prot · GZ0990 · 2012-03-28 00:00:00 — Om man gör en sökning på internet efter orden anställningsintervju och graviditet får man i en sökmotor över 4 000 resultat varav åtminstone de första sidorna handlar om kvinnor, oftast unga, som är mycket oroliga för att ratas i en anställningsintervju för att de är eller kommer att bli gravida eller för den uppgift de eventuellt kommer att lämna vid en eventuell fråga. Jag läser upp några av rubrikerna. En kvinna skriver: Ni som gått på anställningsintervju synligt gravida. Hon vill veta vad hennes medsystrar har gjort och hur de har hanterat detta. Det finns en annan som frågar: Får arbetsgivaren fråga om man är gravid under en intervju? Det finns en som frågar: Måste jag berätta om en eventuell graviditet? Det finns en som skriver att hon är gravid . Ska hon berätta? Så här pågår det sida efter sida i olika debattforum. Det här är taget från ett forum. Det är ett av de största i med över en halv miljon unika besökare . Där har kvinnor, företrädesvis yngre kvinnor, de här tankarna i huvudet. Det här är 2012. Då kan man fråga: Ser det ut så här? Har de fog för sin oro och sin rädsla? Den som har fått barn, oavsett kön, vet att det är en fantastiskt stor omställning. Det är någonting nytt. Det är en känsla som är väldigt svår att beskriva, och man känner naturligtvis en stor oro i början. som man är förälder finns en gnagande oro över om man gör rätt. Men tänk att behöva vara orolig när man går på en anställningsintervju för att arbetsgivaren ska ställa frågan om man är gravid eller kommer att bli det, att inte kunna känna att det finns en trygghet i det lagen säger: att frågan får ställas men att svaret inte får användas. Lagen säger nämligen att den uppgiften inte får användas. Den är ovidkommande. Men varför är då så många oroliga? När man läser svaren från dem som har varit med om detta förut är det oftast hänvisningar till diskrimineringslagen. Det är alltså inte så att kunskapen inte finns, utan det är för att verkligheten ser annorlunda ut. Behöver då dessa kvinnor vara oroliga? Jag drog ut den senaste statistiken från . Av de anmälningar som fick rörde arbetslivet. Av dem handlade ungefär en fjärdedel om diskrimineringsgrunden kön varav mer än hälften rörde missgynnande i samband med graviditet. Sju av tretton förlikningar på arbetslivsområdet samt fyra domar i AD 2011, varav en som jag ska referera till senare, hade samband med graviditet. Den vanligaste situationen är att kvinnor inte blir kallade till anställningsintervjuer eller, och det här är det värsta, att anställningsintervjuer ställs in när de berättar att de är gravida. Det här är 2012. Den här domen i Arbetsdomstolen är väldigt intressant. Den kom , så det går att göra något med befintliga lagar. Domen dömde arbetsgivaren just på grund av att svaret som inte får användas på den fråga som får ställas hade använts, detta enligt domstolen. Vad svarade arbetsgivaren och hur går tankarna hos de relativt få arbetsgivare som fortfarande diskriminerar kvinnor på grund av graviditet? Hur tänker detta fåtal? De allra flesta sköter sig. Det vet vi. De är goda exempel för resten, men det finns ett antal som tycker annorlunda, och jag ska citera hur tankegången är, direkt ur domen: Kvinnan utsattes varken för könsdiskriminering eller för missgynnande i samband med hennes förväntande föräldraledighet. Det här är före anställning, under anställningsintervjun. Hon uppfyllde inte kravprofilen för jobbet, säger arbetsgivaren. Det fanns inte heller något samband mellan beslutet att avbryta rekryteringen och hennes graviditet och förväntade föräldraledighet. Hör ni kopplingen? Det är idén om att en kvinna som kommer att bli gravid eller är gravid förväntas ta ut föräldraledighet. Arbetsgivaren avslutar: Hon var inte i en jämförbar situation med två andra kvinnor som anställdes. Det här är en dom från . Det finns flera domar. Väldigt mycket handlar i grunden om att den typ av diskrimineringslag som vi har är baserad på att vi faktiskt vet, både som arbetsgivare och arbetstagare, att det är förbjudet att diskriminera. Ändå sker det gång på gång, och det är bara ett litet antal som faktiskt orkar och vågar vara besvärliga och föra fallet vidare. Man vet ju att de som bråkar och ställer till med besvär kanske får svårt att få jobb, särskilt på mindre orter där antalet arbetsgivare är betydligt mindre än i storstadsområdena. Man vill inte vara en som bråkar. Man vill inte vara en som står upp på ett sätt så att det blir besvär. Man kanske till och med hamnar i lokaltidningen så att andra arbetsgivare tycker att ja, man kan ju tycka att graviditet i sig inte borde ha lett till detta, men hon verkar vara bråkig, den där tjejen. När jag tittar på vad betänkandet tar upp och vad det är för typ av resonemang som utskottsmajoriteten för så står det att frågan om att införa ett förbud mot muntliga frågor övervägdes för ett tiotal år sedan. Jag vill verkligen stryka under detta: För ett tiotal år sedan tittade vi närmare på detta. Men det blev inget förslag om att införa ett förbud mot att ställa dessa muntliga frågor. Man hänvisar till betänkande Personlig integritet i arbetslivet, SOU 2002:18. Jag tänkte att jag skulle slå upp och läsa lite vad man skrev där och vad det var som föranledde detta för ett tiotal år sedan. Så här står det i kapitel 4.4, Ett förstärkt integritetsskydd för arbetssökande under 4.4.2, Ett förbud mot muntliga frågor: Från olika håll har framförts att det i borde införas ett förbud för arbetsgivare att under ett anställningsförfarande ställa muntliga frågor som inte är relevanta i förhållande till anställningen. Sedan fortsätter texten för att till slut hamna i resonemanget om att för att arbetsgivaren ska kunna hållas skyldig för sitt handlade, nämligen att avbryta anställningsförfarandet enbart med hänvisning till graviditeten, krävs det att arbetsgivaren på något sätt ska ha dokumenterat de svar som arbetsgivaren får genom att ställa muntliga frågor till arbetssökande för att behandlingen av dessa personuppgifter ska omfattas av befintlig lag. Man tycker att krånglet i sig, att inte riktigt veta vad som sades mellan dessa två personer vid anställningsförfarandet eller intervjun, borde ha gjort att man inte har infört detta. Det är så jag tolkar det utifrån den text som finns. Jag har jämfört det med betänkandetexten. Men det här var . Det har hänt väldigt mycket . DO:s statistik och tidigare statistik talar sitt tydliga språk: Trots att vi har en mycket bra lagstiftning på området, som dessutom uppdaterades av den nuvarande regeringen förra mandatperioden, har vi inte kommit någon vart med detta stora problem. Jag vill säga att det är ett stort problem, för det är inte bara dem som faktiskt diskrimineras som det handlar om, utan det handlar även om oron bland de kvinnor som är gravida eller som planerar en graviditet. De är oroliga för att de när de söker ett arbete ska få frågan: Är du gravid, lilla vän? Kommer du att bli gravid? Dessa oskyldiga frågor får enligt lagen ställas, men svaret får inte användas. Det jag har märkt i de domar jag har läst är att det enbart går att bevisa ifall man har lyckats spela in detta eller på något annat sätt har bevis. Det är det här som är det beklämmande. Jag förstår inte varför utskottet inte vill titta närmare på den här möjligheten. Det här är en blind fläck, inte i lagstiftningen på det sättet att det faktiskt är förbjudet att diskriminera på grund av svaret, men en blind fläck för att man får ställa frågan . Med detta, herr talman, vill jag än en gång upprepa att yrkar bifall till reservation nr 1. 149 (SD): Vi har till detta betänkande två reservationer. ]ag vill börja med att yrka bifall till båda dessa. Den ena reservationen, som gäller utökningen av undantagen i turordningsreglerna från två till fem personer, kommer jag endast kort att beröra. Argumenten för och emot är vid det här laget väl kända. Tilläggas kan att vi trots att vi lägger fram detta förslag har förståelse för en del av kritiken mot förslaget, framför allt när det gäller de grupper som är svaga på arbetsmarknaden och som vid en tillämpning av förslaget dels kan förlora arbetet, dels ha svårt att finna ett nytt arbete. En förändring av turordningsreglerna kräver att man har en ordentlig inkomstförsäkring, en a-kassa, där fler får av inkomsten vid arbetslöshet. Det kräver också att den förda arbetsmarknadspolitiken och utbildningspolitiken är anpassad till arbetsmarknadens krav och förhållanden. En ökad flexibilitet på arbetsmarknaden måste nödvändigtvis åtföljas av en ökad trygget. i SVT:s Agenda togs fallet med lastbilschauffören upp. har uteslutits ur . Anledningen är att han inte bara är lastbilschaufför utan också ordförande för kommunföreningen . Uteslutningen av beror endast på hans engagemang i SD. Han har inget förtroendeuppdrag i Transport. Han har inte misskött sig på något sätt. Han har inte yttrat sig politiskt på arbetsplatsen och därmed aktivt propagerat för SD, utan det är helt och hållet ett fritidsintresse. Vi har inför den här debatten varit i kontakt med . Han vill gärna att vi använder honom som exempel. Transport bygger sitt beslut på sina stadgar och mycket diffusa tolkningar av dessa stadgar. På sin hemsida argumenterar för varför man utesluter aktiva sverigedemokrater genom att besvara ett antal fiktiva frågor. Jag ska citera några av svaren på de frågorna. Följande citat innehåller inte hela svaren men visar tydligt vilka mycket märkliga resonemang som ligger till grund för förbundets beslut. Det här står någonstans på Transports hemsida: Enligt resonemang kanske alltså inte ens samerna ska få vara medborgare i . Detta är inte bara felaktigt utan naturligtvis direkt lögnaktigt. För den som vill veta mer om position när det gäller samerna i kan jag hänvisa till den debatt inom ramen för miljö- och jordbruksutskottet som försiggick i kammaren där jag själv deltog. Tokigheterna fortsätter: Som sagt sker uteslutningarna på basis av handlingar och inte tänkande. Men det kan också konstateras att den som resonerar om att utesluta folk från medborgerliga rättigheter på grund av etnicitet, inte bör ta ordet demokrati i sin mun. Det är ett hårresande påstående. Transport får gärna återkomma om hur utesluter svenska medborgare från mänskliga rättigheter på grund av etnicitet. Det vill jag gärna veta. Transport fortsätter sina förklaringar med varför man utesluter aktiva Sverigedemokrater med bland annat följande: På arbetsmarknaden, mer specifikt, leder SD:s inställning till Antingen att infödda arbetare ska rycka på axlarna ifall importerad arbetskraft arbetar under slavvillkor. Det är inte bara moraliskt motbjudande utan skapar förutsättningar för ytterligare lönedumpning och osund konkurrens. Eller att svenska och utländska arbetare ska slåss sinsemellan om jobben. Det vore fullkomligt förödande för att hålla ihop den fackliga rörelsen både inom och utom landet i då det tvärtom behövs mycket mer av internationellt samarbete. Alla som har följt arbetsmarknadsutskottets arbete och ställningstaganden i olika frågor vet att detta inte bara är felaktigt utan förmodligen medvetet lögnaktigt. Verkligheten är precis tvärt om. Hitta ett tillfälle där jag inte har försvarat utländska arbetares rättigheter att ha samma lön och samma rättigheter som svenskar när de jobbar i ! Hitta det tillfället! Det är så här det ser ut. Hela dokumentet bottnar i djup okunskap, rena lögner och påståenden som ibland närmast kan verka skrattretande, och ibland upprörande. På dessa lösa och osakliga grunder fråntar ett en löntagare en stor del av hans arbetsrättsliga skydd. Jag har en uppmaning till Transport: Läs era egna stadgar! Där står, klart och tydligt, och utan risk för misstolkningar följande i 2 § andra stycket: Dess uppgift är att tillvarata medlemmarnas intressen på arbetsmarknaden och inom näringslivet samt skall därvid och i övrigt verka för en samhällsutveckling på grundval av politisk, social och ekonomisk demokrati. Det kanske är dags för att utesluta sig själv vid det här laget. Det ska erkännas att det inte är ofta jag delar åsikt med tidningen . Men gårdagens ledare om fallet är i många stycken ett undantag. Bland annat följande citat: Facket är inte vilken förening som helst. Det har en särställning i svensk lag och på arbetsmarknaden, och en monopolliknande roll. Avstängningar ur facket av politiska skäl kommer därför farligt nära ren åsiktsdiskriminering. När jag själv sparkades från mitt jobb på grund av mitt politiska engagemang i hade jag turen att vara medlem i en demokratisk fackförening. De tog på ett ypperligt sätt tillvara mina intressen. har, som ni har kunnat konstatera, inte samma tur. ska sägas att för tillfället inte riskerar uppsägning. Han har tvärtom en demokratiskt sinnad arbetsgivare som har anställt på grund av kunskaper i att framföra lastbil, och som inte har några synpunkter på vad gör på sin fritid. kanske någon tror att det jag vill göra är att inskränka föreningsfriheten. Så är inte fallet. Vi i vill fortfarande att föreningar, såväl politiska som fackliga och övriga föreningar, själva ska få styra över bland annat stadgar, medlemskap och ledning. Senast på SD:s landsdagar fick vi stöd för den uppfattningen. Det är i stället fackens ofta monopolliknande ställning som vi vänder oss emot. Vi är kritiska till att det på den svenska arbetsmarknaden finns arbetstagare som inte kan erbjudas fackligt medlemskap och skydd. Av den anledningen vill vi att de avtal som sluts mellan arbetsmarknadens parter inte bara ska omfatta arbetstagare inom avtalsområdet utan dessutom omfatta fackförening/fackföreningar som kan erbjuda samtliga arbetstagare medlemskap, om de så önskar. Det kan aldrig vara rätt att en fackföreningsstyrelses egna politiska åsikter ska kunna begränsa en arbetstagares arbetsrättsliga skydd. Eftersom vi i har gett arbetsmarknadens parter ett stort förtroende och ansvar på det arbetsrättsliga området är det att de också tar det ansvaret och motsvarar det förtroendet. Det är inte förenligt med en rättsstat att inskränka vissa medborgares rättigheter, i det här fallet det arbetsrättsliga skyddet, med motiveringen att staten har lämnat över ansvaret för detta till arbetsmarknadens parter, som majoritetstexten gör. Om inte arbetsmarknadens parter tar sitt ansvar är det statens skyldighet att antingen återta detta eller få till stånd en förändring. Det är allmänt känt till exempel vid nedskärningar och upprättande av turordningslistor att fackförbunden enbart ser till sina egna medlemmars bästa och också strider för att lyfta fram just dessa arbetstagare i turordningslistorna. Och det ska de naturligtvis göra! Det är vad medlemmarna har betalat för. Men den som då inte erbjuds medlemskap i en fackförening kan således godtyckligt bli föremål för uppsägning, just för att denne inte haft någon som försvarat dennes plats. Om jag när jag själv blev uppsagd på grund av mitt politiska engagemang hade varit förhindrad medlemskap och därmed arbetsrättsligt skydd av mitt fackförbund hade jag antingen fått acceptera min uppsägning alternativt i Arbetsdomstolen eller civilrättsligt själv fått driva frågan. Det hade inneburit mycket stora ekonomiska risker och tvivelaktiga resultat som följd. Jag vill göra ett förtydligande. är inte på något sätt emot fackföreningsrörelsen i allmänhet. Tvärtom gör de flesta fackförbund ett bra jobb i arbetet att tillvarata sina medlemmars intressen. Facket är en viktig motpol till arbetsgivarsidan på den svenska arbetsmarknaden. De flesta fackförbund accepterar också aktiva sverigedemokrater eller för all del andra politiskt aktiva som medlemmar. Det ska ändå sägas. Det är ett, möjligen ett par, fackförbund som i det här fallet sticker ut, och där intar en särställning som sämst i klassen. 150 (V): Vi kan konstatera att klimatet på den svenska arbetsmarknaden hårdnar. Under trycket av hög arbetslöshet och försvagade trygghetssystem pressas löntagarnas rättigheter och trygghet tillbaka. Den som söker jobb märker det tydligt när arbetsgivare tar sig allt större friheter att kräva svar på integritetskränkande frågor om privatlivet. Det är inte längre så att en avslutad utbildning eller referenser från en tidigare arbetsgivare räcker för att man ska anses vara intressant för en anställning. är det allt vanligare att man förväntas redovisa om man har eller tänker skaffa barn, precis som har tagit upp tidigare. Man förväntas ofta också genomgå tämligen tvivelaktiga personlighetstester och medicinska kontroller. Allt fler arbetsgivare kräver dessutom att arbetssökande visar upp utdrag ur belastningsregistret. Enligt en undersökning från TCO har arbetsgivare till och med börjat kräva att få se uppgifter om sjuk- och VAB-dagar från register innan de anställer. Formellt är det naturligtvis helt frivilligt att acceptera den typen av integritetskränkningar, men i den allt hårdare konkurrensen om varje jobb är det svårt för den enskilde individen att vägra att gå med på dessa saker. Om alternativet är ännu en månad med ekonomiskt bistånd eller en placering i fas 3 är man kanske beredd att underkasta sig en hel del om det ökar chansen att få ett jobb. Frågan är om det är rimligt att människor ska tvingas göra sådana val. Vi i tycker inte det. Vi tycker att det är hög tid för en lagreglering av arbetsgivares rätt att ställa osakliga och integritetskränkande frågor och kräva att man deltar i tester, tar prover och lämnar ut sekretesskyddade uppgifter från myndigheter för att kunna söka ett jobb. Vi anser att de lagförslag som presenterades av Utredningen om integritetsskydd i arbetslivet i huvudsak är bra och bör genomföras. Vi har upprepat detta i , ända sedan utredningen presenterades . har vi fått höra att frågan bereds inom . Det börjar bli lite långdraget minst sagt. Vi börjar tvivla på att allianspartierna alls har några planer på att göra något åt frågan. Men det kanske vi kan få svar på här . Det hårdnande klimatet i arbetslivet märks också i att det har blivit allt tuffare att upprätthålla lagstadgade och kollektivavtalade villkor på arbetsmarknaden. Ett stort antal branscher präglas av olika former av social dumpning och fusk. Fackliga företrädare för en ojämn kamp mot svarta och gråa löner, påtvingade F-skattsedlar, falska anställningskontrakt och uteblivna löner på byggföretag, åkerier, restauranger och städfirmor. ser allvarligt på utvecklingen. Vi vill se ett arbetsliv där principen om lika lön för lika arbete gäller och där man som anställd kan lita på att ens arbetsgivare betalar in skatter och arbetsgivaravgifter, försäkringspremier och naturligtvis att man får ut sin lön i . Därför har vi drivit en lång rad krav för att ta krafttag mot skattefusk, mot svartjobb och mot social dumpning på bred front. Ett av flera redskap i den verktygslådan är att införa ett solidariskt entreprenörsansvar för löner, försäkringar, arbetsgivaravgifter och skatter. Ett sådant ansvar gör det möjligt för både staten att få in skatter och arbetsgivaravgifter och anställda att få ut sina löner om en underentreprenör smitit från sina förpliktelser. Jag besökte , som har infört en sådan lagstiftning. Det norska byggnadsfacket berättade att den främsta effekten av lagen inte är att det har lett till en massa fall där anställda har kunnat kräva ut obetalda löner. Det har förekommit, och man har drivit sådana fall med framgång. De menar att den främsta effekten av en sådan lagstiftning är att de stora byggbolagen har blivit bättre och skärpt sina egna rutiner när de anlitar underentreprenörer. De har genomfört en stor utbildningssatsning bland sina medlemmar. Det är inte så konstigt. Risken att själv bli stående med löneskulder och tvingas jaga underentreprenörer och driva återkrav har lett till en självsanering i en bransch som tidigare präglades av en hög grad av svarta löner och outbetalda löner. Vi från hade önskat att utskottet hade kunnat fatta ett skarpt beslut om att införa ett liknande regelverk i . Tyvärr tycker vi att det beslutsförslag som majoriteten står bakom är så pass vagt att det finns anledning att oroa sig för att det leder till ungefär samma grad av aktivitet i som Utredningen om integritetsskydd i arbetslivet, det vill säga just ingen alls. Majoritetens förslag är också begränsat till utstationeringssituationer, vilket vi tycker är olyckligt eftersom det finns även inhemska underentreprenörer som lurar såväl staten som sina anställda på pengar. Det finns inte, som vi ser det, några goda skäl att ha olika regler för huvudentreprenörens ansvar beroende på vilken underentreprenör de anlitar. Det är tveksamt om det blir rättssäkert att ha olika grader av skydd för löntagarna beroende på var deras arbetsgivare är registrerad. förespråkar därför ett tydligare och mer omfattande lagstiftningsuppdrag till regeringen. Vi får väl se om majoriteten kan överbevisa oss om att vår skepsis är obefogad. Det hårdnande klimatet i arbetslivet märks på de ungas situation på arbetsmarknaden, inte minst på hur debatten om ungas arbetsmarknad förs. Det råder ett läge där mer än hälften av alla unga har en otrygg visstidsanställning, i åldersgruppen 2530 så många som var fjärde, och den allra vanligaste av anställningsformerna är tim- eller behovsanställning följt av provanställning och vikariat. Detta innebär en tillvaro i ständig osäkerhet om den egna ekonomin och framtiden. Man jobbar på nåder och tvingas vara ständigt beredd att rycka in och ta ett arbetspass med kort varsel. Det går inte att i förväg veta vad man får i lön i och om den kommer att räcka till hyra och mat. På arbetet är man utlämnad till arbetsgivarens godtycke. Den som klagar, klantar sig eller inte hugger i på varje sms löper risken att inte få jobba kvar. Det här är en stressande och extremt otrygg tillvaro som allt fler unga är drabbade av. Den är inte självvald. Undersökning efter undersökning bekräftar att unga människor inte är annorlunda än äldre. Unga människor vill också helst ha ett fast jobb på heltid. En färsk undersökning som LO har låtit Novus genomföra visar att av de unga som jobbar helst av allt vill ha ett fast heltidsjobb, medan vill ha en behovsanställning. Och ändå ser det ut precis som det gör: Det är vanligare att ha en otrygg anställning än att ha ett fast heltidsjobb. I samma undersökning uppger dessutom tre av tio av de unga arbetande att de inte kan leva på sin lön. Mot den här bakgrunden framstår väl allianspartiernas förslag på hur ungdomsarbetslösheten ska lösas inte som helt down with the kids, om man säger så. Man har kanske inte varit ute och lyssnat och funderat över hur ungdomarna egentligen har det där ute och hur situationen redan ser ut. Jag instämmer i mycket av det som sade tidigare här när det gäller förslagen om lönesänkningar och ytterligare försämring av LAS till exempel. Men jag gör det med det lilla tillägget att även om allianspartierna inte har sagt sig vara helt eniga om det fiffiga i att lägga sig i lönebildningen och gå fram med drastiska lönesänkningsförslag står det i betänkandet att utskottet alltså de borgerliga partierna vill betona vikten av att det blir billigare att anställa ungdomar. Jag ser fram emot att få höra på vilket sätt allianspartierna tänker genomföra det här förbilligandet av att anställa unga. Är det lönesänkningar? Hur ska de i så fall gå till? Hur stora ska de vara? På vilket sätt ska det leda till en bättre framtid för unga på arbetsmarknaden? Jag står självklart bakom samtliga reservationer, men jag nöjer mig med att yrka bifall till reservationerna nr 6 och nr 9. 151 (M): Alliansen och Nya bärs av en idé om . Vi tar ansvar för vårt land, vi tar ansvar för vår ekonomi och vi skapar goda förutsättningar för arbete och välfärd. Vi vill lägga grunden för ett samhälle som håller ihop, där människor kan känna trygghet, ta egna initiativ och förverkliga sina ambitioner och drömmar. Vårt mål är att alla människor som kan och vill arbeta ska kunna göra det utifrån sina egna förutsättningar.