prot · H00923 · 2012-11-13 00:00:00 — Det räcker inte att säga att det är kommunernas ansvar. Om man ser att det här inte är en isolerad fråga utan en fråga som man ska jobba med på djupet och på bredden duger inte svaret att det är ansvar. Det är bostadskö på många orter i , och man har sålt av fastigheter som kommunen har ägt. Många kommuner klarar inte av att ta det ansvar som de ska ta. Jag tycker att det borde vara fler som, liksom , säger att det här är ett ansvar för fler än . Därför hade jag hoppats, även om statsrådet är engagerad i frågan, att bostadsministern skulle lyfta upp den här frågan, för annars tycker jag att man gör det till en isolerad fråga. Vi har hört statsministern och andra tala om att man ska garantera den ekonomiska tryggheten för kvinnor utsatta för våld. kan man se direkt i statistiken att en högre andel av kvinnorna som är utsatta för våld är arbetslösa och sjukskrivna. De har ingen speciell kö som de kan ställa sig i för att få ekonomisk trygghet, utan försämrar man i a-kassa och sjukförsäkringssystem drabbar det i stor utsträckning de kvinnor som är utsatta för våld. Det gör det inte lättare för dem att få bostad, för de har ingen inkomst. Våld är också ekonomiskt våld. Våld är att inte ha möjlighet till ett eget boende. Här tycker jag att det behöver göras mer i samverkan med kommunerna. Man ska inte bara säga att det är ansvar. Jag tycker att det här svaret vittnar om att man lämpar över det på kommunerna och säger att de ska ta sitt ansvar. 19 (S): Ett exempel som inträffade ganska var mordet på i . Hon sov med en kniv under kudden så rädd var hon för sin familj. i såg till att hon fick en egen lägenhet att bo i. Utöver det hade hon kontakt med frivilligorganisationen om i som hjälpte och stöttade henne. De hade dock inga resurser för att kunna ordna boende åt henne. I hennes fall behövdes ett skyddat boende, helst utanför . Hon var inte säker på den adress hon hade, som ju var känd. Det var inget skyddat boende. Detta visar att vi inte bara behöver fler bostäder till hotade kvinnor, utan vi behöver också fler skyddade bostäder så att de antingen i den egna kommunen eller i en annan kommun kan bo på en skyddad adress. Men då blir det genast en dragkamp mellan kommunerna. Det är inte säkert att hemkommunen vill betala, och det är inte heller säkert att den kommun man är tänkt att bo i vill betala. Detta måste lösas på något sätt genom myndighetssamverkan. De kvinnor och barn som är hotade måste helt enkelt få rätt till skyddat boende, inte endast rätt till bostad. I den bästa av världar får den som är chockskadad vara sjukskriven, men tyvärr ser verkligheten inte ut så. Vi har många kvinnor som är totalt traumatiserade av misshandel. Det kan vara misshandel som pågått , men det kan också vara misshandel som pågått , vilket är oerhört svårt att komma över. Vi ska inte glömma att även barnen ofta är traumatiserade. De har bevittnat våldet och mår mycket dåligt. Vi har alltså det ekonomiska dilemmat för kvinnorna, och där kan regeringen bistå med en bättre bostadspolitik, stöd till byggandet av billiga hyresrätter och bättre stöd till sjukskrivna kvinnor så att de har råd att efterfråga en bostad. 20 (M): Det förefaller inte vara någon stor skillnad när det gäller de mål vi har för politiken, oavsett om vi tillhör Alliansen eller något av oppositionspartierna. Vi inser alla allvaret för de kvinnor som drabbas av våld i en relation och vilken svår situation de befinner sig i. Frågan som vi nu diskuterar är vad staten har för roll och hur ansvarsfördelningen mellan staten och kommunerna ser ut samt hur vi på bästa sätt kan skapa en bättre tillvaro för dem som hamnar i en sådan fruktansvärd situation. Då gäller det att vara konsekvent i hur man resonerar. Vi hörde en tidigare talare inleda sitt anförande, efter att statsrådet hade räknat upp alla regeringens åtgärder på området relationsvåld, med att säga att hon inte trodde att en kvinna som här och befinner sig i en utsatt situation blir hjälpt av vad regeringen planerar att göra. Vi fick också höra att det inte duger att säga att det är ansvar, utan staten måste ta ett större ansvar. Jag antar att det innebär att staten ska vidta ytterligare åtgärder utöver den långa lista på åtgärder som statsrådet föredrog för kammaren. Alla vi som arbetar i politiken vet att om staten ska vidta ytterligare åtgärder måste det beredas det måste arbetas fram förslag, de måste finansieras, de måste arbetas in i budgeten och så vidare, det vill säga att om staten ska göra någonting mer än den långa rad av åtgärder som statsrådet föredrog tar det tid. Jag skulle därför säga att det snarare är tvärtom mot vad debattören sade, att det är i kommunen som kan förändra en utsatt kvinnas liv här och . Det är som kan hjälpa henne att få en bostad här och . Det är som kan hjälpa henne vidare i livet här och . Det kan inte statsrådet göra, det kan inte jag göra och det kan inte heller göra. 21 Statsrådet (KD): Låt mig säga att ingen skugga ska falla över , som inte är här. Frågan är formulerad utifrån våld mot kvinnor, , och det är anledningen till att den faller på min lott. Om är intresserad av att diskutera bostadspolitik i lite mer generella termer går det säkert att formulera en fråga där utgångspunkten inte är kvinnor som utsätts för våld, och då kommer med all säkerhet att infinna sig i kammaren. Det är ett litet tips. Det finns en problematik som handlar om bostäder. Det är naturligtvis resultatet av att det har byggts för lite i vårt land. Därför finns det bostadsbrist i många kommuner, dock inte i alla. Det finns kommuner som har överskott på bostäder; det finns kommunala bostadsbolag som har problem att hitta hyresgäster till sina bostäder. I jämförelse med våra nordiska grannländer har det byggts betydligt mindre i . Det är en anledning till att det ibland kan vara svårt för att hitta en ledig bostad. Det kan också vara så att inte har upparbetat kontakter och ett gott samarbete med fastighetsägare, varken med det egna kommunala fastighetsbolaget eller med privata fastighetsägare. Där dessa kontakter finns, där det finns ett strukturerat samarbete med såväl kronofogden och kvinnojourer som fastighetsägare, kan man oftast mycket enklare komma fram till en bostadslösning. Detta försöker vi stärka kommunerna med genom att vidta ytterligare en åtgärd, utöver dem som jag redan räknat upp, nämligen att tillsätta en hemlöshetssamordnare. Samordnaren tittar på hur strukturerat kommunernas arbete är för att därigenom kunna motverka att människor inte har någonstans att bo, för att få fram tillgängliga bostäder också till den målgrupp som behöver stöd och insatser från . Hemlöshetssamordnaren inriktar sig framför allt på de kommuner där det vräks barn, där det finns risk för att barn ställs på gatan. Det har i allra högsta grad bäring på det som vi nu diskuterar. Kännetecknande för hans arbete har varit att han naturligtvis har med , men han riktar också sitt arbete mot kommunstyrelsen. Det beror på att det är ett arbete som inte kan lösa ensam. Det handlar verkligen om samverkan på många plan om vi ska hitta bra lösningar på den här typen av frågor. Den samverkan måste finnas mellan kommunens olika delar, men den måste också finnas med externa parter som fastighetsägare och myndigheter av olika slag samt frivilligorganisationer. Här kommer kvinnojourerna in, som ju ofta drivs och organiseras av frivilligorganisationer. Sedan skulle jag återigen vilja säga att även om lagförtydligandet inte är färdigt kommer en viktig del att vara att ändra i kommunernas bostadsförsörjningsansvar för att lösa en del av denna problematik. Jag stöter på kommuner som inte tycker att de har något bostadsförsörjningsansvar eller som inte tycker att de har något socialt ansvar. Här tror jag att vi behöver ett regelverk som på ett tydligt sätt uttrycker vad som gäller. Det är ett arbete som återstår, men det kan vara en ytterligare pusselbit i det som verkligen handlar om att hitta en bra helhetslösning. 22 (S): Det är klart att och kommunerna har ett ansvar. Det finns allmänna råd, meddelandeblad och till och med en hel bok där det står vad kommunerna ska göra. undergrävs möjligheten för kommunerna. Beslut som fattas i denna kammare gör att ansvaret blir mycket större än det som anges i den bok som jag refererar till och här visar upp för kammaren. Jag inledde med att säga att våld mot kvinnor inte är en isolerad fråga. Det handlar inte bara om ansvar. Det handlar också om vilka beslut man fattar beträffande socialförsäkringssystemet. Det handlar om a-kassan och om försämringar i den. Redan när besluten fattas vet man att det i mycket högre grad kommer att drabba de kvinnor som är utsatta för våld än gruppen kvinnor generellt. Det vet vi. När det fattas sådana beslut har vi redan den kunskapen. Därmed får kommunerna och ännu större svårigheter och ett ännu större ansvar att reda ut det hela. Det var det jag syftade på när jag sade att jag hoppades att andra ministrar inser att det inte enbart är som ansvarar för den här frågan. Det är en fråga som behöver spännas över hela regeringen eftersom dessa kvinnor omfattas av alla de beslut som fattas. Det är det jag vill lyfta upp här och och visa på att det handlar både om bostadsfrågan och om andra frågor. Det är gott och väl att man säger att frågan kommer att utredas och att det kommer nya förslag, men de beslut som redan är fattade har gjort att situationen är värre för många av dessa kvinnor eftersom de inte har en ekonomisk försörjning. Därmed har de också svårare att få en egen bostad. 23 Statsrådet (KD): Detta är mitt sista inlägg, varför jag inte kan fråga om det finns siffror som styrker det hon påstår. Det vore intressant att veta. Jag tvivlar dock på det. Men det får vi ta vid nästa debatt. Jag får tacka för den här debatten. Samverkan är en hörnsten. Det är också anledningen till att det har funnits ett aktivt samarbete mellan flera departement i arbetet mot våld mot kvinnor. Jämställdhetsminister sitter här och ska snart debattera. Tillsammans med henne och på har vi gjort en gemensam handlingsplan för hur våld mot kvinnor ska motverkas. Regeringen har gjort en väldigt stor satsning. Det är verkligen hela regeringen som står bakom detta arbete. Det vill jag säga med emfas. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2012/13:56 om kvotering till bolagsstyrelser 24 Statsrådet (FP): har frågat mig dels om jag är beredd att ta till lagstiftning för att komma till rätta med problemet med de ojämställda bolagsstyrelserna, dels om jag kommer att driva på jämställdhetsarbetet i EU och därmed också verka positivt för kvotering till bolagsstyrelser på EU-nivå. Låt mig först säga att jag delar uppfattning att det är ett slöseri med resurser att inte ta till vara kvinnors kompetens. Andelen kvinnor i börsbolagens styrelser har ökat från till . Det går framåt, men det går långsamt. har frågat mig om jag är beredd att verka för lagstiftning för att öka andelen kvinnor i bolagsstyrelserna. Jag är inte beredd att verka för lagstiftad kvotering till bolagsstyrelser, men det finns andra sätt att verka för en positiv förändring. Vid sidan av lagstiftning finns också åtaganden inom den svenska koden för bolagsstyrning. Min uppfattning är fortsatt att det är ägarnas ansvar och intresse att ta till vara den samlade kompetens som finns bland både kvinnor och män. Det är anmärkningsvärt att näringslivet inte fullt ut tar hänsyn till den självreglering de infört för att främja jämn könsfördelning i styrelserna. Tittar vi på de statligt ägda bolagens styrelser kan vi se att staten har en nästan jämn könsfördelning i sina helägda bolag kvinnor och män. Om man tittar på de statligt helägda bolagen och de bolag där staten är delägare sammantaget kan man se att andelen kvinnor är och andelen män . Det borde inte vara så svårt för det privata näringslivet att på samma sätt som staten ta till vara kvinnors kompetens och öka andelen kvinnor i sina styrelser. I de kommunala bolagsstyrelserna ser det dess värre inte lika bra ut. Det är alldeles för många män och alldeles för få kvinnor. Där måste vi politiker ta vårt ansvar som representanter för ägarna och öka andelen kvinnor. ska fortsätta att vara en stark kraft för ökad jämställdhet i EU. Regeringen arbetar på olika sätt gentemot kommissionen och i ministerrådet för att driva arbetet framåt för en ökad jämställdhet, bland annat vad gäller att öka andelen kvinnor i styrelser och ledningsgrupper. har till exempel lyckats stärka jämställdhetsdimensionen i EU 2020. har också varit drivande när det gäller att stärka jämställdhetsperspektivet i förhandlingarna om EU:s nästa fleråriga budgetram. Jag utgår ifrån att redan vet att regeringen inte är beredd att verka för lagstiftad kvotering på EU-nivå. Det är dock som jag i olika sammanhang framhållit en fråga om ägarnas ansvar, men också en fråga om att stå upp för subsidiaritetsprincipen. EU:s arbete för jämställdhet ska däremot stå fortsatt starkt. 25 (S): Jag tackar statsrådet för svaret, som jag skulle vilja gå igenom. Visserligen säger statsrådet att hon delar min uppfattning, och det är gott och väl. Men det räcker inte att dela en uppfattning. Man måste också verka i uppfattningens riktning. Annars blir det ett ganska meningslöst statement. Statsrådet säger att det går framåt visserligen långsamt, men dock framåt. Jag håller inte riktigt med om detta. Jämställdhetsarbetet som helhet har stannat upp helt i och trampar numera vatten. Det gäller även bolagsstyrelserna; det har stannat upp. Det går inte ens framåt längre. Detta är ett bekymmer. Delar man då min uppfattning att det är slöseri med resurser att inte ta till vara kvinnors kompetens borde man vara mer bekymrad än statsrådet är. Statsrådet säger också i sitt svar att det finns andra sätt att verka för en positiv förändring. Då tycker jag att det borde vara på sin plats att statsrådet förklarar vilka andra sätt det är fråga om. Annars blir också det ett meningslöst statement. Vilka är de andra sätten att verka för en positiv förändring? Om de nu finns och är så väl kända för statsrådet, varför använder inte statsrådet i så fall alla de andra kraftfulla åtgärderna för att få i gång arbetet för en jämn könsfördelning i bolagsstyrelserna? Det finns många frågor, som sagt. Statsrådet säger att det är ägarnas ansvar. Det må vara hänt. Hon säger att det ligger i deras intresse. Det har vi inte sett någonting av; då skulle utvecklingen ha fortsatt. Statsrådet tycker att det är anmärkningsvärt att näringslivet inte tar hänsyn till sina egna regler och främjar jämn könsfördelning. Den uppfattningen kan jag dela med statsrådet, herr talman, men jag drar slutsatser av mina analyser när jag konstaterar hur samhället ser ut. Jag konstaterar inte bara att det är på ett visst sätt, utan jag vill naturligtvis att man ska ändra på detta. Statsrådet säger också att det inte borde vara svårt för det privata näringslivet att på samma sätt som staten tillvarata kvinnors kompetens och öka andelen kvinnor i sina styrelser. Det tycker inte jag heller, herr talman. Men problemet är att man inte gör detta. Då är det politikens, regeringens och statsrådets ansvar att se till att det händer någonting, om man delar min uppfattning att det är viktigt att tillvarata kvinnors kompetens. Sedan kommer statsrådet in på den agerande i EU. Här blir jag lite konsternerad, måste jag säga. Statsrådet säger att ska fortsätta att vara en stark kraft för ökad jämställdhet. Men har blivit en bromskloss. stänger dörrarna för jämställdheten i EU-arbetet. motverkar den aktivt jämställdhetsarbetet och kommissionens arbete för jämställdhet i EU. Detta är en oerhört trist utveckling. har under en lång följd av decennier gått mot ett mer jämställt samhälle, även om det finns en lång väg kvar. har vi under den borgerliga regeringen inte bara stannat upp i jämställdhetsarbetet här hemma. Vi motverkar också aktivt jämställdhetsarbetet i EU. Statsrådet säger att man ska stödja ministerrådets arbete för att driva framåt för en ökad jämställdhet, bland annat vad gäller att öka andelen kvinnor i styrelser och ledningsgrupper, och det får vi väl hoppas att man gör. Men då är det lite synd att man går in och blockerar kommissionens förslag om att öka andelen kvinnor i bolagsstyrelser. Svaret väcker som sagt ett antal frågor och funderingar kring hur regeringen och statsrådet arbetar med detta. Den viktigaste frågan handlar naturligtvis om de där andra sätten att verka för en positiv förändring. Jag skulle vilja ha reda på vilka de är och varför inte statsrådet använder sig av dem om de finns. 26 (M): Frågan om könskvotering i bolagsstyrelser är på tapeten igen. Orsaken är att proportionen mellan kvinnor och män i företags styrelser inte har utvecklats i önskvärd takt. Alltså bör politiker komma in och rätta till denna felaktighet som fortsätter år , om man nu följer den logik som förespråkarna för detta synsätt har. Själv tycker jag att det är önskvärt att ha en någorlunda jämn könsfördelning i företags styrelser. Men eftersom är ett exportberoende land tror jag att det är än viktigare att vi har internationell erfarenhet, erfarenhet av främmande kulturer, språkkunskaper och kännedom om marknader. Det är av strategisk betydelse. I svenska små, medelstora och stora företags styrelser finns det naturligtvis skillnader mellan könen. Men jag tror att dessa andra skillnader är av större betydelse. Att det kvoteras på valsedlar och i offentligt ägda bolag är en sak, men jag har svårt att förstå att det ska gälla för privata företag. I privata företag har ägarna ansvar för att utveckla företaget, de har ansvaret för att tillsätta en kompetent styrelse och det är deras ansvar att göra de avvägningar som krävs för styrelsens sammansättning. Lyckas de väl tjänar företaget pengar. Lyckas de inte förlorar deras investering i värde. Ägarna har ansvaret för både upp- och nedsidan av sina beslut. 27 (M): Det är ett faktum att det finns få kvinnliga ledamöter i börsbolagens styrelser. Det är också ett faktum att detta inte är någon tillfällighet. Det finns säkert en mängd faktorer som förklarar detta förhållande, till exempel att män tenderar att välja män inom näringslivet, att det finns gamla nätverk som påverkar. Det avspeglar också att det finns relativt få kvinnor på toppositioner inom näringslivet, för det är ju från den kretsen av ledande chefer som man ofta rekryterar styrelseledamöter. Det är givetvis inte tillfredsställande, precis som statsrådet framhöll. Det är angeläget att män och kvinnor har lika goda förutsättningar att göra karriär i näringslivet, såväl att nå chefsposter som att få styrelseuppdrag. Innebär det då att kvotering är en god idé? Det enkla svaret är nej. Allmänt sett finns det skäl att vara tveksam till kvotering som metod, oavsett vilken typ av rekrytering det handlar om, eftersom kvotering innebär en tydlig risk att man inte ser individerna utan enbart betraktar människor som delar av olika kvotgrupper. Även om man lämnar den diskussionen är det lätt att se att kvotering är särskilt olämplig just när det gäller rekrytering till bolagsstyrelser. Det beror på styrelseuppdragets särskilda förtroendekaraktär och dess koppling till ägandet av företaget. har i uppgift att, som det heter i aktiebolagslagen, förvalta bolagets angelägenheter, och det är ett mycket vitt mandat. Det handlar om att fatta beslut om vilka åtgärder som helst som inte strider mot aktiebolagslagen eller bolagsordningen. Det handlar alltså om att utöva all den makt som tillkommer företagets ägare, att tillvarata ägarnas intressen i varje detalj mellan bolagsstämmorna. Då är det, herr talman, av central betydelse att ägarna fritt får välja vilka individer som ska tillvarata deras intressen och utöva deras rätt. Om jag behöver hjälp att tillvarata mina intressen, om jag behöver en ekonomisk konsult för att få råd om min ekonomi eller en advokat för att få hjälp i en rättegång, är det en självklarhet att jag ska få välja den person som jag har allra störst förtroende för utan statliga pekpinnar. På samma sätt förhåller det sig med dem som äger ett företag och som ska välja vilka som ska sitta i deras styrelser och tillvarata deras intressen. Det måste de få göra efter eget gottfinnande. Jag delar uppfattningen att det vore bra med fler kvinnliga ledamöter i börsbolagens styrelser. Jag tror att det skulle ha ett antal positiva effekter. Men debatten förs i fel forum. Om vill åstadkomma en reell förändring eller omsätta det engagemang som han ger uttryck för till att lyfta fram kvinnor inom näringslivet, då vill jag uppmana att köpa aktier i de svenska börsnoterade företagen det räcker att han köper en i varje att han beger sig till bolagsstämmorna, nominerar kandidater till bolagens styrelser, kompetenta kvinnor som han känner till, och med samma emfas som i denna kammare pläderar för att de personerna är de bästa att tillvarata bolagens och ägarnas intressen. Det vore att konstruktivt angripa problemen. Jag är själv riksdagsledamot från . Jag har köpt några få aktier i , som är största privata företag, och i egenskap av aktieägare skrivit ett öppet brev till styrelseordföranden och sagt att det är bra att har lite fler kvinnor i sin styrelse jämfört med tidigare men att mer borde göras, att det är en lång väg kvar innan , största företag, har en jämställd styrelse och tillvaratar kvinnors kompetens på bästa sätt. Det tycker jag är det sätt som jag kan bidra med för att främja att fler kvinnor får ledande positioner i näringslivet. Jag tycker att kunde följa det exemplet. 28 (S): När man talar om EU brukar man kanske inte lyfta fram att de har gått före i jämställdhetsarbetet, men i vissa frågor har de faktiskt gjort det. När det gäller diskriminering av kvinnor i arbetslivet stärkte vi faktiskt vår lag när vi gick med i EU. Men i många andra avseenden kan man säga att vi ligger i framkant och att EU ligger lite i bakvattnet. När det nu kommer en tydlig fråga där ansvarig EU-kommissionär faktiskt vågar ta ställning för könskvotering tycker jag att det är sorgligt att som ett föregångsland när det gäller jämställdhet blockerar förslaget. Jag tycker att det är tragiskt, därför att denna modiga kommissionär behöver ju i stället allt stöd hon kan få. Det är såklart viktigt för näringslivet att jämställdheten ökar där, men det är också en symbolfråga som man inte ska underskatta betydelsen av att kvinnor bör vara med även på höga positioner. Det ger också positiva ringar-på-vattnet-effekter i hela samhället. Jag vill göra en jämförelse med , som har vågat gå före i den här frågan. eller 2003, däromkring, lagstiftade de om att det skulle vara av det ena könet i de börsnoterade bolagens styrelser. I det här fallet var det då kvinnor. Det var ingen risk att det skulle bli män, utan det var kvinnor. Från till en annan ändrades bolagsstyrelserna totalt i . Från att av de börsnoterade företagen inte hade en enda kvinna i börsbolagens styrelser gick det till kvinnor, så det var en revolution. Det fanns farhågor inför denna lagstiftning som lyftes fram offentligt för att det skulle leda till ett stort kompetenstapp, att dessa styrelser helt enkelt skulle bli mycket mindre kvalificerade. Det visade sig sedan att det blev precis tvärtom. Utbildningsnivån hos dem som satt i bolagsstyrelserna höjdes. Man kunde se att kvinnorna faktiskt hade högre utbildning än männen. Man kunde också se att medelåldern sänktes, att det var unga välutbildade kvinnor som kom in. Och det fanns ingen indikation på att det här skulle försämra deras möjligheter ekonomiskt. Det finns en mycket bred och omfattande forskning som visar att mångfald leder till ökad lönsamhet, inte minst mångfald när det gäller att få in kvinnor och inte bara män. Det finns en tendens att ta den enkla vägen. Det är de som man redan känner, de som man kanske redan umgås med, som man rekommenderar. Och ofta rekommenderar man någon som liknar en själv. Det kan också vara omedvetna processer där män föreslår andra män som liknar dem själva.