prot · H00941 · 2012-12-11 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . 2 § Meddelande om ändring i kammarens sammanträdesplan Tredje vice talmannen meddelade att inget uppehåll för partiernas riksdagsgrupperskulle göras i kammarens sammanträde mellan och 18.00. 3 § Hänvisning av ärenden till utskott Föredrogs och hänvisades Motioner 2012/13:So7 och So8 till socialutskottet 4 § Förnyad bordläggning Föredrogs och bordlades åter betänkande 2012/13:SfU1 betänkanden /13:SoU1 och SoU5 utlåtande /13:SoU8 betänkande 2012/13:AU1 5 § Låneram för Föredrogs näringsutskottets betänkande 2012/13:NU10 Låneram för (prop. 2012/13:46). Kammaren biföll utskottets förslag att ärendet fick avgöras efter endast en bordläggning. 1 (MP): Statligt ägande eller delägande i bolag kan motiveras på olika sätt, men i grunden måste ett offentligt ägande baseras på samhällspolitiska målsättningar. För oss i kan det handla om att genom ett statligt ägande bidra till ökad välfärd och större socialt och miljömässigt ansvarstagande. Det kan handla om att staten behöver agera på marknader som inte på egen hand kan lösa de uppgifter som staten anser behöver lösas och hantera risker för svårreglerade monopol eller oligopol. Staten bör i huvudsak inte äga företag som finns på fungerande konkurrensutsatta marknader där man saknar samhällspolitiska målsättningar. Riskerna är stora att det statliga ägandet påverkar marknaden och andra företag på ett negativt sätt genom att till exempel snedvrida konkurrensen. debatterar vi frågan om ett statligt lån till SAS, som har svenska, norska och danska staten som huvudägare. har länge drivit frågan om en avveckling av det statliga svenska ägandet i SAS. Vi ser inte någon samhällspolitisk nytta med att staten äger ett flygbolag verksamt på en fungerande, konkurrensutsatt marknad. Det statliga ägandet riskerar att vara en hämsko för strukturell utveckling inom flygbranschen och vara en begränsade faktor när det gäller statens möjligheter att reglera och ställa nödvändiga krav på flygtrafiken. SAS är också ett bolag som länge har haft stora ekonomiska problem. Staten har varit tvungen att gå in med ägartillskott. Varje gång har vi i i stället förordat en avveckling av det statliga ägandet. Företrädare för har då anfört att de affärsplaner som bolaget presenterade för att klara neddragningarna medförde stora ekonomiska risker och att det inte var säkert att planerna skulle komma att lyckas. Det är beklagligt, herr talman, att vi återigen står i kammaren och behöver ta ställning till ännu en ny krisplan och statligt stöd till bolaget. SAS bolagsledning har liksom parterna på arbetsmarknaden genom stora ansträngningar lyckats träffa avtal som innebär kostnadsminskningar för bolaget. Den nya affärsplanen gör rimligen bolaget mer attraktivt inför en försäljning, men jag tror inte att de nuvarande planerna är tillräckliga för att göra SAS lönsamt. Den nya affärsplanen förändrar inte heller vår syn på ägandet i SAS. Vi har sett hur skattebetalarnas pengar genom de tidigare ägartillskotten har förbrukats. Förslaget om en låneram innebär fortsatt stora ekonomiska risker med skattepengar. Att medge lån till SAS utan att det finns en uttalad plan från regeringens sida för hur avvecklingen av det statliga engagemanget i bolaget ska gå till utgör enligt min mening inte en ansvarsfull ägarpolitik. Jag yrkar därför avslag på regeringens proposition och bifall till reservation i betänkandet. 2 (S): Vi ska nu behandla regeringens proposition om låneram för SAS. Vi gör det mot bakgrund av att den internationella flygindustrin är utsatt för mycket hård press med en tuff konkurrenssituation, något som har haft effekter för SAS inte minst när det gäller företagets möjligheter att bedriva sin verksamhet. Den fråga som nu har att ta ställning till är om den ska medge att regeringen beslutar om en låneram för SAS. Socialdemokraterna stöder detta förslag, eftersom vi gör bedömningen att det är ett nödvändigt beslut för att möjliggöra för SAS att leva vidare och bli lönsamt. De utgångspunkter och överväganden som vi har gjort handlar om att värna gemensamma tillgångar och tidigare gjorda investeringar och att säkra viktig infrastruktur både inom och i . Men vi har också vägt in betydelsen av att vara sammanknutna med viktiga destinationer, främst i . SAS är största flygbolag och har som verksamhetsmål att erbjuda flygtransporter och därtill relaterade tjänster, främst till den nordiska hemmamarknaden. SAS har en marknadsposition på i de skandinaviska länderna och spelar en viktig roll när det gäller att säkra tillgången till infrastruktur för bland annat näringslivet inom såväl som övriga . Låneramen kommer att utgöra en del av en ny kreditfacilitet för bolaget. Regeringen anger också att ett av grundmotiven för att föreslå en låneram för SAS är att man bedömer att det ökar deras möjligheter att sälja bolaget. Vi anser till skillnad från regeringen att det inte borde vara ett självändamål att vare sig äga eller sälja SAS utan menar att det är ett övervägande som måste göras vid varje givet tillfälle, utifrån de förutsättningar som då råder. Vi anser också att fokus nu måste riktas mot att företaget kan rustas för en bättre och skarpare konkurrenskraft i den allt skarpare globala konkurrensen men också att ett första steg och en förutsättning för det är att stödja förslaget om en låneram. Vi stöder därför propositionen. 3 (FP): SAS bildades , när tre nationella flygbolag i , och gick samman i ett konsortium. ändrades ägarstrukturen, det nya SAS börsnoterades, och vi fick ett huvudkontor här i . Svenska staten äger av aktierna, och den norska och danska staten äger vardera. Debatten och beslutet gäller om SAS ska få tillgång till en låneram i för åren 20122015 om högst på det ska vi betona marknadsmässiga villkor. SAS ska alltså betala en marknadsmässig avgift på låneramen i den så kallade kreditfaciliteten och en marknadsmässig ränta på den kredit som eventuellt kommer att tas i anspråk. Med låneramen får SAS en likviditetsreserv som gör det möjligt att fortsätta verksamheten enligt den nya affärsplanen. ska SAS ha en sådan ställning att bolaget i stället kan låna på den privata kreditmarknaden. Med affärsplanen ska bolaget också bli attraktivt för potentiella köpare, så att staten ska kunna minska ägandet i bolaget. Planen, som vi alla har hört talas om i medierna, innebär bland annat kraftiga besparingar , nya kollektivavtal, stora kostnadssänkningar och en centralisering och minskning av administrationen. Man kommer också att ha färre anställda och mer outsourcing och dessutom sälja flygbolag, fastigheter och olika mindre bolag. SAS är största flygbolag, men det har genomfört åtgärder för att minska kostnader och uppnå lönsamhet. redovisade bolaget vinst, men har det åter varit olönsamt. Staten har investerat ganska stora belopp , senast vid nyemissioner 2009 och 2010. Höga bränslepriser och en alltmer hårdnande konkurrens pressar dock flygbranschen ytterligare. En förutsättning för att SAS ska kunna genomföra affärsplanen är att bolaget får tillgång till den här likviditetsreserven fram till dess att man uppvisar en god lönsamhet. Visst hade det varit bättre om SAS inte hade haft något statligt ägande över huvud taget och marknaden hade fått ta i den här frågan utan att belasta skattebetalarnas pengar. Men har vi ett statligt ägande som vi måste ta ansvar för, och det gör vi. Min förhoppning är att den nya affärsplanen ska ge frukt och att ett starkt och lönsamt SAS kan flyga vidare utan statlig inblandning. Om detta torde de flesta, kanske alla, riksdagspartier vara överens. Jag yrkar bifall till propositionen och förslaget i betänkandet och avslag på motionen. 4 (M): Att det är stor skillnad på ett statligt monopol och på företag som verkar på en konkurrensutsatt marknad, där man måste vinna kundernas förtroende , är väl uppenbart för de flesta. Och att det är svårt att genomföra en förändring av ett gammalt monopolföretag för att möta nya förutsättningar i en helt ny marknadssituation har väl också blivit uppenbart för alla, inte minst genom alla de turer som SAS har varit med om under åren. Flygmarknaderna världen över har avreglerats. Och det är sedan vi avreglerade inrikesflyget i . har den internationella konkurrensen, bland annat från lågprisflyget, ökat. Jag vill understryka att detta har varit väldigt bra för resenärerna. Resenärerna har fått fler alternativ. Resenärerna har fått lägre priser. Men för många flygbolag har detta förstås varit tufft. Förutom det nya marknadsläget slog terrorattacker till 2001. Sedan kom finanskrisen . Detta slog hårt mot flygandet. vet vi att har bränslepriserna ökat kraftigt. Det är lätt att konstatera att många gamla flygbolag, inte minst de bolag som har haft en monopolställning, har haft svårt att anpassa sig till denna nya värld. har elva europeiska flygbolag gått i konkurs, däribland spanska , danska Cimber och svenska Express. I den här situationen ställer sig många den självklara frågan: Bör staten över huvud taget vara delägare i ett flygbolag? Vår principiella grundinställning till statliga företag är att om ett bolag verkar på kommersiella marknader med fungerande konkurrens och det inte finns ett särskilt beslutat samhällsuppdrag för det här bolaget är det rimligt att tänka sig att det bolaget kan säljas. Flygmarknaden är en kommersiell marknad. Den är avreglerad, och det finns fungerande konkurrens. Därför finns det ingen anledning för staten att fortsätta äga delar av SAS. Det är också detta som är skälet till att regeringen har begärt, och i bred majoritet har beslutat att ge regeringen det, ett bemyndigande att sälja statens andelar i SAS. Men när det gäller försäljning av statlig egendom är det vår bestämda uppfattning att en sådan alltid ska ske på ett sätt och som bedöms vara gynnsamt för skattebetalarna. Problemet i det här sammanhanget är att eftersom flygmarknaden ser ut som den gör för tillfället många bolag har det tufft, och många har gått omkull har det inte gått att hitta någon köpare. Vad gör vi då? Från Alliansens sida tycker vi att det är självklart att det man äger måste man också ta ansvar för. Att ett bolag finns på säljlistan är inget skäl till att inte göra vad man kan för att försöka ge bolaget goda förutsättningar att fungera. SAS är trots allt en stor arbetsgivare med 15 000 anställda, över 100 dagliga flygningar och mer än 27 miljoner resenärer . Det är en viktig aktör, inte minst på den skandinaviska flygmarknaden, där bolaget har en marknadsandel på mellan . När SAS nu åter hamnade i ett besvärligt läge var det därför självklart för regeringen att anstränga sig till det yttersta för att försöka hitta en fungerande lösning för bolaget, detta utan att för den sakens skull äventyra skattebetalarnas pengar. Mot bakgrund av att SAS presenterat en ny affärsplan, som enligt bolaget ger SAS möjlighet att bli konkurrenskraftigt, är förslaget nu att staten som längst till ska medverka till att säkra bolagets tillgång till likviditet. Detta sker genom att svenska staten tillsammans med de norska och danska staterna samt ett antal privata aktörer deltar i en så kallad kreditfacilitet, ett lånelöfte. Kreditfaciliteten uppgår till totalt , där de tre staternas andel motsvarar vårt ägande, det vill säga hälften. För del betyder det högst . Det är viktigt i detta sammanhang att understryka att detta inte handlar om ett kapitaltillskott till bolaget. Vi skickar alltså inte in några nya skattepengar i det här bolaget. Det är inte heller ett lån där pengar genast överförs. Det handlar om ett lånelöfte, och det som är viktigt är att det ges på marknadsmässiga villkor. Kreditgivarna, alltså bland annat staten, får marknadsmässig ersättning dels genom avgifter under kreditfacilitetens löptid, dels genom en låneränta för varje krona av krediten som utnyttjas av bolaget. För lånen, om man nu använder den här möjligheten att låna, finns det säkerheter. Vår bedömning är därför att det här förslaget innebär att svenska staten kan agera ansvarsfullt som delägare i bolaget som vi tar vårt ansvar gentemot skattebetalarna, detta till skillnad från , som uppenbarligen inte alls är berett att ta ansvar, varken för bolaget eller för skattebetalarnas intressen. Bland de skäl som anför finns i och för sig en del argument som påminner om min och Alliansens syn på statligt ägande, det vill säga en mer principiell grundsyn om att staten inte bör äga företag som finns på fungerande och konkurrensutsatta marknader. Det kan låta sympatiskt, men problemet är att den här hållningen är väldigt inkonsekvent från sida. tycker nämligen att staten är en lämplig ägare för bolåneinstitut, telekombolag och postverksamhet, trots att dessa företag också verkar på konkurrensutsatta och fungerande marknader. Det har man argumenterat för i den här salen för inte alls länge sedan. försök till principiellt resonemang faller således lite platt, eftersom alla förstår att det inte alls är det som det handlar om. Det egentliga skälet till motståndet är att ogillar flyget som företeelse, men då vore det ärligare att säga det och att våga stå för det. I reservation står det att bör avslå regeringens förslag om låneram och i stället presentera ett förslag till ordnad avveckling av det statliga ägandet. Men låt oss vara ärliga och tydliga med vad förslag faktiskt skulle innebära. Om inte godkänner låneramen, när vi fattar beslut , faller hela kreditfaciliteten. Därmed skulle SAS stå utan möjlighet att finansiera verksamheten. Det omedelbara resultatet skulle bli konkurs. Den ordnade avvecklingen av ägandet, som talar om, skulle alltså i själva verket innebära att 15 000 SAS-anställda skulle tvingas knacka på dörren till Arbetsförmedlingen , eftersom deras företag inte skulle finnas kvar. Det är vad som händer om skulle bifalla reservation. Det är varken att agera ansvarsfullt som ägare eller att vara aktsam med statlig egendom och skattemedel. Det är fullt möjligt att motvilja mot flyget är så stor att detta inte skulle vara ett problem för dem. Men då borde de vara ärliga nog att säga det och våga stå för det. Vår ambition är fortfarande att hitta en ny ägare till SAS. Vi menar att den nya affärsplanen gör SAS mer attraktivt för en potentiell köpare och att den därmed faktiskt också ökar möjligheterna för staten att minska ägandet i bolaget framöver. Men, som sagt, herr talman, en förutsättning för att man ska kunna genomföra den här affärsplanen är att vi i godkänner det förslag om låneram som regeringen har presenterat. Jag menar att bör göra just det och yrkar därför bifall till förslaget i utskottets betänkande. 5 (C): Tittar man ut över världen ser man att många statliga bolag haft en tuff period med konkurser och sammanslagningar . Det beror på att flygmarknaden har förändrats och lågprisflygen har gjort en snabb entré. Det har statliga bolag som exempelvis SAS haft svårt att hantera då deras kostnadsläge legat för högt i förhållande till just lågprisbolagens. Många människor väljer det billigaste alternativet framför bekvämlighet, och lågprisflygen har med sina låga priser helt förändrat flygmönstret för passagerarna där just priset är den avgörande faktorn. är det problem med SAS överlevnad, och staten har gått in med ägartillskott för att SAS inte ska gå omkull. I samband med ägartillskotten har SAS upprättat planer för omstrukturering, men dessa har i efterhand inte visat sig vara så kraftfulla som de hade behövt vara, åtminstone inte med facit i hand. Självklart ska SAS stå på egna ben för att kunna bedriva flygverksamhet, och självklart ska inte staten skjuta till mer och mer kapital till ett bolag som inte klarar sig på en i övrigt väl fungerande marknad. Därför har ägarna, där svenska staten ingår med en ägarandel på , beslutat sig för att ge SAS en kreditgaranti, det vill säga inte ett ägartillskott. För del skulle kreditgarantin innebära av en kredit på totalt 3,5 miljarder. Det anser vi vara nödvändigt för att inte försätta SAS och skattebetalarna i en än värre kris. Utan kreditgarantier skulle det inte finnas möjligheter att driva SAS vidare och inte heller att genomföra den tuffa åtgärdsplan som lagts fram. Det är hårda besked till de anställda som genom fackliga förhandlingar fått ge avkall på arbetstillfällen, delar av sina löner, pensioner med mera. Men om vi inte ger SAS dessa kreditgarantier förlorar de anställda på SAS sina arbeten. Dessutom försvinner alla möjligheter för svenska skattebetalare att få tillbaka någonting på SAS då företaget inte är attraktivt på marknaden. Att göra som föreslår, det vill säga lämna SAS och de anställda åt sitt öde, vore en dålig lösning som skulle få mycket tråkiga följder. Vårt förslag gör att vi som ägare agerar ansvarsfullt som vi tar ansvar för skattebetalarnas pengar. Den kreditgaranti som bolaget får är ett lånelöfte till marknadsmässiga villkor och, som sagt, inte ett tillskott av kapital. Med dessa kreditgarantier kan SAS genomföra sin tuffa åtgärdsplan, och passagerarna vet att det finns täckning för de resor som de bokar in. Det ger trygghet för bolaget, möjlighet att överleva och omstrukturera sin verksamhet. Det ger också en signal till passagerarna att SAS är ett livskraftigt bolag. Allt detta är av yttersta vikt, inte minst om SAS ska kunna säljas och detta med vinst för skattebetalarna. Det är enligt och Alliansen ett mer ansvarsfullt handlande än de drastiska åtgärder som förespråkar. 6 (V): Så står vi här igen för att diskutera SAS. Det är tredje gången . handlade det om nyemissioner, alltså aktieägartillskott. ställde sig bakom de förslagen eftersom det presenterades åtgärdsprogram som innebar att SAS skulle kunna stå på egna ben . Däremot var vi kritiska till regeringens förslag att ge ett bemyndigande att sälja ut SAS. Vi menade att ett sådant beslut skulle föregås av en djupare analys av flygmarknaden, av SAS möjligheter att agera på den nationella och internationella marknaden. Man måste se flyget som en del av svensk infrastruktur som håller ihop järnväg, väg, flyg. Där är flyget en viktig del för att människor ska ha möjlighet att ta sig mellan olika ställen. Det är viktigt för företagen att det finns ett fungerande flyg när det inte finns några alternativ. Därför är det också viktigt att staten agerar på ett ansvarsfullt sätt när staten behöver gå in för att hjälpa till att hålla SAS på fötter. menar att lånelöftet, faciliteten, är ett ansvarsfullt sätt att agera från regeringens sida. Vi står bakom regeringens förslag till lånelöftet på . Däremot är vi kritiska till sättet det tillkommit på. Vi menar att det är viktigt att värna den svenska modellen där arbetsmarknadens parter gör upp om avtal när det gäller löner och pensioner. Så har inte skett. De anställda ställdes inför fullbordat faktum. Regeringen gick in och sade att förutsättningen för faciliteten var att hela paketet genomfördes, alltså besparingar på löner och pensioner på 3 miljarder samt avyttringar. Jag vill säga att jag och är kritiska till sättet som det har gått till på. Jag är också kritisk till att näringsutskottet inte fått någon information om vad som försiggått, hur läget för SAS har varit. När vi 2010 behandlade frågan i näringsutskottet sade ett enigt utskott att det var viktigt att regeringen följde upp och höll utskottet informerat om SAS utveckling och genomförandet av åtgärder. Så har inte skett, inte , och det är allvarligt på flera sätt. Det är allvarligt dels för att regeringen går vid sidan om näringsutskottet, dels för att vi inte hålls informerade, vilket innebär stor risk för spekulationer ute på marknaden. Det gynnar inte SAS och dess möjligheter att agera på ett ansvarsfullt sätt. Det gynnar inte heller de anställda som lever i ovisshet om vad politiken vet och inte vet. Ett sådant handlande är över huvud taget långt från vad regeringen och vi menar när vi säger att arbetsmarknadens parter ska ges möjlighet att agera. vet vi regeringens syn på den svenska modellen. Den har fått en ny innebörd, nämligen att man ställer arbetstagarna inför fullbordat faktum: Genomför detta. Alternativet är att det inte blir någonting. Då återstår konkurs. Jag yrkar bifall till propositionen och avslag på motionen. 7 (KD): När det handlar om offentligt ägande, oavsett om det gäller stat, kommun eller landsting, har man känslan av att alla har ett ansvar eller ingen har ett ansvar. Alla äger det egentligen, eftersom det är fråga om våra skattemedel, men ingen tar ett specifikt ansvar. Var har ansvaret hos våra medborgare varit då det till exempel gällt att resa med SAS? Har man inte känt sig delaktig i ägandet av SAS som flygbolag? Det har nog känts ganska långt bort. I stället har man ofta valt andra, billigare flyg, vilket vi kan se av den konkurrens som finns inom flyget. Alla prognoser visar att flyget kommer att öka. Frågan är därför vilken framtid SAS har som flygbolag. SAS är säkert ett jättebra bolag men har inte haft lönsamhet för att kunna tillgodose de nya krav som finns, inte minst på lönesättning. När man haft en för stor och för dyr kostym handlar det om att göra om, att göra och tänka nytt. Därför är den nya affärs- och besparingsplanen en förutsättning för att bolaget ska komma till rätta med sina grundläggande problem. Jag som kristdemokrat vill gärna vara tydlig med att staten generellt inte ska äga bolag som verkar på en konkurrensutsatt marknad. Jag tycker inte att staten ska äga vare sig bilfabriker, flygbolag eller annat som kan göras bättre av det privata näringslivet. Det innebär faktiskt att man som offentlig delägare är både domare och spelare på den plan man agerar på. Det är en sak. I det här fallet handlar det ändå om att göra SAS som bolag konkurrenskraftigt och lönsamt innan det går att sälja. Då säger vi kristdemokrater självklart ja till den här lånefaciliteten på maximalt , just med villkoret att bolaget implementerar den nya affärs- och besparingsplanen. Jag delar heller inte riktigt uppfattning att staten, alltså regering och andra, skulle ha gått in och agerat i stället för arbetsmarknadens parter och ha ruckat på den svenska modellen. Däremot kan vi konstatera att det sätt som man har hanterat den här frågan på mellan arbetsgivaren och fackförbund är extraordinär. Vad jag vet har man inte haft så snabba förhandlingar i sedan tidigt 40- eller 50-tal. När det också handlar om den mängd fackförbund som har varit inblandade, åtta eller nio stycken, är det klart att det också blir en väldigt speciell förhandling mellan parterna. Det är inte så att jag tycker att det är på det sättet man alltid ska göra, men i extraordinära lägen kanske man måste komma överens på ett snabbt och effektivt sätt just för att kunna rädda det bolag man ändå arbetar gemensamt för. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och till propositionen. 8 PER (MP): Jag kan börja med att yrka bifall till reservation i det här ärendet. Det är intressant hur historien går igen . Vi står här nu igen. Det är tredje gången som vi diskuterar SAS och ska skjuta till ännu mer pengar. Det är lite som en déjà vu-upplevelse att stå här i talarstolen och debattera SAS ytterligare en gång. Det är ju så att argumenten kommer tillbaka om och om igen. Samma argument som har kommit de två tidigare gångerna får vi höra från talarstolen igen. Det sägs att politiken går i cykler och att frågor kommer igen. Det här är ett tydligt exempel på det. Vi får ytterligare en gång ett förslag från regeringen att vi ska skjuta till skattebetalarnas pengar för att SAS ska klara sig ekonomiskt. Vi känner igen tongångarna. Precis som förra gången säger från att det är oansvarigt att inte gå in med de här pengarna. Man säger: Bara vi skjuter till de här pengarna så kommer SAS att bli lönsamt och klara sig, och det finns ingen risk att de här pengarna kommer att försvinna så som de gjorde de två tidigare gångerna. Det skulle aldrig kunna hända. Tillåt mig ett visst mått av tveksamhet inför de tydliga och klara besked som man får här. Vi får också höra från talarstolen att vi egentligen tycker likadant.