prot · GZ09100 · 2012-04-19 00:00:00 — Å andra sidan har det medfört ett tryck uppåt på fastighetspriserna både för villor och för bostadsrätter, särskilt i storstads- och universitetsstäder. Det folk i gemen har vunnit på gungorna har de till stor del förlorat på karusellen. När sedan ofta borgerliga majoriteter i kommunerna har sålt ut hyresbostäder i allmännyttan har bostadssökande, särskilt unga naturligtvis, tvingats att köpa sitt eget boende, skuldsätta sig och hamna i händerna på bankerna, som ju är duktiga på att räkna procent och så att säga skära emellan på bolånetagarnas bekostnad. Hur ska man då se på läget? Finns det anledning till oro för den finansiella stabiliteten i enlighet med varningar? Det finns, som jag sagt, mycket att säga om den allmänna politik som lett till dagens situation. En ny riksdagsmajoritet måste föra en rättvis fördelningspolitik, stoppa fortsatta privatiseringar av bostadsbeståendet, främja och öka tillgången till hyresbostäder till rimliga hyror och framför allt skapa arbetstillfällen genom offentliga investeringar. Det är en enorm utmaning för en långsiktig politik som är berett att ta ansvar för i en kommande ny riksdagsmajoritet. Hög skuldsättning bland hushållen innebär ökad sårbarhet för den makroekonomiska stabiliteten utifrån främst tre faktorer. En hög skuldsättning innebär en inkomstrisk främst på grund av risken för arbetslöshet. Arbetslöshetsförsäkringen har kraftigt försämrats, vilket ger mycket stora bortfall i inkomst vid arbetslöshet. Vidare är högt belånade hushåll sårbara för höjda räntor, särskilt i länder som där hushållens lån till stor del har rörliga räntor. Slutligen utgör kombinationen av högt belånade hushåll och ett stort fall i bostadspriserna naturligtvis en stor risk. Det finns emellertid också faktorer som minskar risken för en utveckling mot en svensk finanskris av dessa skäl. De svenska hushållens finansiella ställning är förhållandevis god oavsett om man mäter hushållens finansiella sparande eller hushållens finansiella nettoförmögenhet. Därtill är de svenska bankerna numera relativt högt kapitaliserade. I ett mer begränsat kortsiktigt perspektiv kan man konstatera att bedömningarna varierar när det gäller hushållens skuldsättning kopplat till boendet. Precis som finansmarknadsministern sade gjorde i en rapport för en månad bedömningen att de allra flesta hushåll som har tagit ett nytt bolån har en god återbetalningsförmåga och är motståndskraftiga mot ränteuppgångar. Även vid antaganden om kraftiga prisfall och arbetslöshet påverkas endast en begränsad andel av hushållen. Detta tyder enligt på att de svenska bolånen inte hotar den finansiella stabiliteten. Även vice riksbankschef verkar dela denna bedömning och hänvisar till att de svenska hushållens skuldsättning har börjat dämpas och inte utgör någon kris . Det utifrån stresstestet har kommit fram till må så vara, men man kommer inte ifrån att den förda politiken har gjort att en stor del av medelklassen nu är hårt belånad och i händerna på bankerna, vilka som sagt lever gott på sitt räntenetto. har mer än en miljon personer i åldern allvarliga ekonomiska problem, och ungefär 400 000 är så överskuldsatta att de aldrig kommer att bli skuldfria de är alltså insolventa. Samhällets kostnader för de överskuldsatta har beräknats till . Jag har två frågor till finansmarkandsministern med anledning av detta. Vilka åtgärder tänker regeringen vidta för att stärka bolånekunderna på bankernas bekostnad? Vad har regeringen för ambitioner att minska antalet överskuldsatta, och hur ska det ske? 108 (KD): Är hushållens skuldsättning i ett problem eller inte? Det är huvudfrågan för dagen. Debatten tenderar väl att hamna i ett nja. Skuldsättningen i hushållen kan bli ett problem för samhällsekonomin om risktagandet ökar ytterligare, men den utgör nog inget akut hot just . Så skulle jag vilja sammanfatta läget. Visst kan vi med regelverk och lagar försöka förhindra en alltför vidlyftig skuldsättning, men enligt min mening är det den sista utvägen som ska tas till. Eftersom bolånen utgör av hushållens skulder är det naturligt att vi fokuserar på just bolånen . pekar på tre huvudorsaker till den ökade upplåningen bland hushållen: hushållens positiva reala inkomstutveckling, att realräntan har gått ned och att utbudet av bostäder inte har ökat speciellt mycket. Det säger sig självt att om dessa faktorer utgör huvudorsakerna agerar hushållen i enlighet med det ekonomiska utrymme som finns, som efterfrågan på bostäder driver upp priserna när inte efterfrågan balanseras mot utbudet i samma takt. Vad är dock rätt skuldsättning? Att de flesta hushåll måste skuldsätta sig för att köpa hus är en realitet, men vad är en rimlig skuldsättning, och vem bestämmer det? Vem bär ansvaret för skuldsättningen i hushållen? Vem bär ansvaret för hushållens riskhantering? När alla enskilda hushålls samlade skuldsättning läggs ihop och bedöms utifrån ett helhetsperspektiv samlat i en omvärldskontext ligger det på myndigheter, regering och riksdag att bevaka om eventuella åtgärder behöver vidtas. Därom råder nog inga tvivel. Ska det då behöva gå så långt att staten i någon form måste ingripa? Ja, det är frågan. Ska hushållens skuldsättning behöva bli ett problem över huvud taget? De som borde vara bäst på att svara på det och bäst på att bedöma det enskilda hushållets marginaler är naturligtvis hushållets ingående personer. Den egentliga riskbedömningen bör och ska varje enskilt hushåll stå för. Varje enskilt hushåll ska göra sin avvägning av vad som är en rimlig belåning och vad som är en orimlig belåning, allt för att minimera de risker som egentligen all belåning utgör för framför allt en själv och familjen. Huvudansvaret för hushållens skuldsättning kan aldrig bli någon annans än det enskilda hushållets. Att äga sin bostad för med sig mycket ansvar, och med ansvar följer också förvaltarskap. För de allra flesta innebär ett bostadsköp också ett bostadslån och med det frågeställningar om amorteringar, bostadsräntor med mera. Risken för att bli arbetslös, att någon i hushållet blir sjukskriven, att ett prisfall på bostäder uppstår, att räntan drastiskt stiger och så vidare måste också vägas in i bedömningen. Sköter de allra flesta hushåll den uppgiften genom nog tilltagna marginaler kommer den aggregerade skuldsättningsnivån inte att utgöra ett problem för samhällsekonomin. Vilken roll spelar bankerna som ger bostadslån, och vilket ansvar har de för att inte sätta de enskilda låntagarna i ohållbara situationer? I denna del anser jag att bankernas samhällsansvar är större än vad de kanske har visat. Om bankerna också agerar ansvarsfullt kommer kundens långsiktiga väl och ve även att vara bankens . Det kanske ibland innebär att den kortsiktiga vinstmaximeringen för bankerna får ge vika för en mer långsiktig, ansvarsfull hållning. När hörde vi sist bankerna hylla amorteringen på det egna bolånet som den kanske bästa sparformen av alla? När rådde din personliga bankrådgivare dig att amortering nog vore att föredra framför sparande i aktiefonder, för ditt och hushållets eget bästa? Jag förstår att man utifrån vinstperspektiv inte saluför denna sparform i sina broschyrer, men det vore väl på sin plats att det kunde framföras som ett klokt alternativ utifrån ett kundperspektiv. Från sida vill jag framhålla tre delar som kommer att balansera den ökande skuldsättningen i hushållen. 1.Det finns ett personligt ansvar att se över sina marginaler och minska hushållets risktagande, där ökad amortering av befintliga lån är den bästa vägen. Här ingår bankerna som en naturlig del för att hjälpa till med den bedömningen och ge råd om kloka val. 2.Hushållsekonomi bör bli en naturlig del i skolans undervisning. Det handlar helt enkelt om hur man förbereder sig för vuxenvärlden. Det borde vara en naturlig del i den svenska undervisningen och förberedelsen för vuxenvärlden. 3.Någon form av bosparande bör införas som skapar incitament till att börja bospara och därmed ha någon form av startkapital den dagen man ska köpa sig ett eget boende. Det vore kanske någonting att satsa på . 109 Statsrådet (M): Per och säger sig måna om de svenska hushållens ekonomiska situation. I det läget är det kanske något märkligt att man för en politik med kraftigt höga skatter som väsentligt minskar utrymmet i plånboken för vanliga löntagare. Här talar jag bara om höjda inkomstskatter, socialavgifter för unga och bensinskatter samt ett slopande av sänkt restaurangmoms. Totalt är det skattehöjningar på 22 miljarder och 29 miljarder . Detta, herr talman, medför kraftfulla risker för hushållens privatekonomi. fördjupades den europeiska skuldkrisen, vilket medförde stor turbulens på de finansiella marknaderna. Vi kan nu konstatera att läget delvis har stabiliserats, mycket tack vare ett intensivt arbete med krishantering inom EU. Ett antal orosmoment kvarstår dock, och skuldkrisen är ännu inte över. står dock på en stadig grund för att kunna möta nedgången i ekonomin och säkra en uppgång när konjunkturen så sakta återhämtar sig. Detta är tack vare att har genomfört bland de kraftigaste stimulansåtgärderna i EU, som de offentliga finanserna har säkrats. När andra länder har tvingats skära i välfärden och höja skatter för hushåll och företag har kunnat satsa på jobb och omställning och därmed dämpa nedgången på arbetsmarknaden. Genom ordning och reda i offentliga finanser skapar vi trygghet för medborgarna när det stormar i omvärlden. Låt oss komma ihåg att finanskriser är den kanske mest förödande typ av kriser ett land över huvud taget kan drabbas av. De vandrar ut från banker till hushåll och företag och sätter viktiga samhällsekonomiska funktioner ur spel, såsom sparande- och lånemöjligheter. Finansbranschen präglas just nu av en förtroendekris orsakad av ett oansvarigt risktagande som skadar både jobb och välfärd. Regeringen förstärker därför regelverket ytterligare och förbättrar tillsynen. Kapitaltäckningsnivån höjs, och är bland de högsta i , för att minska risken för framtida kriser. Till vår glädje har vi här fått stöd av både Socialdemokraterna och och i viss mån av som ville gå ännu längre. Parallellt med detta arbetar vi också med att stärka konsumenternas ställning gentemot finansiella företag. Bland det vi gör kommer här ett axplock som handlar om att stärka konsumenternas ställning. För det första: Vi gör, som tidigare talare sade, en satsning på finansiell folkbildning. är det ett obligatorium att hushållsekonomi eller privatekonomi är en del i samhällskunskapen i högstadiet och i gymnasiet. Utöver detta får ytterligare medel för att användas för privatekonomisk folkbildning. För det andra: Vi har tillsatt en utredning som handlar om ökad flytträtt i försäkringssparande. Där är förstås vår målsättning att flytträtten ska öka. För det tredje: Vi har numera en förbättrad insättningsgaranti med höjt ersättningsbelopp och förkortad utbetalningstid. För det fjärde: Åtgärder mot överskuldsättning på grund av snabblån och sms-lån med mera som drabbar väldigt många, framför allt unga. För det femte: Beslut om stopp för så kallade massfondbyten i premiepensionssystemet. För det sjätte: Förstärkt konsumentvägledning. Regeringen har ju tillsatt utredningar om framtidens stöd till konsumenter. För det sjunde: Utökade resurser för tillsyn. har fått stärkta medel, högre anslag än man fick tidigare. För det åttonde: En översyn av reglerna för betalning via mobiltelefon. För det nionde: Åtgärder för förbättrad information om bland annat de långsiktiga effekterna av avgifter på sparande, inte minst fondsparande. För det tionde: En tydligare gränsdragning mellan försäljning och rådgivning avseende finansiella tjänster samt förebyggande av intressekonflikter vid rådgivning. 110 (S): Jag tänker försöka, och det är lite ovanligt i sådana här debatter, att ge mig in i att kommentera några av de saker som tidigare talare har sagt. Det är anmärkningsvärt att rader av företrädare för de borgerliga partierna har varit uppe och beskrivit och i marginalen diskuterat förändringar i de finansiella systemen. Att ta ansvar för ekonomisk politik har den borgerliga regeringen varit duktig på, och jag vill ge ett erkännande för det. i har man klarat av att hålla ordning på de svenska statsfinanserna. Men det handlar också om att få sysselsättningen och tillväxten att stiga och att ge människor möjligheten att arbeta, rätten att göra rätt för sig. Där är bostadsmarknaden central när det gäller både belåning och nybyggnation. Jag må vara tjatig, jag må vara tråkig och jag må vara väldigt socialdemokratisk, men förutsättningen är jobb och tillväxt. Det är så vi bygger starkt. Det är så vi också kan skydda högt belånade hushåll. Sedan måste jag säga att jag blir lite oroad av bilden av att det är utbildning i hushållsekonomi som ska lösa problemen. Det är helt fel tänkt. Det är ju inte det enskilda hushållet som har gjort ett eget fritt val av sin livssituation, hur man vill prioritera sina medel, som tar höjd för räntehöjningar och som är högt belånat. Jag vill vara tydlig: Politikens uppgift är att ge stabila spelregler så att varje människa kan förverkliga sina val och göra sina livsval. Hushållen måste kunna räkna med att kalkylerna håller. Då krävs det långsiktighet, en aktiv jobb- och tillväxtpolitik, en politik för fler och bättre bostäder och robusta omställningsförsäkringar. Man kan inte skylla på enskilda individer om man fullständigt raserar de båda stora omställningsförsäkringarna för ersättning på grund av sjukdom eller arbetslöshet. Jag vill, vilket jag glömde förut, tacka som begärt den här debatten, för det är en viktig och spännande debatt som visar att det finns ett spänningsfält i svensk politik. Jag vill också säga att det krävs mycket fantasi för att följa och tankekedja som leder fram till att bolånekrisrisken går att härleda till svensk migrationspolitik. Jag kämpar med att försöka förstå, men det krävs mycket fantasi. För mig är det solklart att det inte är antalet människor i som är problemet. Vi är för få som får möjlighet att arbeta, och det är bostäder som behövs. Tillväxten i de stora städerna i hämmas av att för få människor får möjlighet att bo och arbeta här. Att angripa detta skulle utveckla till att bli en starkare nation . Avslutningsvis, herr talman, trodde jag att det var passerat att skrämma med skattespöket, att det var något man gjorde förra valperioden. Men jag vill lugna finansmarknadsministern och eventuellt andra med att säga det som jag har sagt tidigare: Det finns inga socialdemokratiska förslag om höjda fastighetsskatter, och det tål att upprepas. De som behöver lugnas är de människor som har höga lån och inte kan lita på att kalkylerna håller, därför att vi har en regering som inte tar ansvar för den ekonomiska politiken. 111 PER (MP): Jag har i mina tidigare anföranden tagit upp hushållens skuldsättning, framför allt ur ett samhällsekonomiskt perspektiv, och de risker som det medför för samhällets ekonomiska utveckling. Men det är viktigt att se att hushållens skuldsättning också är en individuell fråga och att det är alltför många människor med för hög skuldsättning som har drabbats hårt och inte klarat av det ekonomiskt. Som vi har hört är det väldigt många människor som har hamnat hos kronofogden och har stora skulder som man inte klarar av. Givetvis finns det i den situationen stora personliga tragedier som vi måste vara medvetna om. I dagens situation blir man lite grann påmind om 90-talskrisen förra gången vi hade en borgerlig regering, då räntenivåerna stack i väg . Många tvingades tyvärr att sälja sina bostäder men satt kvar med lånen i efterhand. Frågan är om regeringen har glömt 90-talskrisen eller om de fortfarande har ett minne från . Det skulle vara nödvändigt och väldigt bra, för vi anser att regeringen måste börja se helheten och ta ansvar för att uppnå balans i hela samhällsekonomin och inte bara ensidigt fokusera på statsskulden, som man har gjort . De senaste årens oro på finansmarknader, omtalade bankkollapser och den pågående skuldkrisen i borde resultera i att regeringen tar problemen med hushållens skuldsättning på allvar. Jag efterfrågade i ett tidigare inlägg en bredare samling för att försöka komma till en samsyn om hur man ska hantera de här problemen. Det bekymrar mig att statsrådet i sitt anförande i stället väljer att gå till attack och kritisera, dessutom grundat på rena felaktigheter. Han påstår att skulle vilja höja skatten för vanliga löntagare. Det är helt fel. Det kan vem som helst se i vårt budgetförslag. Vi har inga förslag på skattehöjningar för vanliga löntagare. Jag bekymrar mig också över att statsrådet snarare än att erkänna problemen och säga att de behöver tas på allvar slår sig för bröstet och säger att de åtgärder som regeringen redan har vidtagit är absolut tillräckliga. Vi är många bedömare som inte delar den uppfattningen, och det kanske statsrådet skulle ta med i sin beräkning. Jag föreslog i mitt tidigare anförande ett antal olika åtgärder som jag tycker att det behövs en bredare diskussion om. Jag skulle vilja att vi gick vidare för att försöka hitta en samsyn om hur vi ska hantera dem. Ett förslag som jag nämnde var ett stöd till bosparande för unga som gör det möjligt att spara på ett förmånligt sätt och därmed få fram ett kapital att använda när man går in på bostadsmarknaden från början. Vi vet att det är ett tillfälle när många unga tvingas att ta på sig väldigt stora skulder som man sedan sitter med en stor del av livet. Det skulle vara intressant att ha en diskussion om den frågan. Vi tycker att det behövs en diskussion om principerna för amortering. Vi har sett hur ledande moderata politiker har varit ute och till och med föreslagit amorteringskrav, men regeringen verkar inte vilja ta i frågan och föra en diskussion om vilka principer som ska gälla för amortering över huvud taget. Vi tycker självklart också att det behövs en större analys av bostadsbyggandet. Bristen på nya bostäder är ju mycket av roten till de stigande bostadspriserna, som sedan också leder till att man som vanligt hushåll tvingas skuldsätta sig. Här har kommit med ett antal förslag på hur man skulle kunna stimulera ett ökat bostadsbyggande. Men även där ser vi hur det brister i förslag och idéer från regeringens sida. Vi tycker också att det behövs en diskussion om hur ränteavdragen är utformade. Vi har här hört siffror på att det är en väldigt liten del av ränteavdragen som går till annat än bostadslån. Vi har frågat . låg de totala skuldräntorna på . Av det var 49 miljarder på bolån. Skattereduktionen för skuldräntorna genom ränteavdragen låg på 17 miljarder. Det handlar alltså om stora summor. Enligt härrör mellan av dessa belopp till konsumtionslån snarare än bostadslån. Är det inte dags att undersöka om det går att begränsa ränteavdragen så att de rör bostadslån men att man inte ska kunna göra avdrag för konsumtionslån? Det kan också vara en väg framåt. 112 (FP): Vi har i en hög betalningsmoral. Skulder betalas i rätt tid. Det gäller såväl räntor och amorteringar på lån som betalning av andra krediter och skatter. Här är vi kanske bäst i klassen inom EU och . Förklaringen bygger på historisk tradition men också på ett effektivt indrivningsväsen. Att hamna hos kronofogden är det värsta många kan tänka sig, så det undviker man. Är vårt system bra? Utgångspunkten är givetvis att man ska betala sina skulder. Det är vi säkert alla överens om här och i övriga samhället. De flesta lever efter detta. Men varför har vi då så många personer som har skulder som de inte orkar med? Svaret är ganska enkelt. De hårda reglerna för indrivning, faktiskt de hårdaste inom , har gjort att kreditgivarna får tillbaka ganska mycket av sina pengar. De får dessutom höga räntor. Ofta är räntorna på på sådant som ligger för indrivning. För aktörerna på finansmarknaden kan det alltså bli en bra affär, även om man givetvis gör förluster . Generellt sett gör man dock bra affärer. Indrivningsreglerna bygger i hög utsträckning på att ansvaret för skulderna faller på kredittagaren. Då kan man ställa sig frågan: Ska ansvaret ligga på kredittagaren eller ska en del av ansvaret kanske ligga på kreditgivaren? Jag menar att vi borde tänka över om vi inte ska flytta över en liten del av ansvaret för kreditgivningen från kredittagarna till kreditgivarna. Om vi till exempel lättade lite på indrivningsreglerna skulle kreditgivarna bli lite försiktigare. Kanske skulle vi ha ett lite högre existensminimum, kanske skulle man få ha några månader fria från löneutmätning och kanske skulle man få behålla lite av en inkomstökning om man börjar arbeta extra även om man är föremål för indrivning hos kronofogden. Vi måste på något vis sätta stopp för den successivt ökande skuldsättningen av privatpersoner. Att flytta över en del av ansvaret till kreditgivarna är en möjlighet. Jag tror inte på att införa en massa kreditregleringsregler. Låt oss i stället flytta över en liten bit av ansvaret. Jag vidhåller också, trots det jag hörde, att en rejäl folkbildningskampanj utöver det som regeringen redan har satt i gång är den rätta medicinen för att personer ska kunna hantera sin ekonomi. 113 PER ÅSLING (C): beslutade om ett allmänt råd för lån med bostaden som pant. Rådet innebär att nya lån inte bör överstiga av bostadens marknadsvärde. De nya reglerna började gälla . Bakgrunden till detta var att i utgör bostadslånen den största delen av hushållens totala skuldsättning. Vi utmärker oss negativt i jämförelse med andra länder. Rådet infördes alltså för att öka konsumentskyddet och stävja en osund utveckling på kreditmarknaden. presenterade en utvärdering av bolånetaket som visar ett tydligt trendbrott i utlåningen. är det färre som lånar fullt ut till bostadsköpet. Belåningsgraden minskar då mätningarna startade av hur stor andel av bostadens värde som belånas. Myndighetens rapport visar också att andelen hushåll med nya lån har halverats . generaldirektör beskriver det som ett historiskt trendbrott. Ett bolånetak får dock effekter som vi måste ta tag i. Syftet är bra, och resultaten positiva sett till syftet. har dock allt fler barnfamiljer och unga människor svårt att få ihop till kontantinsatsen till villan på landet eller bostadsrätten i innerstan. Då är det viktigt att skapa incitament för ett långsiktigt sparande till ett eget boende. vill införa ett skattegynnat bosparkonto för unga. Vårt förslag bygger på ett årligt sparande på fram till . Skatteavdraget skulle vara värt i storleksordningen . Maximalt skulle sparas på bosparkontot. I finns ett snarlikt bosparkonto för unga. Systemet fungerar väl, och förutsättningarna borde därför vara goda för att det också ska fungera väl i . Självklart måste utformningen utredas ytterligare. Ett dylikt förslag skulle också stimulera bostadsbyggandet. vill med andra ord se en sparandelinje. premieras lånandet genom att man får göra avdrag för räntan. Däremot gynnar dagens skattesystem tyvärr inte investeringar, sparande eller amortering. Ett avdrag för sparande kombinerat med ett speciellt bosparkonto är några reformer vi i vill se för att ge incitament för att spara och investera i stället för att låna. 114 (SD): Jag tänkte försöka reda ut sambandet mellan en ökande befolkning och ett ökat tryck på bostadsmarknaden åt . Anledningen till att folk lånar mer pengar till bostäder är att priserna på bostäder går upp. Anledningen till att priserna går upp är i hög utsträckning att efterfrågan ökar. Det sker i sin tur till stor del för att de regioner som är prisdrivande har en ökande befolkning, vilket har sin huvudförklaring i invandringen. Jag säger inte att invandring av det skälet per definition är dåligt. En bra och aktiv politik förutser detta och bygger i takt. Den invandring vi har fungerar väl till viss del. Människor kommer hit och kan bidra. De blir en del av efterfrågesidan som söker bostäder i attraktiva områden och är med och driver upp priserna.