prot · GZ09107 · 2012-05-02 00:00:00 — Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 101 S, 100 M, 23 MP, 21 FP, 20 C, 18 V, 17 KD För res. 5: 19 SD Frånvarande: 11 S, 7 M, 2 MP, 3 FP, 3 C, 1 V, 2 KD, 1 - Punkt 9 (Förbud mot rotenon) 1. utskottet 2. res. 7 (SD) Votering: 298 för utskottet 19 för res. 7 32 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 100 S, 100 M, 22 MP, 21 FP, 20 C, 18 V, 17 KD För res. 7: 19 SD Frånvarande: 12 S, 7 M, 3 MP, 3 FP, 3 C, 1 V, 2 KD, 1 - (S) anmälde att hon avsett att rösta ja men markerats som frånvarande. Övriga punkter Kammaren biföll utskottets förslag. 14 § (forts. från 12 §) Funktionshindersfrågor (forts. SoU13) 100 (S) replik: Det råder ingen tvekan om att vi socialdemokrater är kritiska till det sätt som regeringen behandlar dessa frågor. Vi tycker att man inte har varit tillräckligt aktiv. Jag vet att brinner för dessa frågor likaväl som jag och många andra som är med och debatterar här. Jag gick tillbaka till det betänkande vi hade 2009/10 för att titta lite grann vad vi krävde av regeringen i det sammanhanget. Vi hade gjort en utfrågning där det deltog representanter för IFA, JAG, STIL, HSO, RBU, DHR och NHR. Utskottet skriver att det var bland annat vid den hearingen som vi hade fått del av den oro som många funktionshindrade kände för den utveckling som var. Det sägs också att utskottet utgår från att regeringen noga följer utvecklingen och anser att regeringen så fort underlag finns bör återkomma till med en redovisning och vid behov med förslag till åtgärder. Detta är ganska länge sedan. Min fundering och fråga till är: Är nöjd med det sätt som regeringen har hanterat frågan för att se till att människor med funktionsnedsättning får det stöd som de är berättigade till enligt lagstiftningen ? Det vore intressant att höra det. Jag hörde i inlägget att det fanns väldigt mycket som var gjort enligt . Men är han verkligen nöjd med det sätt som man har hanterat frågan? 101 (C) replik: Det ärliga svaret är att jag inte är nöjd förrän jag är säker på att alla får den assistans som de har rätt till. Jag är inte säker på att vi är där. Det är därför som det är så viktigt med det omfattande arbetet. Att som säga att det nästan inte har skett någonting tycker jag är att fara ganska vilse med sanningen. Man kan titta på det tillkännagivande som vi gav 2010 från ett enigt utskott. har presenterat sitt behovsbedömningsinstrument. har presenterat sin rapport med en lång rad åtgärder. Vi har själva i utskottets behandling haft kontakt med generaldirektör. De beskriver att de jobbar med enhetligheten i bedömningen och att analysera grundläggande personliga behov. De har stärkt kompetensen. De har ett arbete på gång för att uppdatera sin vägledning. De har till oss, vilket jag tyckte var väldigt intressant, redovisat att de avser att pröva en särskild ordning för beslutsfattande vid speciellt svårbedömda fall för att lyfta upp det i organisationen. Det finns ett arbete med att titta på om det finns fusk. Det vet vi att det gör. Vad kan man göra åt det? Det finns ett arbete från ISF med att titta på tvåårsomprövningarna, och det finns ytterligare åtgärder. Till detta ska läggas det senaste tillkännagivandet om att vi noga ska följa upp vad konsekvenserna är på individnivå där man har minskat eller tappat. Det är lätt att stå här och säga att man ska göra mer. Jag tycker att det är omfattande insatser som har gjorts. Vad skulle göra i majoritetsroll? Det skulle jag vara intresserad av. 102 (S) replik: Jag tolkar nog svar som att han trots allt är nöjd med vad regering och ansvarig minister har åstadkommit sedan det tillkännagivande vi gav 2009/10. Jag kan inte tolka det på något annat sätt. Det finns ett antal saker som räknar upp. Visst har det hänt saker. Men den stora och viktiga saken har vi inte fått något besked om. Vi har fått presenterat en väldig massa statistik och liknande. Men inte vid något enda tillfälle har vi fått ett svar från ansvarig minister om hur regeringen ser på frågan om det skulle behövas en ändring i lagstiftningen för att garantera att de som har behov av assistans också får det. Vid den senaste interpellationsdebatten som var i kammaren om dessa frågor uttryckte att hon stod bakom de intentioner som finns med lagstiftningen. Det är väl jättebra. Nästan alla säger att de står bakom de intentionerna. Men vad gör man för att se till att det blir så att intentionerna upprätthålls? Jag tycker att det var bra besked från att han så här långt är nöjd med vad regeringen har åstadkommit. När det gäller vad vi skulle kunna ha gjort i stället tror jag med all säkerhet att vi hade sett till att vi fått fram ett besked så att vi från regeringens sida kunde lämna en tolkning av det som håller på att hända och de behov som behöver mötas när det gäller förändringar i lagstiftningen. Jag är ganska övertygad om att vi hade sett till att det hade blivit så. Sedan var det intressant att höra att tog upp i sitt anförande att man nu kommer att presentera ett förslag så att bristande tillgänglighet faktiskt kommer in i diskrimineringslagstiftningen. Det var en nyhet, men jag tackar för det. 103 (C) replik: Jag inledde mitt svar på repliken med att säga att jag inte är nöjd förrän jag känner mig trygg i att alla får den assistans de har rätt till. Jag är inte trygg med att de får det. Jag ser att det finns behov av åtgärder. Jag ser att det är ett av syftena med det jobb som ska göras, och det tycker jag är ett svar. Om man visste svaret på allting i förväg skulle man inte behöva göra alla de här insatserna. Det är ett tiotal olika insatser som görs, som har gjorts eller som man planerar att göra. Det här skulle man ju inte ha vidtagit om man redan på förhand visste vad som krävdes. Det vet vi inte. Det är därför vi tar det här. Vi vill göra det riktigt, för det här är en oerhört stark och viktig verksamhet som vi vill ska bli säkrad uthålligt för att de enskilda ska få detta. tror att man, om man fick chansen att ta egna initiativ, skulle ha löst det här. Kom med några förslag! Då lovar jag, precis som under beredningen i utskottet, att vi ska lyssna på dem. Kom med konkreta förslag! Då får vi vrida och vända på dem. Det tycker jag är det bästa sättet att jobba konstruktivt, och jag hoppas att vi ska fortsätta att göra det . Ja, min absoluta övertygelse är att alliansregeringen ska presentera ett förslag så att brister i tillgänglighet ska vara grund för diskriminering. Det klarade inte den tidigare regeringen. Ni klarade inte det. Men jag har absoluta förhoppningar om att vi ska göra det. 104 (V) replik: Innan vi började trycka på knapparna sade : Så segt det gick. Han pratade då om den socialdemokratiska regeringen. Då kunde jag inte låta bli att tänka på Bortom fagert tal, som hade varit ute på en remissomgång . Det är alltså . Så segt det gick, kan man gladeligen säga i det fallet. Du sade att det var din absoluta förhoppning, . Jag ska gå tillgänglighetsmarschen i . Jag skulle gärna vilja veta om det här blir min sista tillgänglighetsmarsch, för det skulle jag gärna se. Så segt det gick, kan man väl också säga om något annat. var det, precis som sade, en rad organisationer som berättade för oss. Frågan har hanterats. Sedan skulle vi vänta på behovsbedömningsinstrumentet. fick vi det. Sedan skulle vi vänta på . Den fick vi . Och ska vi fortsätta att vänta till , för det räckte inte med den tid som vi har avvaktat. Då ska det eventuellt komma ett ställningstagande, så fort regeringen kan, om det behöver göras något. Det här tycker jag också är väldigt segt, för förlorar ytterligare hundratals personer sin assistans, utifrån den regeringsrättsdom som finns. Jag skulle vilja höra med dig om det här är acceptabelt. 900 människor har förlorat assistansen. En del har fått någorlunda vettig hjälp från kommunerna, men ett stort antal har inte fått det, utan de har, som jag pratade om förut, fått sina liv förstörda. 105 (C) replik: När det gäller det första är det samma svar som till . Vi jobbar för att klara av det som tidigare regeringar inte gjorde. Vi jobbar för att vi ska få fram ett beslut om att brister i tillgängligheten ska vara grund för diskriminering. Det fanns ett fullständigt bristfälligt underlag från den gamla regeringen som vi tog över. Det dög inte att skriva proposition på. Det här är mycket svårt, och det får stora konsekvenser, men jag vidhåller att det är min absoluta uppfattning att vi ska ha fram ett beslut. Jag har också gått tillgänglighetsmarscher. Jag tycker att det är bra att man bildar opinion och är en blåslampa på oss beslutsfattare. Jag hoppas att ska få vara blåslampa på något annat område och att vi ska ha löst detta. Det är min förhoppning. Sedan gällde det de här 900 människorna. Det är svårt att debattera den frågan med , för hon vet allt innan alla andra vet något. vet konsekvenserna innan alla andra vet konsekvenserna. vet att det handlar om 900 när en del pratar om 500 och andra pratar om 200 och jag har hört om över 1 000. Man måste också veta. Man måste få ett underlag. Det har inte gått så sedan vi fick utfallet, och vi har inte så många fall än som vi riktigt kan följa upp. Det är det jobb som ska göras. Ambitionen är helt klar, och det är mitt tydliga svar. Den som har rätt till assistans ska ha det, och LSS intentioner ska ligga fast. Det är den ambition som jag också tycker att sju av åtta partier i utskottet har ställt sig bakom. 106 (V) replik: menade väl inte att Bortom fagert tal inte dög som underlag? Den utredningen satte ju regeringen själv till, och det var den som hade fått alla remissvar färdiga . Det har gått en ganska bra tid . Jag vet inte allt, och vet inte allt. Vi har fått tydliga signaler från dem som har det här in på skinnet. Det handlar om dem som organiserar människor som har personlig assistans, de brukarkooperativ som bistår med personlig assistans, Independent Living-kooperativen. Det finns en artikel på Newsmill där de organisationer det är en hel radda som står bakom Utan assistans stannar livet säger att vi inte kan vänta . Människor drabbas för hårt. De uppmanar andra partier att våga ta ställning för att det behövs en översyn av lagstiftningen. Jag tror inte att det här är att handla i blindo. har faktiskt valt att säga: Vi ska inte låta välviljans våta filt ligga över funktionshindersområdet. Vi behöver en debatt. Och vi vill vara en blåslampa när det gäller att människors liv inte ska förstöras för att de mister rätten till personlig assistans på grund av den dom som finns, som byggde på en person och som många andra personer också drabbas av. Jag tror att vi alla är ganska eniga om att vi inte är så värst förtjusta i den domen, men då är det vårt politiska ansvar att göra något åt det. För kan inte säga: Vi följer inte högsta rättsinstans. Det är vårt politiska ansvar att se till att inte ytterligare flera hundra personer drabbas. 107 (C) replik: Jag har också lyssnat på STIL, JAG, IFA och en lång rad andra brukarorganisationer. Jag tycker att det är där som mycket av kunskapen finns. Det är de som är mottagare av ett beslut från en myndighet som bygger på vår lagstiftning som vet bäst vad det här handlar om. Jag har mycket nära kontakt med olika verksamheter och pratar ofta, precis som gör, med personer. Jag tar detta på största allvar. Det handlar om det som man har rätt till, det som det har fattats beslut om och det som man har för att man ska ha möjlighet att leva som andra. Det är dit vi ska. LSS intentioner ska ligga fast. Däremot tycker jag att det är rimligt av oss beslutsfattare att påskynda det här arbetet. Det tycker jag. Det är nog komplicerat, och det får konsekvenser för enskilda som ibland är oacceptabla. Det håller jag med om. Därför är det viktigt att långsiktigt hitta den lösning som jag hoppas på och jobbar för att vi ska kunna nå framöver och få det uthålligt. Men jag tycker också att med en så stor och viktig verksamhet är det bra att tänka efter före. Det är klart att man kan tycka att det går segt, men ett tiotal olika insatser har gjorts av regering och olika myndigheter. Då tycker jag att det är rimligt att få även de sista delarna på plats. Jag tror att vi är eniga om målet som är att LSS intentioner ska ligga fast. Det känner jag mig trygg i. 108 (MP) replik: Någonting som jag verkligen håller med Alliansen och om är att ni är mästare på utredningar. Fantastiskt många utredningar har gjorts. Jag säger inte att dessa utredningar inte behövs eller att de är överflödiga, men som både och har sagt har en del av dem inte lett till något synligt. Det är min fråga: Vilka praktiska och faktiska resultat är nådda? Då menar jag hos en person som faktiskt har en funktionsnedsättning. Utredningar i all välmening, men vilka praktiska resultat har nåtts? Jag gläder mig åt att vi är så eniga när det handlar om bristande tillgänglighet. När den utredningen är klar kanske vi kan komma överens om att det ska höra till diskrimineringslagen. När det gäller att LSS ska värnas och intentionerna finnas kvar kommer vi kanske också att kunna enas om att man måste göra någonting åt § 9. Som det är nu värnas inte LSS, och intentionerna följs inte. Det är jättebra att man jobbar på arbetslösheten, men den har ändå ökat från 30 000 personer 2008 till 68 000 personer 2012. Inte ens om man är väldigt snäll skulle man kunna säga att det går åt rätt håll. Det jag egentligen undrar är när man tänker gå från ord till handling. När kan vi se handling? 109 (C) replik: Att det är ett fasligt utredande kan jag hålla med om. När jag var i opposition tyckte jag alltid att det bara utreddes och utreddes. Men sedan jag kom i majoritetsställning har jag fått bita i det sura äpplet och lärt mig att det ibland är bättre att tänka efter före och ha ett beslutsunderlag. Jag blir också irriterad när man tror sig veta vad det är som behöver göras, men det drar ut . Ett jobb som jag själv ledde var . Vi presenterade vårt slutbetänkande . Drygt hälften av våra förslag är nu genomförda. Det har gått , men där har konkreta exempel. Det var därifrån som besluten om tillstånd och tillsyn kom. Det var därifrån besluten om att se mer rikslika bedömningar kom. Därifrån kom också besluten om att vi ska få möjligheter att bättre se barnperspektivet i LSS. Allt detta kom därifrån, och det är nu utrullat och genomfört. Jag tror att det är på det sättet vi måste jobba . har också, precis som jag, varit med och tagit del av vad de olika myndigheterna har gjort. Behovsbedömningsinstrumentet är klart. I betänkandet framgår också och finns beskrivet vad håller på med. , , kommer ISF att presentera sina uppföljningar av tvåårsomprövningarna. Det är även fler saker på gång. Min uppfattning är alltså att det nog trots allt är så här man långsiktigt måste jobba för att få hållbara lösningar, även om jag kan hålla med om att det ibland känns som att det går sakta. 110 (MP) replik: För en person som behöver hjälp måste det vara otroligt frustrerande att ha rätt till hjälp och stöd men inte kunna nyttja den rätten. Det tror jag att många kan skriva under på. Om vi ser på det som har gjorts, till exempel om rikslika bedömningar, har man skrivit om det och haft med det i utredningen, och det har gått ut. Men vi vet ju att det inte är så. Barnperspektivet har också gått ut, och jag vet att jag påpekade både för och för att man inte hade med barnperspektivet. När det gäller behovsinstrumentet har vi fortfarande inte riktigt sett något resultat av de, tror jag, sex försäkringskassor som har det. Dessa saker har skett, javisst, men hur det har hjälpt den enskilde vet vi ännu inte. Vi får verkligen hoppas på den utredning som vi ska få en första genomgång av . Jag kan meddela något som i alla fall gladde mig, och det kan ju glädja er också. Det är att ska få 90 platser som är avsedda för personer med funktionsnedsättningar. 111 (C) replik: Det som också har hänt är att inga besparingar är gjorda från politiskt håll när det gäller assistansen. Det är 2425 miljarder som satsas. De behov som redovisas finansieras också. Det är rätt och riktigt. Det ska så vara. Det finns också en mycket bra och kvalitativt hög verksamhet som bedrivs , , ofta av utomordentligt duktiga personliga assistenter och andra. när vi diskuterar problem och utmaningar, som vi ska göra, tycker jag ändå att vi glömmer att det görs så väldigt mycket positivt. Det är så oerhört många personer som ges möjligheter att leva som andra, vilket är LSS intention. Låt oss alltså även skänka en tanke till alla de insatserna, för jag tycker att de är väldigt viktiga. Jag tror att och jag i grunden är väldigt överens om att vi gemensamt ska hitta lösningar som gör att vi med gott samvete kan säga att vi i de beslut vi tar ska hålla fanan högt när det gäller personlig assistans och LSS i sin helhet och fortsatt värna utvecklingen. 112 (M): införde den dåvarande borgerliga regeringen en fantastisk lag. Det var en lag som förändrade livet för personer med funktionsnedsättningar: lagen om stöd och service till personer med funktionshinder. Den lagen är unik, och det var en borgerlig regering som införde den. Den lagen skapar möjligheter för människor att leva ett liv nästan som alla andra, kanske inte riktigt i alla fall men på ett så jämlikt sätt som det är möjligt. Jag tror knappt att dåtidens riksdagsledamöter kunde ana vilken frihet denna lag skulle skapa. Eftersom det har varit på tapeten kan jag tillägga att det var en hög företrädare inom funktionshindersrörelsen som sade att dagens arbetsmarknadsminister har gjort mer för att få människor med funktionshinder i arbete än vad alla samlade arbetsmarknadsministrar har gjort tidigare. Det gäller till exempel det som tog upp om platser inom folkhögskola och annat. Det har en stor betydelse. deltog jag tillsammans med i en konferens i FN om mänskliga rättigheter för personer med funktionsnedsättningar. Det är med stolthet jag konstaterar att alliansregeringen ratificerat den deklarationen. Det är också med stolthet jag kan säga att det var 1993 som dåvarande borgerliga regering antog . Sammanfattningsvis kan man säga att de radikala, stora stegen inom funktionshinderspolitiken har tagits av de borgerliga regeringarna. Det var också mycket tydligt när jag var i FN hur revolutionerande lagen om stöd och service är. I andra länder bygger man upp institutioner, något som vi lade ned . Där bygger man nu institutioner i stället för att de här människorna ska leva gömda och glömda. Den tiden har vi passerat i . Världen kommer efter och går före. , fru talman, återstår mycket. Det gäller att arbeta vidare med tillgängligheten i samhället, framför allt att öka kunskapen och påverka attityder. Det kan handla om att inte anlägga en handikapparkering i sluttande plan eller att människor lär sig att ett hinder för synskadade är när man parkerar cyklar utmed väggar i gatumiljön. Jag har vandrat i alla tio kommunerna i mitt hemlän och tittat över vad man behöver göra för tillgängligheten. Det är tydligt att det finns en stor kunskap i kommunerna om att underlätta för personer med rörelsenedsättningar. Det är sämre när det gäller syn- och hörselnedsättningar. Även när det gäller allergier behöver kunskapen ökas både hos kommunens tjänstemän och förtroendevalda men också hos allmänheten. De flesta ser och vet när man inte kan ta sig fram när man använder rullstol, men få tänker på svårigheterna att inte se och höra, problem att gå förbi en parfymbutik eller att man pratar över huvudet på människor med olika former av problem, allt det som gör att man inte kan leva som andra, att man inte respekteras som andra. Många av de delarna kan faktiskt ingen lagstiftning i världen göra någonting åt. Det handlar om kunskap hos enskilda människor. Det är det som gör skillnaden. Därför är det så fantastiskt med myndigheten som har ett särskilt uppdrag som ska leda till ökad kunskap och förståelse för olika problem man som en person med funktionsnedsättning kan uppleva. Något som jag också har sett när jag har varit ute i länet är att när ska minska sina kostnader drar man in till exempel servicediskar. Det försvårar för många människor som har funktionsnedsättningar, både yngre syn- och hörselskadade och äldre människor. Det är viktigt att de offentliga aktörerna förstår effekterna av alla åtgärder som man vidtar, att man har rätt glasögon på sig och använder sina kunskaper. Att göra till ett enklare land att leva i görs bäst genom att vi alla ökar vår kunskap om vad som behöver åtgärdas och sedan åtgärdar bristerna. Det stora samtalsämnet har varit assistansreformen och dess tillämpning. När den förra socialdemokratiska regeringen tillsatte en översyn av LSS-reformen, som har beskrivit, gavs flera direktiv. Ett av dem har fått särskilt stora följdverkningar. Det var att bedömningen av assistansbehovet skulle vara likvärdig över hela landet. Det är svårt att inte sympatisera med det men det fick till följd att gjorde en översyn av sina rutiner. Det betydde att några fick en mer generös bedömning och andra en mer restriktiv. Utifrån det kom diskussionen om behovsbedömningsinstrumentet. Först var det stora protester och många integritetskränkande frågor, men slutligen blev funktionshindersrörelsen och överens. Jag har stora förhoppningar om att instrumentet ska göra att behovsbedömningen både är och upplevs som mer rättssäker. Det var vad tillkännagivandet handlade om 2009. Då hade vi inte haft den nya lagändringen. När vi diskuterar detta ska vi veta vad det handlade om. Det behovsbedömningsinstrumentet har sagt att de inte behöver något regeringsbeslut eller riksdagsbeslut för att använda. Det är bara för dem att använda. Vi har fått många rapporter om att människor upplever en starkt försämrad livssituation, och det tar vi på största allvar. Regeringsrätten, eller , har tolkat lagen och det har fått till följd att många inte längre får assistans i den utsträckning som de har haft tidigare, enligt de rapporter vi har fått. Därför är det viktigt att veta vad som har hänt. Det är därför regeringen har gett Inspektionen för socialförsäkringen i uppdrag att redovisa på vilket sätt bedömningen har förändrats, både avseende nya bedömningar men också av tvåårsomprövningarna. Hur har verkligheten påverkats för de personer som är i behov av assistans? Det här är viktigt. Man måste ha det klarlagt innan man kan ta ställning till de förändringar som behöver göras, om det behöver göras några. Det går inte att hugga i luften i en förändrad situation som ska leda till en lag. I det här motionsbetänkandet finns det också andra motioner. Ett område gäller glasögon. Här är det viktigt att tar det ansvar de har när det gäller hjälpmedel. Det behövs en kartläggning, och regeringen har sagt att det ska ske. Jag ser fram emot den presentationen. Utskottet har lyssnat både till och till . Vi har lyssnat på utredningen om fusk inom assistansersättningen. Fusk är aldrig acceptabelt, men allt är inte fusk. Det ligger ibland också felaktiga bedömningar till grund för fel beslut och därmed ett överutnyttjande. Det ska ingen enskild person lastas för. Dessutom har utskottet lyssnat till myndigheten och företrädare för handikappförbunden. Jag har dessutom personligen träffat företrädare för flera föreningar inom funktionshindersrörelsen. Alla dessa möten ger en verklighetsbild som stärker det fortsatta arbetet, och vi i alliansregeringen står bakom intentionerna i LSS. Jag arbetar vidare för att göra ett bra land, det vill säga , ännu bättre att leva i för personer med olika former av funktionsnedsättning, både nationellt och regionalt och lokalt. Mot den bakgrunden, fru talman, yrkar jag bifall till förslaget i socialutskottets betänkande SoU13. 113 (S) replik: Jag kan inte låta bli att hålla fast lite grann vid den nyhet som släppte i replikskiftet och även i anförandet, att vi nu kommer att få ett förslag om att bristande tillgänglighet ska komma in i diskrimineringslagstiftningen.