prot · H00937 · 2012-12-05 00:00:00 — Därför vill vi socialdemokrater bekämpa ekonomiska och sociala klyftor, vidga solidariteten och bidra till en värld där fattigdom och maktlöshet hör till det förgångna. Bistånd kan, mina vänner, rätt använt vara en katalysator för ökad utbildning, jämlikhet och framtidstro men också ett sätt att bekämpa korrumperade odemokratiska styrelseskick. Tillsammans med insatser på andra områden skapar biståndet förutsättningar för utveckling. 147 (MP): Lagt ord ligger. Så sammanfattande en gång, för nu länge sedan, en ledande svensk politiker det som skänkte politiken i vårt land ett mått av förutsägbarhet, skapade förutsättningar för långsiktigt samhällsbyggande och gav förtroendekapital i omvärlden. Det är ett förtroendekapital som aktivt förskingrar när han på klimattoppmötet i utlovar i nya friska pengar till klimatinvesteringar i utvecklingsländerna, de så kallade snabbstartspengarna för perioden 20102012. vet vi ju att inte en krona av dessa nya, additionella, extra medel betalats ut. Kreativ bokföring, att döpa om bistånd till klimatbistånd, lurar knappast någon. Behovet av traditionellt bistånd som går till fattigdomsbekämpning har naturligtvis inte minskat bara för att ett nytt hot, klimatförändringarna, tillkommit. har i och i Kyotoprotokollet förbundit sig att mobilisera additionella medel för klimatinvesteringar i syd. Att frångå detta åtagande riskerar att öka misstroendet mellan rika och fattiga länder och ytterligare försvåra pågående klimatförhandlingar. Allt bistånd ska självfallet vara klimatbistånd i betydelsen att det ska vara klimatsäkrat och inte gå till exempelvis nya stora kolkraftverk. De extra medel, , som vill avsätta för att mildra effekterna av klimatförändringarna i utvecklingsländerna och möjliggöra deras satsningar på koldioxidneutral teknologi borde för övrigt snarare betecknas som klimatskadestånd, då ju den globala uppvärmningen i allt väsentligt orsakats av industriländerna. Det är slutligen anmärkningsvärt att regeringen i årets budget halverar anslaget till miljö och klimat i biståndet. Hur går detta ihop med att miljö och klimat ska vara en av tre tematiska prioriteringar i utvecklingssamarbetet? Mänskligheten för krig mot ekosystemen och har egentligen gjort det ända , då vi började ersätta väderkvarnar och vattenhjul med underjordens lagrade energi, först kol och sedan även olja och gas. tornar ett snabbt växande krigsskadestånd upp sig. Den tidigare världsbanksekonomen förutsåg i sin rapport att av globala bnp måste investeras i satsningar på förnybar energi, energieffektivisering och annan ren teknologi för att undvika klimatkollaps. Den här siffran justeras snabbt uppåt i takt med att satsningar i nivå med utmaningarna uteblir, och uppskattar de nödvändiga globala gröna investeringarna snarare till av globala bnp. Även om vi tog hela biståndet till klimatinvesteringar skulle det med andra ord inte förslå särskilt långt. Utan här gäller det att utveckla nya innovativa finansieringsmekanismer. Skatt på finansiella transaktioner, global koldioxidskatt, avgifter på internationellt flyg och sjöfart, greenhouse development rights och åtskilliga andra idéer far omkring i den internationella debatten. Det vore givetvis intressant att få höra vilka inspel planerar att göra i Millenniemålspanelen, som ju ska lämna sin slutrapport. Att stärka utvecklingsländernas ekonomi handlar emellertid inte bara om att öka kapitalflödet från nord till syd, utan det handlar i ännu högre grad om att reducera flödet från syd till nord. På varje biståndskrona går åt motsatt håll. Och tvärtemot en spridd uppfattning förorsakas inte utvecklingsländernas enorma finansiella blodförlust främst av korruption och kriminalitet, utan runt två tredjedelar förs ut av utländska företag på ofta helt laglig väg. Alltså måste lagverket ändras, och centralt här är att införa land-för-land-redovisning av multinationella koncerners verksamhet så att skatter och avgifter betalas i det land där vinsterna uppstår. tillåts storföretagen att redovisa på sammantagen koncernnivå och kan då välja att skatta, eller snarare inte skatta, i extrema lågskatteländer och rena skatteparadis. Just nu pågår förhandlingar mellan och ministerrådet om ett lagförslag om land-för-land-rapportering, och det vore intressant om kunde säga några ord om vilken linje den driver i dessa pågående förhandlingar. Ytterligare ett sätt att stärka utvecklingsländerna vore avskrivning av så kallade illegitima skulder som länder ådragit sig när diktatorer tagit upp lån som inte kommit befolkningen till del. bör enligt norsk modell tillsätta en skuldrevision för att undersöka vilka svenska fordringar som bör betraktas som illegitima och avskrivas. Ytterst syftar givetvis utvecklingssamarbete till att stärka individer snarare än stater, och har i bland annat och intressanta pilotprojekt ägt rum där kontantstöd betalats ut direkt till fattiga människor. Genom att låta människor själva avgöra användningen av resurser snarare än byråkrater i givar- och mottagarländer har inte minst kvinnors ställning stärkts. kommer i sitt anförande att närmare utveckla detta. Befolkningsökning, ökad köttkonsumtion och investeringar i biobränsleproduktion skapar växande efterfrågan på odlingsbar mark och förvandlar denna till investeringsobjekt för pensionsfonder, multinationella livsmedelskoncerner, oljerika gulfstater, kinesiska statsföretag och andra resursstarka aktörer. Urfolk, småbönder och annan lokalbefolkning som i generationer brukat jorden och är direkt beroende av denna för sin överlevnad, men ofta saknar formell äganderätt, kommer inte sällan i kläm i dessa stora markaffärer. I kläm kommer ofta även jordarna när småbrukets tonvikt på växtföljd, biologisk mångfald och slutna kretslopp får lämna plats för jättelika monokulturer där konstgödsel och bekämpningsmedel spelar en avgörande roll. Forskning visar att avkastningen per hektar ofta i själva verket är högre i traditionellt jordbruk, i synnerhet om detta moderniseras på ett varsamt sätt. Denna så kallade landgrabbing tilltar snabbt i dagens värld. Markaffärerna uppskattas nu omfatta , med som den mest berörda kontinenten. Också svenska intressen, såväl privata företag som AP-fonder, deltar i det här. Med detta inte sagt att ett inflöde av utländskt kapital och teknologi alltid behöver vara negativt. Avgörande är hur och på vems villkor markaffärerna sker. har tagit fram en frivillig uppförandekod. Det mesta återstår dock att göra när det gäller att ta fram riktlinjer som behöver vara bindande och försedda med verkningsfulla sanktionsmekanismer. Det skulle vara värdefullt om biståndsministern kunde redogöra något för hur regeringen arbetar med den här frågan. Utvärderingen av biståndet behöver reformeras men inte avskaffas. Om detta finns det en glädjande samsyn i utskottet, och vi ser nu fram mot en transparent process i det här. Från sida ser vi också gärna att den reformerade utvärderingsfunktionen även utvärderar hur regeringens samordnade arbete med politiken för global utveckling, PGU, fungerar. Av det belopp på 1,6 miljarder som i sitt budgetförslag återför till biståndsramen öronmärker vi till det så kallade informationsanslaget till biståndsorganisationer, som vi menar är av avgörande betydelse för bred folklig mobilisering i arbetet för en rättvisare värld. Att detta anslag inte längre får användas till opinionsbildning beklagar vi djupt då vi menar att bilda opinion är en omistlig del i varje livskraftig demokrati. Jag yrkar avslutningsvis bifall till reservationerna 2, 5 och 13. 148 (SD): Jag börjar med att yrka bifall till reservationer 1, 3, 11 och 14. I dagens debatt behandlar vi som sagt internationellt utvecklingssamarbete, som är ett stort och viktigt utgiftsområde. Att bekämpa fattigdom, bidra till att bygga upp svagare samhällen att bli starka, fria och välmående och lindra nöd är för de flesta av oss en självklarhet. Därför är det viktigt för att bidra med ett bistånd som inte understiger FN:s rekommenderade nivå. vilar det ett stort ansvar på regeringen att förvalta skattepengar på ett ansvarsfullt sätt så att pengarna verkligen når fram till dem som mest behöver det. Vi nöjer oss inte med en kvantitativ målsättning utan fäster större fokus vid kvaliteten och ett ansvarsfullt bistånd där varje satsad krona ska göra så mycket nytta som möjligt. Genom en grundlig översyn av ineffektivt bistånd, en större koncentration av biståndet till de minst utvecklade länderna och färre inriktningar menar vi att vi gradvis kan effektivisera utvecklingsbiståndet och ha en biståndsram på av bni, vilket är i linje med . vill stärka det humanitära biståndet, öka stödet till världens flyktingar och verka för ett långsiktigt utvecklingsbistånd som utgår från fattiga människors vardag, behov och levnadsvillkor. Att sätta sig in i situationen i de aktuella länderna som ger bistånd till är något som behöver utvecklas och förbättras. frågade för i en stor studie ca 60 000 människor i fattigdom hur de såg på sin livssituation och vilka problem de hade och bad dem prioritera dem. Flertalet fattiga människor lever på landsbygden, och majoriteten av dem gav högsta prioritet åt problem som har med säker tillgång till livsmedel och inkomster att göra. Otillräcklig tillgång till eller dåligt dricksvatten var också ett prioriterat område. Med de fattigas behov som utgångspunkt ter det sig därför naturligt att vi i högre grad än vill prioritera satsningar på jordbruksutveckling, hållbart skogsbruk, rent vatten och grundläggande sanitet för att främja en säker tillgång till livsmedel och ge grundläggande förutsättningar för människor att förbättra sina levnadsvillkor. Detta kan rädda liv och motverka ohälsa, hunger, extrem fattigdom och svältkatastrofer. Satsningar på utbildning, hälsovård och familjeplanering och att stimulera företagande anser vi också vara av stor vikt för en hållbar utveckling. Bristen på tillgång till vatten och grundläggande sanitet är något som drabbar kvinnor och barn extra hårt och hindrar deras möjligheter till utveckling. Kvinnor och flickor i bland annat östra spenderar en stor del av dagen med att vandra långa sträckor för att hämta vatten som i de flesta fall är förorenat. I stället skulle barnen kunna gå till skolan och kvinnorna ägna sig åt utbildning eller verksamhet som kan generera inkomst till familjen. Enligt uppgifter från organisationen saknar två och en halv miljard människor en toalett att gå till vid behov, vilket dels leder till förorenat vatten, dels skapar en oerhört utsatt situation för främst flickor och kvinnor. dör 4 000 barn i diarré som orsakas av smutsigt vatten och bristande sanitet. Det är också den näst vanligaste dödsorsaken bland små barn i fattiga länder. Det utgör en hälsorisk för gravida och vid förlossning. För kvinnor innebär det också en ökad risk att bli utsatt för våld och övergrepp om de måste göra sina behov ute i det fria eller gå långa sträckor i slumområden och natten. Bristen på tillgång till en toalett kan också hindra tonårsflickor från att gå till skolan. Satsningar på vatten och sanitet handlar om grundläggande mänskliga rättigheter som kan rädda liv, främja hälsa och jämställdhet samt ge förutsättningar för fattiga människor att förbättra sina levnadsvillkor på många områden. Mot denna bakgrund är det anmärkningsvärt att regeringen satsade endast 400 miljoner, alltså av den totala biståndsverksamheten genom Sida, på detta enligt . Av dessa 400 miljoner var det endast 90 miljoner som satsades på konkreta insatser för vatten och sanitet. I årets budget har regeringen deklarerat att man vill öka biståndet något till detta område, och det är naturligtvis något som vi välkomnar. anser det dock inte vara tillräckligt utan vill kraftigt öka anslagen till detta område. Av det bilaterala biståndet genom Sida vill vi öronmärka 2 miljarder för satsningar på vatten och grundläggande sanitet. En stor majoritet av de fattigaste människorna lever, som sagt, på landsbygden och är beroende av jordbruket för sin överlevnad. Jordbruket är både en källa till familjens livsmedel samt en möjlighet att generera inkomster. På landsbygden i utvecklingsländerna är det ofta kvinnorna som axlar ett tungt ansvar för jordbruket. Satsningar inom detta område kan lyfta kvinnor och hela familjer och ge dem förutsättningar att förbättra sin livssituation även på andra områden. Att satsa på jordbruksutveckling är också viktigt för att kunna klara av plötsliga väderomsvängningar, förebygga svältkatastrofer och utrota världens fattigdom och hunger. Jag vill vidare säga något om utbildning. slår fast att alla barn har rätt till utbildning. Ändå saknar runt 67 miljoner barn möjlighet att gå till skolan, och majoriteten av dessa barn är flickor. Utbildning kan bana vägen för att ta sig ur fattigdom och utsatthet. Att alla barn ska få gå i är också ett av millenniemålen. Vi vill stödja biståndsinsatser som verkar för alla barns rätt till utbildning och med särskilt stöd till flickor. Regeringen gav 2011 ca 1 miljard till utbildningsinsatser. Dock gick inte alla dessa till de fattigaste länderna, utan en del gick till utbildningsinsatser i bland annat europeiska länder och till . Av denna miljard gick endast 100 miljoner till utbildningsinsatser kopplade till samarbetsstrategier i , enligt . Vi vill däremot öka denna del av biståndet och fokusera insatserna på de minst utvecklade länderna. I detta betänkande behandlar vi även en skrivelse från regeringen som berör biståndets resultat i arbetet med demokrati och mänskliga rättigheter. I skrivelsen framkommer ett tydligt fokus på medborgerliga och politiska rättigheter och stöd till statliga institutioner och myndigheter. När biståndspolitiken utformas är det enligt vår mening viktigt att utgå från fattiga människors prioriteringar. Vad detta är behöver naturligtvis studeras mer. Men utifrån studie, som jag tidigare talat om, och att det ter sig ganska naturligt att tillgång till mat och vatten är grundläggande förutsättningar för överlevnad och att utbildning är en förutsättning för deltagande i samhällslivet anser vi att ekonomiska och sociala rättigheter bör få en större uppmärksamhet och en högre prioritet än vad de har . Att intensifiera den typen av insatser är också avgörande om vi ska ha någon chans att uppnå de millenniemål som till exempel handlar om att halvera jordens hunger, om att alla barn ska ha tillgång till skola och om att minska barnadödligheten. I skrivelsen framkommer att biståndet till demokrati och mänskliga rättigheter bland annat finansierat scenkonst och teaterföreställningar i bland annat , och /. Givetvis måste vår grundinställning vara att alla mänskliga rättigheter är odelbara och universella. Men när vi går till den praktiska verkligheten för människor vet jag inte om teater är det främsta en fattig kvinna från tänker på och längtar efter. Att uppnå fungerande demokratiska samhällen där mänskliga fri- och rättigheter respekteras och människor kan uppnå ett välstånd, inte bara vad gäller grundläggande behov, är naturligtvis en viktig utgångspunkt och målsättning för utvecklingssamarbetet. Vi menar dock att en sådan förändring tar tid och i första hand behöver komma inifrån och drivas av inhemska krafter och individer som har förståelse för och kunskap om lokala förutsättningar. Krig och naturkatastrofer tenderar allt som oftast att skapa stora migrationsströmmar. Ofta flyr människor inom det egna landet eller till direkt närliggande länder. ser det som viktigt att bidra till insatser för att bistå dessa utsatta människor på flykt. I regeringens budgetförslag görs det avräkningar i biståndet på 4,4 miljarder för flyktingmottagning i , som , som ansvarar för mer än 43 miljoner människor på flykt, erhåller endast från regeringen. Med vetskapen om att det för varje satsad krona går att hjälpa betydligt fler människor i krisområdenas närhet än vad som är möjligt i anser vi detta vara en olycklig prioritering. Vi anser det också vara en principiellt dålig utgångspunkt att betrakta kostnader för flyktingmottagande i som bistånd. Vi anser att regeringen i stället borde öka biståndet till . vill renodla biståndsramen och undvika att betrakta flyktingmottagande i som bistånd. Vi väljer i stället att flerdubbla anslagen till . Slutligen vill jag säga något om internationellt utvecklingssamarbete, Sadev. Regeringen deklarerade i budgetpropositionen att man hade för avsikt att avveckla Sadev. har i en motion däremot föreslagit att Sadev inte ska läggas ned utan i stället få möjlighet till en omstart, vilket var något även övriga oppositionspartier förespråkade. Det fanns alltså en majoritet i utskottet som motsatte sig en nedläggning av Sadev. I slutet av beredningen av detta betänkande beslutades det i stället om en uppgörelse, som vi tidigare hört om, mellan övriga oppositionspartier och Alliansen som handlar om att vi inte ska stå helt utan en utvärderingsfunktion utan att övergången till en ny verksamhet ska ske överlappande, att den nya funktionen ska ha ett stort mått av oberoende och fristående självständighet samt att biståndsministern ska samråda med utskottet kring hur den nya funktionen ska se ut. Vi anser naturligtvis att denna överenskommelse är långt mycket bättre än en nedläggning av Sadev. Vi anser dock att det fortfarande står ganska oklart om hur den nya utvärderingsfunktionen ska utformas, och framtiden för Sadev i är fortfarande oklar. anser att de problem som identifierats vid Sadev ska åtgärdas och att deras roll som oberoende myndighet ska stärkas. Men utifrån den information som vi har tilldelats kan vi inte se att dessa problem utgör en tillräcklig grund för avveckling. Vi väljer därför att stå kvar vid vår tidigare linje att förespråka en omstart av Sadev. 149 HANS (V): Inledningsvis kan jag säga att i ett särskilt yttrande och i vår biståndspolitiska motion tydligt har beskrivit de satsningar som vi vill se i det svenska biståndet . Jag kan notera att är det parti som förespråkar de största ökningarna av svenskt bistånd 2013, och varje biståndskrona som vi föreslår är självklart fullt ut finansierad. Kortfattat kan jag säga att vi bland annat gör stora satsningar på sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter och på grundläggande rättigheter för kvinnor och män runt om på detta jordklot. Men vi gör också stora satsningar på additionellt klimatbistånd. Det är helt avgörande satsningar för att inleda den viktiga klimatomställning som behöver ske runt om på vårt jordklot, utan att det konkurrerar med det viktiga bistånd som vi ger på andra områden. Jag skulle ändå vilja använda mitt anförande i denna debatt till att tala om ett beslut som togs ett historiskt beslut. biföll proposition 100, startskottet för det moderna svenska biståndet. Under dessa fem decennier har misstag begåtts och framgångar uppnåtts. Biståndstrender har kommit och gått, och olika strategier har avlöst varandra. En lång rad lärdomar kan dras utifrån de som har bedrivit utvecklingssamarbete. Jag ska i mitt anförande lyfta fram just proposition 100. Det som ofta slår mig i dagens biståndspolitiska debatt i denna kammare och utanför är hur historielös den är och hur vi ignorerar de stora erfarenheter som vårt land har. Satsningar kan lanseras som om de vore de första i sitt slag trots att de har testats förut. Att återuppliva gamla och misslyckade strategier kan lanseras som nytänkande. Vi låtsas som att vi uppfinner hjulet om och om igen. Låt mig ge några korta exempel. Den borgerliga regeringen talar om sig själv som den första regeringen som talar om resultatredovisning och stöd till demokratisering. Men redan i proposition 100 skrev man om vikten av att följa biståndets förverkligande och effekt, och man pekade ut medverkan till en samhällsutveckling i demokratisk riktning som ett av biståndets huvudmål. När biståndsminister försöker lansera sig själv som pionjär på dessa områden är hon för sent ute. av svenskt bistånd har vi lärt oss att biståndet måste vara långsiktigt och förutsägbart om det ska vara framgångsrikt. Biståndsministerns tal om kortsiktiga satsningar på spisar till kvinnor är exempel på gammalt, beprövat och misslyckat svenskt bistånd. Långsiktigheten har under den borgerliga regeringen tyvärr på område efter område ersatts av alltmer av kortsiktiga projekt där resultaten ska kunna mätas snabbt. De ständiga omorganiseringarna av svenskt bistånd som vi har sett har dessutom gjort att vårt bistånd har blivit allt annat än förutsägbart. I land efter land har tryckt på pausknappen. Bland våra partner växer frågetecknen om vad egentligen vill. Samma frågor växer också i flera av FN-organen. Under tid som svensk biståndsminister har stödet till flera FN-organ åkt upp och ned som en jojo. Ena året vill markera sitt missnöje genom neddraget stöd för att igen öka stödet kraftigt. har vi lärt oss att om biståndet ska göra skillnad krävs att det är människor i syd, de som känner fattigdomen och orättvisorna i sin vardag, som sätter dagordningen för det svenska biståndet. Men i går vi i den rakt motsatta riktningen. Alltmer ska detaljstyras från . Det är ett gammalt sätt att bedriva bistånd som vi vet inte fungerar. De kanske största misstagen som har gjorts i svensk biståndspolitik har uppstått när vi börjat kompromissa med målen med svensk utvecklingspolitik och låtit det svenska näringslivets egenintresse styra svenskt bistånd. växte satsningar på så kallat importstöd. Länder i syd i akut brist på utländsk valuta fick ekonomiskt stöd från för att kunna importera varor och tjänster för att hålla i gång sin industri- och jordbruksproduktion. Haken var att man villkorade stödet med att de skulle köpa just svenska varor och tjänster. Importstöd och andra former av bundet bistånd har gång på gång visat sig vara oerhört ineffektivt bistånd. Vill man uppnå resultat kan vi inte låta svenskt bistånd fungera som någon form av förtäckt näringspolitik. har också varit ett föregångsland på detta område. avvecklade i stort sett alla former av bundet bistånd. Det är därför som vi med oro nu ser hur biståndets dörrar återigen öppnas för det svenska näringslivet. Det statliga riskkapitalbolaget , som hårt kritiserats för ett svagt utvecklingsfokus, kommer att få i biståndsbudgeten. Vi ser hur utvecklingssamarbete och bistånd kanaliseras genom i stället för genom biståndskontor i delar av världen. Vi ser att svenska företag i allt högre utsträckning spelar en alltmer central roll när biståndet utformas. Låt mig vara väldigt tydlig. Om svenska företag vill understödja utvecklingspolitikens mål är jag den första att välkomna det. Men det finns en potentiell målkonflikt mellan näringslivets vinstintressen och biståndspolitikens mål om minskad fattigdom och ökad respekt för de mänskliga rättigheterna. Det är en målkonflikt som helt ignoreras av dagens borgerliga regering. Risken är att vi kommer att se hur 70-talets biståndspolitiska misstag återupprepar sig. Just nu pågår ett intensivt arbete i biståndsminister närmsta krets. En biståndspolitisk plattform ska lanseras. har i stora delar frikopplats, och de många svenska folkrörelserna med stor erfarenhet av svenskt bistånd har knappt informerats och än mindre inkluderats i processen. ser stora behov av att reformera svenskt bistånd. För som biståndsvänner har vi en hel del att vara bekymrade över när det kommer till biståndets utveckling . Det svenska biståndet har blivit alltmer splittrat. Vad som egentligen varit fokus, syfte och prioriteringar har varit oklart. Politiska beslut på andra områden har motverkat biståndets möjlighet att nå resultat. Exempel på det är fortsatt exportstöd till jordbruket i EU, fiskeavtal och avgifter för utländska studenter vid svenska högskolor. Svenskt bistånd har dessutom i flera fall kanaliserats via skatteparadis och bidragit till så kallad landgrabbing. Vi vill också från sida se ett jämställdhetsperspektiv som tydligare än ska genomsyra den svenska biståndspolitiken. Det är en sak som vi skulle önska i en ny svensk biståndspolitisk plattform.