prot · GZ09112 · 2012-05-10 00:00:00 — Men det kommer att märkas, och det kommer att bli bättre. Om det räcker vet vi inte . Man måste ha en ödmjuk inställning och konstatera att om det inte blir som man har tänkt sig måste man göra ännu mer. Jag skulle, herr talman, vilja passa på att fråga hur Socialdemokraterna vill att grupperna i skolan och förskolan ska bli socialt och etniskt heterogena. Hur ska vi få denna blandning i , och Ronna? Ska vi bussa dit elever, eller hur har Socialdemokraterna tänkt sig? 123 (S) replik: Eftersom ordföranden för utskottet uppenbarligen inte lyssnade på mitt anförande, där jag just sade att kunskapsförsämringen har hållit på , kan hon alltid läsa det i efterhand i protokollet och se att det står tydligt där. Dock har situationen i modern tid aldrig varit så illa som . Resultaten har aldrig varit så låga som . Det är viktigt att komma ihåg. Sedan är det precis så att vi alla behöver vara ödmjuka och se om det finns områden där vi till och med över blockgränserna kan göra något. I mitt anförande försökte jag sträcka ut en öppen hand till den nuvarande regeringen och säga att vi kanske skulle kunna göra något här, eftersom vi inte står så långt ifrån varandra. Kanske skulle det vara välgörande för svensk skola och för framtid om vi satte oss ned och diskuterade om det går att lämna långsiktiga besked. Detta har över huvud taget inte bemötts. Om det beror på att man i inte har någon möjlighet att göra den typen av överenskommelser eller om inte viljan finns vet jag inte, men det kanske kan klara ut. Jag har redan redogjort för vad vi vill göra. Det handlar framför allt om resursfördelningen. Sedan tycker vi också att grund- och gymnasieskolan, precis som på högskoleområdet, ska ha i uppgift att när man etablerar och bedriver verksamhet se vad man inom ramen för det fria skolvalet kan göra för att få mer heterogena elevgrupper. Skolvalet blir i det fallet till och med en förutsättning för det. Slutligen, herr talman, kan jag konstatera att jag inte fick något som helst svar på vad konkret vill göra förutom fromma förhoppningar. Kanske är det så att jag inte får något svar, och därför avslutar jag med följande. Eftersom ordföranden för utskottet av regeringen har utsetts till landshövding vill jag gratulera i den antagligen sista debatt som vi har här i kammaren och framföra förhoppningen om att utbildningsutskottet kanske också blir inbjudet till och kan hälsa på och diskutera den här typen av frågor också i den landsände där utskottsordföranden nu blir landshövding. 124 (M) replik: Jag tackar så mycket för den lyckönskningen, och på stående fot säger jag naturligtvis: Hjärtligt välkomna till residenset i efter , så ska jag se till att bjuda på en god middag och kanske någonting därtill! Men innan det blir tänker jag jobba lite mer med partipolitik. Jag vill också, herr talman, passa på att uttrycka både min och Alliansens förhoppningar om att vi ska kunna göra breda överenskommelser. Vi vet att Socialdemokraterna är det största partiet i än så . Det är viktigt att kunna göra breda överenskommelser. Det gläder oss mycket att Socialdemokraterna på ett helt annat sätt har närmat sig den politik som Alliansen har stått för sedan vi vann valet . Vi satt i kammaren då och hörde hur det yrkades avslag på alla våra reformer. Det är alldeles tydligt att det blåser nya vindar. Det hälsar vi med stor tillfredsställelse. Jag hoppas också att vi ska kunna återgälda den framsträckta hand som vi nu får. 125 (V) replik: Den här regeringen har snart suttit , och tyvärr händer inte så mycket. Vi ser snarare att orättvisorna ökar. Man har inte lyckats vända den utveckling som man inför valet hade stora planer på att göra någonting åt. Det har inte hänt så mycket. Det man gör skapar ibland lite kaos, som med lärarlegitimationen, eller också lägger man fram förslag som egentligen inte spelar någon större roll, som att förbjuda mobiltelefoner. Jag vet inte i ordningen som bland annat påpekar problemet med det fria skolvalet. Det kan man helt blunda för, vilket den borgerliga sidan verkar göra, eller också kan man ta tag i den frågan och titta på den på allvar. Som jag sade i mitt anförande beslutade den här för att utvärdera de stora skolreformerna, bland annat det fria skolvalet, men ingenting händer. Det kanske är lämpligt att ställa frågan till utskottsordföranden som rimligen borde vara den som har kunskap nu när inte utbildningsministern behagar vara här. Vad är det som händer? När kommer den? Är den inte viktig nog? , men också , har pekat på de här reformerna som anledningar till varför likvärdigheten brister i skolan. Är det okej att vissa elever ska gå i de här dåliga skolorna? Om inte, vad tänker och den här regeringen göra åt det? 126 (M) replik: påpekar i sin replik att det inte händer så mycket. Jag är ledsen över att inte har upptäckt att det inte har hänt så mycket som i skolan . Det har kommit väldigt stora reformer och väldigt många reformer. Jag är snarare orolig för motsatsen. När jag träffar rektorer och lärare är de lite ansatta. Det är mycket de ska ta in. Det är mycket nytt de ska lära sig. De tycker ibland att vi kunde ha tagit det lite lugnare. Jag vill uppmana att åka ut och besöka skolorna. Då kommer hon också att upptäcka att det har hänt väldigt mycket. Vi har ett tillkännagivande till regeringen om att utvärdera de stora skolreformerna. Den uppgift jag har är att det kommer att sättas i sjön . Man kan tycka att det är att det tar ett och halvt år. Det är kanske inte så lätt för att minnas, men jag vill gärna påminna henne om hur det gick till i den regering som de samarbetade med och som de var en del av. Det var otroligt många tillkännagivanden innan vi vann valet. Jag tror att jag har sett statistik på att det var minst 40 . Det var ett otal tillkännagivanden som aldrig blev effektuerade. blev de aldrig effektuerade, ibland tog det och ibland . är verkligen inte . Men det kommer, och jag har fått uppgiften att det kommer . 127 (V) replik: När det är någonting man vill kritisera har den borgerliga majoriteten en tendens att säga att den socialdemokratiska regeringen minsann inte var bättre. Jag har lärt mig att man ska jämföra sig med dem som är bättre än en själv och inte med dem som är sämre. I stället för att skylla ifrån ska man ta ansvar för det man har. När jag sade att det inte händer så mycket menade jag någonting som är positivt för att öka likvärdigheten och öka andelen elever som når målen. Det handlar också om att göra saker på de områden där det, om och om igen, pekas på brister som ni inte vågar ta tag i. Det är inte första gången som påpekar detta med det fria skolvalet, att vi har fått alltmer homogena elevgrupper och att det är direkt kunskapshämmande. Det handlar inte bara om att några ska få välja en bättre skola, utan det handlar om alla elever, även de som man brukar kalla de duktiga eller de studiemotiverade. Det här inte bra för dem heller utifrån ett kunskapsperspektiv. Då måste man hitta andra lösningar. Då måste man visa politiskt mod, vilket jag menar att ni inte gör. Ni ägnar er i stället åt en massa frågor som handlar om att mäta hit och dit, mobiltelefoner, kepsar eller vad det nu kan vara. Det är helt irrelevanta frågor när det gäller att uppnå målet om att alla elever ska kunna nå målen i skolan och ha rätt till en utbildning. 128 (M) replik: tycker att vi ska jämföra oss med dem som är bättre. Det tycker jag också att man ska göra, men jag vet ingen regeringen som är bättre än denna. Jag kan faktiskt inte jämföra det som vi gör med det som någon annan som är bättre gör. Därför måste jag jämföra med den enda regering som jag känner till förutom denna, och det är därför jag gör det. Det står högt på agendan att öka likvärdigheten. Det vill vi alla. Vi gör alla vad vi tror kommer att öka likvärdigheten. Vi har många reformer där vi stöder oss på forskning. Resultaten i årskurs 9 kan inte ha blivit bättre genom att vi införde reformer , det år de går i årskurs 9. Det kommer att ta lite tid. Men som jag sade i mitt anförande pekar resultaten svagt uppåt . De pekar inte nedåt längre. har inte samma positiva syn på det fria skolvalet som vi, de övriga allianspartierna, Socialdemokraterna, och även har. Vi vet det. När man hör beskriva de fristående skolorna låter det som om det bara är elände. Det går 150 000 elever i fristående skolor. De har åtminstone ett par hundratusen föräldrar. Skulle de vara så okunniga att de skickar sina barn till skolor där de inte får mat, där det inte finns matsalar och där de inte finns några bibliotek? Varför väljer de dessa skolor? Hur kan de dessutom vara mer nöjda med sina skolor än föräldrar och elever är med kommunala skolor? Nej, jag tror att har missuppfattat det hela. 129 (MP) replik: Jag vill inleda med att ändra mina yrkanden. Jag sade lite fel. Jag menade reservation 23 i stället för reservation 15. Jag är väldigt orolig över den undermåliga studie- och yrkesvägledning som finns på våra skolor. Det var det mitt anförande handlade om. Det är framför allt ungdomar som inte får stöd hemma som råkar mest illa ut när de inte får det stöd som de har rätt till. Att göra val när man är är inte alltid lätt. Jag minns en kille på en vårdskola i som jag talade med. Jag frågade honom varför han valt det, och då sade han att det berodde på att det fanns så många fina tjejer där. Det är ett uttryck för att man inte riktigt vet vad man håller på med. Jag noterade att talade om studie- och yrkesvägledning och sade att den måste bli bättre och att det inte duger som det är . Frågan är vad tänker göra för att den ska bli bättre. Att bara som i betänkandet säga att vi nu har en tydligare lag och att det ska räcka duger inte. har frågat 460 rektorer, av vilka 220 svarat, och det framkommer att det inte är många rektorer som känner till de allmänna råden. Det räcker inte med att tro att någonting ska hända på skolorna bara för att vi här tycker att det är viktigt. 130 (M) replik: Vi hör representant uttrycka sin oro för studie- och yrkesvägledare. Jag delar den oron. Som jag sade i mitt anförande har jag stött på studie- och yrkesvägledare som inte vet hur det fungerar i det nya gymnasiet. Om elever på deras skola har tillgång till dem, vilket vi hoppas och förutsätter, har de fått helt felaktig information. Det är faktiskt inte klokt. Vad ska man då göra? De flesta partier funderar just nu över hur vi vill ha utbildningspolitiken inför nästa mandatperiod. Vi har en arbetsgrupp där vi diskuterar dessa frågor. Jag tror att vi måste ha fler studie- och yrkesvägledare. Jag tror att vi måste kompetensutbilda dem. Jag tror att vi måste få våra rektorer att inse vikten av att vi har studie- och yrkesvägledare rätt igenom hela skolsystemet, utom i förskoleklasserna. Vi har gjort en del. Vi har infört en obligatorisk rektorsutbildning där de får kunskap bland annat om detta. Vi har ett rektorslyft. Vi har haft och har lärarlyft. Personligen skulle jag kunna tänka mig ett syvlyft. Vi måste, som sagt, få fler studie- och yrkesvägledare, och eleverna måste tidigt, redan i , få information. Dagens yrken är mycket mer abstrakta än . Inte heller föräldrarna vet riktigt vad yrkena innebär. Många av våra elever i dagens skola kommer att jobba med någonting som vi inte ens hört talas om. 131 (MP) replik: Det blir nästan absurt när representanten för det största regeringspartiet, , står i talarstolen och säger att det behövs en massa åtgärder, och också talar om vilka åtgärder, som man inte gör någonting. Varför ska man vänta till nästa mandatperiod? Om och övriga allianspartier nu har makten, gör då någonting! Det verkar inte riktigt klokt när säger att man skulle kunna göra det och det och att man tittar på det och sedan säger att man ska gå till val på det. Hur trovärdigt är det? Jag tycker att det är beklämmande. Den här frågan är ingen nyhet. Jag har tittat på statistiken och det har sett ut så här . Det här är ingenting som kommit fram , utan så här har det varit . Ändå står och talar om nästa mandatperiod. Det duger inte. Jag vill passa på att gratulera till det nya uppdraget. Eftersom jag från början är malmöit och uppväxt i känns det extra spännande. 132 (M) replik: Jag tackar så mycket för gratulationerna. Låt mig säga att det inte är så enkelt som att det räcker med regeringsinnehav för att allt ska kunna göras. Vi har precis gått igenom den djupaste krisen . Vi har runt omkring oss länder med jättestora ekonomiska problem, länder där man verkligen inte diskuterar nya reformer utan enbart nedskärningar, lönesänkningar och skattehöjningar. Vi har ett stort ekonomiskt ansvarstagande att fylla upp, och vi tar det på största allvar. Det är viktigt att vi sätter in åtgärder för att förbättra studie- och yrkesvägledningen. Det är viktigt med en del andra reformer också, men först kommer det ekonomiska ansvarstagandet. När och om det blir utrymme för nya reformer kommer vi att lägga fram förslag på både det ena och det andra, men budgetansvaret går före. 133 (FP): Jag får ofta frågan varför bryr sig så mycket om utbildning. Jag roade mig därför med att läsa lite liberal idéhistoria, och det visar sig att vi alltid gjort det. Liberaler har alltid sett skolan som den murbräcka som vi alla är överens om ska kunna riva hinder och skapa sociala vägar så att vi kan ta oss vidare. Den respekten och det kunnandet gäller såväl teoretiska som praktiska ämnen. Låt mig citera en av mina mer belästa liberala kolleger, som jag tycker har uttryckt det klockrent: Ingen vill göra en flygresa med ett plan vars delar spekulerats fram eller reparerats av en professor i teoretisk filosofi. Grunden för utbildning och bildning läggs i förskolan, som vi debatterade , och i , som vi debatterar . Om det är någonting som blivit tydligt för mig under de år jag sysslat med utbildningsfrågor så är det det mänskliga flockbeteendet, inte minst inom politikerskaran. Någon lyfter upp frågan om betygsinflation, och alla rusar på den frågan; den ska lösa hela problemet. Därpå lyfter någon upp frågan om värdegrunden och antimobbningsprogrammen, och alla rusar vidare på den bollen, som då ska lösa skolans problem. Och i nästa stund rusar alla vidare på någonting annat. Just nu är det friskolornas vinst som debatteras mycket, som om det skulle vara roten till det svenska skolproblemet. Alla frågor är naturligtvis viktiga i sig, men det allra viktigaste för svensk skola är att man behåller fokus, att man behåller visionen om vart vi är på väg. Svensk skola ska vara världsbäst, men vi ska inte glömma varför och varifrån vi kommer. Vi måste kunna arbeta med många frågor parallellt, och det är vad som sker. Många är de reformer som är sjösatta eller åtminstone planerade. Vi är på väg mot visionen om en världsbäst skola, men det kommer att ta tid. Jag är helt övertygad om att vi kommer att behöva göra ännu mer än vad vi gjort tidigare. Skolan blir nämligen aldrig klar. Det är lite grann som livet självt, ett ständigt projekt. Att alla elever i har rätt till en bra skola och utbildning ingår i vårt samhällskontrakt. Vi kan inte acceptera någonting annat. Skolans huvuduppdrag är att ge elever oavsett kön, familjebakgrund och bostadsort förutsättningar för att nå de grundläggande målen. Den bristande likvärdigheten är ett genuint problem. Resultaten har visat på en enda lång, stabil, nedåtgående trend . Som och tog upp, och som vi diskuterat tidigare, ökar skillnaderna i kvalitet och resultat. har skillnaderna mellan olika skolors betygsresultat ökat kraftigt, och skolsegregationen har antagit nya former. Återigen: Det finns flera orsaker till detta, och alltså behöver ett flertal åtgärder vidtas . Allt går inte att skylla på enbart ett fenomen. Det finns ett starkt samband mellan en elevs socioekonomiska bakgrund och dennes skolresultat, och det finns indikationer på att sambandet ökat . Men segregation utifrån socioekonomisk bakgrund är naturligtvis bara en del av förklaringen. Det fria skolvalet har bidragit till att elever med hög studiemotivation och engagerade föräldrar samlas i skolor där det finns många likasinnade, och det får konsekvenser för likvärdigheten. Som har sagts tidigare får lärares förväntningar och kamrattrycket naturligtvis effekter för likvärdigheten. Det innebär i själva verket att betydelsen av vilken skola eleven går i har ökat. Men människors lust att välja fritt är tydlig. Vi väljer , när vi får lov att välja. Det fria skolvalet och skolreformerna med friskolorna och valfrihetsreformen kan bara vara rätt och riktigt i grunden. Svaret på en bristande likvärdighet kan inte vara att beskära friheten. Svaret kan inte vara att alla som bor i ett kvarter måste gå i en viss skola. Man ska kunna välja, och man ska kunna välja bort. Det måste göras tydligt varför man gör det, så att vi får en tydlig faktor som visar vilka skolor som inte är så bra som de borde vara och var åtgärder behöver sättas in. En rad stora och viktiga förändringar genomförs just nu i skolan. Mina allianskolleger har som vanligt gått igenom dem förtjänstfullt. De nya läroplanerna och kursplanerna är tydligare. De betonar skolans kunskapsmål. Kunskapskraven är tydligare formulerade. Det kommer att ha betydelse för alla elever, men särskilt för de elever som är svagare i kunskaper och studieresultat, för nu vet vi var åtgärder ska sättas in. Den nya skollagen skärper kraven på likvärdighet i skolsystemet och betonar skolans kompensatoriska uppdrag, men detta kommer inte att räcka. Om du vore elev i den kommun som satsar mest på ren undervisning i grundskolor hade det investerats i din utbildning. Om du däremot vore elev i den kommun där man satsar som minst hade utbildningen bara varit värd . Det finns säkert skilda orsaker till att siffrorna ser så olika ut som de gör i dessa två ytterligheter. Men faktum kvarstår: Det är mycket stora skillnader mellan kommunernas satsningar, och så har det sett ut . Visst ska undervisningskostnaderna kunna variera, men då ska det vara för att en elev behöver mer stöd än en annan, inte för att kommunernas och deras politikers ambitioner varierar. Jag tror inte jag vet att jag har sagt det tidigare att pengar är svaret på alla skolans problem. Men visst sjutton har de inverkan! För att jag inte ska behöva upprepa allt som mina eminenta kolleger har sagt skulle jag vilja föra in en annan vinkling när vi talar om likvärdighet, nämligen kommunaliseringen. Det kom nog inte som någon överraskning. Tanken med kommunaliseringen var att det pedagogiska ansvaret skulle komma närmare lärarna och skolledarna. Så långt so good. Men de har inte förmått leda den pedagogiska utvecklingen, vilket vi ser tydligt. En förklaring är att lärarna har tagit sig an att göra allt möjligt annat än det de är utbildade för. De springer på en massa brandkårsuppdrag som de inte borde göra i stället för att få lov att ägna sig åt undervisning. Och undervisning är en konstform. Att vara lärare är inte att vara vilken kommunanställd som helst och därmed vill jag inte dra skam över andra kommunanställda utan det är delvis en konstform. har redovisat ett antal gånger att kommunerna har svårt att leva upp till kraven och säger till och med att skammens gräns är nådd. Man konstaterar att kommunerna i ganska stor utsträckning bröt mot tidigare skollag och andra förordningar. Det är därför hög tid att vi utreder hur vi på bästa sätt får ett nytt, modernt och statligt huvudmannaskap för att skapa likvärdiga möjligheter för alla elever. Som sagt finns det inte ett enda hugg som kan lösa denna gordiska knut. Vi kan inte springa på en boll i taget. Vi måste ta ett helhetsgrepp och ha långsiktiga ambitioner, och det har den här regeringen. Jag yrkar avslag på alla motioner och bifall till förslaget i betänkandet. (Applåder) I detta anförande instämde (FP), (M) och (KD). 134 i (C): En riktigt bra skola för alla barn är det väl ingen som talar emot. Vi har alla ett gemensamt intresse av att skapa förutsättningar för det. Världens bästa skola vill vi säkert också arbeta fram på olika sätt. Jag hörde från en kommun i i går att vi aldrig har haft mer resurser i svensk skola än vad vi har . Men vad gör vi med de resurser vi har, och varför får vi inte ett bättre resultat? Skolan har varit i fokus på många sätt , mycket beroende på bristande kvalitet. Men alltmer handlar det om möjligheterna att skapa framtidens skola. Många av alliansregeringens reformer handlar om att långsiktigt säkra kvaliteten i skolan. Det handlar om den nya skollagen, den nya lärarutbildningen, Lärarlyftet, lärarlegitimationer, speciallärarutbildning, förtydligande av målen med mera. När det i debatten hävdas att ingenting görs känns det snarare som att man inte har öppnat ögon eller öron på ett tag. Det finns också ett tydligt individ- och elevfokus. Alla elevers rätt till kunskap och rätt till stöd för att nå målen är ett viktigt fokus för att man ska kunna vända utvecklingen i skolan. Det vi debatterar är ett motionsbetänkande, inte en proposition från regeringen som behandlar något specifikt område. Det blir en salig blandning av de motioner som enskilda ledamöter har valt att väcka under den allmänna motionstiden. Det gör att debatten ibland skiftar mellan diverse olika perspektiv och att det kan vara lite svårt att hänga med. Det finns många bra förslag, men precis som beskrivs i sammanfattningen i betänkandet är oerhört många av förslagen under beredning eller redan genomförda och därmed avbockade. Däremot kanske de inte ännu har fått genomslag fullt ut i praktiken. Jag tror att alla vi som arbetar med utbildningspolitik är oerhört nyfikna på vad som ytterligare kommer att hända för att kvaliteten ska förbättras, kopplat till de olika reformer som vi har genomfört. Vi kunde tidigare i debatten höra från Socialdemokraternas företrädare, vice ordförande , att alla lärare och rektorer gör sitt bästa. Då funderar jag på hur man tänker. Skolan i lyckades verkligen göra någonting oerhört mycket bättre på väldigt . Om alla redan gör sitt bästa, hur ska man då kunna göra någonting bättre? Jag tror att det är oerhört viktigt att vi diskuterar: Vad är en bra skola? vill, precis som våra allianskamrater, satsa ytterligare på praktiknära forskning och utveckling där vi med intresse följer vad som händer i klassrummet och vad som skapar framgångsrika skolor. Vi vet att en del av nycklarna är lärarnas ledarskap och kompetens, rektorns ledning och så vidare. Men det finns mer att göra. Därför blir jag lite förvånad. Däremot blir jag glad när man säger att vi egentligen ligger nära varandra. Välkomna att vara med på mycket av det som vi diskuterar i allianspartierna för att skapa en ännu bättre skola! Man säger också från oppositionens sida att man vill ha en ökad sammanhållning, inte sortering. Då undrar jag: Vill man ta bort det fria skolvalet? På vilket sätt ska man säkra en blandning av olika elever? Ska det finnas vissa kriterier, så att man ska ansöka om ett visst antal från en typ av familjer, ett visst antal från någon annan typ och så vidare och därmed sätta ihop en heterogenitet som inte finns naturligt? Jag förstår inte riktigt hur man har tänkt. Men det är möjligt att jag kan få svar i något replikskifte eller någon senare diskussion. Låt mig ändå göra ett par nedslag i det som betänkandet handlar om. Mycket handlar om att öka kvaliteten. Det är klart att vi vill att alla elever ska nå målen så långt det är möjligt och också få det stöd som de absolut behöver. har drivit ett antal frågor som får avslag i det här betänkandet i och med att det är den rutin vi har. Den senaste nyheten på Ekot kopplat till skolmognad och adhd-problematik var att det är större risk att få en adhd-diagnos om man är född än om man är född . Det är oerhört skrämmande på många olika sätt. Varje barn behöver bemötas utifrån de förutsättningar det har. har under ett stort antal år drivit frågan om flexibel skolstart. Jag tror att det är en viktig åtgärd för att skolan ska kunna möta varje elev där den befinner sig utan att i värsta fall behöva diagnostisera olika typer av omognad.