prot · GZ0969 · 2012-02-14 00:00:00 — Detta stärks också av att ISF påpekar att det inte förefaller finnas någon systematisk diskriminering av kvinnor i traditionellt manliga yrken eller något speciellt gynnande av män i traditionellt kvinnliga yrken, utan det handlar sannolikt om en branschsammansättning och en könsuppdelad arbetsmarknad och därtill kopplad kunskapsbrist. Vi har bett SBU göra en kartläggning av vilken kunskapsgrund vi har för att koppla samman skador, sjukdomar och yrken så att vi vet att vi attackerar rätt problem. Jag tycker att det är en rimlig hypotes att det är på det sättet, vilket bör sjösätta både långsiktiga och mer snabbspårade insatser för att öka den kunskapen så att inte kvinnor blir missgynnade. Jag vill även säga ett ord om huvudmannaskapet, för det är en viktig fråga. Det har nämnts , från höger till vänster, att detta är en socialförsäkring som naturligen ligger mycket nära arbetsmarknaden och som ligger som en offentlig socialförsäkring till del, ska vi säga, för till del är den också avtalad som så många andra försäkringar. Men den är strikt kopplad till arbetet, och därför skulle man kunna pröva frågan om den också skulle kunna handhas av parterna. Det är en tankegång som har funnits både till höger och till vänster. Den prövas i den parlamentariska kommittén. Den prövas också i en skuggande utredning som leds av en ledande tidigare socialdemokratisk förtroendevald. : Arbetsskadeförsäkringen är en ganska speciell försäkring. Den ersätter inte den vanliga sjukförsäkringen. Den går inte in i stället för till exempel sjukpenning eller för den delen sjukersättning, utan den kompletterar den på en högre nivå, på goda grunder, för att markera att vi ser extra allvarligt på människor som blir sjuka genom sitt arbete och den inkomstförlust de gör. Men det har alltid på goda grunder varit strikta krav på en koppling däremellan, och då har vi ett svårt läge där vi ska ha det rättvist, erkänna sjukdomar och inte bara skador men fortfarande se en koppling mellan arbetet och själva sjukdomen. Detta kräver såvitt jag kan bedöma mer kunskap än vi har . 91 (S): Jag blev politiskt aktiv 1994. Orsaken till att jag blev politiskt aktiv heter arbetsskadeförsäkringen. Den försämrades 1992 av dåvarande statsminister och den majoritet som fanns i . har jag drivit frågan i mitt parti men också opinionsbildat om vikten av att förändra och förbättra arbetsskadeförsäkringen. tyckte jag att den socialdemokratiska regeringen fattade ett viktigt beslut när man pekade på att man var tvungen att göra förändringar, förenklingar, för att även kvinnor skulle få sina arbetsskador godkända. konstaterar vi att så inte blev fallet, och jag vill att det görs någonting åt det. Man kan som ministern säga att man måste vara noga med kausalsambandet. Ja, absolut, problemet är bara att man inte bryr sig om det samband som finns. Man pekar på att en olycka som skett när någon lyft en sak har skett men att personen i fråga skulle ha fått ont i ryggen ändå, och därför får den personen ingen ersättning från arbetsskadeförsäkringen. Jag har tagit upp nedläggningen av . Det är viktigt att poängtera att regeringen tagit bort viktig forskning som fanns och faktiskt tydliggjorde hur arbetsmiljön såg ut. När det gäller privatiseringen vill jag varna för den. En privatisering av försäkringen kommer garanterat att med dagens arbetsmarknad innebära att den breda riskutjämningen, som tanken med försäkringen är, gör det billigare att försäkra den som har låg risk och dyrare att försäkra den som har hög risk att skadas i arbetet. Vi vet att många företag inte tecknar kollektivavtal. Vi vet att många har lösa anställningar. Att då försöka hitta det sambandet tror jag blir svårt med den konstruktion som regeringen talar om. Jag hade två frågor, varav den andra var om statsrådet avser att vidta några åtgärder för att anmälan av arbetsskada ska prövas av även om det inte föreligger begäran om ersättning. Det har statsrådet fortfarande inte svarat på, fru talman. Jag vet inte varför han undviker det. Jag vill peka på att det är viktigt att få till stånd förändringar i försäkringen. Om kvinnor konsekvent missgynnas, om det tydligt dokumenteras att försäkringen inte är rättssäker, som Inspektionen för socialförsäkringen konstaterar, måste något göras åt det. Vi kan inte vänta hur länge som helst. I sitt svar säger ministern att har därför låtit samtliga handläggare genomgå en utbildning i hur exponeringsutredningar bör göras och även utarbetat ett nytt metodstöd. Jag har läst om det metodstödet. I det ingår inte att göra en utredning på arbetsplatsen där olyckan skett. Däremot ingår det att ställa frågor om hur den sociala situationen är hemma, om det finns problem i familjen, om man har en tidigare liknande skada, vad man ägnar sig åt . Det är viktigt att dokumentera, men jag kan tänka mig att det vore relevant att faktiskt titta på hur arbetsplatsen ser ut, om det är möjligt att den orsakat den skada som uppstått och som man anmält. Det gör inte , och jag hoppas att ministern är medveten om det. Ministern får gärna återkomma och redovisa om han känner till hur det går till, och han får gärna även redovisa svaret på min andra fråga som jag nu upprepat . 92 (S): Jag avslutade mitt förra inlägg med att säga att jag tror att även om man ger utbildning till anställda, även om man vidtar vissa åtgärder, finns ändå i grunden synen att vissa yrkesgrupper är mer värda än andra. Statsrådet säger lite grann om det när han säger att det finns mer forskning, mer kunskap, om de mansdominerade yrkena, om hur en arbetsskada uppstår och vilka sjukdomar som kan drabba den anställde. Frågan är varför det inte har vidtagits några åtgärder när statsrådet nu lite snällt konstaterar att det är så. Det finns ingen handlingsplan för vad man tänker göra för de kvinnor som finns inom vården, handeln, lokalvården och ofta är överrepresenterade genom att de inte får sina arbetsskador beviljade. Det gäller inte bara på det här området, utan de är även överrepresenterade bland deltidsarbetande och bland dem med låga inkomster. Det är så det ser ut. känner jag att det kan vara av lika stort värde för samhället att investera i forskning om dessa yrken. Jag vill påstå att det är mycket viktigt att göra samma investeringar som man gör för andra, mansdominerade, yrken. Sedan har statsrådet inte ens berört min fråga hur det kommer att påverka arbetsskadeavgiften. Om vi säger att vi vill få bort orättvisan att kvinnor i kvinnodominerade yrken inte prövas med samma rättssäkerhet som männen blir frågan vilken påverkan det har på arbetsskadeavgiften. Den frågan berör statsrådet inte på något sätt utan bara konstaterar att avgiften är på en viss nivå . Varför har en del medel inte nyttjats? Det beror på att kvinnor inte fått sina arbetsskador beviljade; i de flesta fall rör det sig om kvinnor även om det också finns män som inte fått det. Kvinnodominerade yrken är de som får stryk i den här frågan. Jag vill höra vad statsrådet säger i det här fallet. Hur kommer avgiften att påverkas om vi uppnår ett resultat där kvinnor i lika stor omfattning som män får arbetsskadorna beviljade? Det hoppas jag, fru talman, att statsrådet svarar på i sitt nästa inlägg. 93 (MP): Arbetsskadeförsäkringen är en av de äldsta socialförsäkringar vi stiftat i denna församling. kom den första lagstiftningen gällande arbetsskadeförsäkring. Den kom till och med före pensionsreformen. Så gammal är arbetsskadeförsäkringen. Det har varit en viktig fråga att säkerställa att man har en god arbetsmiljö så att man inte riskerar att skadas på arbetet. Om olyckan ändå skulle vara framme ska man kunna ha en försäkring för att klara sin och sin familjs försörjning. Det var tanken när lagen stiftades . Vi hörde berätta om de försämringar som gjordes och om de försök till förändring som skedde 2003, vilket ministern också påpekade. De hade ingen praktisk betydelse, och det är beklagansvärt. Det borde väcka tanken att lyssna på Inspektionen för socialförsäkringen, som pekar på att vi ska väcka frågan om att ändra lagen. Jag hörde inte ministern säga vad hans ambition är. Kan ministern tänka sig att ändra lagstiftningen så att det blir en mer könsneutral bedömning, alltså utifrån de kvinnodominerade yrkesgrupper där även förslitningsskador ska kunna bedömas enligt kriterier som gäller i en försäkring? Är ministern beredd att ta till sig uppmaningen från Inspektionen för socialförsäkringen att se över lagstiftningen, inte bara tala om att det behövs mer forskning? De signaler jag fått är att SBU kommer att säga att det inte är någon större skillnad när det gäller forskningsresultatet, utan underlagen som finns är ganska lika. Här är frågan: Hur konstruerar vi lagen? 94 Statsrådet (M): Det gläder mig att delar mitt intresse för svensk socialpolitisk historia. Hon hade nästan rätt: Arbetsskadeförsäkringen kom 1916, efter den första pensionsreformen 1913. Den är jätteviktig, för den var den första inkomstförsäkrande socialförsäkringen. Medan pensionsreformen gav den första generella välfärdsreformen gav detta den första inkomstförsäkrade reformen. Det är bra för oss att minnas att de har en så god och lång historia. Om vi i grund och botten är överens om att detta är en försäkring som bygger på ett starkt samband mellan arbetet och själva skadan, vare sig det är ett olycksfall eller en sjukdom, har vi goda skäl att fundera på hur den ska vara både rättvis och rättssäker och behandla olika människors arbetssjukdomar likartat utan att urholkas och bli en försäkring som försöker ersätta själva sjukförsäkringen. Man får inte ersättning för att man är sjuk och inte kan arbeta utan för att det finns en direkt koppling till själva arbetet. Detta är ingen alldeles enkel uppgift, men den är viktig och förtjänar att tas på stort allvar. Vi gav inspektionen detta uppdrag därför att vi som många andra upptäckte att lagstiftning inte var till fyllest. Vi tog frågan på allvar redan då. Inspektionen kommer tillbaka och konstaterar att det finns brister i handläggning men att de inte huvudsakligen förklarar problemet. Man gör bedömningen att det sannolikt snarare rör sig om skillnader i kunskaper om kausaliteten mellan arbetsuppgifterna och själva skadan eller sjukdomen. Dessutom lägger man till ett förslag som jag glömde att kommentera, en möjlig annan väg som inte alls löser själva lagstiftningsproblemet: att inte ha ett så brett bedömningsutrymme vid utan ha en mycket striktare medicinsk lista på olika definierade diagnoser kopplat till olika yrken som kan ge grund för arbetsskadeersättning. Det är en fullt framkomlig väg. Jag utesluter inte den på något sätt. Detta är ett viktigt reformarbete som måste hanteras på sedvanligt vis. Men det löser inte alls frågan hur strikt samband det ska finnas mellan diagnos, sjukdom och själva arbetsuppgifterna. Den måste vi lösa på annat sätt. Att flytta huvudmannaskapet är ingen allmän privatisering. Det där tror jag att ni som diskuterar saken vet. Frågan gäller om försäkringen i stället skulle kunna ligga direkt hos arbetsmarknadens parter, som dessutom har en egen kompletterande försäkring. Detta har för- och nackdelar och har tänkts om. ligger frågan uttryckligen hos den parlamentariska . Den skuggas som sagt dessutom av en annan utredning. Låt dem tänka färdigt om för- och nackdelar! Regeringen har inte tagit ställning för att avfärda en sådan lösning, än mindre för att förfäkta den. Några svar har uppenbarligen inte gått fram tillräckligt tydligt. Nej, vi avser inte att kräva att prövar alla de ärenden där det inte har begärts ersättning. Ja, vi tänker invänta SBU:s analys, undersökningen av om det finns brister i kunskapsläget vad gäller kausaliteten i olika av kvinnor dominerade yrkesgrupper. Om det är på det sättet ger det en stark signal. Om det inte är på det sättet ger det andra signaler till framtida vägar för att komma åt det problem som jag tror att vi delar lika. Ja, vi tänker invänta den parlamentariska svar på frågan om vi ska tänka om när det gäller hela huvudmannaskapet eller om det ska ligga kvar som en del i den vanliga offentliga socialförsäkringen. Många viktiga tillfällen återstår med andra ord för att diskutera den här frågan. 95 (S): Nej, utförsäkringsministern, vi är absolut inte överens. Uppenbarligen tänker ministern gräva ned försäkringen i en utredning. Jag är inte nöjd. I svaret från Inspektionen för socialförsäkringen står det: Antalet individer som ansöker om och beviljas livränta på grund av arbetssjukdom har minskat markant . Det har genomförts stora förändringar i sjukförsäkringen, men inte i arbetsskadeförsäkringen. Det är angeläget att granska hur förändringarna i sjukförsäkringen har påverkat både ansökningar om ersättning och handläggning av arbetsskadeförsäkringen. Det är därför jag ställer frågan. Vi vet att man inte prövar arbetsskador där det inte finns ansökan om livränta. Väldigt många av dem som har drabbats av arbetsskador och som är sjuka utförsäkras och har därmed inga ersättningskrav. Jag kanske har svårt att hålla mig lugn just , men jag är ganska upprörd över att vi har en försäkring där stora delar av offentlig sektor uppenbarligen är oförsäkrade och att ministern hänvisar till att man ska titta om det finns ett orsakssamband. Granskningar som har gjorts har visat att utredningarna generellt sett är mindre väl genomförda vid avslag än vid bifall. Det är allvarligt om något. Det är inte rättssäkert. Vid avslag är det fokus på yrkestitel och diagnos, inte orsakssamband mellan sjukdom och arbete. Det är ännu allvarligare. Det här drabbar kvinnor. Jag kan bara beklaga att den här regeringen inte tänker göra någonting. Man ser gärna att människor lever på socialbidrag eller på familjen men inte får ut något av de socialförsäkringar som vi har. Det kan jag bara beklaga. 96 (S): har vi debatterat här ett tag. är det en del svar vi inte har fått från ministern, även om ministern i sitt senaste inlägg försökte anstränga sig att ge några svar. Vad händer med alla dessa kvinnor när de inte får sina arbetsskador prövade? Som påpekar blir de utförsäkrade som man inte uppnår lagstiftarens syfte. Försäkringen har gått i vinst med 13 miljarder. Det som löntagare avstår från sitt löneutrymme för att skapa sig själva en trygghet använder regeringen för att skapa sig överskott i statskassan, som folk utförsäkras på grund av att de har fått arbetsskador på arbetet och kan jobba men inte har någon försäkring som täcker arbetsskadan. De har helt enkelt hamnat i kvinnodominerade yrken där man inte har någon forskning eller kunskap om arbetsskadans påverkan och hur arbetsskadan har uppstått. Därmed får de bli utförsäkrade. 97 Statsrådet (M): Jag säger för tredje gången, med risk för att bli lite tjatig, att jag tycker att det är viktigt att vi har en försäkring som tar de sjukdomar och olycksfall i arbetet som drabbar kvinnor, vare sig de är i kvinnodominerade eller mansdominerade yrken, på precis lika stort allvar som vi traditionellt har tagit arbetssjukdomar och arbetsolyckor som drabbar män. Jag tycker att det är en viktig fråga. Jag vill lika lite som ni acceptera en situation där kvinnor upplevs bli diskriminerade systematiskt, vad det än beror på. Jag säger också för tredje gången att arbetsskadeförsäkringen inte ersätter sjukförsäkringen. Om ni i praktiken vill ta bort den ganska strikta kopplingen sedan kan man diskutera vilket ordval man ska ha mellan arbetet och de sjukdomar och skador som man kan begära ersättning för är det en annan sak. Men vill man ha en så strikt koppling måste man hitta modeller för att behålla den strikta kopplingen och genom kunskap se till att inte kvinnor av någon märklig hävd kommer sämre ut ur en sådan prövning. Det är precis det jag har försökt säga . Vi har påbörjat den processen, och vi avser att slutföra den. Men det finns ingen alldeles enkel lösning. Man löser det inte enkelt genom att vare sig anklaga för att systematiskt strunta i människor som har drabbats av sjukdomar eller skador eller säga att vi redan har all kunskap som behövs. Vi behöver kunskap och rätt metoder, och vi behöver göra det samlat. Dessutom behöver vi ställa frågan om själva försäkringen bygger på lagtext som fungerar bra nog. Jag utesluter absolut inte lagförändringar på detta område. Jag vill bara att vi ska veta vad vi gör när vi prövar en så viktig fråga. Överläggningen var härmed avslutad. 16 § Svar på interpellation 2011/12:200 om nystart för nollvisionen 98 Statsrådet (M): har frågat mig vilka åtgärder jag ser som viktiga för att höja trafiksäkerheten och på så vis komma närmare nollvisionen. I vägtrafiken har enligt preliminära beräkningar 314 personer omkommit . I denna siffra är inte suicidfallen inräknade. har antalet omkomna minskat med . Även om antalet 2010 var rekordlågt med endast 266 omkomna visar årets siffra på runt 300 att det fortfarande sker stora framgångar i trafiksäkerhetsarbetet. bedöms vara mer av ett normalt år jämfört med . Den mycket kraftiga nedgången av antalet omkomna i vägtrafikolyckor 2010 var med stor sannolikhet ett utfall av slumpfaktorn, samt sträng kyla och rikliga snömängder, som ledde till kraftigt minskande hastigheter. Mätningar visar på något högre hastigheter och ökad trafik. Antalet dödade i vägtrafiken per 100 000 invånare 2011 beräknas uppgå till 3,3 det var 2,8 2010 exklusive suicidfallen. var genomsnittet för EU-länderna 6,2. Detta gör till ett av världens mest trafiksäkra länder, och vi är internationellt erkända för vårt nollvisionsarbete och våra resultat. Detta ska vi vara mycket stolta över. Arbetet med att förbättra trafiksäkerheten och uppnå nollvisionen är prioriterat och kommer även fortsättningsvis att vara det. Regeringen beslutade om en historisk infrastruktursatsning på . I den nationella planen för 20102021 satsar regeringen på drift och underhåll av våra vägar, bland annat för att göra dem säkrare. Regeringen satsar dessutom ytterligare på infrastruktur , där är avsatt för drift och underhåll samt trafiksäkerhetshöjande åtgärder på vägnätet. Det finns en rad områden där har varit framgångsrikt, exempelvis åtgärdande av farliga sträckor genom mötesseparering, automatisk hastighetsövervakning, och nya effektiva hastighetsgränser. infördes också ett permanent och förbättrat system för alkolås till rattfyllerister. har exempelvis obligatorisk riskutbildning införts för alla bil- och mc-körkortsaspiranter, vilket tros ligga bakom minskningen av svårt skadade mopedister . Regeringen avser att fortsätta arbetet med att förverkliga nollvisionen genom systematiska förbättringar i transportsystemet. Detta är en fortgående process där vi även fortsättningsvis sätter mål, genomför åtgärder, följer upp och utvärderar våra resultat för att säkra att vi gör rätt. Detta ska vi även fortsättningsvis göra genom samverkan med transportsystemets olika aktörer, regionalt, nationellt och internationellt. kommer förslag från till reviderade etappmål för trafiksäkerheten på de svenska vägarna för att möta upp det inom EU gällande målet att halvera antalet dödade i vägtrafiken . Avslutningsvis vill jag betona att arbetet med att förverkliga nollvisionen är en fortgående process där vi alla har ett ansvar. Nollvisionen lever i allra högsta grad, och vi arbetar aktivt med att förvalta och genomdriva de åtgärder som vi vet har effekt samt att vara aktiva och kreativa med att titta på framtida åtgärder. 99 (S): Tack, statsrådet, för svaret! Det är hög tid att ta ett nytt grepp för nollvisionen. Det är dags för en nystart för nollvisionen. Vi var, precis som sade, väldigt framgångsrika. Det blev vi sedan den socialdemokratiska majoriteten i fastslog att vi skulle ha en nollvision för svårt skadade och dödade i trafiken. Vi har bit för bit, steg för steg försökt att arbeta mot den genom säkrare vägar, attitydförändringar, utbildning och på olika sätt se till att vi ska få ned antalet döda och svårt skadade i trafiken. Vi har varit väldigt framgångsrika. Både inom EU och i resten av världen har man tittat på för att se på det goda exemplet och frågat: Hur har ni gjort i ? Tyvärr har den positiva trenden brutits. dog 330 personer i trafiken jämfört med 2010. I har antalet döda i trafiken fördubblats . Det finns ingenting som tyder på att det skulle bli en förbättring under detta år, i varje fall inte . och jag har diskuterat farligaste väg, E20. Det ser inte ut som att det skulle bli bättre detta år utan snarare tvärtom. Jag ser en rad olika saker som behöver göras. Jag kan lämna några tips. Det är bland annat vinterdäckslag för lastbilar. Där har regeringen segat. Det skulle kunna gå att genomföra. Det handlar om att man alltid ska ha en reflexväst i bilen och att ställa det kravet på alla fordon. Det är ganska enkelt att ha ett sådant krav. Det är anmärkningsvärt att ni inte har tagit med antisladdkrav för supermiljöbilspremien. Det är märkligt när vi hade det tidigare för de tidigare miljöbilarna. Men när vi flyttar fram positionerna tar ni bort en del av säkerhetskraven. Dessutom borde vi kunna ansöka igen om alkolåsen hos EU eftersom tekniken har gått framåt. Vi skulle kunna ha ett mycket strängare krav och ett obligatorium för det. Avslutningsvis handlar det också om att bygga säkrare vägar. Det behövs på många håll i landet. Jag kan återigen uppehålla mig vid farligaste väg, E20. Det är den väg som binder samman och . Det är den väg där godset flödar från Bergslagen ned till norra största hamn. Det är också den väg som kallas dödens väg. Det är den väg där det behövs två filer i båda riktningarna och mötesfri korsning, och det behövs på hela sträckan. Det är en nationell väg. Det är staten som ska leverera vägen. Jag vet att det finns andra som försöker skylla ifrån sig och säga att det är kommunen, regionen eller någon annan som ska göra det. Men det är en nationell, statlig väg som det förväntas att regeringen tar ett ansvar för. Det behövs en nystart för nollvisionen. Jag har gett några exempel på vad regeringen skulle kunna göra. Jag förväntar mig att det blir åtgärder och att farligaste väg åtgärdas . 100 Statsrådet (M): Jag satt själv som riksdagsledamot , det år som kammaren gemensamt, alla partier, beslutade om nollvisionen. Jag kan nog säga att jag vid det tillfället tillhörde dem som sade: En nollvision kan man väl inte ha, för det går inte att komma ned i antalet noll. Jag har lärt mig med tiden och ser också resultatet av det. Det var ett bra initiativ. Det handlar om hur och på vilket sätt vi har det som ett mindset. Vi har det alla för våra ögon. Styrkan i arbetet har varit just att vi har samverkat mellan så många olika aktörer. Det har varit det offentliga, näringsliv, akademi och forskning. Det gäller inte minst våra biltillverkare som vi har i detta land. Det är riktigt. Den är inte fullt ut en . Den har inte tillräckligt bra standard fullt ut på hela sträckan. Jag tycker att vi ska ha i minnet att antalet dödsolyckor på har legat hyfsat . Men det är fortfarande inte bra, för vi vill inte att någon ska hamna i en svår olycka och vare sig dö eller bli svårt skadad. De åtgärder som vi vet verkligen har gjort skillnad och som vi fortsätter med handlar framför allt om hur vi anpassar hastigheten i förhållande till vägens standard. Vi gör också mittseparering, som gör otroligt stor skillnad på döds- och olycksstatistiken. Vi jobbar tillsammans med och kommunerna med design av vägar och stadstrafik. Det handlar om rondeller och om hur vi planerar för de oskyddade trafikanterna, för just detta är en siffra som sticker ut i den senaste statistiken. Vi jobbar också med sidoutrymmena längs med våra vägar så att man inte åker in i ett träd eller i en stolpe. Vi har kommit långt och när jag säger vi pekar jag inte bara på mig själv, utan mycket har kommit från näringslivet, inte minst från biltillverkare och andra med bra teknik som på olika sätt kan hjälpa föraren att påminna om ifall man har glömt sitt bälte eller byter fil utan att blinka.