sou · H0B334 · 2012-06-05 00:00:00 — Åtgärderna är varning, förlängd prövotid, byte av tilläggssanktion, ändring av kontraktsvårdsplan och beslut om verkställighet i anstalt. Paragrafen innehåller bestämmelser om åtgärder som Kriminal- vården kan vidta vid bristande verkställighet. Frågan behandlas i avsnitt 12.8.3.1 och 12.8.3.2. Som en första åtgärd vid bristande verkställighet av mindre allvarligt slag bör övervakaren eller den handläggande tjänsteman på Kriminalvården som ansvarar för verkställigheten på lämpligt sätt förtydliga för den dömde vad han eller hon är ålagd till följd av tilläggssanktionen och att han eller hon riskerar att få verkställa fängelsestraffet i anstalt om inte tilläggssanktionen fullgörs på an- visat sätt. Om sådana mer informella åtgärder inte får önskad effekt, eller om det på förhand kan antas att de kommer att bli verknings- lösa, ger bestämmelsen i punkten 1 Kriminalvården möjlighet att meddela särskilda föreskrifter om sådana kontroll- eller övervak- ningsåtgärder som behövs för att sanktionen ska fullgöras eller för att Kriminalvården ska kunna utöva nödvändig kontroll. Före- skrifterna ska syfta till att öka förutsättningarna för att tilläggssank- tionen ska bli fullgjord. De kan bestå i ökad kontroll av den dömde eller ha en stödjande funktion. Föreskrifterna ska vara individuellt utformade efter omständigheterna i det enskilda fallet. Det är viktigt att föreskrifterna är utformade på ett klart och tydligt sätt så att den dömde vet vad han eller hon har att rätta sig efter och att efterlevnaden kan kontrolleras på ett tillförlitligt sätt. En kontroll- eller övervakningsåtgärd kan t.ex. avse att den dömde åläggs att ha kontakt med en övervakare på ett visst angivet sätt och i viss angiven omfattning eller att han eller hon åläggs an- mälningsskyldighet av viss omfattning. Kontakten med övervakaren kan användas för att motivera den dömde att fullgöra tilläggs- sanktionen och för andra stödjande insatser. Anmälningsskyldighet kan möjliggöra en utökad och kontinuerlig kontroll av den dömde i syfte att tilläggssanktionen ska kunna fullgöras. Syftet med en kontroll- eller övervakningsåtgärd enligt denna bestämmelse ska vara att se till att den dömde fullgör tilläggssanktionen. En sådan åt- gärd får därför inte tillgripas för att den dömde anses allmänt mindre skötsam. Enligt punkten 2 kan Kriminalvården meddela en föreskrift om ett alkohol- och drogförbud som är mer omfattande än vad som följer av 1 kap. 13 §. Ett sådant utvidgat alkohol- och drog- förbud innebär att den dömde är skyldig att underkasta sig för- budet som Kriminalvården bestämmer. Det kan t.ex. avse något eller några dygn innan den dömde ska utföra samhällstjänstarbete eller delta i programverksamhet. Det kan också avse en särskilt angiven tidsperiod, under vilken den dömde åläggs att helt avhålla sig från alkohol och droger. En föreskrift en- ligt denna bestämmelse ska precisera vad som åligger den dömde till följd av det utvidgade alkohol- och drogförbudet och det är därför viktigt att den är utformad på ett klart och tydligt sätt. Åtgärder enligt punkterna 1 och 2 kan, efter omständigheterna i det enskilda fallet, kombineras med varandra i syfte att tillse att tilläggssanktionen fullgörs. Paragrafen innehåller bestämmelser om lekmannaövervakares och en biträdande kontrollörers skyldighet att anmäla bristande verk- ställighet till Kriminalvården. Frågan behandlas i avsnitt 12.8.4.3. En lekmannaövervakare eller en biträdande kontrollör som inom ramen för sitt uppdrag finner att den dömde åsidosätter sin skyl- dighet att fullgöra en tilläggssanktion, är skyldig att anmäla det till Kriminalvården. Anmälan är en förutsättning för att Kriminalvården som verkställande myndighet ska kunna fullgöra sitt uppdrag och skyndsamt vidta åtgärder om den dömde brister i fullgörandet av tilläggssanktionen. Det är angeläget att Kriminal- vården informerar lekmannaövervakare och biträdande kontrollörer om anmälningsskyldigheten då dessa anlitas. Paragrafen innehåller bestämmelser om anmälningsskyldighet för den som har ansvar för vård eller behandling vid en vård- eller påver- kanssanktion eller kontraktsvård. Frågan behandlas i avsnitt 12.8.4.4. Bestämmelsen syftar till att – i enlighet med vad som anges i 10 kap. 28 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) – bryta den sekretess för vårdgivaren som annars kan gälla enligt bestäm- melserna i 25 kap. offentlighets- och sekretesslagen. Kriminalvården ansvarar för verkställigheten av tilläggssank- tionerna till villkorligt fängelse och har därmed det yttersta ansvaret för att kontrollen av verkställigheten upprätthålls (se 1 kap. 2 §). Det åligger Kriminalvården att vidta åtgärder vid bristande verkställig- het. Genom att den vårdgivare som ansvarar för vård, behandling eller motsvarande åtgärder vid en vård- eller påverkanssanktion eller en kontraktsvård har anmälningsskyldighet gentemot Kriminal- vården vid brister i verkställigheten kan Kriminalvården tidigt upp- märksammas på om den dömde allvarligt åsidosätter de åligganden som åvilar honom eller henne. Kriminalvården ges därmed möjlig- het att snabbt vidta åtgärder med anledning av den bristande verk- ställigheten. Anmälningsskyldigheten innebär att den som ansvarar för vården eller behandlingen vid en vård- eller påverkanssanktion eller kon- traktsvård ska underrätta Kriminalvården om den dömde allvarligt åsidosätter det som åligger honom eller henne till följd av tilläggs- sanktionen. När det gäller en vård- eller påverkanssanktion framgår den dömdes åligganden av det yttrande från Kriminalvården som bifogats eller på annat sätt återgetts i domen. Vid kontraktsvård framgår åliggandena av den vårdplan som bifogats domen. Anmälningsskyldigheten avser inte varje överträdelse eller under- låtenhet som den dömde gör sig skyldig till, vilket markeras av att anmälan ska ske vid allvarliga åsidosättanden. Vad som i det en- skilda fallet ska anses utgöra ett allvarligt åsidosättande eller en mindre allvarlig förseelse får avgöras med utgångspunkt i vad som åligger den dömde och omständigheterna vid överträdelsen eller underlåtenheten. Vid narkotikamissbruk bör ett åsidosättande av kravet på drogfrihet i princip alltid rapporteras. Om den som an- svarar för vården eller behandlingen gör bedömningen att behand- lingen bör fortsätta och inte avbrytas på grund av överträdelsen eller underlåtenheten, bör det särskilt anges när anmälan till Kriminal- vården görs. Paragrafen innehåller bestämmelser om formerna för sådan varning som Kriminalvården kan meddela med stöd av 27 kap. 8 § BrB. Frågan har behandlats i avsnitt 12.8.3.3. Om dömde inte fullgör en sanktion som det villkorliga fängelse- straffet förenats med, får Kriminalvården enligt 27 kap. 8 § BrB meddela honom eller henne en varning. Ett beslut om varning får enligt 9 kap. 4 § i denna lag överklagas till övervakningsnämnd. Ett beslut om varning markerar att Kriminalvården bedömer att den dömde åsidosatt sina åligganden på ett så allvarligt sätt att den bristande verkställigheten inte kan mötas av mer informella åtgär- der (se 1 § och kommentaren till den bestämmelsen). Om den dömde inte fullgör tilläggssanktionen trots att varning meddelats kan det leda till att mer ingripande åtgärder vidtas. Enligt första stycket ska den dömde innan Kriminalvården med- delar en varning ges tillfälle att yttra sig. Bestämmelsen syftar till att ge den dömde möjlighet att ge sin syn på det som inträffat. Yttrandet från den dömde bör även ge Kriminalvården ett bättre beslutsunderlag. Då syftet med en varning är att tydliggöra för den dömde att Kriminalvården ser allvarligt på det som inträffat och om möjligt påverka honom eller henne att fullgöra tilläggssanktionen, anges i andra stycket att en varning ska meddelas den dömde personligen. Om det inte är möjligt att meddela varningen personligen för att den dömde inte inställer sig till Kriminalvården, får Kriminalvården anmäla förhållandet till av om den dömde bör omhändertas med stöd av 27 kap. 13 § första stycket BrB. För bestämmelser om beslut om varning och närmare anvis- ningar om de bestämmelsernas tillämpning hänvisas till 27 kap. 8 § BrB och kommentaren till den paragrafen. Anmälan och talan om ändring av verkställigheten Paragrafen innehåller bestämmelser om anmälan till övervaknings- nämnd med begäran om åtgärd enligt 27 kap. 9 § BrB. Frågan behandlas i avsnitt 12.8.6 och 12.8.8. Enligt 27 kap. 9 § BrB får övervakningsnämnden vid bristande verkställighet förlänga prövotiden för ett villkorligt fängelsestraff eller undanröja en tilläggssanktion som ett villkorligt fängelsestraff förenats med och förena det villkorliga fängelsestraffet med en annan tilläggssanktion. Nämnden får också ändra en plan för kontrakts- vård. Anmälan till övervakningsnämnd med begäran om åtgärder enligt 27 kap. 9 § BrB bör göras först när Kriminalvården har ut- tömt sina egna möjligheter att hantera den bristande verkställig- heten. Som utgångspunkt gäller att Kriminalvården, om den dömde brister i sin skyldighet att verkställa en tilläggssanktion, först ska pröva om åtgärder enligt 1 § i detta kapitel kan bidra till att tilläggs- sanktionen fullgörs eller om det kan uppnås genom att Kriminal- vården enligt 27 kap. 8 § BrB meddelar den dömde en varning. Åtgärder enligt 1 § eller varning behöver dock inte tillgripas om det inte är möjligt eller om det kan antas att åtgärderna inte kommer att leda till att tilläggssanktionen blir fullgjord. Så kan t.ex. vara fallet när den bristande verkställigheten består i att det överhuvud- taget inte går att etablera kontakt med den dömde. Om den brist- ande verkställigheten beror på sjukdom eller andra omständigheter som den dömde inte kan råda över och Kriminalvården redan prövat att göra justeringar inom ramen för den tilläggssanktion som dom- stolen beslutat, bör det inte heller finnas något hinder mot att Kriminalvården anmäler frågan till övervakningsnämnden utan att först ha meddelat den dömde en varning. En fråga om anmälan till vid övervakningsnämnd ska föregås av en bedömning utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Det är viktigt att hanteringen vid bristande verkställighet sker med den skyndsamhet som omständigheterna kräver (se 10 §). Av 37 kap. 11 § BrB framgår att övervakningsnämndens beslut får överklagas till tingsrätten i den ort där övervakningsnämnden är belägen. Beslutet får överklagas av den dömde och av Kriminal- vården. För bestämmelser om övervakningsnämndens förutsättningar att fatta beslut vid bristande verkställighet och närmare anvisningar om bestämmelsernas tillämpning hänvisas till 27 kap. 9 § BrB och kommentaren till den paragrafen. Paragrafen innehåller bestämmelser om talan vid domstol med be- gäran om att det villkorliga fängelsestraffet ska verkställas i krimi- nalvårdsanstalt. Frågan behandlas i avsnitt 12.8.3 och 12.8.9. Ett beslut om verkställighet i anstalt är avsett att vara den sista åtgärd som vidtas vid bristande verkställighet av ett villkorligt fängelsestraff. Som utgångspunkt gäller därför, som anges i bestäm- melsens första stycke, att Kriminalvården, innan talan väcks, bör ha uttömt såväl de möjligheter som finns att vidta åtgärder inom ramen för den tilläggssanktion som domstolen beslutat som de möjlig- heter myndigheten har att hantera bristande verkställighet enligt 1 § i detta kapitel och enligt 27 kap. 8 § BrB (varning). Även åt- gärder enligt 27 kap. 9 § BrB bör ha prövats, om sådana åtgärder kunnat vidtas och bedömts som tillräckligt ingripande. Om den dömde allvarligt åsidosatt sina åligganden vid hemarrest eller vid kontraktsvård, t.ex. genom att vid hemarrest avvika från bostaden då han eller hon inte haft tillstånd till det eller vid kontraktsvård avvika från institutionsvård, bör dock talan om verk- ställighet i anstalt kunna väckas utan att andra åtgärder först prövats. Det kan också finnas fall där den dömdes förutsättningar under verkställigheten har ändrats på ett sätt som gör att andra åtgärder inte bedöms som meningsfulla, som t.ex. om det på förhand står klart att den dömde inte har förutsättningar att utföra en lika in- gripande eller mer ingripande tilläggssanktion eller om den dömde mer uttryckligt eller konsekvent vägrar att fullgöra de skyldigheter som åligger honom eller henne. En fråga om talan vid domstol ska föregås av en bedömning utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Det är viktigt att frågan om talan ska väckas avgörs med den skyndsamhet som omstän- digheterna kräver (se 10 §). Talan ska enligt 38 kap. 3 § BrB väckas vid tingsrätten i den ort där den övervakningsnämnd som har att pröva frågor enligt 27 kap. 9 § BrB är belägen. I andra stycket anges att talan ska väckas före prövotidens ut- gång. I 27 kap. 13 § BrB finns bestämmelser om att övervaknings- nämnd eller domstol, bl.a. om det uppkommer fråga om verk- ställighet i kriminalvårdsanstalt, får fatta beslut om att omhänderta den dömde i avvaktan på vidare förordnande. Kriminalvården har enligt samma bestämmelse möjlighet att omhänderta den som brister i verkställighet av kontraktsvård eller hemarrest. Bestämmelser om omhändertagande finns även i 7 och 8 §§ i detta kapitel. För bestämmelser om förutsättningarna för beslut om verk- ställighet i kriminalvårdsanstalt och närmare anvisningar om bestäm- melsernas tillämpning hänvisas till 27 kap. 10 § BrB och kommen- taren till den paragrafen. Paragrafen innehåller bestämmelser om anmälan till övervaknings- nämnd eller talan vid domstol med begäran om omhändertagande. Frågan behandlas i avsnitt 12.8.5. Enligt 27 kap. 13 § första stycket BrB får övervakningsnämnd eller domstol, om det uppkommer fråga om att vidta en åtgärd med anledning av bristande verkställighet, besluta att den dömde på lämpligt sätt ska omhändertas i avvaktan på vidare förordnande. I syfte att upprätthålla en trovärdig hantering vid bristande verkställighet av villkorligt fängelse och säkerställa att åtgärder kan komma till stånd, åläggs Kriminalvården i denna paragraf skyldig- het att anmäla till övervakningsnämnd eller väcka talan vid domstol om man finner att nämnden eller domstolen bör besluta om att den dömde ska omhändertas. Att Kriminalvården på så sätt initierar ett ärende vid övervakningsnämnd eller domstol är en förutsättning för att ett omhändertagande ska komma till stånd. En bedömning av om omhändertagande ska begäras ska utgå ifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Anmälan till övervak- ningsnämnd bör ske om det uppkommer fråga om att vidta åtgä- rder enligt 27 kap. 8 eller 9 § BrB och den dömde t.ex. inte inställer sig enligt kallelse eller inte kan nås på annat sätt. Begäran om att domstol ska besluta om omhändertagande torde uteslutande kom- ma i fråga i anslutning till att Kriminalvården enligt 27 kap. 10 § BrB väcker talan om verkställighet i kriminalvårdsanstalt. Begäran om omhändertagande ska i sådana fall enligt 27 kap. 13 § första stycket BrB göras vid den domstol vid vilken talan om verkställig- het i kriminalvårdsanstalt förs. Av 38 kap. 3 § BrB framgår att sådan talan ska föras vid tingsrätten i den ort där den övervakningsnämnd som har att pröva frågor enligt 27 kap. 9 § BrB är belägen. Det är angeläget att handläggningen av ett ärende om omhändertagande sker med den skyndsamhet som omständigheterna kräver (se 10 §). För bestämmelser om beslut om omhändertagande och närmare anvisningar om de bestämmelsernas tillämpning hänvisas till 27 kap. 13 § BrB och till kommentaren till den paragrafen. Paragrafen innehåller bestämmelser om vidare handläggning med anledning av Kriminalvårdens beslut om omhänder- tagande. Frågan behandlas i avsnitt 12.8.5. Enligt 27 kap. 13 § andra stycket BrB får Kriminalvården, om det uppkommer en fråga om verkställighet i kriminalvårdsanstalt av ett villkorligt fängelsestraff som förenats med hemarrest eller kontraktsvård, besluta att den dömde på lämpligt sätt ska omhänder- tas i avvaktan på vidare förordnande. Kriminalvårdens beslut gäller . Om Kriminalvården beslutar att omhänderta den dömde ska övervakningsnämnd senast första arbetsdagen efter den dag då beslutet meddelades pröva om detta ska bestå. Om över- vakningsnämnden inte fastställer Kriminalvårdens beslut inom den angivna tiden upphör det att gälla. Bestämmelsen i denna paragraf ålägger Kriminalvården att underrätta övervakningsnämnden om myndigheten fattat ett beslut om omhändertagande. Syftet med be- stämmelsen är att säkerställa att beslutet underställs övervaknings- nämndens prövning. För bestämmelser om beslut om omhändertagande och närmare anvisningar om bestämmelsernas tillämpning hänvisas till 27 kap. 13 § BrB och kommentaren till den paragrafen. Enligt bestämmelsen gäller ett skyndsamhetskrav vid handläggningen av ett ärende som rör Kriminalvårdens beslut om varning enligt 27 kap. 8 § första stycket BrB. Ett beslut om varning markerar att Kriminalvården bedömer att den dömde har brustit i sina åligganden att fullgöra tilläggssank- tionen på ett sådant sätt att en formell varning är motiverad. Det åligger den dömde att inom prövotiden fullgöra tilläggssanktionen på det sätt och som anvisas honom eller henne. Det är därför angeläget att den dömde får besked om vad han och hon har att rätta sig efter. Om den dömde inte efterkommer varningen och fullgör tilläggssanktionen på det sätt som anvisas honom eller henne kan det leda till att mer ingripande åtgärder vidtas, se 27 kap. 9–10 §§ BrB och 5–6 §§ i detta kapitel. Enligt bestämmelserna gäller ett skyndsamhetskrav vid handlägg- ning av ett ärende som rör anmälan till övervakningsnämnd med begäran om åtgärder vid bristande verkställighet (se 5 § och även 27 kap. 9 § BrB), talan vid domstol med begäran om verkställighet i kriminalvårdsanstalt (se 6 § och även 27 kap. 10 § BrB) och anmälan eller talan om omhändertagande i anledning av bristande verk- ställighet (se 7 § och även 27 kap. 13 § första stycket BrB). Kriminalvårdens ansvar för verkställigheten innebär bl.a. att hand- läggningen av åtgärder som rör bristande verkställighet ska ske med en skyndsamhet som säkerställer att ändamålet med åtgärden inte hinner förfalla. Det är därför angeläget att åtgärder vid bristande verkställighet sker med den skyndsamhet som omständigheterna kräver. Kravet på skyndsamhet motiveras även av att de frågor som övervakningsnämnd och domstol har att pröva i anledning av brist- ande verkställighet är av ingripande karaktär för den dömde. Det är därför angeläget att den dömde får besked om vad han eller hon har att rätta sig efter. Kapitlet innehåller bestämmelser om de beslut som fattas med stöd av lagen. I paragrafen anges att beslut enligt lagen fattas av Kriminalvården. Bestämmelsen innebär att samtliga beslut enligt lagen fattas av Kriminalvården. Förvaltningslagen (1986:233) gäller för Kriminal- vårdens handläggning. Att Kriminalvården kommer att fatta fler och mer ingripande beslut än tidigare ställer höga krav på handlägg- ningen. Förvaltningslagens krav tillgodoser i de flesta fall också sådana krav. Vad som kan behöva iakttas särskilt är kravet på skyndsamhet i handläggningen och god kvalitet avseende de under- lag som Kriminalvården ska tillhandahålla övervakningsnämnd och domstol i samband med att ett ärende anhängiggörs. Enligt paragrafen ska ett beslut enligt lagen gälla om inte annat särskilt anges. Det innebär att de beslut som meddelas kan verkställas även om de har överklagats eller kan överklagas. I ett enskilt beslut kan det dock anges att beslutet inte får verkställas förrän det vunnit laga kraft. I 29 § förvaltningslagen (1986:223) och 28 § förvaltningsprocess- lagen (1971:291) finns bestämmelser om att överklagade beslut kan inhiberas. En fråga om inhibition av ett beslut kan endast prövas av en myndighet eller en domstol i samband med ett överklagande. Kriminalvårdens beslut om annat än varning överklagas till förvalt- ningsdomstol, se 9 kap. 1 § och 4 §. En fråga om inhibition av ett beslut som fattats av Kriminalvården prövas av den domstol som har att pröva överklagandet. Kapitlet innehåller bestämmelser om överklagande av Kriminal- vårdens beslut enligt lagen. Paragrafen innehåller bestämmelser om vilken domstol som har att pröva överklagande av Kriminalvårdens beslut. Enligt första stycket får Kriminalvårdens beslut överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Det gäller dock inte Kriminalvårdens beslut om varning enligt 27 kap. 8 § första stycket BrB. Beslut i ett sådant fall får enligt 4 § överklagas till övervakningsnämnd. Andra stycket innehåller bestämmelser om behörig förvaltnings- rätt. Enligt tredje stycket krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Paragrafen innehåller bestämmelser om obligatorisk omprövning inom . Bestämmelserna gäller i stället för motsvarande bestämmelser i förvaltningslagen (1986:233). I första stycket anges att ett beslut inte får överklagas innan det har omprövats av Kriminalvården. Det gäller dock inte, som fram- går av 1 § första stycket och 4 §, Kriminalvårdens beslut om var- ning. En omprövning av ett beslut får begäras av den som beslutet angår, om det har gått honom eller henne emot. Om den dömde överklagar beslutet innan det har omprövats ska överklagandet anses som en begäran om omprövning. Omprövningen är en förut- sättning för att klaganden ska kunna föra ärendet vidare till allmän förvaltningsdomstol. Enligt andra stycket får ett beslut som omprövas inte ändras till klagandens nackdel. Paragrafen innehåller bestämmelser om de formella krav som ställs på en begäran om omprövning enligt 2 §. Bestämmelserna gäller i stället för motsvarande bestämmelser i förvaltningslagen (1986:233). Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande av Kriminal- vårdens beslut om varning enligt 27 kap. 8 § första stycket BrB. Frågan behandlas i avsnitt 12.8.7.2. Att ett beslut om varning ska överklagas till övervakningsnämnd utgör ett undantag från regleringen i 1 §, där det anges att Krimi- nalvårdens beslut ska överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Undantaget motiveras av att en övervakningsnämnd enligt 27 kap. 9 § tredje stycket BrB kan besluta om varning. Övervaknings- nämndens beslut om varning överklagas enligt 37 kap. 11 § första stycket BrB till tingsrätt. Det anges inte någon särskild tid inom vilken den klagande har möjlighet att överklaga Kriminalvårdens beslut om varning. Be- slutet kan således överklagas när som helst av den dömde. Om Kriminalvården har anmält till övervakningsnämnden att åtgärder bör vidtas enligt 27 kap. 9 § BrB och den tilltalade har överklagat ett beslut om varning, får överklagandet prövas av övervaknings- nämnden i samband med att frågan om åtgärder enligt 27 kap. 9 § BrB prövas. 10 kap. Övriga bestämmelser Paragrafen innehåller en upplysning om att verkställighetsföreskrifter kommer att komplettera lagen. 1.19Förslaget till lag (20xx:xxx) om verkställighet av ungdomsövervakning I lagen regleras verkställigheten av ungdomsövervakning. Förut- sättningarna för att välja ungdomsövervakning som påföljd finns i 32 kap. 9 § BrB och kommenteras närmare i författningskommen- taren till den bestämmelsen. Den nya påföljden ungdomsövervak- ning motiveras i kapitel 27. I 1–2 §§ finns vissa grundläggande bestämmelser om lagens innehåll och tillämpningsområde. I paragrafen regleras lagens tillämpningsområde och anges dess innehåll. Enligt bestämmelsen är lagen tillämplig i de fall påföljden enligt 32 kap. 9 § BrB bestämts till ungdomsövervakning. I dom- slutet anges endast att påföljden ska vara en viss angiven tid ung- domsövervakning, som lägst och som högst . Några andra anvisningar ges inte av domstolen. Det närmare inne- hållet i påföljden och hur verkställigheten ska vara utformad reg- leras i denna lag. Paragrafen innehåller en upplysning om att Statens institutions- styrelse (SiS) är ansvarig myndighet för verkställigheten av ung- domsövervakning. SiS uppgift är att se till att påföljden blir verkställd enligt vad som anges i denna lag.