prot · GZ0985 · 2012-03-20 00:00:00 — Vi har ett ramverk som vi båda är överens om, som vi var med och drog fram. Jag tror någonstans att finansministern själv kommer att behöva tröttna på att försvara någonting som han egentligen inte blir kritiserad för förr eller . Det andra är den sociala rörligheten. Det som händer, som all forskning är tydlig med, är att den sociala rörligheten sjunker när inkomstskillnaderna ökar. Det bästa sättet att hålla människor på plats och inte låta dem utvecklas är att låta de rika få det bättre och de fattiga få det sämre. Det är precis det som har hänt med det reformutrymme som har gett. Den rikaste procenten i samhället har fått av dina reformer, . Vi får se var det slutar. Sedan är det utbildningssystemet, som var det första som nämnde. ingår i en regering som har sett till att fler unga människor går ut med ofullständiga betyg och är sämre rustade för att möta utmaningarna i livet. Det är färre unga människor som får en bra start i livet än det var . Och det är någonting som regeringen är ansvarig för. Jag måste också kommentera det som sade om att ett samhälle är framgångsrikt när inkomstskillnaderna inte är för stora. Det håller jag med om, även om jag oftast tror att det mest är läpparnas bekännelse. sade att det här betyder att de som har det sämst ska ha det någorlunda bra. Jag tror faktiskt att mycket av våra politiska skiljelinjer ligger där. Jag undrar om du vill ha det någorlunda bra. Vill du att dina barn ska ha det någorlunda bra? Vilka barn är det som ska ha det någorlunda bra? För mig duger inte det. Jag nöjer mig inte förrän alla barn som växer upp i får komma ut och uppfylla sina drömmar och nå sin högsta kapacitet. Någorlunda bra duger inte. Det är bara bäst för varenda unge som duger. Där går också den politiska skiljelinjen, som jag är jätteglad för att finansministern klargjorde. 24 FINN (M): Ja, ideologi är viktigt. Här har vi talat från finansministerns håll och Alliansens håll om arbetslinjen och ställt den i relation till bidragslinjen. Det kommer sannolikt att bli ett tema inför avslutningen av den här mandatperioden och under kommande valrörelse. Låt mig betona bland annat inblandningen av socialförsäkringssystemet, inte minst när det gäller sjukförsäkringen. Vi kan i princip säga att vi är relativt överens om ersättningsnivåerna i det systemet, som bygger upp en del av inkomsterna för en del av befolkningen. Däremot har vi varit helt oense om hur sjukförsäkringen bör utformas. var det toppår i i förhållande till resten av jämförbara länder. Vi hade dubbelt så många som var sjukskrivna dubbelt så länge som i just jämförbara länder. Vi hade också en geografisk spridning som visade att sjukförsäkringssystemet, som är så viktigt för oss för att vi ska ha en trygghet vid arbetsoförmåga på grund av sjukdom, egentligen fungerade som ett arbetsmarknadspolitiskt redskap, vilket den aldrig har varit avsedd att vara. Det genomfördes en reform under förra mandatperioden, och den har förbättrats ytterligare under den här mandatperioden. har vi i princip ett sjuktal, ett ohälsotal, som är jämförbart med hur det är i jämförbara länder runt oss. Jag vill påstå att detta kanske är en lika viktig faktor som att vi bedriver en allmän sysselsättningsstärkande politik i vårt land. Det handlar nämligen om att befinna sig i utanförskap när man inte är sjuk, med en sjukersättning som ger mycket lägre ersättning än vad en arbetsinkomst ger. Det är kanske den allra värsta otjänsten man kan göra mot någon, om man nu vill se att inkomstskillnaderna ska vara mindre än vad de är . Därför tror jag att finansministern och alliansregeringen är på helt rätt spår. Det handlar om att driva en aktiv sysselsättningspolitik men också om att se till att bevaka och bevara den sjukförsäkringsreform som ändå har fört svenska folket betydligt närmare arbetsmarknaden. 25 (S): Jag anmälde mig på talarlistan när jag upplevde att finansministern dribblade med siffror. sade nämligen att inkomstökningar för de bäst betalda har ökat väldigt lite . Men varför använda när det var det år som det gick riktigt dåligt för ? Varför inte använda 2011, när vi vet att direktörerna har fått ännu mer betalt än vad löntagarna har fått? Om vi jämför hela perioden, , får vi helt andra siffror. Dribbla inte med siffrorna! Samhället dras isär. Vi har många exempel på det. Jag kan ta ett exempel. besökte jag ett fas 3-projekt, som det så vackert heter, på i . Det var 109 personer som var i den aktiviteten, som det heter. Det finns inga avtal. Det finns inga fackliga avtal. Tre personer hade fackliga avtal. Det var de som var medlemmar i och som fungerade som arbetsledare. De här människorna har mellan och , i genomsnitt ca , medan de är i fas 3. Det stora flertalet har gått där . Av dem som har gått är det fem personer som har kommit ut i arbetslivet. De flesta av dem som där är inlåsta i denna fas 3-åtgärd, tillsammans med de andra ca 30 000 i , vågar inte berätta för tänkta arbetsgivare att de är i fas 3, för alla vet att det är en åtgärd utan aktivitet. Det är kanske socialt okej att man träffar andra människor i samma situation, men man har ingen utveckling. Det är ingen utbildning. Det är ingen kompetensutveckling som sker. Man stannar av. Jag måste säga att när man möter människor i den situationen och möter den håglöshet som de känner förstår man att människor är förtvivlade över regeringens politik. Det är klart att samhället dras isär. Alldeles fick vi också uppgifter om att det är 28 000 fler barn som är drabbade av barnfattigdomen. Det var som kom med de siffrorna, inte Socialdemokraterna. Det kommer uppgift efter uppgift om att inkomstskillnaderna i samhället ökar. Jag är väldigt förvånad när jag tittar på interpellationssvaret. Finansministern säger: Det gör vi bland annat genom att förbättra den ekonomiska situationen för grupper med pressade marginaler, däribland de pensionärer och barnfamiljer som har låg inkomst. Det är inte sant. Det som står här är inte sant. Det är inte sant att ni sänker trösklarna in på arbetsmarknaden för människor i fas 3. Det som står här är inte sant. Men ni säger att ni ska fortsätta med den politiken. Det är en förfärande politik för stora grupper i samhället. Sedan är det precis som sade tidigare. När det gäller det ekonomiska ramverket har vi ingen annan uppfattning. Vi är tydliga på den punkten. Det har vi varit i opposition. Det vore väl sjutton annars, eftersom vi var med och skapade det , när var emot. Men när det gäller det som sker på andra områden i den ekonomiska politiken är det ett ökat utanförskap, och det innebär ökade ekonomiska klyftor i samhället. 26 Finansminister (M): Den här interpellationen gäller ytterst, fru talman, hur det har gått för makteliten. Hur har utvecklingen för makteliten varit i relation till andra? Då redovisar jag den statistik som finns, som är internationellt jämförbar, som löper och kan då konstatera att ökade inkomstandelen för de med de högsta inkomsterna, toppinkomsterna, . Under motsvarande jämförbara tid under alliansregeringen det är visserligen , men jag har mycket svårt att tro att det kommer att bli någon avgörande skillnad har det ökat med 1 ½ procent. Det här är inte den enda statistiken som ser ut på det sättet. Vi vet ju att inkomstskillnaderna ökade kraftigt under de socialdemokratiska åren, och vi vet att även förmögenhetskoncentrationen ökade kraftigt. kunde det vara på sin plats att Socialdemokraterna förde en självgranskande diskussion om varför man under tolv års regeringsinnehav bidrog till att öka klyftorna så kraftigt. Vad var det man gjorde som bidrog till detta, och vad var det man gjorde som inte fungerade? kommer det att hända att svenska folket röstar tillbaka Socialdemokraterna. Finns det då ingen självgranskning, där man kritiskt frågar sig varför misslyckandet var så pyramidalt när det gäller klyftorna, är det svårt att se att det kan bli på något annat sätt än att Socialdemokraterna återigen kommer att bidra till att både toppinkomsternas andel och inkomstskillnaderna ökar och att klyftorna grävs djupare. Det är naturligtvis så här att varje samhälle måste bygga på en avvägning mellan trygghet och drivkrafter. Det finns alltid en avvägning mellan hur mycket inkomsttrygghet och stöd vi vill erbjuda människor och hur mycket drivkrafter som krävs för att vi ska få dem tillbaka i arbete. Det vi har gjort som är speciellt och som har förskjutit den svenska modellen är att vi har valt att sänka inkomstskatterna, där marginalskatterna i särklass har sänkts mest för dem med lägst inkomster. Vi har värnat övriga skattebaser, vilket gör att vi alltjämt har starka offentliga finanser, en stor offentlig sektor och en stor andel av de sysselsatta som jobbar med välfärdstjänster. Så har vi kunnat bevara en stark välfärdsstat men även förstärka drivkrafterna. Vi har förstärkt arbetslinjen men bibehållit sammanhållningen. Det var ju så den svenska modellen var konstruerad. och hade vi starka drivkrafter och stark sammanhållning. Sedan överlagrade vi det med alltför mycket marginaleffekter, regleringar och transfereringssystem. Det här tog Socialdemokraterna på allvar i regeringsställning. Man backade när det gällde marginaleffekterna genom att kompensera för egenavgifter. Man tog undan sådant som arvs- och gåvoskatt som hade betydande negativa effekter för sysselsättningsklimatet. Man stramade upp förtidspension, a-kassa och arbetsförmedling. I opposition verkar man dock helt ha glömt att det finns en besvärlig och komplicerad avvägning mellan trygghet och drivkrafter om man vill värna en välfärdsstat som är förenlig med stark sysselsättning och bra utveckling. Det Socialdemokraterna nu står för är att vältra ut breda bidragshöjningar som finansieras med höga skattehöjningar på företag och anställda. Det är klart att effekterna av det blir mer utanförskap och färre människor i jobb. Det vi eftersträvar är ett samhälle där varje medborgare får en chans att komma till sin rätt och få ut sin fulla potential. Där klarar sig bättre än de flesta länder, eftersom vi har en bra skola, bra social rörlighet och bra trygghetssystem. I den svenska modellen finns en bra balans för att skapa detta, och den balansen har vi bidragit till, inte minst genom att vi nu under krisåren när andra har skurit ned, kunnat prioritera att förstärka bostadsbidragens barndel, höja flerbarnstilläggen och göra riktade insatser till de pensionärer som har det sämst. Det är precis så vi har gjort för att också i kristider, när resurserna är knappa, bidra till sammanhållningen. Det är en bra krispolitik, därför att den bidrar till att hålla ihop samhället som den är statsfinansiellt ansvarsfull. 27 (S): förklarade ganska tydligt i det föregående inlägget hur ni ser på inkomstfördelning i ett samhälle, men jag tror inte att finansministern själv var medveten om det. Finansministern förklarade att man vill ha ett samhälle där den fattige har det någorlunda bra. Det är också det som är den stora politiska skiljelinjen. och regeringen tror att den som har mest bara behöver trygghet i form av skattesänkningar och mer pengar på kontot för att nå framgång, medan den som är fattig bara behöver mer drivkrafter och att bli ännu lite fattigare så att han eller hon måste kämpa lite hårdare. Som socialdemokrat delar jag inte den människosynen. Jag menar att alla människor faktiskt har en potential och att man tillsammans med resurser som man får av samhället ska göra sitt yttersta för att nå sin främsta potential. Observera att det inte är jag, interpellanten som utmålas som kommande från bidragspartiet, som talar om bidrag här, utan det är som talar om bidrag. Han står nämligen för något slags allmosepolitik där man gör de stora skattesänkningarna och de stora ekonomiska lättnaderna för dem som har mest pengar, medan de fattiga får några hundralappar vid sidan om. Jag tror att vi ska byta ut denna allmosepolitik mot en framgångspolitik för alla, där alla människor får chansen att nå sin högsta potential. Det finns nämligen inte en mängd framgång i samhället som man måste dela på, utan jag tror att man kan nå hur mycket framgång som helst, bara tillräckligt många får chansen. 28 (S): Det är ju så här, , att man kan använda statistik lite som man vill . Att använda 2009, året när vi hade en svår ekonomisk kris i , som utgångspunkt för att visa att de ekonomiska skillnaderna inte har blivit så stora upplever jag nog ändå är att använda fel årtal. Det är det ena, och det kan vi återkomma till. Men vi behöver som sagt var inte hålla på med det, utan vi kan i stället titta i dagstidningarna där det står att direktörerna får det ena lönelyftet efter det andra som är oerhört mycket större än vad vanliga människor får. Utvecklingen är tyvärr den att samhället dras isär. Jag nämnde fas 3 i mitt förra inlägg. Jag ska nu nämna ett annat område, nämligen a-kassan, en omställningsförsäkring som vi tycker är viktig. Jag noterar att finansministern i sitt svar tidigare inte nämnde de arbetslösa över huvud taget, de 400 000 personer varav många går med låg ersättning. Här är bara ett exempel på vad som har skett: var det av de arbetslösa i åldern som hade a-kasseersättning. Vi vet att man inte alltid går med i facket och blir a-kasseberättigad när man kommer ut på arbetsmarknaden, men det var ändå . var det 5 ½ procent. Vad har hänt? Jo, den politik som ni har drivit har gjort att människor inte går med i a-kassan i någon större omfattning längre. Man avstår eftersom det har blivit så väldigt mycket dyrare. Då får det den effekten att man i stället, när man är arbetslös, får leva på försörjningsstöd. Det är detta som gör att sammanhållningen i samhället inte är lika stark som den var tidigare. Samhället dras isär, och det är det vi kritiserar regeringens ekonomiska politik för att ni inte ser helheten utan bara ser till vad vissa delar av den ekonomiska politiken leder till. Titta på helheten! Titta på hur människor drabbas av den politik ni företräder! 29 Finansminister (M): Den socialdemokratiska självgranskningen och självkritiken kring klyftorna kommer aldrig. Bara för att säkra att det inte var fel på just toppinkomsternas andel kontrollräknade jag på Gini-koefficienterna som också är redovisade , eftersom det är det slutår som redovisas i tabellerna. Under vår period har de ökat . Återigen har vi ett mått som visar hur tydligt inkomstskillnaderna ökade under de socialdemokratiska åren. skulle det kunna finnas en socialdemokratisk företrädare som tog en seriös, självkritisk debatt om detta: Varför ledde ett långvarigt socialdemokratiskt regeringsinnehav till så stora ökningar av de ekonomiska skillnaderna? Det blir väldigt svårt att förstå hur man ska kunna hävda någon trovärdighet i att man är ett parti som kan minska skillnaderna om man inte självkritiskt granskar varför man orsakade så stora ökningar av dem. Jag tycker naturligtvis att vi ska debattera varandras ståndpunkter och inte konstruerade skillnader. Jag har aldrig förordat någonting som kan beskrivas som allmosepolitik. Vad jag försökte beskriva med mina ord, i dess ofullkomlighet, var att när vi tittar på mått som beskriver hur de som har det materiellt sämst i samhället har det så är den andelen i och i de nordiska länderna, när man mäter det som tillgång till olika materiella tillgångar, mindre än i andra länder. Häpnadsväckande nog har skillnaderna inte ökat under krisen, vilket varit fallet i många andra länder. Det tycker jag är bra. Det betyder att vi bygger ett samhälle som visserligen aldrig kan bli perfekt, vi kan inte erbjuda alla människor de perfekta chanserna, men det ger en grad av väl fungerande välfärdsstat. Sedan är målet naturligtvis att människor ska komma till sin rätt. Det är därför vi gör så stora och omfattande insatser för utbildning, för förskola och skola, just för att ge människor stöd och möjligheter att utvecklas. Det är vår välfärdssyn. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2011/12:276 om sociala avgifter 30 Finansminister (M): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att rätta till vad han anser vara problem med socialavgifterna. Regeringens mål är full sysselsättning. Ett viktigt steg mot detta mål är att stärka svaga gruppers ställning på arbetsmarknaden. Selektiva sänkningar av socialavgifterna gör det exempelvis mindre kostsamt att anställa unga som är i färd med att etablera sig på arbetsmarknaden. Regeringens arbetslinje handlar också om försäkringssystem som leder människor tillbaka till jobb, inte till passivt utanförskap. Mot denna arbetslinje står oppositionens bidragslinje. ser vi hur utanförskapet, uttryckt som helårsekvivalenter som försörjs via transfereringssystemen, har minskat med ca 200 000 personer . har 200 000 nya jobb skapats. som sysselsättningen har ökat har regeringen fortsatt ordning och reda i de offentliga finanserna. När andra länder nu tvingas till tuffa sparprogram och nedskärningar kan vi fortsätta arbetet med en reformpolitik för varaktigt högre sysselsättning och lägre jämviktsarbetslöshet. Jag avser att fortsätta att finna vägar för att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt och stärka svaga gruppers ställning på arbetsmarknaden. 31 (S): Jag tackar finansministern för svaret. Socialavgifter är en del av den svenska modellen. Löntagare avstår en del av löneutrymmet för att skapa sig trygghet. Det innebär att man betalar en försäkringspremie i någon form . I går besökte jag gruvan i . Gruvarbetarna där, liksom alla andra löntagare, betalar dessa avgifter. De jobbar , under jord. De har lunchrum under jord. De jobbar under förhållanden som innebär ett stort risktagande, och de levererar via , företaget som de jobbar för, vinst till staten. Om de skadar sig på sin arbetsplats, om det händer någonting oförutsett, kan de, eftersom de betalar in en försäkringspremie, som ett minimum förvänta sig att ha en sjukförsäkring när de inte kan utföra sitt arbete. Och vad får de, fru talman, om det oönskade inträffar? Jo, de får ett bidrag från och . De får ingen försäkring. Den är så försämrad att de i stället får ett bidrag, ett bidrag för det löneutrymme de avstått. Vad har hänt varit finansminister? Det som hänt är att löntagare enligt den svenska modellen avstått löneutrymme; det är oförändrat. Det dock gjort är att förändra förutsättningarna för den försäkringspremie som löntagarna betalar in. Försäkringarna har gjorts om till bidrag. Löntagare avstår fortfarande i samma omfattning som tidigare löneutrymme för att skapa sig trygghet. har flyttat pengarna till någonting som heter allmän löneavgift, och det finns, fru talman, ingen lagtext som styr hur man ska använda de pengarna, till skillnad från alla andra avgifter i socialförsäkringen. Det innebär att finansminister förfogar över pengarna helt fritt. Skillnaden mellan 2006, när tillträdde som finansminister, och innevarande år blir, räknat i rena pengar, 80 , pengar som använt till någonting annat än till det som löntagarna avsåg när de avstod från dem. Gruvarbetarna, liksom andra löntagare i landet, har avstått dessa pengar för att skapa sig en trygghet. har tagit pengarna och flyttat dem till en skattkista som han själv förfogar över. Jag hoppas, fru talman, att vi får svar av beträffande vad dessa pengar har använts till. 32 FINN (M): Jag får tacka för interpellationen och för ett tydliggörande svar från finansministern. Interpellanten bedriver i sin interpellation en väldigt underlig tes som jag skulle vilja diskutera med finansministern. Som nämns i svaret från finansministern leder kloka lättnader av socialavgifter till lägre kostnader för att anställa, särskilt dem som står längst från arbetsmarknaden, såsom unga, nyanlända invandrare och, inte minst, funktionshindrade. Parar man detta med jobbskatteavdragen, som haft fokus på dem med lägst inkomster, som stimulans för att minska trösklarna att komma in på arbetsmarknaden är det fler som arbetar och försörjer sig på lön i stället för att ha en bidragsförsörjning. Det leder, vilket är viktigt att konstatera, till att statskassan ökar sina intäkter när fler jobbar och är med och solidariskt betalar skatt. Om man därtill lägger reformeringen av sjukförsäkringen, som vi diskuterade i förra interpellationsdebatten, ser vi att vi nu fått en hållbar sjukförsäkring som kommer dem till del som verkligen behöver den och ger dem en långsiktig trygghet i att systemet kommer att fungera. Vore det så som interpellantens hypotes framställer det, att man på något sätt förfarit konstigt med de sociala avgifterna, funderar jag på hur det kan komma sig att det i budgetpropositionen /12 görs stora satsningar. I en omvärld där vi på alla håll ser besparingar och neddragningar görs det, nota bene, stora investeringar bland annat på arbetsmarknadspolitiken. Arbetsförmedlingen är absolut nöjd med den tilldelning man får. Detsamma gäller på sjukförsäkringssidan. kan hantera sin budget och ge dem som behöver stöd därifrån ett utrymme som är väl tilltaget. Låt mig fundera lite grann på vad företrädarna för Socialdemokraterna gör när de går ut och mer eller mindre som vallöfte säger att man ska ta bort sjuklöneansvaret från företagen och vältra över det på staten. Det är intressant att lite grann titta på vad konsekvenserna av ett sådant förslag skulle bli. Det finns uträkningar, bland annat gjorda av , som visar att arbetsgivarnas kostnad för sjuklön och inbetalade arbetsgivaravgifter för sjuklön beräknas uppgå till . Om den kostnaden fördes över till staten skulle det motsvara en ökning av sjukpenninganslaget med . Den offentliga sektorns sammantagna nettokostnad skulle då uppgå till 7,7 miljarder, om man beaktar att statens intäkter från bolagsskatt med en sådan förändring skulle kunna öka med 7,7 miljarder. Detta föreslås av Socialdemokraterna för det som är sjuklöneperioden. Det omfattar alltså mer än en tredjedel av budgetutrymmet , det som vi varit överens om. Hur tänker man från Socialdemokraternas sida när man utan att analysera förslaget bara kastar ur sig det, för att få det att se ut som att man lockar företagarna med någonting positivt? Låt mig betona att problemet med detta förslag, också enligt RUT:s analys, är att om man tar bort sjuklöneansvaret från arbetsgivarna gynnas inte ens företagen primärt av det. De som i så fall gynnas är kommuner och landsting, och då snurrar ekonomin runt i systemet i stället för att man uppnår det mål som man försökte dupera företagarna med. Det finns en hel del hemläxa som Socialdemokraterna får göra när det gäller sociala avgifter och deras utformning i . Jag tror att och alliansregeringen har hamnat väldigt rätt i sin analys av hur läget är . Den viktigaste insatsen är förstås att se till att vi har tillräckligt med resurser att sätta av till arbetsmarknadspolitiken och våra trygghetssystem, och det har vi för tillfället, med en omvärld där det ser helt annorlunda ut. 33 Finansminister (M): Jag kan dela en grundsyn med , och det är naturligtvis synen på . Det är ett fantastiskt företag som gör en väldig nytta för . Vi har en stor gudabenådad malmkropp, och det faktum att den ligger i när malmpriset nu bara stiger är självklart någonting vi ska glädjas åt. Gruvnäringen är oerhört central för , och är ett av de finaste företag vi har i vår statliga företagssektor. Det är vi naturligtvis oerhört stolta över, och det gäller såväl gruvarbetare som företagsledning och alla som på annat sätt är kopplade till bolaget. De levererar miljarder till den svenska statskassan som kan användas till både omsorg och stöd till människor. När det gäller trygghetssystemen är vi inte helt överens. Låt oss börja med att konstatera att har mycket omfattande trygghetssystem. Jag har inte siffran i huvudet, men jag tror att vi lägger i runda slängar av bnp på våra transfereringssystem. Det motsvarar någonstans , som vi betalar ut i pensioner och olika typer av sociala ersättningar. Det är ett mycket omfattande trygghetssystem ett av de mer omfattande jämfört med andra länder och det är i grund och botten bra.