sou · H0B317d2 · 2012-05-02 00:00:00 — Det åligger den myndighet som ansvarar för genomförandet av de särskilda skyddsåtgärderna att fortlöpande överväga om det fort- farande finns förutsättningarna för särskilda skyddsåtgärder. Be- döms det att det inte längre finns förutsättningar för åtgärderna ska den ansvariga myndigheten ansöka om att åtgärderna ska upphöra, se 11 kap. 1 §. Rätten ska vid en omprövning ta ställning till om det fortfarande med hänsyn till gärningsmannens eller den dömdes psykiska till- stånd, hans eller hennes tidigare begångna gärningar och omstän- digheterna i övrigt finns en påtaglig risk för att gärningsmannen på nytt begår gärningar av allvarligt slag, se 2 kap. 1 § första stycket 2 och 2 § första stycket 3. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.6. 8 kap. 1 § I paragrafen finns bestämmelser om beslut om särskilda skydds- åtgärder. I paragrafens första stycke anges att beslut om särskilda skyddsåtgärder ska fattas av allmän förvaltningsdomstol. Förfaran- det vid domstolen ska inledas genom en ansökan från åklagaren. I beslutet ska det anges om de särskilda skyddsåtgärderna ska under- gås i sluten form eller i öppen form. I vilka fall de olika formerna av åtgärder kan väljas framgår av 3 kap. 1 § andra stycket. Av paragrafens andra stycke framgår att det krävs att allmän domstol genom en dom, som har vunnit laga kraft, har fastställt att gärningsmannen har begått en otillåten gärning som inte utgör brott eftersom kravet på tillräknelighet inte är uppfyllt för att ett beslut om särskilda skyddsåtgärder enligt 2 kap. 1 § ska kunna fattas. Att allmän domstol får meddela en sådan dom framgår av 30 kap. 3 a § Det krävs att allmän domstols dom har vunnit laga kraft innan prövningen i allmän förvaltningsdomstol får ske. Att allmän dom- stol har möjlighet att besluta att gärningsmannen ska omhändertas i avvaktan på att domen vinner laga kraft framgår av 9 kap. 1 § första stycket. I tredje stycket anges att en prövning i allmän förvaltningsdom- stol i fråga om särskilda skyddsåtgärder för den som har dömts till fängelse eller till sluten ungdomsvård förutsätter att allmän domstol i domen har beslutat att det ska ske en sådan pröv- ning. Att allmän domstol i domen kan fatta ett sådant beslut fram- går 30 kap. 3 b § RB. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.5. 8 kap. 2 § Av paragrafen framgår att allmän förvaltningsdomstol vid sin pröv- ning ska utgå ifrån vad den allmänna domstolen har funnit utrett beträffande gärningen. Detta innebär att förvaltningsdomstolen inte på nytt ska ta upp och pröva omständigheterna kring själva gär- ningen, utan endast bedöma om det med hänsyn till gärnings- mannens eller den dömdes psykiska tillstånd, hans eller hennes tidigare begångna gärningar och omständigheterna i övrigt finns en påtaglig risk för att han eller hon på nytt begår gärningar av all- varligt slag, se 2 kap. 1 § första stycket 2 och 2 § första stycket 3. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.5. 8 kap. 3 § Enligt paragrafen ska frågan om förlängning av tiden för särskilda skyddsåtgärder prövas av allmän förvaltningsdomstol. Det är den myndighet som ansvarar för genomförandet av de särskilda skydds- åtgärder som ska ansöka om förlängning. Åklagaren ska ges möjlig- het att yttra sig innan ett beslut om förlängning meddelas, se 14 kap. 4 §. Det underlag som allmän förvaltningsdomstol då ska utgå ifrån är, i de fall 2 kap. 1 § kan vara tillämplig, den fastställelsedom som allmän domstol har meddelat och genom vilken det har fastställts att den tilltalade har begått en otillåten gärning, men att den inte utgör ett brott eftersom kravet på tillräknelighet inte var uppfyllt. I de fall frågan om särskilda skyddsåtgärder ska prövas beträff- ande den som ska friges från ett fängelsestraff eller från sluten ung- domsvård ska förvaltningsdomstolen ha allmän domstols dom, genom vilken någon av dessa påföljder dömdes ut, som underlag. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.5. 8 kap. 4 § Av bestämmelsens första stycke framgår att en prövning av frågan om förlängning av tiden för särskilda skyddsåtgärder ska ske när den för vilken ett beslut om särskilda skyddsåtgärder har fattats ska skrivas ut från sluten psykiatrisk tvångsvård. Allmän förvaltnings- domstol ska vid en sådan prövning bedöma om det fortfarande finns en påtaglig risk för nya gärningar av allvarligt slag, se 2 kap. 1 § första stycket 2 eller 2 § första stycket 3. Att ett beslut om sär- skilda skyddsåtgärder inte ska verkställas så länge den som beslutet avser är föremål för sluten psykiatrisk tvångsvård framgår av 3 kap. 2 §. I andra stycket hänvisas till den nya lagen om psykiatrisk tvångs- vård, i vilken det anges att chefsöverläkaren har en skyldighet att anmäla till åklagaren när sluten psykiatrisk tvångsvård ska upphöra för den som är föremål för särskilda skyddsåtgärder. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.5. 9 kap. 1 § Av paragrafens första stycke framgår att allmän domstol får besluta att gärningsmannen ska omhändertas i avvaktan på att en fastställ- elsedom enligt 30 kap. 3 a § RB vinner laga kraft. Syftet med ett sådant omhändertagande är att gärningsmannen inte ska avvika eller begå nya allvarliga gärningar i avvaktan på allmän förvaltningsdom- stols prövning i fråga om särskilda skyddsåtgärder. Ett sådant om- händertagande får pågå som längst till dess att domen vinner laga kraft, se 4 § första stycket. I andra stycket anges att ett sådant beslut inte får fattas om det framgår att gärningsmannen inte uppfyller förutsättningarna för sär- skilda skyddsåtgärder. Domstolen ska alltså inte fatta ett beslut om omhändertagande om det av utredningen i målet framgår att det inte förutsättningar för särskilda skyddsåtgärder. Att det inte finns sådana förutsättningar kan bero på att gärningen inte är sådan att den kan leda till särskilda skyddsåtgärder, t.ex. att den inte har riktat sig mot eller medfört fara för någon annans liv eller hälsa eller att det för gärningen var föreskrivet lägre straff än . Att det inte finns förutsättningar att besluta om ett omhänder- tagande kan även bero på att det framgår att det inte finns en på- taglig risk för att gärningsmannen på nytt begår gärningar av all- varligt slag. Allmän domstol ska alltså inte bedöma om det finns en sådan risk för att kunna besluta om ett omhändertagande, utan ett sådant beslut ska kunna fattas i det fall det klart framgår att det inte finns en sådan risk. Som huvudregel ska en sådan bedömning grundas på ett utlåtande över en rättspsykiatrisk undersökning i fråga om förutsättningarna för särskilda skyddsåtgärder. Av tredje stycket framgår att allmän förvaltningsdomstol får be- sluta att gärningsmannen ska vara fortsatt omhändertagen i avvaktan på domstolens prövning i frågan om särskilda skyddsåtgärder även efter det att allmän domstols dom har vunnit laga kraft. Ett sådant omhändertagande får pågå , med möjlighet till förlängning med , se 4 § andra stycket. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.5. 9 kap. 2 § I paragrafen ges allmän förvaltningsdomstol rätt att besluta om ett omhändertagande när ett beslut om särskilda skyddsåtgärder i sluten form har fattats beträffande en gärningsman som har begått en otillåten gärning som inte utgör brott enligt 1 kap. 2 a § BrB. I de fall en sådan placering inte kan ske ska ett omhän- dertagande kunna ske i avvaktan på placeringen. Ett omhänder- tagande får pågå under högst . Om det finns synnerliga skäl får förlängas med ytterligare högst , se 5 § första stycket. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.5. 9 kap. 3 § Enligt paragrafen får allmän förvaltningsdomstol besluta att den som inte längre ska vara föremål för psykiatrisk tvångsvård vid upp- hörandet av vården ska omhändertas i avvaktan på rättens prövning av frågan om särskilda skyddsåtgärder, om det beträff- ande patienten finns ett beslut om särskilda skyddsåtgärder. Ett beslut om omhändertagande får fattas efter yrkande av åklagaren. Ett sådant beslut får inte fattas om det framgår att det inte finns behov av ett omhändertagande, t.ex. om patienten när tvångsvården ska upphöra kommer att bli frihetsberövad, t.ex. genom att tas in i kriminalvårdsanstalt. Det kan också röra sig om fall då gärnings- mannen är så svårt sjuk att det i princip kan uteslutas att han eller hon skulle avvika eller undandra sig rättens prövning. Ett behov av omhändertagande finns inte heller i de fall det är uppenbart att det inte kan bli aktuellt att besluta om särskilda skyddsåtgärder, t.ex. om chefsöverläkaren i sin anmälan till rätten har uppgett att det inte längre finns någon risk för att gärningsmannen begår en allvar- lig otillåten gärning eller ett allvarligt brott. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.5. 9 kap. 4–6 §§ Av bestämmelserna framgår omhändertaganden enligt 9 kap. 1, 2 eller 3 § får pågå. Synnerliga skäl kan enligt 5 § som huvudregel anses föreligga endast om ett dröjsmål med placeringen i den särskilda skydds- enheten beror på omständigheter som ligger utanför den ansvariga myndighetens kontroll. Det är alltså inte möjligt att låta den som ska placeras vara omhändertagen än t.ex. på grund av att det är brist på personal i den särskilda skydds- enheten eller att det inte är möjligt att transportera den som ska placeras i enheten dit. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.5. 9 kap. 7 § Av paragrafen framgår att den som är omhändertagen enligt 1–3 §§ ska vara placerad i en särskild skyddsenhet. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.5. 10 kap. 1 § I paragrafen finns bestämmelser om beslut i fråga om genom- förandet av särskilda skyddsåtgärder. Av första stycket framgår att det är allmän förvaltningsdomstol som beslutar om att särskilda skyddsåtgärder ska övergå i en annan form, dvs. både att åtgärder ska övergå från sluten form till öppen form och att åtgärder i öppen form ska övergå i sluten form. Enligt andra stycket ska ett beslut om att särskilda skyddsåtgär- der ska övergå från sluten form till öppen form fattas efter ansökan av den myndighet som svarar för genomförandet av de särskilda skyddsåtgärderna eller av den som beslutet om särskilda skydds- åtgärder avser. Myndigheten ska ange vilka villkor som de särskilda skyddsåtgärderna i öppen form bör förenas med. De villkor som kan bli aktuella finns angivna i 6 kap. 2 §. Av tredje stycket framgår att det är den myndighet som svarar för genomförandet av de särskilda skyddsåtgärderna som ska ansöka om att åtgärder i öppen form ska övergå i sluten form. Det är alltså inte möjligt för den som de särskilda skyddsåtgärderna avser att ansöka om att åtgärderna ska övergå från öppen till sluten form. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.5. 10 kap. 2 § I paragrafen regleras möjligheten för den myndighet som ansvarar för genomförandet av särskilda skyddsåtgärder att i vissa situationer besluta om att den som undergår särskilda skyddsåtgärder i öppen form i stället ska undergå sådana åtgärder i sluten form. Syftet med bestämmelsen är att ett sådant beslut ska kunna fattas då rättens beslut inte kan avvaktas. Av första stycket framgår att myndigheten får besluta om en så- dan övergång om två förutsättningar är uppfyllda. En första förut- sättning är att särskilda skyddsåtgärder i öppen form är tillräckliga för att förhindra att den som åtgärderna avser på nytt begår en allvarlig otillåten gärning eller ett allvarligt brott (punk- ten 1). Detta kan t.ex. vara fallet om den som åtgärderna avser har återfallit i missbruk eller om han eller hon vid upprepade tillfällen inte följer de villkor som har föreskrivits. Det krävs också att det kan befaras att den som undergår åtgärderna kommer att allvarligt skada sig själv eller någon annan (punkten 2). Detta innebär att det ska föreligga en konkret och närliggande fara för att en sådan skada ska uppstå. Enligt andra stycket har den myndighet som ansvarar för genom- förandet av särskilda skyddsåtgärder en skyldighet att underställa ett sådant beslut för prövning vid allmän förvaltningsdomstol senast dagen efter beslutet. Om myndigheten anser att de särskilda skydds- åtgärderna bör fortsätta i sluten form ska han eller hon senast från beslutet ansöka om särskilda skyddsåtgärder i sluten form. Av tredje stycket framgår att det tidigare beslutet om särskilda skyddsåtgärder i öppen form ska gälla om myndigheten inte an- söker om särskilda skyddsåtgärder i sluten form eller om domstolen avslår myndighetens ansökan om sådana åtgärder. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.10. 10 kap. 3 § I paragrafen regleras beslutsförfarandet för permissioner. Huvud- regeln är att allmän förvaltningsdomstol beslutar i dessa frågor. Det är dock enligt andra stycket möjligt för domstolen att delegera beslutanderätten till den myndighet som ansvarar för genomföran- det av särskilda skyddsåtgärder. Permission kan ges dels för visst tillfälle och (timmar eller dagar), dels för återkommande tillfällen och , t.ex. dag-, natt-, eller helgpermission. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.8. 11 kap. 1 § I paragrafen regleras beslutsförfarandet för upphörandet av särskilda skyddsåtgärder. Åtgärderna ska upphöra när det inte längre finns förutsättningar för dem. Ett beslut om upphörande ska, enligt andra stycket, fattas efter ansökan av den myndighet som svarar för genom- förandet av de särskilda skyddsåtgärderna eller av den som beslutet om särskilda skyddsåtgärder avser. Av tredje stycket framgår att särskilda skyddsåtgärder inte får upphöra utan att domstolen har prövat frågan och beslutat om ett upphörande. Detta innebär att de särskilda skyddsåtgärderna inte upphör till följd av att en ansökan om förlängning av tiden för sådana åtgärder kommer in . Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.6. 11 kap. 2 § Av paragrafen framgår att särskilda skyddsåtgärder upphör när ett beslut om utvisning på grund av brott som avses i 2 kap. 2 § har verkställts. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.4. 12 kap. 1 § I paragrafen regleras i vilka situationer polismyndigheten ska lämna biträde i de fall den myndighet som ansvarar för genomförandet av särskilda skyddsåtgärder har begärt det. ska lämna biträde för att föra den som ska undergå särskilda skyddsåtgärder i sluten form till en särskild skydds- enhet, punkten 1. Detta avser det fall då domstolen har beslutat att de särskilda skyddsåtgärderna ska inledas i sluten form. Enligt punkten 6 ska biträde även lämnas för att föra den som är föremål för särskilda skyddsåtgärder till en särskild skyddsenhet om han eller hon inte har kommit till enheten sedan allmän förvaltnings- domstol eller den myndighet som ansvarar för genomförandet av särskilda skyddsåtgärder har beslutat att han eller hon ska undergå särskilda skyddsåtgärder i sluten form i stället för i öppen form. Enligt punkten 2 ska polismyndigheten lämna biträde för att för- flytta den som är placerad i en särskild skyddsenhet till en plats utanför enheten. Detta kan t.ex. bli aktuellt då den placerade ska föras över till undersökningsenhet för rättspsykiatrisk undersökning. Av punkterna 3–5 framgår att biträde ska lämnas då den place- rade ska återföras till den särskilda skyddsenheten efter det att han eller hon har lämnat enheten utan tillstånd, då han eller hon inte har återvänt till enheten sedan tiden för ett tillstånd att vistas utanför enheten har gått eller om ett tillstånd att vistas utanför enhetens område har återkallats. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.13. 12 kap. 2 § Av paragrafen framgår att en begäran om handräckning enligt 1 § får göras endast om det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan polisens särskilda befog- enheter enligt 10 eller 10 a § polislagen (1984:387) behöver till- gripas eller om det annars finns synnerliga skäl. Det är den beställande myndigheten som har att pröva om förut- sättningar föreligger att begära biträde. Utformningen av bestäm- melsen motsvarar bl.a. handräckningsbestämmelsen i 27 a § LSS med den skillnaden att hänvisningen till polislagen även avser 10 a § som reglerar användning av fängsel. Anledningen till denna hänvisning är att handräckningsåtgärder enligt lagen om särskilda skyddsåtgär- der rör frihetsberövade personer. Även personalen vid den myndig- het som ansvarar för genomförandet av särskilda skyddsåtgärder kan ha befogenhet att använda tvång. En sådan rätt följer under vissa omständigheter av 24 kap. BrB, bl.a. 24 kap. 2 § om s.k. laga be- fogenhet. En rimlig utgångspunkt bör emellertid vara att använd- ning av de tvångsbefogenheter som myndighetens personal har i första hand ska ses som en nödvändig lösning för att hantera redan uppkomna situationer. I de fall myndigheten på förhand kan förut- se situationer då mer ingripande former av tvång kan behöva till- gripas och bedömer att den egna personalen med rimliga resurser skulle ha svårt att kunna bemästra dessa situationer, bör däremot förutsättningarna för handräckning i allmänhet vara uppfyllda. Biträde av polismyndigheten ska enligt punkten 2 också kunna begäras i andra fall då det finns synnerliga skäl. Det kan exempelvis röra sig om situationer när det finns en överhängande fara i dröjs- mål och man inte kan avvakta att verkställigheten löses på annat sätt. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.13. 12 kap. 3 § I paragrafen regleras uppgiftsskyldighet för den myndighet som begär biträde enligt 2 §. Sådan myndighet ska utan hinder av sekre- tess lämna den verkställande myndigheten de uppgifter om den som undergår särskilda skyddsåtgärder som behövs för planeringen och genomförandet av åtgärden. Med verkställande myndighet avses den myndighet som ska lämna biträde, dvs. Med hänsyn till att handräckning i allmänhet endast får begäras i fall då polismyndigheten särskilda tvångsbefogenheter behövs, bör utgångspunkten vara att uppgifts- skyldigheten omfattar de uppgifter som utgör själva grunden för begäran, dvs. information som kan läggas till grund för säkerhets- bedömningen. Till detta kommer bl.a. särskild information som be- hövs för att den verkställande myndigheten ska kunna bemöta den person som handräckningen avser på ett lämpligt sätt. Informationen ska i första hand röra den aktuella situationen. Uppgifter om per- sonens historik kan dock vara relevanta för att bedöma exempelvis vålds- och rymningsbenägenhet. Relevansen av sådana uppgifter avtar i regel med tiden, men bör bedömas i det enskilda fallet. Uppgiftsskyldigheten innebär att den beställande myndigheten utan uppmaning ska lämna uppgifterna. Med hänsyn till att det är den verkställande myndighetens behov av information som avses, ska den beställande myndigheten därutöver på begäran lämna kom- pletterande uppgifter. Det är alltså den verkställande myndigheten som avgör vilken information som behövs. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.13. 12 kap. 4 § Av paragrafen framgår att personal från den särskilda skyddsenheten bör närvara vid handräckning. Detta innebär att det ska vara en strävan att skicka med personal vid transporter av patienter men att det också ska kunna göras en mer flexibel bedömning i bl.a. de fall då en transport behöver ske i akuta situationer. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.13. 13 kap. 1 § Paragrafen innebär att ett beslut i ett enskilt fall av den myndighet som ansvarar för genomförandet av särskilda skyddsåtgärder får överklagas till allmän förvaltningsdomstol och att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 13 kap. 2 § Paragrafens första stycke innehåller bestämmelser om obligatorisk omprövning inom den myndighet som ansvarar för genomförandet av särskilda skyddsåtgärder. Bestämmelserna gäller i stället för mot- svarande bestämmelser i förvaltningslagen (1986:223). En omprövning av ett beslut får begäras av den som beslutet angår, om det har gått honom eller henne emot. Om den intagne överklagar beslutet innan det har omprövats ska överklagandet an- ses som en begäran om omprövning. Omprövningen är en förut- sättning för att klaganden ska kunna föra ärendet vidare till allmän förvaltningsdomstol. Enligt andra stycket får ett beslut som omprövas inte ändras till klagandens nackdel. Förbudet mot att ändra beslutet till nackdel gäller vid den omprövning som grundar sig på en begäran om ompröv- ning från klaganden. 13 kap. 3 § Paragrafen innehåller bestämmelser om de formella krav som ställs på en begäran om omprövning enligt 2 §. Bestämmelserna gäller i stället för motsvarande bestämmelser i förvaltningslagen (1986:233). 13 kap. 4 § Av paragrafen framgår åklagarens rätt att överklaga beslut i sam- band med särskilda skyddsåtgärder. Bestämmelserna i punkterna 1– 6 och 8 tar sikte på beslut av förvaltningsrätten. Rätten att över- klaga ett beslut enligt punkten 7 gäller vid antingen förvaltnings- rättens eller den ansvariga myndighetens beslut. Av 33 § FPL följer att rätten att överklaga omfattar även motsvarande beslut av kam- marrätten. För att ett beslut av kammarrätten ska prövas av HFD krävs prövningstillstånd (35 § FPL). En förutsättning för att åklagaren ska få överklaga ett beslut är att han eller hon före beslutet har anmält till rätten att beslutet kan komma att överklagas. Detta innebär att ett beslut inte får verk- ställas förrän det har vunnit laga kraft om en sådan anmälan har gjorts, se 14 kap. 8 § andra och tredje stycket. Förslaget har behandlats i avsnitt 10.4.5. 14 kap. 1 § Paragrafens första stycke innehåller en bestämmelse om den inbör- des behörigheten förvaltningsrätterna emellan. Det är var den som frågan om särskilda skyddsåtgärder avser varaktigt uppehåller sig som blir avgörande för vilken förvaltningsrätt som är behörig. I de fall den enskilde undergår de särskilda skyddsåtgärderna i sluten form kommer det som huvudregel att bli den förvaltningsrätt i vilken den särskilda skyddsenheten ligger som ska pröva frågor enligt lagen. Efter det att beslut har fattats om att särskilda skydds- åtgärder ska övergå i öppen form kan det bli en annan förvaltnings- rätt som ska pröva frågor enligt denna lag om den enskilde då be- finner sig på en annan ort. 14 kap. 2 § I paragrafens första stycke anges att handläggningen i domstol av mål som rör inledande av, verkställighet av eller upphörande av sär- skilda skyddsåtgärder ska ske skyndsamt. FPL innehåller inga bestäm- melser om handläggningstiden vid denna typ av mål. Eftersom det i många fall rör sig om frihetsberövande bör det därför finnas en särskild bestämmelse om skyndsamhet i handläggningen. Att all- män förvaltningsdomstol regelmässigt ska hålla muntlig förhand- ling i ett mål om särskilda skyddsåtgärder framgår av 14 kap. 5 §. Eftersom det är angeläget att rätten avgör ett mål om särskilda skyddsåtgärder inom från det att målet har kommit in till domstolen föreskrivs det i andra stycket att målet ska avgöras . Det är dock möjligt att förlänga om behovet av utredning eller någon annan särskild omständighet gör det nödvändigt. 14 kap. 3 § Bestämmelsens första stycke innebär att rätten kan besluta att sär- skilda skyddsåtgärder, i avvaktan på rättens beslut i fråga om för- längning, ska fortsätta utöver den tid som har bestämts. Ett sådant beslut får fattas när en ansökan om förlängning har kommit in till domstolen och får gälla . När den beslutade tiden har löpt ut upphör de särskilda skyddsåtgärder om inte rätten har beslutat att de ska fort- sätta att gälla under ytterligare högst . Av andra stycket framgår att de särskilda skyddsåtgärderna ska upphöra om rätten avslår ansökan om förlängning. 14 kap. 4 § Bestämmelsen innebär att åklagaren ska ges tillfälle att yttra sig innan beslut meddelas i mål om förlängning av tiden för särskilda skyddsåtgärder (8 kap. 3 §), i mål om att sådana åtgärder ska övergå i annan form (10 kap. 1 §), i mål i fråga om vistelse utanför den sär- skilda skyddsenhet och i fråga om överlämnande av beslutsrätten i en sådan fråga(10 kap. 3 §) och i mål om upphörande av särskilda skyddsåtgärder (11 kap. 1 §). Avsikten med att ge åklagaren tillfälle att yttra sig är att risken för att den som är föremål särskilda skydds- åtgärder på nytt begår allvarliga gärningar ska belysas.