess andel av hälso- och sjukvårdsutgifterna –2009, redovisade i löpande priser () och procent av de totala utgifterna sjukvård (%) sjukvård (%)3 1Humanläkemedel, ATC-kod A-V, samtliga försäljningssätt, inkl. patientens egenavgift, AUP (). 2Totala kostnader för läkemedel minus patienternas egenavgift. 3De svenska nationalräkenskaperna redovisar kostnaderna för häls och sjukvården utifrån manual för hälsoräkenskaper A System of Health Accounts, SHA. En detaljerad beskrivning finns i rapporten , Bakgrundsfakta 2005:02, SCB 2005 samt på . Källa: , och . Fördelning av läkemedelskonsumtion och läkemedelskostnader var det cirka 6 miljoner invånare, motsvarande knappt två tredjedelar av befolkningen, som konsumerade något förmånsberättigat läkemedel.1 Konsumtionsfördelningen visar på en tydlig åldersprofil. Läkemedelskonsumtionen stiger med ökande ålder. I Tabell 3.4 redovisas den totala försäljningen av receptförskrivna läkemedel, exkl. hjälpmedel och livsmedel, fördelat på olika åldersgrupper. a. framgår att de av befolkningen som är svarar för av läkemedelskostnaderna. Om läkemedelsförsäljningen beskrivs i volymmåttet 1 Effektivare läkemedelsanvändning – handlingsplan, arbetsrapport från , , och Kommuner och Landsting, . Erfarenheter av dagens system definierade dygnsdoser (DDD) blir åldersprofilen än mer tydlig. Se Tabell 3.5. Tabell 3.4 Kostnader och läkemedelskonsumtion inom förmånerna för olika åldersgrupper, 2008 andel (%) Kostnader och läkemedelskonsumtion (DDD) inom förmånerna för olika åldersgrupper, 2008 kostnad (kr) fler än 10 substanser år (substans) Källa: ; * Definierad Dygnsdos (DDD) är en måttenhet som används för att ge en bild av läkemedelskonsumtionen. Av Tabell 3.6. framgår att hälften av alla läkemedelskonsumenter hade lägre kostnader än . Drygt en femtedel, , hade en kostnad , och dessa svarade för av kostnaderna för läkemedelsförmånen. Detta innebär att cirka 1,3 miljoner personer under någon del av hade frikort, dvs. fick sina läkemedel gratis. Erfarenheter av dagens system av dem med högre kostnader än var och var . Tabell 3.6 Förmånstrappans utformning, samt fördelning av patienter, läkemedelskostnader på de olika kostandsintervallen (trappstegen), Egenavgift (max) kostnad (%) andel* (%) Not: Källa , Effektivare läkemedelsanvändning, handlingsplan. Effekter av förändringar i läkemedelsförmånen: hamstring Förändringar i konstruktionen av läkemedelsförmånen har inneburit omfattande hamstring av läkemedel. Särskilt tydlig var hamstringen vid den stora omläggningen 1997 då det tidigare, gemensamma högkostnadsskyddet för öppenvård och läkemedel delades upp i två separata högkostnadsskydd. Som framgår av Figur 3.3. minskade förmånskostnaderna 1997 jämfört med föregående år. Erfarenheter av dagens system Kostnadsutveckling för läkemedelsförmånen, procentuell förändring från föregående år Vad som däremot inte framgår av figuren är att även då avgiftstaket (gränsen för frikort) för läkemedel höjdes från till , inträffade en omfattande hamstring. Hamstringen var tydligast månaderna . ökade kostnaderna däremot mycket långsamt. I genomsnitt avvek därför inte kostnadsutvecklingen från den generella utvecklingen . Dessa exempel tyder på att det är viktigt hur man genomför en förändring av högkostnadsskydden, för att minimera risken för hamstring inför en förändring. Exemplet indikerar att hamstring leder till en omfördelning av uttagen . Stora uttag kan emellertid innebära att läkemedel hämtas ut i onödan eller att de blir liggande och till slut kasseras. Erfarenheter av dagens system Själva konstruktionen av läkemedelsförmånen kan tänkas ge upphov till överkonsumtion i form av hamstring i och med att patienten uppnår frikortsgränsen och läkemedel blir avgiftsfria. Data från och visar dock att det inte är uppnådd frikortsgräns som påverkar konsumtionsmönstret, utan snarare det faktum att frikortsperioden under månad 12 snart ska löpa ut, vilket åskådliggörs i Figur 3.4 nedan. Figur 3.4 Kostnad per person med frikort för personer i och /2009. Kostnad per person och månad Månad sedan första uttag Källa: , samt egna beräkningar. Diagrammet visar kostnad för läkemedel per person och månad . De patienter som ingår i beräkningsunderlaget har påbörjat sin högkostnadsperiod , men den kan ha avslutats . Uttag ska ha förekommit minst . Knappt 210 000 personer i och uppfyller dessa kriterier. Den summerade kostnaden för patienterna i detta urval uppgår till av de totala kostnaderna /2009. Generellt sett utgör kostnaden för patienter med frikort av de totala kostnaderna (se Tabell 3.6), här belyses enbart en del av dessa patienters totala konsumtion. Erfarenheter av dagens system Det är när patienten snart kommer att få betala fullt pris för läkemedel igen som den genomsnittliga kostnaden tenderar att öka. Kostnaden per individ i frikortsperioden är , vilket är högre än övriga månader. Tar man ut preparat man ändå skulle hämtat ut och använt förskjuts huvudsakligen konsumtionen . Ett sådant beteende kan i en förlängning innebära en större subvention än vad som skulle varit fallet utan hamstring. Men för att en högkostnadspatient ska kunna undvika att komma upp till avgiftstaket redan nästa tolvmånadersperiod måste patienten ta ut stora mängder läkemedel . Den största risken med frikort är emellertid att man hämtar ut onödiga recept bara för att de är gratis, och att det därmed finns risk att man framöver inte använder de läkemedel man tog ut extra mycket av under månad tolv. Detta skulle även leda till en ökad kassation av läkemedel. Nuvarande utformning av högkostnadsskyddet för läkemedel leder uppenbarligen till att vissa patienter hämtar ut dyrare läkemedel perioden med gratis läkemedel tar slut. Kostnadsutvecklingen har trots detta hållits under kontroll det . En hypotes är att denna problematik minskat i takt med att landstingen effektiviserat sin läkemedelshantering. För att mer heltäckande belysa vilka effekter förekomst av frikort har på läkemedelsförbrukningen, krävs mer omfattande studier än som varit möjligt att företa inom ramen för denna utredning. 3.3Behov av sjukvård, läkemedel, m.m. Enligt hälso- och sjukvårdslagen ska hälso- och sjukvård ges efter behov, och den som har det största behovet ska ges företräde till vården. Det betyder att alla medborgare ska ha samma möjligheter att få vård och bli likvärdigt behandlade, oavsett ålder, kön, bostadsort, utbildning, social ställning, etc. Det betyder också att ingen som behöver vård ska tvingas avstå på grund av att han eller hon inte kan betala vårdavgift. Vårdbehov är ett svårfångat begrepp och det finns många andra faktorer än vårdbehov som påverkar befolkningens kontakter med vården. Här redovisas först hur den faktiska fördelningen av läkarbesök respektive inköp av läkemedel ser ut i relation till några olika Erfarenheter av dagens system Därefter redovisas vissa uppgifter om i vad mån olika befolkningsgrupper av ekonomiska skäl avstått från att söka vård eller köpa ut förskrivna läkemedel. 3.3.1Fördelning av läkarbesök och läkemedelskonsumtion I genomsnitt går vi i till doktorn knappt , vilket internationellt sett är en låg nivå (se kapitel 4.1). Bakom detta genomsnitt finns förstås en stor variation mellan olika individer. Variationen beror sannolikt inte bara på skillnader i sjuklighet, utan sammanhänger även med andra behovsrelaterade faktorer, såsom ålder, kön och inkomst. Generellt sett ökar besöksfrekvensen med åldern, dvs. ju äldre man är desto oftare söker man läkare. Kvinnor gör fler läkarbesök än män. Sambandet mellan inkomst och besöksfrekvens är inte lika entydigt, men personer med låg inkomst gör i genomsnitt fler läkarbesök. Dessutom påverkas besöksfrekvensen i hög grad av vårdens tillgänglighet, t.ex. avstånd till vårdcentral/sjukhus, öppettider och personaltillgång. Läkarbesök och inköp av läkemedel hänger tydligt samman, vilket illustreras av Tabell 3.7, som bygger på data från . Drygt tre fjärdedelar () av befolkningen besökte öppenvården en eller och de flesta fick åtminstone ett recept. Totalt sett var det nära två tredjedelar av befolkningen () som köpte receptbelagda läkemedel. Tabell 3.7 Andel av befolkningen i som gjorde läkarbesök och/eller köpte receptbelagt läkemedel Ett öppenvårdsbesök behöver inte alltid leda till läkemedelsbehandling, men för att kunna köpa receptbelagda läkemedel krävs i princip att man besökt en läkare och fått recept utskrivet. Enligt statistiken hade dock (5/64) av dem som köpte ut receptbelagda läkemedel detta år inte gjort något besök. Erfarenheter av dagens system sannolikt av att dessa läkemedel förskrivits vid ett läkarbesök föregående år, eller att man fått recept efter kontakt via telefon med läkare. Mer än hälften () av befolkningen i gjorde både besök och läkemedelsuttag inom förmånerna. Denna grupp stod för av de totala kostnaderna för sjukvård och läkemedel. I det följande beskrivs hur kostnaderna och behoven fördelar sig på olika kategorier av personer. Inte oväntat är behoven, som de kommer till uttryck i besök och läkemedelsinköp störst i de högre åldrarna. Se Figur 3.5. Figur 3.5 Kostnader per person i olika åldersgrupper för dem som gjort både sjukvårdsbesök och läkemedelsuttag. Läkemedel kr/ pers Källa: , och samt egna bearbetningar. Konsumtionsprofilerna för läkemedel och sjukvård är likartade, med växande konsumtion ju äldre man blir. Detta gäller dock inte för de allra äldsta som i stor utsträckning bor på olika typer av institutioner och får sina läkemedel där. Fördelningen av vårdkonsumtion i relation till inkomst är inte lika entydig. Se Figur 3.6. Inkomst i det här sammanhanget beräknas som Erfarenheter av dagens system individens andel av hushållets sammanlagda inkomst, med hänsyn tagen till antalet personer i hushållet och deras ålder. Figur 3.6 Kostnader per person efter konsumtionsviktad disponibel familjeinkomst1 i deciler, alla personer. Sjukvård kr/ pers Läkemedel kr/ pers Disponibel inkomst per konsumtionsenhet i deciler Källa: , och samt egna bearbetningar. 1Beräkningen bygger på att alla personer i samma hushåll har samma inkomst, nämligen hushållets sammanlagda inkomst dividerat med hushållets konsumtionsvikt, vilken beror på antalet personer i hushållet och deras ålder. De som har en disponibel inkomst per konsumtionsenhet som ligger under medianen, särskilt i decilerna 2–4, har den största konsumtionen. Där befinner sig många äldre pensionärer med stora vårdbehov och t.ex. personer med förtidspension. Gruppen som enligt denna statistik har lägst inkomst (inkomstdecil 1) består bl.a. av personer med mycket låga inkomster, egna företagare och personer som lever på sin förmögenhet. Kopplingen mellan låg inkomst och dålig hälsa håller inte generellt för denna heterogena grupp. Figur 3.7 visar hur kostnadsbilden ser ut för de av befolkningen som hade både läkarbesök och läkemedel , och som står för av kostnaderna för all vård. En jämförelse av Figurerna 3.6 och 3.7 visar att kostnaden per person ökar kraftigt när bara denna grupp tas med i beräkningen. Erfarenheter av dagens system Figur 3.7 Kostnader per person efter konsumtionsviktad disponibel familjeinkomst1 indelad i deciler, för dem som har sjukvårdsbesök och läkemedel, 2008 Sjukvård kr/ pers Läkemedel kr/ pers A ndel perso ner ( hö ger) Disponibel inkomst per konsumtionsenhet i deciler Källa: , och samt egna bearbetningar. 1 Beräkningen bygger på att alla personer i samma hushåll har samma inkomst, nämligen hushållets sammanlagda inkomst dividerat med hushållets konsumtionsvikt, vilken beror på antalet personer i hushållet och deras ålder. Eftersom åldersstrukturen spelar stor roll för inkomstfördelningen presenteras i Figur 3.8 profilen för personer 55–som hade både läkemedel och öppenvårdsbesök. Erfarenheter av dagens system Figur 3.8 Kostnader för sjukvård och läkemedel efter disponibel inkomst per konsumtionsenhet i decilier, 55–, kronor per person som har både sjukvårdsbesök och läkemedel Disponibel inkomst per konsumtionsenhet i deciler Profilen för denna åldersgrupp skiljer sig från den som gäller hela befolkningen. I denna åldersgrupp är vårdkonsumtionen och därmed kostnaden per person större. Det kan noteras att nästan en fjärdedel av denna åldersgrupp tillhör gruppen med de högsta inkomsterna, inkomstdecil 10. Detta är en förklaring till att decil 10 i diagram 3.6 och 3.7 (för alla åldrar) har en högre kostnad per person. Decil 10 består till en stor del av personer i åldrarna 50– 64 som har höga inkomster och relativt hög vårdkonsumtion. 3.3.2Vem avstår från vård av ekonomiska skäl? Den enskilde medborgarens kontakter med vården utgår naturligen från upplevda hälsoproblem och vårdbehov. Det är emellertid inte säkert att upplevda behov leder till man tar kontakt med vården. Här spelar tillgängligheten en viktig roll. Om man inte får svar när man ringer till vårdcentralen eller om det är långt till närmaste vårdcentral/sjukhus eller om väntetiden för besök är lång så kanske man väljer att avvakta eller helt enkelt avstå. Naturligtvis spelar det också en avgörande roll hur sjuk man är. Ju allvarligare sjuk man är Erfarenheter av dagens system desto större är sannolikheten att man faktiskt söker vård. Benägenheten att avstå från att söka vård beror emellertid också på andra faktorer, såsom ålder, kön och socioekonomi. SCB:s intervjuundersökningar av levnadsförhållanden () startade har det varit möjligt att följa olika befolkningsgruppers kontakter med sjukvården. I ingår bl.a. en fråga om den intervjuade har upplevt ett vårdbehov utan att söka vård. Av samtliga tillfrågade –2005 svarade av männen och av kvinnorna att de avstått från att söka vård trots att de upplevt ett sådant behov. Skälen till att inte söka vård varierar. Enligt 2005 och 2006 var det vanligaste skälet att man ville vänta ett tag (). Bland de skäl som var relaterade till själva sjukvården var långa väntetider vanligast (). Att inte ha råd () eller att det var för långt att resa () visade sig vara relativt ovanliga skäl. Andra undersökningar visar dock att ekonomin kan vara en mer betydande anledning till att inte söka vård. I en studie uppgav var femte person bland dem som inte sökt vård ekonomiska problem som skäl. Av dessa var en stor andel ensamstående, utrikes födda och lågutbildade (et al, 2004). Enligt en rapport från inom är konsumtionen av sjukvård högre bland personer som tillhör någon utsatt grupp jämfört med övriga befolkningen. Ändå var andelen som avstått från att söka vård på grund av dålig ekonomi (enligt ) flerfaldigt högre bland personer i dessa grupper, särskilt bland dem med ekonomiskt bistånd där uppgav sig ha avstått från sjukvård respektive läkemedel (Burström et al, 2008). Flera undersökningar har alltså visat att det finns ett betydande antal personer som avstår från vård av ekonomiska skäl. I () undersökningar om hushållens ekonomi (HEK) har man under en följd av år ställt frågan: Har du ansett dig vara i behov av sjukvård, tandvård eller läkemedel men avstått på grund av att du inte hade råd? Resultatet för hela befolkningen sammanfattas i nedanstående tabell. Erfarenheter av dagens system Tabell 3.8 Andel av befolkningen som av ekonomiska skäl avstått från tandvård, sjukvård respektive läkemedel 2003– 2009 10,7/8,9 1,8/1,4 2,2/1,4 12,6/10,8 1,6/0,9 2,0/0,8 11,1/10,0 1,3/0,9 1,4/0,8 10,3/9,6 1,3/0,8 1,3/0,6 9,2/8,2 1,3/0,6 1,6/0,9 9,8/7,5 1,3/0,6 1,4/0,8 7,7/6,9 0,9/0,5 1,3/0,9 Som framgår är det i storleksordningen 1–av befolkningen som uppgett sig avstå från sjukvård och läkemedel av ekonomiska skäl. När det gäller tandvård är motsvarande andelar avsevärt högre. Av tabellen framgår också att det genomgående är fler kvinnor än män som avstår av ekonomiska skäl. För samtliga områden syns dock en tendens till att andelen som avstår minskar. Det är oklart vad som ligger bakom denna utveckling, men det kan möjligen hänga samman med att avgifterna realt sett blivit lägre. Relaterat till ålder finner man att det är vanligare att yngre och medelålders personer avstår än att äldre gör det, vilket framgår av tabellen nedan. Tabell 3.9 Andel av olika åldersgrupper som avstått från tandvård, sjukvård respektive läkemedel Erfarenheter av dagens system Enligt HEK-data var det t.ex. av befolkningen i åldrarna 20–som uppgav sig avstå från tandvård, jämfört i åldrarna 35–och av befolkningen . Motsvarande andelar för sjukvård var 0,7, , och för läkemedel 1,1, . Som jämförelse anges även andelarna för hela befolkningen i tabellen. För olika typer av ekonomiskt utsatta grupper, såsom ensamstående med barn, utrikes födda, personer i hushåll med ekonomiskt bistånd, personer med sjukersättning, ej förvärvsarbetande, arbetslösa och personer med låg inkomst, redovisas avsevärt högre andelar som avstått från vård. Mönstret är detsamma som för totalbefolkningen, dvs. att tandvård är det som de flesta avstått ifrån, medan färre avstått från sjukvård respektive läkemedel. Se Tabell 3.10. Tabell 3.10 Andel av vissa utsatta grupper som avstått från tandvård, sjukvård respektive läkemedel Personer i hushåll med ekonomiskt bistånd Arbetslösa, sjuka, förtidspensionärer Personer med låg inkomst Sammanfattningsvis kan konstateras att även om utvecklingen tycks ha gått mot att allt färre i befolkningen avstår från vård av ekonomiska skäl, så finns det fortfarande ett betydande antal personer som gör det. Det största problemet i sammanhanget är tandvården. I absoluta tal var det enligt HEK närmare 490 000 personer som avstod från tandvård . Motsvarande antal för läkemedel och sjukvård var 75 000 respektive 48 000 personer. Erfarenheter av dagens system En indikation på att patienter är priskänsliga är att det finns ett betydande antal patienter som använder sig av möjligheten att köpa läkemedel på kredit. Enligt uppgift från , som svarar för av marknaden för förmånsläkemedel, skickar de i genomsnitt ut 140 000–150 000 delbetalningsfakturor . Om vi antar att övriga apotek har en proportionellt lika stor andel delbetalningar, innebär detta att det totala antalet personer som använder sig av möjligheten till delbetalning uppgår till cirka 230 000. Antalet fakturor från före apoteksomregleringen 2010, d.v.s. när de hade hela marknaden, uppgick till cirka 225 000. Sammanlagda värdet av fakturor för delbetalning uppgår till . Kreditförlusterna har uppgått till 3–, vilket grovt räknat innebär att av alla som använder sig av delbetalning hos inte har fullgjort sina avbetalningar. Uppgifter om sjukresor åren 2007–2009 som har inhämtats från SKL ger en översiktlig bild av användandet av sjukresor i de olika landstingen. En viss variation uppvisas över tiden inom landstingen, men i genomsnitt över hela landet har kostnaderna varit relativt stabila. Det totala antalet sjukresor uppgick till 6,9 miljoner . Reslängden för en enkelresa var i genomsnitt i riket, med en variationen mellan landstingen i i . Antalet personer med frikort för sjukresor uppgick till 35 885 personer, vilket motsvarar av befolkningen. Andelen av befolkningen som använder sjukresor var lägst på , medan motsvarande andel i , som låg högst i landet, var .