prot · GZ0986 · 2012-03-21 00:00:00 — När jag tittar på familjepolitik, som bland annat framgår i reservation 19 som handlar om förhindrande av separationer, är det som att stanna i tiden, och inte bara det utan att gå tillbaka i tiden. Det som var omöjligt för länge sedan är både möjligt och accepterat. Det är faktiskt riktigt glädjande. finns det många familjer där det existerar fler än två föräldrar. Det kan, som tidigare talare har sagt, vara två kvinnor och två män som beslutar sig för att bli föräldrar tillsammans. Två plus två är fyra. Vilken trygghet för ett barn att ha det på det sättet. Men i praktiken är det endast två av dem som kan vara vårdnadshavare. De andra personerna anses knappast som föräldrar och som vårdnadshavare enligt dagens lagstiftning. Det kan också vara annat som drabbar barn, exempelvis att föräldrar skiljer sig och skaffar ny partner och att den nya partnern går in och tar hela föräldraansvaret, kanske redan från barnets tidiga ålder. Men lagstiftningen står inte på den nya förälderns eller på barnets sida. Att personer i realiteten men inte enligt lag är barnets föräldrar kan orsaka många problem, till exempel i kontakten med myndigheter. utesluts den som inte är vårdnadshavare. Detta är väldigt knepigt inte minst med tanke på barnets bästa. Värsta scenariot, det mörka och trista i detta, är när människor separerar. När en separation står vid dörren kan de juridiska vårdnadshavarna slå väldigt hårt mot dem som icke är vårdnadshavare. När två vuxna bråkar vid många tillfällen har vi talat om konfliktlösning och så vidare och den ene rent ut sagt önskar den andre åt fanders är det inte ovanligt att den juridiska vårdnadshavaren stoppar all kontakt för barnet och den andra föräldern. Detta är sorgligt, för när det sker har man inte barnets bästa för ögonen. Vi måste se över dagens lagstiftning och anpassa den till verkligheten. Vi måste se till det faktum att väldigt många barn växer upp med fler än två vuxna som tar ansvar för barnets väl och ve i livet. anser att barn ska kunna ha fler än två vårdnadshavare, ha rätt till alla sina föräldrar. Därför anser vi att en utredning som ser över frågan bör tillsättas. Det finns en punkt till i betänkandet som jag helt kort vill säga några ord om. Det gäller föräldraskap vid assisterad befruktning. kom, som sagt, en utredning med sitt betänkande. anser att den utredningen måste följas upp och det skyndsamt. Vi kan inte vänta ! Det har gått alldeles för långsamt. Med detta yrkar jag bifall till reservationerna 4, 9 och 11. 116 (SD) replik: Det skulle vara intressant att veta vilka invändningar har mot reservation 19. Där står det att äktenskapet är en samlevnadsform mellan makar. Jag skriver att man ska stärka barnens trygghet. Jag skriver också att man bör prioritera äktenskapet som samlevnadsform och att vi med politiska medel bör underlätta för familjer och stödja barnfamiljer. Jag nämner lättillgänglig familjerådgivning och så vidare. Vad i detta tycker är så hemskt? 117 (V) replik: I reservationen och i den motion som föranlett reservationen ligger klart och tydligt att man måste tillbaka till det vi tidigare varit inne på, till så kallad medling. Ni talar om ett förhindrande av separationer. Men hur ska vi lagmässigt kunna gå in och förhindra människor att skilja sig? Det finns ingen möjlighet till det, utan sådant är upp till människorna själva att avgöra. Det är jag var inne på detta i mitt anförande som att det skulle vara någonting sämre att separera. Också i texten här sätter kärnfamiljen i centrum. Detta med att gå in och förhindra människor att skilja sig är så absurt att vi över huvud taget inte kan lagstifta om det. Det är upp till vuxna människor att fatta ett sådant beslut. Det ska inte ske i denna kammare genom politiska beslut om lagstiftning. 118 (SD) replik: Jag skriver att äktenskapet bör prioriteras som samlevnadsform. Jag vet att det i motionen även står att man bör lagstifta om detta med att förhindra. Det står jag inte bakom. Därför har jag bara delvis yrkat bifall. Jag ser inget konstigt i att man i mångt och mycket försöker behålla kärnfamiljen. Det står jag för. Jag tycker ändå att det är märkligt. Vi talar ju om positiva saker om att medla och försöka hålla familjerna intakta. Jag talar om makar, inte nödvändigtvis om man och kvinna. Det gäller att försöka behålla familjen som sådan, och man ska ha det stöd som man kan få innan en separation kommer till stånd. Jag förstår inte varför man ska bli så upprörd av detta. 119 (V) replik: kan man få mycket stöd. Också borde förstå att man inte kan gå in och lagstifta om sådant här. Det är dock bra att höra att du, , nu tar tillbaka tidigare ställningstagande om familjerna. Du har ju kortat ned din reservation. Att gå in och på något vis styra över vuxna människor som ni vill och att ha kärnfamiljen i centrum detta är klart och tydligt är inte en politik som står för. Det är oroväckande när man går in och vill styra vad vuxna människor får göra och inte göra. Då har man inte barnets bästa i fokus! 120 (M): Återigen står jag här i kammaren för att debattera barn- och familjefrågor. Jag gör det eftersom jag är, har varit och så länge jag lever kommer att vara aktiv i dessa frågor. Det var delvis dessa frågor och de omständigheterna som förde mig in på den politiska banan först i kommunalpolitiken och i riksdag som ledamot. De familjerättsliga frågorna handlar om det juridiska området där den uråldriga relationen mellan föräldrar och barn möter den moderna lagens värld där relationer som kan verka oerhört enkla men som är komplexa ska rutas in, beskrivas och regleras. Ämnesområdena och yrkandena gäller motioner som omfattar de mest skilda ämnen. Det handlar om så skilda men ändå sammanhängande ämnen som faderskap, assisterad befruktning, vårdnadsregler, vårdnadstvister med mera. Som ni märker är det både bredd och djup i motionärernas ansatser, analyser och yrkanden. Det gläder mig. Såvitt jag förstår bottnar samtliga motioner i en ambition att underlätta, förbättra och anpassa livet för barn, föräldrar och familjer. Det tycker jag är bra. Det värmer i hjärtat att så många ledamöter oberoende av parti, block eller uppdrag så mycket värnar om barnens, föräldrarnas och familjernas välgång och trygghet. Det viktigaste vi har och det vi lämnar kvar är just våra barn. Barnens rättigheter är starkt kopplade till föräldrarnas och samhällets skyldigheter. Då menar jag inte enbart juridiskt eller socialt. Jag avser någonting högre än så, nämligen samhällsmedborgarnas skyldighet att gemensamt upprätta och försvara gemensamma etiska normer och principer. Det vore tandlöst och meningslöst om vi inte besatt en moralisk skyldighet att efter bästa förmåga efterleva dessa normer och principer. Vår mänskliga plikt är alltså tudelad: att ha dels viljan att upprätta regler, dels förmågan att följa dem. Dessa etiska och moraliska ambitioner kanske inte alltid fångas upp i utredningar, lagtexter eller domar. Trots detta eller snarare just på grund av detta är det vår plikt att som lagstiftare försöka se bortom den politiska, ideologiska eller parlamentariska situationen. Vi måste i allt väsentligt gemensamt eftersträva ambitionen att se till barnens bästa. Den kanske mest mänskliga av alla egenskaper är att fela. Men om vår ledstjärna alltid utgörs av barnens bästa kommer vi kanske att fela i viss omfattning och dess bättre aldrig om riktning. De familjerättsliga frågorna handlar inte sällan om mötet mellan å ena sidan den urgamla relationen mellan barn och föräldrar och å andra sidan den moderna juridiska världen. Relationer som kan synas vara enkla och förutsägbara kan också bli så oerhört komplexa att de svårligen kan fångas upp, beskrivas och regleras inom ramen för vårt rättsväsen och vår rättstradition. I en föränderlig värld måste även lagstiftningen hänga med när livsvillkoren förändras och sätten att bilda familj med eller utan barn blir allt fler. gäller det att lagstiftningen inte blir godtycklig utan att den klarar av att motsvara de krav på rättssäkerhet som måste kunna ställas i ett demokratiskt land som vårt. Frågorna kring familjerätt har och kommer alltid att ha stor dignitet och betydelse. Det gäller för de människor som omfattas av regelverken, för de myndigheter som fattar besluten och för de barn som inbegrips av lagarnas följder och konsekvenser. Därför är det viktigt för oss inom att slå vakt om de lagar och regler som bidrar till kontinuitet och förutsägbarhet. Vi måste värna de lagar och regler som bidrar till rättssäkerhet och rättstrygghet. måste vi dock hålla oss öppna och lyhörda för de krav på behovsanpassning och nytänkande vi ständigt ser i vårt samhälle. I vår moderna värld har nya familjekonstellationer uppstått, och förväntningarna på föräldrarna är annorlunda än vad som gällde till exempel för mina far- och morföräldrar. Det är något jag både välkomnar och omfamnar. Vi moderater gillar ett fortsatt förnyelsearbete. kan familjen bestå av två fäder, två mödrar eller en av varje. är man gift, ibland är man sammanboende och ibland är man särboende. För oss är föräldrarnas kärlek, omtanke och ansvar de avgörande kriterierna för ett gott föräldraskap. Huruvida föräldrarna är gifta eller sammanboende och sär- eller samkönade är som sagt helt irrelevant. Det viktiga är att föräldrarna är medvetna om såväl sina skyldigheter som sina rättigheter, och ingen av dessa rättigheter och skyldigheter är viktigare än barnets väl och ve. Med dessa avslutande ord vill jag yrka avslag på samtliga reservationer och yrka bifall till förslaget i dess helhet. 121 (S) replik: Som jag sade i mitt anförande tidigare är det Socialdemokraternas ambition att ha en modern familjelagstiftning som är uppdaterad med hur familjer lever . Den ska vara jämlik, jämställd och ha ett väldigt tydligt barnperspektiv. Därför är det trevligt att höra även tala om vikten av barnperspektivet. Det som dock förvånar mig en aning är när också säger att man inte ska låta sig styras av godtycklighet och ideologi. Då funderar jag lite grann på hur man tänker kring frågan om till exempel fastställande av faderskap. På vilket sätt är det godtyckligt, och på vilket sätt handlar det om ideologi? Det gäller även frågan om moderskapspresumtion, där man hanterar olikkönade och samkönade par olika. Lagstiftningen känns helt enkelt inte riktigt up-to-date. 122 (M) replik: När det gäller talerätt om fastställande av faderskap tycker jag att det är en rättssäkerhet för barnen att socialnämnden ska utreda vem som är far till barnet och se till att faderskapet fastställs. Även modern har rätt att kräva en utredning om det skulle finnas några oklarheter. Lagstiftningen bygger på att det fastställda faderskapet i största möjliga utsträckning ska överensstämma med det biologiska. Man bör alltid verka för en rättsgenetisk utredning om mannen begär detta. Det gäller även om utredningen inte tyder på att mannen är aktuell. När det gäller föräldraskap vid assisterad befruktning innehåller detta många svåra frågor som vi tycker kräver noggranna överväganden. Därför får vi när vi diskuterar föräldrar aldrig göra det utifrån ett vuxenperspektiv. Barnets bästa ska alltid komma i första rummet, och det innebär att kunna ta rätt på vems biologiska arv man bär. Därför har vi skapat speciella regler för insemination i , och när en sådan insemination genomförs finns regelverk för när en person betraktas som vårdnadshavare. 123 (S) replik: När det kommer till faderskapsbekräftelse och faderskapsfastställande delar vi givetvis åsikten att det ska finnas en rättssäkerhet. finns dock väldigt många som väljer att bilda familj utanför äktenskapet och där det inte finns en konflikt över huvud taget om vem det är som är förälder utan där båda är väldigt tydligt överens. De människor som väljer att bilda familj tillsammans känner också att det finns en lite förlegad syn på att bilda familj utanför äktenskapet. Vore det inte passande att helt enkelt uppdatera efter hur människor väljer att leva i sina förhållanden och att socialnämnden bara koncentrerar sig på de fall där det faktiskt uppstår en konflikt? När det kommer till frågan om moderskapspresumtion är det naturligtvis så att lagstiftningen inte är helt enkel. Det har dock funnits ett utredningsförslag ända . Min fråga är: Hur länge tycker man att det är rimligt att den ska få ligga som hyllvärmare på ? 124 (M) replik: Om fastställande av faderskap är vi inte eniga. Jag förstår inte vad vi skulle ha för system i stället. Skulle man skriva under på ett sjukhus eller en barnavårdscentral? Jag tycker att det är ett rättssäkert system än så . Sedan kan jag hålla med om att faderskapslagarna är lite föråldrade, men vi får väl se om vi kan titta över det . Det finns andra system med lägenhetsnummer och annat som man faktiskt kan spåra. Som vi ser det tycker vi dock att det är rättssäkert. Sedan gällde det assisterad befruktning. Jag glömde frågan. ((S): Frågan handlade om hur länge det är rimligt att vänta.) Javisst det var ett betänkande . Det får ta tid . Det är inga lätta frågor att komma fram till svar på. går det också att lösa detta tillfälligt genom adoption. Sedan har vi kvinnorna som åker till exempelvis och insemineras, där barnen inte får reda på vem som är pappan. Det är inte heller godtagbart. Därför är det viktigt att man tittar över detta också i , så att vi följer svenska lagar. 125 (FP): Frågor om familjerätten är mycket viktiga och något som berör varje medborgare i vårt samhälle. Vi står här en gång från civilutskottet för min del tidigare även från lagutskottet och diskuterar dessa frågor. Jag kan inte låta bli att inledningsvis framföra en önskan om att debatten om dessa frågor blir mycket större i vårt samhälle. De förtjänar en debatt ute i samhället, och jag hoppas att kanske alla ledamöter, inte minst i civilutskottet, kan hjälpa till att få ut dessa frågor. De är väldigt viktiga och berör egentligen alla medborgare. Jag ska i mitt anförande ta upp ett par saker, men jag vill inledningsvis även säga att jag tror att vi i utskottet i stor utsträckning är ganska överens om målen. Vi har dock lite olika uppfattning om hur vi ska nå dit, och vi är också lite otåliga och tycker att en del saker tar . Den första frågan jag ska beröra är det som en del tidigare debattörer har tagit upp, nämligen faderskapsfrågorna och föräldraskapsfrågorna. Jag tycker att vi måste se över detta. Vi måste se till att vi får en modernare lagstiftning när det gäller fastställande av faderskap och inte minst fastställande av föräldraskap i samkönade par. Jag tycker också att det är nödvändigt att vi tar upp frågorna kring den juridiska talerätten om faderskap. Det handlar till exempel om att en man ska kunna väcka talan om att vara far till ett barn och inte bara det motsatta. Jag tycker också att man måste ta upp frågan om hävande av ett faderskap och de olika regler vi har beroende på om det är fastställt genom ett skriftligt erkännande eller om faderskapet är fastställt genom en dom, där det i så fall krävs resningsskäl för att få upp det. Vi måste också titta över om efterlevande make och eventuella syskon ska ha rätt att väcka talan sedan mannen avlidit eller om mannens dödsfall ska innebära att frågan definitivt avskrivs. Det finns goda grunder att söka påverka att utvidga den beredning man håller på med i dessa ärenden så att vi får hela frågan om faderskapet och föräldraskapet utredd och fastställd i ett modernt samhälle. Jag vill också säga några ord beträffande vårdnadstvisterna. När vi gjorde lagändringar 2006 och tydliggjorde att barnets bästa ska vara avgörande för alla beslut om vårdnad, boende och umgänge kunde vi nog inte ana att vi skulle få ett större antal vårdnadstvister, även om vi öppnade för möjligheten att i större utsträckning döma till enskild vårdnad. Så har det dock blivit, och det är naturligtvis ingenting vi kan vara nöjda med i vårt utskott och i . Antalet vårdnadstvister i domstol ska naturligtvis i stället ha en tendens att gå ned. Jag ser väldigt positivt på de försöksverksamheter som pågår på några tingsrätter här i enligt den så kallade Trondheimsmodellen, som säkert kan innebära att vi får bort en del tvister. Jag tror också att en del duktiga domare i våra domstolar kan lyckas med att åstadkomma förlikningar mellan föräldrar som strider, så det finns säkert vissa möjligheter. Men kanske måste man utveckla samarbetet mellan domstol och socialtjänst. Om det sedan behöver göras genom lagändringar eller om det kan ske inom befintlig lagstiftning har jag ingen bestämd uppfattning om. Det är mycket tillfredsställande att vi inom mandatperioden får en utvärdering av vårdnadsreformen. Det känns verkligen som ett behov, framför allt med tanke på att antalet tvister har ökat så mycket. Någon av de tidigare debattörerna här har tagit upp frågan om tvångs- och barnäktenskap. Som vi egentligen alla vet här finns det en utredning tillsatt , och betänkandet ska komma under denna vår, närmare bestämt . För vår del i hoppas vi nu att utredningen ska lämna förslag om att dispensmöjligheten för att ingå äktenskap ska tas bort. Vi hoppas också på att vi ska få en kriminalisering så att föräldrar som tvingar sina barn att ingå äktenskap helt enkelt ska kunna straffas och att äktenskapen inte ska vara giltiga i . Vi ser fram emot detta förslag . Jag vill ta upp en fråga som ligger mig mycket varmt om hjärtat, och det är frågan om särkullbarns arvsrätt kontra efterlevande makes arvsrätt. Det är ett problem som vi säkert alla känner till att det finns situationer, tyvärr ganska många, där familjens egendom består av en bostadsrätt eller en villa och när en av makarna avlider och den maken har särkullbarn som kräver ut sitt arv kan inte den efterlevande maken bo kvar i sin permanentbostad. Det känns inte tillfredsställande. Det känns inte heller tillfredsställande att ändra lagstiftningen så att särkullbarn ska vänta med att få ut sitt arv tills båda makarna är avlidna. I har man en konstruktion som jag tycker känns väldigt tilltalande och som vi borde kunna ta till oss. Man har nämligen gjort så att den permanenta bostaden ska, om efterlevande make vill, förbli oskiftad i ett oskiftat dödsbo. Därmed ska den efterlevande maken kunna bo kvar i bostaden. Allt annat arv ska delas ut på vanligt sätt till särkullbarn respektive efterlevande make. Det innebär att den efterlevande maken kan bo kvar i sin bostad men inte kan sälja den eftersom maken inte är ensam ägare, utan det är det oskiftade dödsboet. När maken antingen avlider eller vill flytta därifrån och ska sälja bostaden ska skiftet äga rum mellan särkullbarnen och den efterlevande maken. Jag tycker att detta känns som en ganska bra balans mellan de två intressena, den efterlevande maken respektive särkullbarnen. Jag skulle vilja att vi fick till stånd en vidare utredning i den delen, så att vi kunde få bort det som jag upplever som mycket besvärande för en del efterlevande makar. Avslutningsvis, herr talman, vill jag yrka bifall till förslagen i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. I detta anförande instämde (FP). 126 (MP) replik: spelade en väldigt aktiv och konstruktiv roll i utskottets arbete under förra mandatperioden med den könsneutrala äktenskapslagstiftningen. Aktiv och konstruktiv är ju i utskottet, vill jag lägga till. Just därför väljer jag att ställa min fråga . Jag försökte i den senare delen av mitt anförande förklara att jag förstår alla de problem som finns med det yrkande som finns i motionen från om att skulle verka för att den lagstiftning vi har skulle få ett inflytande på hur man hanterar samkönade äktenskap inom EU. Det jag egentligen vill, vilket kanske är en ganska ovanlig begäran, är att ska förklara att jag har fel i det sätt på vilket jag tolkar avslaget. Det finns så många krafter inom EU. Jag tänker framför allt på Heliga stolen, alltså , som verkar för att långsiktigt driva värdeförändringar inom EU. Jag menar att vi från måste stå upp för våra värderingar. Förändringen i äktenskapslagstiftningen handlar ju verkligen om en stor värdeförskjutning i vårt land, och då måste vi stå för det. Jag frågade så där lite retoriskt om ni från allianspartierna inte längre står för den lagstiftningen, och det var väl kanske att dra det lite väl långt. Men jag skulle vilja höra att det inte är den slutsats som jag drar som man ska dra av det här, utan att ni fortfarande står för de värderingarna och arbetar för att de ska kunna leva även i ett land som är med i EU. 127 (FP) replik: Från sida står vi för den värderingen, och vi vill gärna verka för att uppnå det syfte som efterfrågar. Men vi inser att vi måste fråga oss om det är realistiskt i dagens läge. Det är jag inte säker på att det är, och det är väl det som egentligen är orsaken till att vi just nu inte vill lägga en massa krut på att få den här frågan vidare. Men i grunden har vi från den uppfattning som efterfrågar. 128 (MP) replik: Då är jag nöjd med svaret. 129 (C): debatterar vi familjerätt, och många av de motioner som vi har att behandla tar sin utgångspunkt i föräldraskapet. Fastställande av faderskap, föräldraskap vid assisterad befruktning, vårdnadshavare, vårdnadstvister, gemensam vårdnad för ogifta och så vidare, men var kommer barnen in? för att citera en strof ur en sångtext av de . Utgångspunkten för föräldraskap och vårdnadshavande är barnet, som ju är en förutsättning för att någon ska kunna kalla sig för förälder. är det en avgörande fråga för föräldraskapet hur barnet blivit till. Och möjligen är vi i ett skede där vi har anledning att ifrågasätta om det är just det som är den väsentligaste förutsättningen för ett gott vårdnadshavarskap eller föräldraskap. Själv blev jag pappa 1984, eller pappa blev jag ju först sedan jag tillsammans med min äldste sons mor gått igenom proceduren som fortfarande gäller enligt 1 § 3 kap. i med en skriftlig bekräftelse som ska bevittnas av två och sedan godkännas av socialnämnden. När de båda döttrarna kom hade jag och min fru för enkelhetens skull gift oss och slapp därmed dessa procedurer. De allmänna råd till socialnämnden som tillämpas numera förenklar den här beredningen som väl är, förutsatt att man förfar enligt S-protokollet. Det är intressant. ska man dock erkänna faderskapet i efterhand. betraktas man som sammanboende far med en misstro. Det tycker jag är märkligt med tanke på hur diskussionen nu förs i frågan om att underlätta föräldraskap i exempelvis samkönade relationer eller där barnet har kommit till genom assisterad befruktning. Möjligen är det mer rätt att anpassa lagstiftningen till allt fler nya familjekonstellationer än att gå på en så uppenbart föråldrad ordning som att man som ogift förälder sedan barnet är fött ska ansöka om att få erkänna sitt faderskap. Jag tillåter mig att tycka att det känns otidsenligt att en sammanboende biologisk far inte automatiskt blir förälder och vårdnadshavare. Detta handlar först och främst om barnets rätt till sin familj som kan ge det omsorg, kärlek och ansvarstagande för uppväxt och fostran, för att använda en föråldrad vokabulär. Så länge det finns två personer som i kärlek till varandra har givit upphov till barnet, oavsett biologiska faktorer, borde det för barnets skull vara möjligt för barnet att få dessa människor som föräldrar och vårdnadshavare utan omständliga processer som kan upplevas kränkande för parterna. säger att alla barn har rätt att veta sitt ursprung. Med det åsyftas att veta vilka ens biologiska föräldrar är. välkomnar därför rätten till assisterad befruktning för ensamstående kvinnor i . För barnet betyder det att det har rätt till sin biologiska far och slipper det stigma som det innebär att som vuxen leva med etiketten fader okänd. Att familjer ser olika ut är något som lagstiftningen måste anpassa sig efter. Barnlängtande vuxna ska stöttas och inte hindras, allra mest för barnens skull.