prot · GZ0986 · 2012-03-21 00:00:00 — Utan att gå in på de olika reservationerna om faderskap och föräldraskap vid assisterad befruktning kan jag bara kort, i likhet med vad som framgår av betänkandet, konstatera: Föräldraskap vid assisterad befruktning innehåller en rad svåra frågor som kräver noggranna överväganden. Det handlar nämligen inte bara om rätten att vara förälder och vårdnadshavare, utan det handlar först och främst om vad som är bäst för barnet, som barn och sedermera som en vuxen person. Det utredningsbetänkande som ligger till grund för att socialutskottet nu har tagit ett initiativ för att ge rätt till ensamstående och lesbiska par att få tillgång till assisterad befuktning i har föreslagit att föräldraskapet vid assisterad befruktning med donerade ägg och spermier ska regleras på samma sätt som för olikkönade par och att föräldraskapet automatiskt tillfaller moderns fru utan att man behöver gå vägen via adoption. Det tycker är bra och välkomnar därför ett förslag från regeringen om detta, trots att det innebär att man även här gör skillnad på om det är ett äktenskap eller ett samboförhållande. Frågan om fler än två vårdnadshavare väcks också i motioner. I motionen C346 talas det om stjärnfamiljen, och först trodde jag det var en felstavning. Det är intressant att reflektera över vad som sker med föräldraskapet och hur man kan anpassa lagen till förhållanden där det kan finnas fyra vuxna som alla gör anspråk på föräldraskapet för ett barn. För del handlar det trots allt om att i första hand se barnets och inte de vuxnas behov. Det är barnets skydd och barnets rätt som ska tillgodose, och det får man inte glömma bort när man skriver motioner om föräldra- och vårdnadshavarskap. Jag är inte beredd att acceptera en ordning där fler än två, oklart hur många förresten, kan vara vårdnadshavare för ett barn. Barns skuldsättning har givit upphov till en motion som behandlas . Jag måste hålla med motionären om att det är helt oacceptabelt när föräldrar lägger över sina egna skulder på barnen och på det sättet föröder deras möjlighet att få en start i livet. Skälen till att så ändå sker är säkert olika. Ofta finns ett utanförskap, brottslighet och missbruk med i bilden. Det handlar inte bara om barnfattigdom och inte heller om föräldrar som har en knaper ekonomi, utan det handlar nog snarare om en hänsynslöshet eller en obetänksamhet hos vuxna som vi på alla sätt måste skydda barnen från. Precis som när det gäller annan ekonomisk brottslighet krävs det vaksamhet från lagstiftarens sida för att täppa till möjligheten att ekonomiskt skada närstående och egna barn. Det är bra att kronofogden slår larm till överförmyndarnämnd och socialtjänst när en omyndig person registreras och att underåriga kan stå som registrerade ägare till fordon. Jag kan slutligen bara tacka alla de personer som ideellt och med låg ersättning åtar sig att vara gode män och förvaltare åt barn, vuxna och äldre. Ofta är de klämda mellan starka känslomässiga och ekonomiska intressen eller också har de att verka i familjeförhållanden som är svåra att föreställa sig. Det är något som tar mycket tid och som säkert gör det svårt att sova om nätterna. Det är viktigt att det tas fortsatta steg för att stärka gode män genom utbildning och för att på olika sätt underlätta och göra det här viktiga uppdraget mer attraktivt. Som tidigare ledamot i en överförmyndarnämnd i är det med stor glädje som jag noterar att regeringen nu tar sig an situationen för alla de tusentals gode män och förvaltare som verkar för enskilda människor i . 130 (KD): Familjepolitiken är, som flera av talarna påpekat, essentiell i livet. Vi föds av föräldrar, och vi blir kanske föräldrar. Vi kanske ärver eller låter oss ärvas. Familjepolitik handlar om en avvägning mellan familjen i den vidare bemärkelsen, mor- och farföräldrar, mamma, pappa, barn, syskon och så vidare, samhällets behov att veta vem som är vem i olika relationer och individens behov. Det här är en balansgång som vi får ta hand om i lagstiftningen. Det är en dynamisk process, om jag får använda ett sådant uttryck, som ändrar sig . Familjepolitiken har också till uppgift att skydda den svagare parten och inte diskriminera barnen ska skyddas och vara jämlik. Jag tror att det är viktigt att ha med sig när man tittar på de motioner som finns. Det system som vi har består av , och . De hänger logiskt ihop och påverkar varandra på ett intrikat och sinnrikt sätt. Om man rycker i en bit påverkar det andra saker också. upptäcker man att det inte är helt uppenbart att motionärerna har insett de här sambanden. Jag vill påstå att det inte heller är helt lätt. Det finns många gamla begrepp. får vi gå tillbaka till 1000-talet för att hitta ursprunget till de här begreppen. De är givetvis inte statiska, utan de förändrar sig . Vi har också en internationell dimension. Mycket av vår familjelagstiftning har en nordisk harmonisering, och i vissa delar går vi mot en harmonisering inom EU. När detta är sagt vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga motioner. står vi här och pratar om det här viktiga området. Familjepolitiken är något som påverkar oss allihop dagligdags. Tyvärr har den kanske inte den dignitet i kammaren som den behöver, men vi i civilutskottet gör allt för att lyfta upp den. Jag vill prata om några motioner, bland annat den om faderskapet. Jag kan hålla med om att det kanske är dags att bli lite modern på det området. Det förfarande som vi har är lite tungrott. Kan vi hitta ett rättstryggt sätt för att fastställa faderskapet på ett modernare sätt tycker jag att det kan vara intressant. Vi har en annan sak som också är viktig. Ett förordnande som god man är ett viktigt uppdrag. Det kommer lite ny lagstiftning om det där man skärper kraven på de gode männen och tillsynen. Vissa länsstyrelser kommer att få den uppgiften. Detta är mycket viktigt för de allra svagaste i samhället som behöver det stödet. Även stödet till de gode männen är väl så viktigt. Det är ett väldigt ansvar att ta hand om en annan persons egendom och även vårda och sörja för den personen. När det gäller särkullbarn och efterlevande makes arvsrätt håller jag fullkomligt med om behovet av en lagändring. Att låta den eventuella bostaden bli kvar som en del av det oskiftade dödsboet som man gör i är en tilltalande lösning som vi förhoppningsvis kan titta på. Om vi ska tala om någonting mer kontroversiellt har vi det här med flera vårdnadshavare. Det låter sig, som sagt var, inte göras. Jag kan förstå att det finns emotionella faktorer, och frågan är om man ska behöva lagstifta om det här. Jag är lite tveksam till det, för det kommer att få ganska stora konsekvenser framför allt i . Vi har inte fått något förslag från oppositionen om detta, men jag tror att det kan bli väldigt komplicerat att fastställa arv om man har två biologiska föräldrar och flera vårdnadshavare. Hur ska det ärvas och i vilken ordning? Det kan bli ganska komplicerat. Däremot tycker jag att det är tilltalande att det är många som tar hand om ett barn när den möjligheten finns, framför allt när det handlar om att låta mor- och farföräldrar hjälpa till. Men jag tror inte att vi ska behöva någon lagstiftning för det. Med dessa ord tackar jag för den här debatten. 131 (S) replik: Vi har avverkat en del anföranden på området familjerätt , och allting har en anda att vi är väldigt överens i utskottet. Det är verkligen blommor och rosor över alltihop! Till och med som representant för talar om behovet av en modernisering av den familjerättsliga lagstiftningen. Då undrar jag: Vad är det specifikt som och tycker att vi behöver modernisera? Och om vi nu är så överens, hur kommer det sig att regeringen inte kommer med förslag? Man lyfter också i kammaren fram att det är en fråga som förtjänar mycket mer uppmärksamhet. Då kan man fundera: Hur kommer det sig att det brister i förslag på området? Ett sätt att se till att det här blir en viktig och prioriterad fråga är att lägger fram förslag som ser till att modernisera den familjerättsliga lagstiftningen. 132 (KD) replik: Det var bra frågor, , och jag ska försöka besvara dem så gott som möjligt. Det som jag nämnde här var just att man bör titta på hur man kan underlätta det här med faderskapserkännandet i samboförhållanden och få en smidigare och rättssäker behandling av det. Sedan har vi också det som jag nämnde med särkullbarns rätt. Det är någonting som jag tror är ett stort problem ute i samhället. Bra beslut tar tid. De här frågorna är komplicerade, och det är många som sådana här ärenden ska skickas ut till på remiss. Sedan kan jag också önska att det hade kunnat gå lite fortare på departementet. 133 (S) replik: Det är trevligt att höra att vi delar åsikten att det behöver moderniseras när det gäller hur man fastställer faderskapet! Sedan verkar det som att ni har ett behov av att resonera och prata ihop er lite grann i den frågan. När det handlar om barnperspektiv, vilket är ett begrepp som gärna vill använda sig av i debatten, funderar jag lite grann över frågan om fler än två vårdnadshavare. Det är väldigt tydligt att barn ibland i praktiken betraktar fler än två människor som sina vårdnadshavare. Vad är det då som skrämmer och regeringen från att se över om det faktiskt finns ett behov i lagstiftningen av att anpassa det här efter just ett barnperspektiv? När det gäller föräldrapresumtionen och moderskapspresumtionen är det självklart så att lagstiftning tar tid och behöver en seriös genomgång för att reda ut var utmaningarna finns. Men har vi väntat på att det ska hända något på området moderskapspresumtion. Vad är det som hindrar att vi kommer fram till att inte göra skillnad på olikkönade och samkönade par i den här frågan? 134 (KD) replik: När det gäller barnperspektivet och frågan om flera vårdnadshavare är det precis som jag sade att frågan är om vi behöver ha någon lagstiftning på den sidan. Om vi behöver ha det kräver det en ganska noggrann genomgång, för det är inte bara själva vårdnadshavandet som är viktigt. Vi måste även titta på . Det kan bli ganska komplicerat om vi måste ta reda på vilka av vårdnadshavarna som är de biologiska föräldrarna, för man kan kanske tänka sig det fallet att man har fler än två föräldrar. Jag vet inte om det är någonting som man inom socialdemokratin tänker på, men det är en naturlig konsekvens om man ska ha flera vårdnadshavare. Det här systemet är ganska konsistent i hela den här lagstiftningen. Säger man A i den ena delen av systemet måste man säga B i den andra. Det är väldigt lätt, tror jag, att man vinner poäng ute i samhället på att gå ut och säga att man ska underlätta för den ena eller andra gruppen. Men man tänker kanske inte på att hela systemet hänger ihop. Det är också det som gör att det tar så att utreda de här olika bitarna. Så, , jag tror att man i de här sammanhangen får inse att vi har haft mänskliga relationer . Givetvis ska vi vara moderna, men vi måste också låta det här ta sin tid. Det kommer det att göra, för vi kan inte ändra på det hur lätt som helst. Men viljan finns. Vi lyssnar gärna. Vi har väl en debatt igen, och då kan vi se om det finns några nyheter. 135 (SD): Jag tvivlar egentligen inte alls på att lagstiftningen kring vårdnad och umgänge har tagits fram med goda avsikter. Så är det med all säkerhet. Många av de motioner som vi behandlar här vittnar också om en god vilja att förbättra situationen för barn och unga, och det tycker jag är väldigt bra. Det tycks liksom inte riktigt som att når fram till barnperspektivet, utan det verkar mer som att man fokuserar på vuxnas rättigheter. uppfattas barn som ägodelar. Det låter ungefär så i vissa debatter. kan man även få känslan av att barn används som rehabiliteringsobjekt för att vuxna förhoppningsvis ska fungera och må bättre. Jag kan inte nog betona att vi måste värna barnperspektivet och bli mycket bättre på att tolka vad som är bäst för barnen. Därför behövs det mer kompetens i kommunerna när det gäller bedömningar som görs av vårdnad, boende och umgänge. Vi anser att barn har rätt till båda sina föräldrar i största möjliga mån, och relationen bör uppmuntras, vårdas och stärkas. måste kunskapen om riskbedömningar göras tydligare så att barn skyddas från en miljö som är alltför dysfunktionell. Här verkar det som om kommunerna spretar ganska mycket åt olika håll. När det gäller domstolsprocesser är det väl känt att de inte löser konflikter mellan föräldrarna. Trots det har vi en modell som uppmuntrar till smutskastning inför publik, och när man väl tömt sin arsenal ska domstolen bestämma utgången. Det medverkar naturligtvis till att konflikterna ökar efter hand som en vårdnadstvist får fortgå år , och därmed skapas ännu större oförrätter . Givetvis kommer barnen i kläm. Det vet alla. Jag är övertygad om att relationen i familjen är avgörande för barnets psykologiska utveckling. Det kanske till och med är så, herr talman, att relationer är mer avgörande än socioekonomiska förhållanden. Det kan vara ett nytt sätt att tänka på detta. Mängden tvister om vårdnad, boende och umgänge ökar trots den reform som syftade till att minska antalet. Uppföljningen av hur vårdnadsreform slagit igenom visar att kompetensen saknas i kommunerna när det gäller hur man ska tolka barns utsagor. Tidspressen är stor och till viss del nekas dessutom barn av sina egna föräldrar att komma till tals. Även om intentionen varit god, att barnperspektivet ska gälla i högre grad, haltar det ganska rejält. Tilläggas kan att det är svårt att få en korrekt samlad bild av uppföljningen som gjort. Det finns egentligen ingenting dokumenterat om kommunernas samtal med barn. I reservation 6 föreslår jag en annan modell, en alternativ modell med en lagfaren medlare som obligatoriskt ska erbjudas när en stämning lämnas in. Medlaren ska ha tystnadsplikt i syfte att kunna föra ärliga och förtroliga samtal utan att parterna behöver vara rädda för att det som sägs ska kunna vändas mot dem. Om en sådan modell antas är förhoppningen att smutskastningen ska minska. Jag vet att man kan ifrågasätta förslaget och säga att det finns medlare . Javisst, det gör det, men de medlarna har inte tystnadsplikt. Dessutom erbjuds de så sällan att i princip ingen känner till att de finns. Där ligger skillnaden. Förutom till reservation 6 vill jag passa på att yrka bifall till reservation 2, 7, 10, 17 och 19. Barnperspektivet löper som en röd tråd genom samtliga dessa reservationer. Jag vill verkligen ta till vara den vilja och den goda insikt som finns för att barnperspektivet ska medvetandegöras. Det gäller även bortförande av barn och barnäktenskap, som berörts tidigare. Många kvinnojourer har tagit upp detta med barnäktenskap. Man har sett en markant ökning och . Det är naturligtvis smärtsamt att se de unga kvinnornas ångest och oro över att tvingas bli bortgifta under familjens semesterresa utomlands. Det är fruktansvärt att vi ska behöva ha det så i det här landet. Avslutningsvis vill jag säga: Låt oss bli bättre på att lyfta upp barnperspektivet! Det sparar inte bara personligt lidande och risk för utslagning utan kommer även att gagna samhällsekonomin. Jag är övertygad om att ohälsan dessutom kommer att minska markant. 136 (V) replik: sade i sitt anförande att många i denna debatt tycks betrakta barn som ägodelar. Därför undrar jag naturligtvis vem som uttryckt något sådant. Jag vill även fråga om en av de reservationer som lyfte upp; jag tror att det är nr 19. Vad är det som gör att äktenskap som form ska prioriteras framför andra levnadsformer? På vilket vis skulle det öka barnens trygghet? 137 (SD) replik: Jag förstår inte riktigt oviljan mot att vi vill stärka äktenskapet. Jag kan misstänka att det finns en personlig ovilja mot äktenskapet. Jag vet ju att vill avskaffa familjen, vilket jag tycker är en rätt extrem hållning. Det gör man när man inte vill värna den norm vi haft tidigare. Man kan ha andra samlevnadsformer, det är vi inte det minsta emot, men att vi har en norm som gäller äktenskapet tycker jag är helt korrekt. Det ska vi kunna ha. Jag förstår inte den oviljan. 138 (V) replik: Det finns ingen ovilja mot äktenskapet som sådant, men det finns ju ingenting som säger att man i ett demokratiskt samhälle ska prioritera en form framför en annan. Var och en får väl besluta om hur man vill leva. Huvudsaken är att man mår bra. Jag kan vara sambo, särbo, bortbo eller vad det nu må heta. Det finns ingenting som säger att äktenskapsformen skulle vara det tryggaste för barnet. Det handlar om mig som en vettig vuxen. Vem jag lever med, hur jag lever och var jag lever saknar betydelse. Man kan definitivt inte komma med påståendet att äktenskapet skulle vara den bästa samlevnadsformen vad gäller barns trygghet. Jag förstår mig inte på det. Det viktiga är att de vuxna är vettiga människor och bra förebilder för barnen. Då fungerar det. Då ser man till barnperspektivet. Det är inte en äktenskapsfråga. 139 (SD) replik: Naturligtvis får man bestämma hur man ska leva. Det vänder vi oss inte mot. Vill man vara sambo får man vara det, eller också ha någon annan samlevnadsform. Det utesluter inte att vi kan ha äktenskapet som norm. På låter det som om det ena utesluter det andra, och det anser inte jag. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 13 § En europeisk agenda för integration av tredjelandsmedborgare Föredrogs arbetsmarknadsutskottets utlåtande /12:AU7 En europeisk agenda för integration av tredjelandsmedborgare ((2011)455). 140 (SD): En europeisk agenda för integration av tredjelandsmedborgare så heter kommissionens meddelande, ett meddelande som i allt väsentligt skulle kunna vara en karbonkopia av den integrationspolitik som bedrivits i , vilket utskottsmajoriteten också skriver i sitt utlåtande. De kanske inte använder just de orden, men betydelsen är densamma. Det är bara ett meddelande. Det finns inget direktiv, inga nya lagar som ska införlivas i svensk lagstiftning, utan bara ett meddelande som likt svensk integrationspolitik borde förpassas dit där det hör hemma, till papperskorgen. Jag ska inte förneka att den EU-gemensamma asyl- och migrationspolitiken och den positiva påverkan den skulle kunna ha på möjligheten att integrera tredjelandsmedborgare vid en första anblick ter sig lockande. Självklart ser jag som sverigedemokrat med avund på den klarsynthet som många av ledande politiker visar när det kommer till frågan om asyl, migration och insikten om vilka förutsättningar som verklig integration kräver. Självklart är det så. Det ska sägas att det inom har diskuterats huruvida vi som parti ska bejaka en utveckling där EU och EU:s medlemsstater alltmer ska tillåtas påverka svensk asyl- och migrationspolitik. Det är en utveckling som i skenet av nyktra tillvaknande på området skulle kunna påverka möjligheterna till integration positivt. Det kan jämföras med den integrationspolitik där inte bara kejsaren står naken utan hela hovet alla hovets tjänstemän, ja, till och med gycklarna står där utan kläder, något som befolkningen uppmärksammat men inget vågat säga. är det någon som öppet vågar säga sanningen, att kejsaren är naken. Det är dags för er att likt era europeiska partivänner ta på er kläderna igen och ta ansvar, för kommer det att bli kallt utan kläder och i ett europeiskt perspektiv dessutom väldigt ensamt. Trots vår skepsis mot EU och vårt partis motstånd mot en överstatlighet som ligger i att alltmer makt lämnar riksdag till förmån för EU har vi övervägt att bejaka en EU-gemensam politik på området. För oss sverigedemokrater är dock nationellt oberoende alltjämt viktigare än kortsiktiga politiska vinster. Allt är inte guld som glimmar i EU, inte alls. Det är precis tvärtom. Denna insikt, det nyvakna och pånyttfödda ansvarstagande för sina länder och medborgare som många av nationella ledare visar, som , och , saknas i stora delar av , i synnerhet hos den svenska EU-kommissionären , och i den hållning. Detta meddelande från kommissionen visar tydligt prov på detta. Än mer av skattefinansierade värdelösa integrationsprojekt, än mer av diskriminering av landets egna medborgare på arbetsmarknaden, än mer av rättigheter och särlagstiftningar och allt mindre av krav, skyldigheter och eget deltagande. Kort sagt skulle man kunna beskriva kommissionens meddelande som en uppräkning av den misslyckade svenska integrationspolitiken. Lyckligtvis har detta meddelande från kommissionen mycket lite att göra med den inställning som finns hos majoriteten av EU:s medlemsländer. Som kommissionären själv uttryckte det har 24 av 27 EU-länder en helt annan ståndpunkt än den kommissionen och den redovisar. Det är bra så. Vad gäller kommissionens meddelande anser att samtliga punkter som tas upp i kommissionens integrationsagenda rör saker som nationerna själva måste få bestämma över utifrån sina egna förutsättningar. Vissa förslag, till exempel språkkurser och valideringar, är självklarheter och något som vi sverigedemokrater ställer oss bakom på nationell nivå. Jag vill däremot inte att kommissionens meddelande tas till intäkt för att ska skapa fler skattefinansierade och diskriminerande instegsjobb för nyanlända. Jag vill inte att kommissionens meddelande tas till intäkt för att höja sfi-bonusen. Jag vill inte att kommissionens meddelande används för att motivera diskriminerande och ineffektiva nystartszoner. Jag vill över huvud taget inte att svenska skattebetalares pengar ska användas i syfte att diskriminera dem själva och deras barn i den svenska skolan, på den svenska arbetsmarknaden och i det svenska samhället. Jag anser att kommissionens meddelande inte bör användas till annat än möjligtvis att värma upp vattnet för invånare. Jag yrkar bifall till SD:s reservation. 141 (V): debatterar vi ett yttrande från arbetsmarknadsutskottet. Utskottet har granskat meddelande Europeisk agenda för integration av tredjelandsmedborgare. har lämnat in en motivreservation för att tydliggöra vår syn på kommissionens meddelande, framför allt för att peka på kopplingen mellan den europeiska migrationspolitiken och möjligheterna till inkludering av tredjelandsmedborgare. är starkt kritiskt till EU:s flyktingpolitik, eftersom den är uppenbart inhuman och mycket restriktiv. Ett system med minimiregler riskerar att innebära en harmonisering nedåt i riktning mot den lägsta tillåtna och därmed sämsta nivån på rättssäkerheten. Harmoniseringen av flyktingpolitiken har i praktiken stoppat alla lagliga vägar till och förvägrar människor rätten att söka asyl. Det innebär att människor i stället tvingas i händerna på människosmugglare och tvingas riskera livet för att försöka ta sig in i EU. Den restriktivitet och den militarisering som karakteriserat asyl- och invandringspolitiken riskerar att trappas upp. Därför har avvisat Stockholmsprogrammet, som antogs under det svenska ordförandeskapet. Stockholmsprogrammet är ytterligare ett steg i en riktning som gör det svårare för asylsökande och flyktingar att få sin konventionsstadgade rätt att söka asyl och få skydd undan förföljelse tillgodosedd i EU. Enligt mening bör medlemsstaterna gemensamt verka för att förbättra rättsskyddet i befintliga direktiv snarare än att skapa ett gemensamt harmoniserat asylsystem. Vidare krävs en rad andra åtgärder för att skapa ökad solidaritet på asylområdet för att lägga grund för en agenda för inkludering av tredjelandsmedborgare. Just nu ser vi ett skifte i perspektiv från asylrätt till arbetskraftsinvandring. Detta sker i liksom i övriga . Det får inte ske en sammanblandning av rätten till asyl, som är en grundläggande mänsklig rättighet, och arbetskraftsinvandring. Det europeiska systemet för arbetskraftsinvandring lämnar inte några garantier om att löner och villkor på arbetsmarknaden i medlemsstaterna kommer att vara desamma för invandrad som för inhemsk arbetskraft. Gemensamma regler för arbetskraftsinvandring är inte någon lösning för alla de människor som tvingas fly sina hemländer och som förvägras rätten att söka asyl genom den restriktiva gemensamma flyktingpolitiken i EU.