prot · GZ09103 · 2012-04-25 00:00:00 — Innan förhandlingar om förnyat fiskeavtal startar måste gedigna utvärderingar finnas tillgängliga. Ett annat grundkrav är att fiske bara får bedrivas på ett överskott, alltså inte tära på kapitalet. Ett stort problem är att kunna fastställa hur stort fiskbeståndet är för att kunna hävda att fiske sker på ett överskott. Här måste det finnas tillfredsställande dokumentation, till exempel tillförlitliga beståndsuppskattningar och offentligt tillgängliga fristående utvärderingar. Tredjeland måste kunna visa vilket fiske som bedrivs på dess vatten, så att inte fiskbeståndet utnyttjas två, tre eller . Allt fiske måste räknas samman vid bestämmande av vad som är maximalt uthålligt fiske. Alltså: Fram på bordet med alla protokoll och avtal! Vi vill också ha satellitövervakade skepp från EU enligt så kallad VMS. Vi anser också att det minst miljöskadliga fisket ska prioriteras. Samma regler bör gälla för EU:s fiskare både i EU:s vatten och utanför. Fiske bör ske för humankonsumtion och inte till foder. Vidare ska EU:s miljö- och sociala standarder gälla vid fiske i tredjelands vatten. I avtalet måste tillräckligt stor kustzon undantas för det kustnära fisket. Likaså ska regionalt samarbete eftersträvas. Vi anser att det är fiskeoperatörerna, alltså de som tjänar på avtalen, som ska betala för kostnaderna för tillträdet till fiskevattnen enligt fiskeavtalen inte skattebetalare. Vi vill att ekonomiskt stöd till tredjelands fiskeutvecklingsprogram måste stödja uthållig utveckling. Likaså vill vi att ersättning för fiskerättigheter måste frikopplas från erhållna fångster. Vi anser också att stöd ska utgå även om fångsterna uteblir eller inte är tillräckliga. När vi sedan står inför att förkasta eller acceptera ett fiskeavtal mellan EU och tredjeland blir det en fråga om helhetsbedömning. Där är frågan: Vad är alternativet till avtalet? Fisken lär nog bli upptagen i alla fall. 78 (V): Vi diskuterar nu fiskepolitik. Jag skulle vilja börja med att knyta an till det som och har talat om, nämligen EU:s fiskepartnerskapsavtal med tredjeland. De här avtalen är det egentligen ingen av oss här som gillar särskilt mycket. Vi vet att det är en form av nykoloniala fiskeriavtal som har kommit till därför att flera av EU:s medlemsländer , , och så vidare har före detta kolonier, främst i . när man har fiskat upp en stor del av bestånden i de europeiska vattnen måste man fortsätta att fiska någonstans, tycker man. Då sluter man fiskepartnerskapsavtal med utvecklingsländer, som i korthet går ut på att spanska, portugisiska eller franska fiskeflottor får åka till , till , till , till och till eller längs och fiska upp deras fisk i stället. För detta betalar man en liten summa, långt ifrån marknadsvärdet för den här fisken, som man har fiskat upp. Utvecklingslandet i fråga är ett fattigt land som behöver snabba pengar och som i princip inte kan säga nej till de här avtalen. Vi i har alltid varit motståndare till de här fiskepartnerskapsavtalen. Jag gläds åt att vi i det här utskottet har tagit flera steg framåt för att skärpa kraven på de här avtalen. Men vi i ifrågasätter hela grunden för avtalen. Vi tycker att EU ska använda sina fiskeripengar på annat sätt. Det är en betydande del som går till de här avtalen av hela EU:s fiskebudget går till fiskepartnerskapsavtalen. Vi i har lagt fram en motion, som heter EU:s fiskeavtal, där vi föreslår att alla de här avtalen ska göras om till utvecklingsprojekt för ett lokalt hållbart fiske i de här länderna, med en lokal fiskeförädling. Vi hoppas att vi når dithän, men gäller det, som sagt, att ställa så hårda krav som möjligt och att verka för att den ska leva upp till det som man säger. Man säger att de här avtalen endast ska göras på ett överskott. De ska komma de fattiga länderna till del. Man ska till exempel respektera mänskliga rättigheter. Det ska göras så kallade socioekonomiska utvärderingar både före och efter ett fiskepartnerskapsavtal. Vi har valt i det här utskottet att gå in på detalj, avtal för avtal, och se om regeringen verkligen har levt upp till detta. Då kan vi se att den har varit beredd att rösta ja till fiskepartnerskapsavtal med , trots att det var en militärkupp där , , med , där det var en militärkupp , och med , där det inte hade gjorts någon socioekonomisk analys över huvud taget. Det är samma sak med . Det är ingen socioekonomisk analys, trots att den säger att det är ett krav för att den ska kunna biträda ett sådant avtal. Sist men inte minst var den beredd att bifalla att man skulle gå in och förhandla om ett nytt avtal med ockupationsmakten , som ockuperar . Jag tycker att det var glädjande att vi fick en majoritet i den här som sade nej till ett avtal med . Där lyckades vi också ändra den ståndpunkt. Kampen går vidare mot de här avtalen, men jag tycker i alla fall att vi i det här utskottet har tagit några betydande steg framåt. Det som krävs nu är att regeringen också vaknar till och verkligen lever upp till det som man har sagt om avtalen. Det tycker jag inte att man har gjort . Vi får alltså fortsätta från det här utskottet att väcka opinion och verka för att de här avtalen inte ska vara någon form av nykoloniala plundringsavtal. Jag skulle också vilja resa reservation 13 och yrka bifall till den. Den rör vikten av ett ålfiskestopp. har redan tagit upp frågan. Vissa ålfiskare kan reagera mot det här, men jag tycker att det är viktigt att komma ihåg att ska de ha någon ål att fiska måste vi faktiskt sätta ett stopp för ålfisket . Annars kommer kanske inte ålen att finnas kvar . Det gäller inte bara ålen, utan vi rödgröna vill ha förvaltningsplaner för alla fiskar som det bedrivs ett kommersiellt fiske på. Det är någonting som den också säger att man vill ha, men än så länge ser vi inte de här förvaltningsplanerna. Vi tycker därför att det är viktigt att vi från den här kammaren skickar en tydlig signal till regeringen om att man nu måste ta fram dessa förvaltningsplaner så fort som det bara går. Jag yrkar därför bifall till reservation nr 4. 79 (M): Jag tänker inleda med att tala lite grann om hur det ser ut ute på . mår inte bra, som de flesta känner till. Det är inte bara vissa fiskbestånd som sviktar. Även vissa fågelarter förändras, i både positiv och negativ riktning. Det senaste beviset för att någonting obehagligt håller på att hända gäller den förr så vanliga fågeln ejder. Det visar sig nu att det har blivit en väldig slagsida i ejderbeståndet. På tre gudingar, alltså hanfåglar, går det ungefär en honfågel. Några fågelungar från ejder ser man knappast till över huvud taget, och i våra utskärgårdar finns det inte någon alls. Det är skrämmande att åka igenom en utskärgård helt tom på fågel. För att försöka komma till rätta med det här eländet har regeringen avsatt stora summor, men vi har misshandlat , och ingen ska kunna tro att det här går att rätta till över . Det kommer att ta väldigt innan vi får se något resultat. debatterar vi MJU15 om fiskeripolitik. Jag börjar med att säga att jag tillstyrker förslaget i betänkandet och avstyrker samtliga reservationer. I vårt utskott är vi ganska ense om fiskeripolitiken. Det finns bara vissa små skiljaktigheter. Men i det stora hela är vi ganska överens. Fiskeripolitiken styrs till största delen av EU-regler, men vissa nationella bestämmelser finns. Under de som Alliansen har styrt har vi konsekvent arbetat för att förbättra EU:s fiskeripolitik. Vi har bland annat velat införa mer av lokal förvaltning, med siktet inställt på långsiktig hållbarhet. Att underlätta för det kustnära fisket är också nödvändigt. Här har det gjorts en hel del. Bland annat har en kustkvot av strömming tilldelats småtonnaget att fiska fritt utan en massa onödigt krångel. Vidare har sommaruppehållet i torskfisket tagits bort i vissa områden, så att den lokala fiskproduktionen kan upprätthållas. Inom ramarna för långsiktigt hållbara fiskbestånd måste vi också ta sociala hänsyn. Hela landet ska leva. är dock ett litet land. Vi får inte alltid som vi vill. Trots detta går det att se att EU successivt fogar sig till en mer rimlig syn på hur fisket bör bedrivas av medlemsländerna. Vi får också en politik som ger medlemsländerna större möjligheter att själva styra över detaljerna i förvaltningen som ramarna sätts utifrån vetenskapliga beräkningar av fiskbeståndens hållbarhet. Här har spelat en stor roll. Vi i Alliansen tror att det är bättre att vara med och påverka där det sker än att stå på sidlinjen och titta på. Vi tror på sansade samtal och överenskommelser. Alliansregeringen, företrädd av landsbygdsminister , har också förtjänstfullt fört talan i det här sammanhanget. Vi behöver komma till rätta med det fullkomligt onödiga slöseri med fisk som sker genom utkasten. Målsättningen är att levande och oönskad fisk i möjligaste mån ska återbördas till havet. En nyckelfaktor här är att utveckla bättre och mer selektiva fångstmetoder och redskap där så är möjligt det är inte alltid möjligt att utveckla redskap som selekterar fisk samt att resurser finns tillgängliga för att utveckla dessa redskap för ett konkurrenskraftigt fiske. Så kan vi få en diversifiering av fiskenäringen och ett mer hållbart förvaltande av fiskbestånden. Bland annat behöver vi förvaltningsplaner på så många fiskbestånd som möjligt. Där är vi helt ense. Alliansen vill ha levande fiskesamhällen och kustbygder även på lång sikt. Vad gäller EU:s externa fiskeavtal ska dessa präglas av att detta fiske enbart ska ske på det vetenskapligt visade överskottet. Där inte sådana finns måste försiktighetsprincipen prägla fisket. Kostnaden för de avtal som sluts med tredjeland bör och ska ligga på medlemslandet och de enskilda fiskarna, inte på EU som helhet. Viktigt att ha i åtanke är också att dessa avtal bör visa respekt för mänskliga rättigheter, speciellt att ersättningen för att nyttja tredjelands fiskbestånd också kommer lokalbefolkningen till del. Över till ålen. Det europeiska ålbeståndet anses hotat och är det förmodligen också. Åtgärder har beslutats från EU-håll för att minska dödligheten bland ålar innan dessa hunnit fortplanta sig. har en ålförvaltningsplan, och den har också godkänts av kommissionen. Planen består bland annat av skärpta ålfiskeregleringar, utökade kontrollåtgärder, ökad utsättning av ål samt åtgärder för att sänka dödligheten för blankål. En stor bov i dramat är också vattenkraften. Det är därför rimligt att vattenkraftsindustrin är med och bekostar nödvändiga åtgärder inom ramen för både befintliga och omprövade vattendomar. Här behöver vi även kontinuerligt följa upp och pröva befintliga regelverk med perspektivet att ålens vandringar till i möjligaste mån inte hindras av turbiner och andra vandringshinder. En stor predator i förhållande till ålbeståndet är den stora skarvpopulationen som förmodligen tar en betydligt större andel ål än vad yrkesfisket förmår göra. Skarven nämns också vid ett annat namn, och det är inte utan orsak. Den kallas för ålakråka. När invaderade våra skärgårdar minskade fågelbeståndet markant och utplånades i det närmaste inom stora områden. När plockades bort återkom också fågeln. Det var mest alkfåglar som var utsatta. Kan det vara fel att jämföra skarv och fiskbestånd med mink och sjöfågel när resultaten är snarlika? När jag var grabb fanns det inte en enda skarv inne i våra skärgårdar. Det kunde finnas en säl, men det fanns säkert hundra fiskare. har det blivit en omvänd situation. finns det mängder med skarv, det finns hundra sälar och en fiskare. Så ser det ut utefter våra kuster. Det är naivt att tro att jag som fiskare i mitt område är den enda orsaken till att fiskbestånden har gått ned. Det är naivt att tro att de andra predatorerna inte har haft någon inverkan. En annan viktig sak inom fiskeripolitiken är att man inte onödigtvis tar bort gamla traditioner som är hävdvunna sedan generationer tillbaka, vilket tyvärr har skett med mindre genomtänkta reformer som exempelvis tremetersregeln vad gäller nätfisket. Ålagillen är också en väldigt gammal tradition som måste få fortleva. Alliansen strävar efter en ökad regionalisering av fiskeripolitiken, men med centralt uppställda ramverk. Fördelen är att besluten snabbare kan anpassas och ta hänsyn till lokala förutsättningar samt att fiskenäringen blir mer involverad i processerna som rör fiskenäringens långsiktiga hållbarhet. Slutligen måste sägas att subventioner av olika slag bör fasas ut så att näringen bär sina egna kostnader. 80 (S) replik: säger att EU successivt fogar sig till svensk ståndpunkt. Jag, du, och var nere i EU och träffade parlamentarikerna för att diskutera fiskepolitik. Jag kände att vid den jämförelsen var vi fyra helt ense om fiskepolitiken. Även om nu kommissionären har insett problematiken är det ju inte hon som bestämmer, långt ifrån. Det är ett antal ministrar som förhandlar varje gång. Även parlamentet är med i de här diskussionerna. Jag kan inte på något vis se, utifrån den diskussion som vi hade där nere, hur vi över huvud taget ska få en framgångsrik ny fiskepolitik de kommande tio åren. Hur EU successivt fogar sig får du gärna komma tillbaka och berätta för mig. Det har inte jag uppfattat. Om ålen förs en stor diskussion. Vi hade en motion, nr 12, som handlade om gemensamma åtgärder i EU. Jag förstår inte, men det var en väldig kritik när vi införde torskstopp i . Det var ju berättigat. Det har jag sagt vid ett antal tillfällen. Men varför ska vi ha ensidiga åtgärder för ålen? Det är en hotad art. Åtgärder behöver vidtas. Men varför ska vi inte kunna vidta dem gemensamt i EU? Det är det som är viktigt för att både få acceptans i fiskarkåren och för att det ska bli värdefulla åtgärder. 81 (M) replik: Vad gäller den internationella dimensionen, som började med, tycker jag nog att har gjort väldigt mycket. har gjort ett jättebra jobb i EU och fått ministrarna med sig på många områden. Vi gör säkerligen allt vad vi kan härifrån, men det är ingen lätt uppgift att ändra gamla traditioner som exempelvis fisket i tredjeland. De har dessutom egna avtal som är svåra att riva upp. Vad gäller ålen har infört en väldig massa begränsningar. finns det inga ålfiskare över huvud taget kvar utefter vår kust, kan man säga. fanns det mängder av ålfiskare överallt vid kusterna. För min del är det nu åt vart håll innan nästa ålfiskare finns. Jag ser inte det problemet. Däremot ser jag problemet med att det finns mängder av skarv. är heller inte bästa barn när det gäller ålen. Vi har gjort vad vi bör. Kanhända kan vi göra mer, men vi bör i första hand se till de stora predatorerna samt vattenkraften, framför allt vattenkraften skulle jag vilja åt. 82 (S) replik: säger att ni gör allt vad ni kan när det gäller EU-politiken. Jag har inte sagt att ni inte gör det ni kan, men ni kan inte mycket i frågan. Det händer inte mycket. Vi har fått med oss kommissionären, men vi har inte fått med oss de andra länderna utan vi står ensamma. När det gäller ålen talar jag om gemensamma åtgärder i EU. Varför ska vi ha ensidiga svenska åtgärder som ni kritiserar så starkt? Det var vad jag ville ha svar på inte vad vattenkraften gör. Sedan var det frågan om avtal med tredjeland. Vi har kommit överens om att avtal ska tecknas med demokratiska länder. Likafullt kommer ni tillbaka gång efter annan och begär att få teckna avtal med diktaturländer. Varför gör ni det? Är det bara för att ni vill vara med och käka middag och vara med i diskussionerna? Är det så viktigt? Är det inte viktigare att värna de mänskliga rättigheterna? Jag skulle hemskt gärna vilja att svarar på frågorna. säger att i fråga om förvaltningsplaner är vi helt överens. För jösse namn! Reservation nr 4 handlar om förvaltningsplaner. Rösta på den då, så visar ni att vi är överens om förvaltningsplaner. Utan förvaltningsplaner vågar inte eller någon annan minister lägga in begränsningar. Att vi har klarat torskbeståendet i beror enbart på att vi har förvaltningsplaner. Det är därför vi har lyckats. Då har kuraget funnits att fatta beslut. För laxen i har det inte funnits förvaltningsplaner, och då har inte kuraget funnits att fatta beslut. Då har det gått åt pipan med laxfisket och laxen. Det är så enkelt. Det fordras förvaltningsplaner för att det ska finnas politiskt kurage att fatta beslut. Varför röstar inte för dem om de är så bra? 83 (M) replik: Först är det frågan om tredjeland. Jag tycker att det är bättre att vi är med och utnyttjar fisket där det går. Om inte vi gör det är risken uppenbar att det kommer in andra nationer som inte alls har den syn på fisket som vi har. Vi har sett vad har gjort på sina ställen. De har fiskat. I stället för att anlita lokalbefolkningen bygger de egna fiskefabriker och fraktar dit eget folk som sköter dem. Den formen av avtal vill inte jag vara med om. Jag tycker att det är bättre att vi är med än att vi står utanför. I fråga om förvaltningsplaner har jag hävdat att vi måste ha dem om vi ska få en vettig fiskeförvaltning. Det är något som jag kommer att strida för. 84 (FP): Då är det åter dags att diskutera fiskeripolitik. Det handlar av naturliga skäl om EU:s gemensamma fiskeripolitik, fiskepartnerskapsavtal, ålförvaltning och en del annat. Men jag ska också hålla mig till de tre saker som har tagits upp tidigare. Jag börjar med att yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. Som jag antydde i början kan man säkert se denna debatt som en upprepning av tidigare debatter. Men det kan inte undvikas att när vi diskuterar fiskeripolitik måste vi ta vår utgångspunkt i EU:s gemensamma fiskeripolitik. Som har nämnts en eller två gånger är vi helt överens om att fiskeripolitiken inte har varit helt lyckad. Vi kan till och med sträcka oss till att säga att den är helt misslyckad. Utvecklingen och tiden rullar på, och vi närmar oss det datum när den reformerade fiskeripolitiken ska vara sjösatt, nämligen . har genom ett konsekvent och aktivt agerande inom EU skaffat sig en position där har möjlighet att vara en aktiv aktör i processen. Från sida anser vi att det är en stor styrka att vi i allt väsentligt är politiskt eniga i frågorna i . Det gäller främst när vi ser på målen i de stora dragen i fråga om reformeringen av EU:s fiskeripolitik. Vi är helt överens om att det krävs en radikal reformering. Jag kan bekräfta den bild som gav om det interparlamentariska mötet i . Skillnaden var inte så stor mellan oss. Man hade nog inte kunnat identifiera några skillnader mellan nationerna. Det är väl ändå bra att vi trots allt har en diskussion. Vi kan ändå konstatera att inom det område som är kopplat till EU:s fiskeripolitik och fiskepartnerskapsavtal i betänkandet finns det inte mindre än nio reservationer trots att jag tycker att vi är eniga. Reservationerna tar upp ekologisk hållbarhet som en grundförutsättning, utkastförbud, utformning av stöd, förvaltningsplaner, regionalisering och EU:s partnerskapsavtal. Utan att det på något vis får uppfattas som att jag raljerar har jag ändå lite svårt att se vad som skiljer det som står i reservationerna från den politik som redan drivs från svensk sida. Ni får väl protestera om ni tycker att jag har fel i min analys. Hur som helst har inte vi från svårt att stödja den svenska ståndpunkten när regeringen vill stärka förslaget genom att säkerställa att långsiktiga miljömässiga villkor är en förutsättning för ekonomisk och social hållbarhet. Detta har uttalats tydligt . I grunden finns ingen målkonflikt. Vi är helt eniga om att de miljömässiga villkoren är grunden för den sociala och ekonomiska hållbarheten. Jag har inte heller svårt att stödja att hävdar ett utkastförbud. Det ska ske en skärpning i fråga om ett generellt utkastförbud och utifrån det gör man en lista av undantag i stället för att ta upp art för art. När det gäller en europeisk havs- och fiskerifond är tydligt med att stödja åtgärder i fråga om ett fiske som följer ekosystemansatsen. Det handlar om selektiva redskap. Det kan också handla om kunskap om havet, havsplanering och havsmiljöskydd. Det positiva med den fonden är att det inte är fråga om Europeiska fiskerifonden utan om en europeisk havs- och fiskerifond. Det är avgörande. Här har naturligtvis en viktig roll att se till att det inte kommer in sådana stöd som är kapacitetshöjande. Det har vi haft alldeles för mycket av. Det är vad vi kallar negativa subventioner i sammanhanget. Om det är något som har drivit så är det behovet av långsiktiga förvaltningsplaner ihop med regionaliseringen. Det är svårt att få förvaltningsplaner att se likadana ut över hela . Naturligtvis är det viktigt med regionaliseringen så att de blir anpassade till vissa geografiska områden. I detta finns det som har tagits upp, nämligen flerartsplaner. Det finns även fiskeområden runt , speciellt och , där det råder blandfiske. Där är det svårt att ha en förvaltningsplan art för art utan där krävs flerartsplaner. Jag nämnde just frågan om regionalisering. Det gäller att gå ifrån detaljreglering på rådsnivå och anpassa till lokala förhållanden. En oerhört viktig faktor i regionalisering är att man kan involvera näringen och övriga intressenter i processen. All erfarenhet visar att delaktighet ger ansvarstagande, och ansvarstagande ger bättre efterlevnad av regelverket. diskuterades biologisk mångfald och skyddade områden, och just i har det varit en fruktbar process när det gäller delaktighet från fiskerinäringen. Fiskerinäringen har tagit ett stort ansvar för hur fisket har utformats på ett hållbart sätt. Sedan var det frågan om fiskeavtal med tredjeland. sade tidigare att det egentligen inte finns någon här som vill ha de avtalen. Men har vi dem, och vi har att hantera dem. Då är det viktigt att ställa krav. Jag vill framhålla den lista från som redogjorde för. Jag lyssnade noggrant och kunde inte höra någon punkt på listan som inte kändes relevant. sade sedan att man kommer till ett skarpt läge och måste fatta beslut. Vad är då alternativet? hänvisade till ett seminarium, och där framkom att frågan inte är alldeles svart och vit. I vissa länder där det inte längre finns har det blivit etter värre. EU-avtalen har i det närmaste varit ett skydd för att det inte ska bli värre. Det är naturligtvis ingen ursäkt för att vi har dåliga avtal, men det visar ändå att EU så länge denna typ av avtal finns kan spela en väldigt viktig roll och att måste vara med och hävda dessa krav. Sedan kan man alltid diskutera om man ska inleda avtal och när man ska ha klarlagt, men det viktiga är att man har alla papper på bordet när man kommer till det slutliga, skarpa förslaget att anta ett avtal. Det finns också en specifik punkt om ålförvaltning. Det har diskuterats en del kring detta, och jag tycker att denna punkt är väldigt målande på det sättet att den visar komplexiteten i detta med förvaltning. Det går alltid att diskutera om det är kraftverken eller fiskarna som gör mest skada, men huvudpoängen är ändå att ålen håller på att utrotas. Det är oerhört allvarligt. Sedan kan man prata om vem som ska göra vad. Man måste minska fisket, naturligtvis, men man måste även jobba med alla andra faktorer som går. Kraftindustrin har också en stor roll i detta. Det finns obligatoriska återhämtningsplaner i alla europeiska länder. Vi har alltså inte samma plan över hela , men det finns planer över hela . Det är ett krav från EU:s sida, och det kan man väl se som ett sätt att regionalisera och anpassa till lokala förhållanden. Det är väldigt kraftiga restriktioner på ålfiske , och är ålfiske på helt förbjudet och avskaffat. Det är alltså inte tu tal om att fisket har tagit sin del av detta. Det handlar sedan om kontrollåtgärder och utsättning av ål samt att vi ska minska dödligheten för ål i våra vattendrag. För att uppnå det sistnämnda är arbetet med att skapa fungerande vandringsvägar förbi vattenkraftsanläggningarna naturligtvis väldigt centralt. Det är en förutsättning för att lyckas med detta.