prot · H00941 · 2012-12-11 00:00:00 — Egentligen skulle det räcka med att fokusera på en enda sak, nämligen vilken ambition vi har för den högre utbildningen. Gårdagens ledare i slog huvudet på spiken där man lyfter fram frågan om utbildningsambitioner. I ledaren skriver man att svensk högskolepolitik går åt fel håll. Ledaren pekar på att vi har en regering som sänker ambitionerna och höjer trösklarna. ledarskribent tog sin utgångspunkt i en nyligen publicerad rapport från med rubriken utbildningsnivå riskerar dra ifrån . I säger universitetskansler : Det här är en första varningsklocka om att andra länders utbildningsnivå kan dra ifrån . En varningsklocka låt den tonen ringa ett tag här . Rapporten från är intressant på flera sätt. Den visar på att genom en tidigare aktiv och ambitiös högskolepolitik länge tillhört de länder som har högst utbildningsnivå, men man noterar att utvecklingen nu har brutits. Låt mig få citera några rader ur denna rapport: Vi ser att andelen 2534-åringar med högskoleutbildning inte ökat lika mycket och statistik sammanställd av tyder på en minskning av andelen högskoleexaminerade i . Tyder på en minskning av andelen högskoleexaminerade i . När jag läser denna rapport, som jag hoppas att ni vill läsa, får det mig att dra en slutsats: Det är skillnad på vilken regering vi har vid makten. Vi har haft en regering tidigare, en S-ledd regering, som har satsat på att expandera och bygga ut högskolan. har vi en regering som lägger i bromsen och backen. Varningsklockorna ringer, säger universitetskansler . hänvisar också till utbildningsmålen i 2020-strategin, som flera av oss känner till. Ett av målen anger att av 3034-åringar ska ha minst tvåårig eftergymnasial utbildning. Vad är då den mål? Jo, av 3034-åringarna ska ha minst tvåårig eftergymnasial utbildning . Vad ligger då andelen på ? refererar till , som uppger att andel är . Vi brukar politiskt i våra diskussioner säga att den kanske kvalitetssäkra siffran är , den brukar vi utgå från. Hur man än vrider och vänder på det här är det ganska märkligt. Om andelen är så säger den : Låt oss ligga strax under eller lite över, någonstans mellan 40 och 45. Visst är det en väldigt passiv hållning. Jag tycker att det vore mer proaktivt att säga: åtminstone . Vi socialdemokrater tycker att det här inte duger. Vi måste ta ut steglängden, markera och ge en tydlig signal: Utbildningsnivån i måste höjas, det är viktigt. Därför säger vi att minst hälften av dem som finns i åldersspannet ska ha minst en tvåårig eftergymnasial utbildning. Jag tycker att det är märkligt att regeringen inte har högre ambitioner när vi ser vad som håller på att hända i omvärlden just nu och i . Arbetslösheten är hög, högre än när ni tog över makten . Varslen duggar tätt, ungdomsarbetslösheten är mycket högre än i jämförbara länder. Långtidsarbetslösheten har mer än fördubblats . Rekryteringsgapet är stort i . Det finns arbete åt arbetslösa, men de har inte rätt profil och kompetens för att ta de jobb som finns. I det läget vore det ganska självklart att säga så här: Vi måste höja ambitionerna. Då säger , Tobé och övriga: Nja, , 45 kan väl vara okej. Det duger inte. Jag tycker att det är beklagligt att ni till och med minskar antalet platser på högskolan. 10 000 platser ryker , lika många platser . Det ska vi jämföra med vad vi säger: Vi måste ha 7 000 fler platser nästa och 4 500 fler platser i . Jag vet att ni föreslog 4 200 tillfälliga platser på högskolan. Jag vet att ni föreslog 1 500 tillfälliga platser på . Men det ändrar inget i sak. Trenden är tydlig, ni drar ned ambitionerna och satsar inte på den högre utbildningen. Berätta för oss vad det logiska argumentet är som ligger bakom att man ska minska ambitionerna. Berätta för svenska folket, berätta för svenska ungdomar: Vi ska inte ha lika höga ambitioner som alla andra länder har runt omkring oss. Berätta varför det är bra för att ha låga ambitioner för högskolepolitiken. Det ska bli intressant att lyssna till era svar här . Jag förmodar att ni i kommer att referera till kvaliteten, att den är det viktigt att satsa på. Det håller jag med om, det är jätteviktigt. Men betänk att vi satsar 200 miljoner mer än ni på kvalitetsförstärkningar inom högskolesektorn. Så det argumentet håller inte. Utan berätta i stället: Vad är logiken i att dra ned ambitionerna på högskolesektorn? Låt mig också något kort få beröra kvalitetsutvärderingssystemet som vi har diskuterat mycket. Jag ska inte säga så mycket om det. Vi känner alla till det. Kritiken har kommit från Enqa att det svenska kvalitetsutvärderingssystemet inte lever upp till den standard som är satt, att det finns allvarliga brister. Kritiken gäller såväl utvärderingssystemets inriktning och utformning som allvarliga brister i självständighet gentemot regering och riksdag, och den kritiken är allvarlig. Den devalverar svensk högskoleutbildning och ger felaktiga signaler ut i världen och stärker inte mobiliteten. Därför säger vi att vi måste se över detta och uppmanar er och regeringen att se över systemet. Rätta till det och gör det bra, och gör det i dialog med lärosätena och med studenternas företrädare. Kör inte över dem en gång till! Vidare vill jag säga något om det svenska högskolelandskapet. Vi socialdemokrater tycker att utbildningsministern har tillämpat en det-får-bli-som-det-blir-attityd gentemot högskole- och universitetssektorn. Det gagnar definitivt inte högskolor och universitet. Fler av dem har upplevt att en blåslampa har tänts och att man fokuserar på att de ska överväga att gå samman med större lärosäten. Sedan har debatten svallat i gång. Utbildningsministern har lugnat ned sig lite. Men det finns en tydlig signal. När jag är ute och träffar rektorer säger de att de ibland upplever sig som jagade av utbildningsministern, därför att han tror på ett elittänkande. Jag tycker att det här är en kontraproduktiv debatt som inte leder någonstans. Vi behöver de små enheterna och de stora enheterna. Alla har sin plats att fylla, och med profilering ska det gå att lyfta alla lärosäten. Därför säger vi, och vi har en reservation om det, att vi behöver tillsätta en parlamentarisk utredning som ser över högskolelandskapet i , som ser på universitet och på högskolor och vad vi kan göra för att profilera, utveckla och stärka hela sektorn. Det är vårt förslag. Jag ser att min talartid börjar ta slut. Jag har mycket kvar, så jag får väl göra som och snabba på, sammanfatta och gå ned för landning här mot slutet. Jag tänkte också säga lite om forskning, men har det blivit mycket högskola. kommer vi tillbaka och diskuterar forskningsfrågorna . Jag kan väl säga så här, för det här är viktigt. har vi den första beredningen vad gäller forskningspropositionen. Vi har sträckt ut en hand. Låt oss komma överens, för vi tror inte att fyraårsintervaller håller i längden. Vi måste se det i ett längre perspektiv än de tio åren. Då måste vi ha lite förutsättningar som ligger fast och still. Vi har inte fått något gensvar från utbildningsministern, men vår hand är fortfarande utsträckt och det finns chans att ta den. Jag vill också antyda att vi behöver stärka de yngre forskarna. Vi vill ta bort stipendierna och halvera tiden för utbildningsbidrag. Ta ut steglängden, ta bort utbildningsbidragen, ta bort stipendierna och se till att unga forskare får en anställning värd namnet! Och jämställdhetsfrågan: Visst är det konstigt att trots att majoriteten av studenterna har varit kvinnor är av professorerna i kvinnor? Så kan vi inte ha det. Se till att ändra på det! Vi vill ändra på det. Vi vill ta ut steglängden och ha en jämställdhetsbonus. Ni ska också hjälpa till med det. vill jag yrka bifall till vår reservation nr 3. Vi står bakom alla andra, men för tids vinnande yrkar vi bifall bara till reservation 3. 177 (SD): Vi får se vilka som får debattera . Jag klarar mig. Jag ska försöka fatta mig kort här och känner mig på gott humör. Det har redan tagits upp här nu att vi kunde ta del av två aktuella mätningar från Pirls och Timss. Det är helt riktigt att det fanns en liten glädje i en av mätningarna, men överlag tycker jag att det visar på ett ganska dystert resultat vad gäller matematik, naturkunskap och läsförståelse, framför allt i årskurs åtta. Det är i själva verket så pass illa att man skriver att är ett av de få länder som uppvisar vad man kallar en kontinuerlig försämring. Till detta kommer att BBC, vilket ni säkert känner till, ganska publicerade en ny rankning av världens bästa skolsystem där hamnar på plats 21 av totalt 40 undersökta länder. Det går naturligtvis att ha synpunkter på de slutsatser som dras, inte minst på rapporten som BBC syftade på. Där skriver man bland annat att sambandet mellan resurser och resultat är mycket svagt. Jag är inte riktigt säker på att det är så enkelt. Jag tror att det beror lite grann på vad man lägger in i begreppet resurser. Jag menar att det är ganska uppenbart att många av våra krisande kommuner och deras nedskärningar på skolområdet får ett negativt resultat på skolområdet. Det är väl också självklart att om man har underbetalda lärare och en väldigt orimlig arbetssituation för skolans personal ger det såklart också ett negativt resultat, och det skapar inte minst en negativ bild av skolan, vilket leder till ett minskat söktryck. Precis som tog upp har vi kunnat se att söktrycket till de flesta lärarutbildningar har ökat, och det är oerhört positivt. Vi får väl hoppas att det fortsätter uppåt, för det behövs. Naturligtvis måste lärarnas villkor förbättras och statusen på läraryrket höjas. Det handlar såklart om resurser, inte minst om vi talar om vidareutbildning men också för att lärarna ska kunna göra det som de är utbildade till att göra, nämligen utbilda. Det krävs resurser, men det krävs också politisk vilja. Min bestämda uppfattning är naturligtvis att det första steget är att återförstatliga skolan. Det har jag tagit upp vid många tillfällen. Men är vi inte där, tyvärr. Därför har vi valt att i vår budget föreslå en rad riktade satsningar på skolområdet: en kunskapssatsning på svenska språket, en satsning på en matreform, en satsning på fler vuxna i skolan, en satsning på ökad studievägledning, en antimobbningssatsning och en ordentlig satsning på barn med särskilda behov oerhört viktigt. Dessa riktade satsningar behövs. Det är till och med så att Socialdemokraterna, som var ett av de två partier som drev igenom kommunaliseringen, också har börjat med riktade satsningar, nu senast den riktade satsningen på läxhjälp. Jag menar att dessa riktade satsningar inte bara behövs utan också visar på ett symtom i den svenska skolan. Vi har insett det, har insett det och även, vilket gläder mig såklart, , har vi förstått. Kommunerna reder inte ut skolsituationen. Det finns bra kommuner och det finns de som är betydligt sämre. Så är det. Men att den här sortens satsningar behövs visar att något är grundligt fel i svensk skola, och det är ett enormt problem. Det är som sagt tre partier som vill återförstatliga skolan: , . Och jag vet att det också finns enskilda företrädare i de övriga partierna som delar den uppfattningen. Jag menar att om och hade haft lite ryggrad hade de kunnat tänka sig att blocköverskridande sätta sig ned och diskutera det här. Den här frågan är så pass viktigt att om vi inte når ett återförstatligande kan vi nästan lägga ned diskussionen. Jag hävdar att det är prio ett att återförstatliga skolan. Jag är övertygad om att när vi står här och debatterar skolan , vilket jag hoppas att jag också kommer att kunna göra, kommer vi att kunna säga att det har blivit värre generellt sett. Det kommer alltid att finnas skolor och kommuner som kommer att kunna höja sig medan andra faller tillbaka. Jag tror att det är så pass illa att vi måste återförstatliga skolan. Därför tycker jag att det är tråkigt att man inte kan tänka sig att ta den här situationen utan sätter partibok före åsikt i frågan. Det är oerhört beklagligt. Vi gör det inte. Vi kan tänka oss att resonera med precis vem som helst, såväl som och till och med Socialdemokraterna. Jag vill ta upp en sak som är på väg mot sitt slut, nämligen den så kallade friskolekommittén. Jag är oerhört besviken på den. Jag hade hoppats att vi i denna kommitté skulle kunna ta ett omtag på hela friskolesystemet, diskutera det från grunden och få ganska fria tyglar, men så har det inte varit. Det har varit ganska snävt vad vi får och inte får göra. Det är knappt att vi har skrapat på ytan. Jag tror att den tillsattes för att tysta opinionen och sopa lite under mattan. Det finns stora problem i Friskolesverige, och de måste vi få diskutera. När vi inte ens får göra det inom ramarna för denna kommitté, när ska vi då göra det? Det pågår mycket i svensk skola. Man driver på och vågar inte dra i nödbromsen och sätta sig ned och resonera och diskutera om det här är bra. Det kanske är bra, och vi kanske ska fortsätta. Låt oss dock först diskutera igenom det grundligt. Det blev tyvärr inte på det viset, och därför är min bild av svensk skola dess värre ganska mörk. Låt mig också ta upp det som var inne på tidigare om modersmålsundervisningen. Det finns mycket att säga om det. Jag minns inte hur uttryckte sig exakt. Man har dock hänvisat till en enig forskarkår tidigare och sagt att det är jättebra med modersmålsundervisning. Jag minns en debatt i där man talade om just eniga forskare vad gäller modersmålsundervisning. tittade på frågan och försökte utröna vilka forskare man talade om: Stadsdelsfullmäktiges ordförande hänvisar till stadsdelschefen som hänvisar till andra tjänstemän som hänvisar till forskare i som hänvisar till forskare i . Hänvisningen hamnar till slut hos och på i , . Vidare: När jag kontaktar statsvetarprofessorn vid säger hon att den som läser och lika gärna kunde konsultera astrologer. Så mycket var den källan om modersmålsundervisning värd. I tittade man på detta , vilket jag har tagit upp . Där valde regeringen att göra det frivilligt för kommunerna att anordna modersmålsundervisning, vilket ledde till att samtliga kommuner slutade med det. I gjorde man en studie för att se om det gjorde någon skillnad, och man kom fram till att det inte fanns några påvisbara skillnader i kunskaper beträffande läsning, naturkunskap och matematik mellan de invandrarelever som fått modersmålsundervisning och de som inte fått det. Det där med en enig forskarkår när det gäller modersmålsundervisning är inte riktigt så enkelt. Jag vill påstå att det finns lite blandade resultat på den fronten. Vad gäller den högre utbildningen har vi valt att fortsätta vår satsning på området i vår höstbudget. Vi skjuter till för att komma till rätta med bristerna och säkerställa kvaliteten inom den högre utbildningen. Det handlar framför allt om att öka lärartätheten, minska studentgrupperna och öka antalet lärarledda lektioner. Vi fortsätter även vår satsning på komvux och . Vi ser också en potential i att utveckla kompetensen inom en rad forskningsfält. Särskilt intressanta är områden såsom informationsteknik, kärnfysik, genteknik, nanoteknik och rymdteknik. Jag hoppas att jag kan vara med när vi debatterar detta . 178 (M): Så här dagen efter kan man inte låta bli att snegla lite extra på forskning som kan visa sig ha betydelse för våra möjligheter att finna framtida pristagare. I det sammanhanget har jag hittat en intressant forskningsrapport som ger ett utmärkt gott och gynnsamt läge. Det är kardiologen som funnit att invånarna i länder som äter mycket choklad också är smartare. Han har tittat på sambandet mellan ett lands genomsnittliga chokladkonsumtion och hur många respektive land har fått och sett ett mycket starkt samband mellan dessa parametrar. Listan toppas av , hamnar någonstans i mitten och , där man ju inte är speciellt förtjust i choklad, ligger i botten. Det enda land som inte riktigt passar in i är . Med vår chokladkonsumtion borde vi, enligt studien, ligga på 14 , men räknar upp hela 31 stycken. Messerli kommenterar detta med att det kan vara ett utslag av patriotism hos , eller så är vi speciellt känsliga för chokladens effekter och behöver inte äta lika mycket choklad som andra för att bli smarta. Jag tycker att detta är intressant information och högst relevant forskning som är värd att tänka på inför stundande gottehelger. Samsynen om vikten av utbildning och forskning är stor i . Det är naturligtvis bra, även om tidigare S-ledda regeringar inte gjort sig kända för den investeringsvilja i kvalitet som råder. Därför är det intressant att se den stora vitamininjektion som Alliansens övertagande av regeringsmakten har gett. har lika mycket pengar satsats inom området, och har indikatorn kvalitet fått påverka resursfördelningen vid vare sig anslag till grundutbildning eller forskning. Den tidigare modellen för resursfördelning för grundutbildning som infördes av en borgerlig regering var faktiskt tänkt att kompletteras med en kvalitetsindikator redan då, men av det blev intet då Socialdemokraterna kom till makten. Under deras regeringsår var ledordet i stället kvantitet och fokus låg på att bygga ut högskoleplatser. Detta är i och för sig historia, men jag nämner det eftersom universitet och högskolor än lider av sviterna av den kraftiga expansion som då iscensattes utan att tillräckliga resurser satsades. Det är ingen tvekan om att största offentliga arbetsplats och alla som verkar där har fått helt andra möjligheter sedan alliansregeringen trädde till. Eller vad sägs om att regeringen sedan den tillträdde 2006 har ökat anslagen till utbildningsplatserna inom hum-sam-området , vilket motsvarar per årsstudieplats? Detta är dessutom inom ett område där nästan hälften av landets studenter pluggar, vilket gör att många får del av kvalitetsförstärkningen. Eller vad sägs om att regeringen sedan den tillträdde har ökat på de mest kostsamma utbildningsplatserna där studenternas och arbetsmarknadens efterfrågan också har varit hög? Det gäller för dem som vill läsa såväl till läkare, tandläkare, sjuksköterskor och civil- som högskoleingenjörer. Det är en utbyggnad som motsvarar fler nybörjarplatser på läkarutbildningen och fler platser på tandläkarutbildningen. Detta innebär att vi kan erbjuda fler möjlighet att studera på hemmaplan i stället för att de ska åka i väg och uppta utbildningsplatser i länder som , och . Detta är ambitioner, . Alliansregeringen har höga ambitioner med sin högskolepolitik. Ett annat intressant faktum är att regeringen , då den nu gällande forskningsproppen beslutades, har ökat nivån på forskningsanslagen , eller . Detta kommer vi att debattera på andra sidan . Det är kraftfulla satsningar och fantastiskt viktiga framtidsinvesteringar i utbildning, forskning och innovation som ytterligt få länder i vår omvärld har mäktat med . Men tack vare välskötta statsfinanser har alliansregeringen också i sin sjunde gemensamma budget kunnat göra stora och offensiva satsningar för att möta den ekonomiska oro som länge präglat omvärlden. Det är satsningar för långsiktig tillväxt som inte bara sker på dessa områden utan också på områden som företagande och infrastruktur som naturligtvis också har betydelse för såväl arbetspendling som samverkan mellan lärosäten och näringsliv. I det sammanhanget vill jag också passa på att nämna satsningarna som görs på ytterligare innovationskontor vid universiteten i , och samt vid . Detta sker efter att en utredning har visat att de innovationskontor som vi sjösatte har haft stor betydelse för lärosätenas förmåga att nyttiggöra den forskningsbaserade kunskapen från universitet och högskolor. Dessa kontor tillsammans med det kapitaltillskott som riktas till och kan få stor betydelse för att hjälpa studenter och enskilda forskare att omvandla sina idéer och forskningsresultat till kommersiellt gångbara produkter. Att fördela resurser för att öka lärosätenas incitament för samverkan med samhället i övrigt är också på gång. I alliansregeringens strategi för att utbildning och forskning vid universitet och högskolor ska hålla en internationellt hög kvalitet och bedrivas effektivt handlar det inte bara om de ekonomiska resursförstärkningar som jag har gett exempel på. Det handlar också om hur resurserna fördelas och används. Att kvalitet i resultaten nu är en faktor som gör skillnad vid resursfördelningen och att universitet och högskolor till del kan påverka utfallet av densamma är rätt väg att gå, tycker vi moderater. Det är fantastiskt inspirerande att ta del av till exempel och deras ambition och analys av hur de ska kunna påverka forskningsanslagets storlek framgent. Jag rekommenderar den läsningen. Liksom har några andra lärosäten anammat hela modellen för resursfördelning vid sin fördelning av resurser internt inom sitt område. Hur förhåller sig då partierna i oppositionen till Alliansens strategi? Det är en blandad kompott. Rent generellt kan ändå sägas att man har anslutit sig till de alliansvindar som blåser i Högskolesverige och att man har anpassat sin politik på området. Men det är också tydligt att trots de storslagna satsningar som regeringen gör vill man framstå som att man lägger litet mer. Det gäller i första hand två områden, dels den gamla klassikern med fler platser, dels kvalitet som indikator för resursfördelning. Man kan dock undra hur genomarbetade dessa förslag är. lägger till exempel Socialdemokraterna ett uppdrag till att fördela de här platserna och kvalitetspengarna trots att det inte ingår i verkets uppdrag. Det gjorde det inte , och det påpekade utskottet, men man gör på samma sätt igen. Då det kommer till resursfördelningssystemet tar hjälp av en resursutredning som gjordes 2007 medan börjar tala om en grundbultsambition som gällde och vill återställa den köpkraft som rådde då. Detta visar att det också på utbildningsområdet är en spretig politik från fyra oppositionspartier som ska ställas mot en enig allianspolitik för de viktiga framtidsfrågorna högre utbildning och forskning. Vi är inte betjänta av en flashig affärsplan för . Vår redan etablerade reformstrategi kombinerad med ett idogt systematiskt kvalitetsarbete, och kanske en och annan chokladbit, det är vad som kommer att gynna långsiktiga tillväxt. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkande UbU1. 179 (S) replik: Jag tycker att det är intressant att börjar med att gå tillbaka sex, sju, åtta, nio, i tiden och tala om hur dålig politik det var då, fast ni har haft makten . Trots socialdemokratisk, i dina ögon, eländig politik vill jag påstå att vi har ganska bra forskning i . Vi ligger i världsklass på många områden. Så illa är det inte. När varslen duggar tätt, när arbetslösheten är hög, när vi har en för hög ungdomsarbetslöshet och när vi har fördubblat antalet långtidsarbetslösa väljer regeringen att minska på ambitionerna på högskolesektorn och ta bort 10 000 platser och 10 000 platser och komma med tillfälliga lösningar. Summa summarum är trenden ganska tydlig. Jag bad om en förklaring till logiken bakom detta, men jag fick inget svar. gled undan och talade hellre om forskningspolitik. Det ska vi göra . Då återkommer jag med de frågorna. Tala om vad logiken är med att ha lägre ambitioner så att andra länder rusar före oss när det gäller välutbildad befolkning. 180 (M) replik: Jag kommenterade varför jag tog upp den historiska utvecklingen. Den kvantitativa utbyggnad som Socialdemokraterna har stått för följdes aldrig upp med de resurser som behövdes för att borga för en bra kvalitet. Jag nämnde att på till exempel hum-sam-området har alliansregeringen sedan den tillträdde ökat resurserna . Det är ett anmärkningsvärt högt belopp. Jag tyckte att det var viktigt att påtala. Det var intressant att höra säga att det som skiljer oss är ambitionen med högre utbildning. anförde att vi säkert kommer att få höra att det handlar om kvalitet. Ja, , det handlar också om kvalitet. har Socialdemokraterna drivit målsättningen att andelen 3034-åringar ska vara en viss procent. Regeringen förnekar inte det eller försöker parera och bemöta den höga ambitionen. Den har vi.