prot · H00942 · 2012-12-12 00:00:00 — Det ska finnas tydliga regler och kännbara sanktionsavgifter för den som bara sitter still i båten och väntar på att någon går över vissa magiska gränser och sedan försvinner från sin anställning. Det är bakåtsträvande att inte längre ska verka för ett mer jämställt uttag av föräldraförsäkringen. Vi ser att den borgerliga regeringen alltså inte tycker att det är någon vits med att kvinnor och män uppmuntras att dela mer jämställt på föräldraförsäkringen. Vi vill ta bort karensdagen, men som ett första steg vill vi ersätta den med ett karensavdrag som i alla fall blir mer rättvist än vad det är . De som arbetar mer koncentrerad arbetstid, det vill säga färre men längre pass , förlorar en mycket större del av sin månadsinkomst än andra gör när de är borta från jobbet på grund av att de är sjuka. Det drabbar låginkomsttagare värre än höginkomsttagare eftersom marginalerna är så mycket mindre. Man kan förlora så mycket som av sin månadslön bara genom att man är borta om det är fel dag, så att säga. Det finns ett förslag som tog fram 2004 utifrån ett trepartssamtal som man hade fört mellan regeringen och arbetsmarknadens parter. Vi tycker att det är dags att man dammar av det och ser hur det kan förverkligas. Avslutningsvis: Som jag sade inledningsvis är jag såvitt jag vet frisk , men kan jag precis som vi alla här vara sjuk. Därför är det viktigt att vi har en sjukförsäkring som vi kan lita på, och det har vi inte. kastas allvarligt sjuka människor ut ur försäkringen. Det vill vi vänsterpartister ändra på. Folk blir inte friskare av att bli fattiga, utan tvärtom. Jag yrkar därför bifall till reservationerna 5 och 9. 13 FINN (M): Oppositionen har låtit sig förfasas samfällt av den ytterst viktiga sjukförsäkringsreform som genomfördes med tydlig verkan . Ledartröjan för att beskriva denna dystopi har föga förvånande tagits på av Vänsterns representant i föregående inlägg. Sjukförsäkringsreformen har följts upp noga från starten och löpande av regeringen tillsammans med ansvariga myndigheter med flera. Det har lett till ett antal ytterligare förbättringar på en redan bättre fungerande sjukförsäkring som kunde göras under förra årets budgetproposition liksom nu sker även i den aktuella budgetpropositionen för utgiftsområdet. Exempelvis kommer egenföretagare efter att kunna välja en karensdag i sjukförsäkringen, vilket gäller även om man är arbetslös och om egenföretagaren omfattas av både allmänt och särskilt högriskskydd. En riktad satsning på flera miljarder görs på den utsatta grupp ungdomar som uppbär aktivitetsersättning för att stimulera till studier och arbete. Det är en vilande ersättning där även kan betalas ut av när ersättningen är vilande för att man provar på arbete. Regeringen inför nu ett särskilt nytt anslag till riktat stöd för de alltmer viktiga samordningsförbundens verksamhet, inte minst när det gäller att få en mer aktiv social, medicinsk och arbetslivsinriktad rehabilitering på plats. Jag kan betona att parat med den psykiatrimiljard som man satsar inom regeringen och som har permanentats hoppas jag att det tog upp i sitt anförande om en fortsatt utveckling av den psykiatriska rehabiliteringen blir möjlig med dessa resurser. Detta konsekventa förbättringsarbete med sjukförsäkringen av alliansregeringen har lett fram till att jag i många sammanhang har träffat människor som jag själv har sökt upp för att förhöra mig om hur de har upplevt sjukförsäkringsreformernas utfall. Det kan också vara människor som hör och häpna, kan man tycka från oppositionen har sökt upp mig med vittnesbörd om något helt annat än vad oppositionen ofta väljer att se och höra. Jag minns i detta sammanhang särskilt en kvinna som var och som efter ett seminarium om sjukförsäkringsreformen kom fram till mig och tackade mig för den reform som vi hade genomfört. hade hon varit passivt sjukskriven utan att någon ens hade frågat henne om annat än möjligheten att gå över till att bli förtidspensionär. Men detta ville inte kvinnan, som efter sjukförsäkringsreformen 2008 uppmärksammades av . Därefter erbjöds hon arbetslivsintroduktion på Arbetsförmedlingen med aktiva insatser av bland annat arbetslivsinriktad rehabilitering och arbetsträning. Detta ledde fram till att hon efter ytterligare en tremånadersperiod med stöd av Arbetsförmedlingen fick en provanställning på som fortsatte . kunde hon konvertera detta till en tillsvidareanställning på denna nivå. Det är en solskenshistoria, säger många. Javisst, men det har visat sig att detta inte bara en enskild kvinna. Hon har flera systrar och bröder som berättar liknande historier till skillnad från den undergångsstämning som oppositionen ofta försöker måla upp med breda penseldrag inför en oförstående medborgarskara. Detta skapar oro när man ser på de skatter man betalar för att finansiera sjukförsäkringssystemet. Det finns många goda exempel, som tyvärr sällan visas fram av vare sig opposition eller medier. Att medvetet skapa en sådan oro hos befolkningen med nostalgiska återblickar till en svunnen tid som alls inte var bättre för de långtidssjukskrivna men som i gengäld riskerade statsbankrutt genom en sjukförsäkring som finansierade allt till alla som ville ha det utan att ifrågasätta om detta var sjukförsäkringens uppgift det är i sanning inhumant. Det är inhumant för dem som låses in i en passiv långtidssjukskrivning med en säker biljett endast till en än mer passiviserande tillvaro i en förtidspension om denna inte är motiverad. Det är också inhumant för att det hotar både hållbarheten och därmed tilltron och legitimiteten till systemet hos befolkningen för en av våra allra viktigaste gemensamt värnade och finansierade välfärdsfunktioner. Ett sådant nostalgiskt anslag att slå blå dunster i folks ögon om att det var bättre förr i sjukförsäkringen och vilja få dem att längta dit är enligt mitt förmenande ett av de största svek mot det skattebetalande folkets vilja att upprätthålla detta välfärdssystem som någon politiker med ansvar kan göra sig skyldig till. Låt mig därför, herr talman, i stället med varm hand från tidigare opposition yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga reservationer och motioner från oppositionen. Låt mig få ge en kort återblick till varför den genomförda sjukförsäkringsreformen med löpande förbättringsjusteringar var och är en både nödvändig och självklar väg att slå in på för att sedan fortsätta att utveckla i stället för att återvända till det gamla och backa in , som oppositionen vill. Vi behöver bara gå , , då det rådde högkonjunktur. Men under en socialdemokratisk ledning fanns ett massivt utanförskap bestående en osund mix av sjunkande sysselsättning och extremt höga sjuktal. av arbetskraften var sjukfrånvarande. Det är en siffra mer än dubbelt så hög som i jämförbara länder . Inte bara var ohälsotalet dubbelt så högt; sjukskrivningsperioderna var också i genomsnitt dubbelt så långvariga som i andra länder. Vi hade ett imponerande negativt resultat i sjukförsäkringen med 220 000 heltidssjukskrivna och 550 000 förtidspensionärer i en befolkning av knappt 9 miljoner människor. året runt detta negativa toppår 2002 förflyttades 140 människor med stor medveten frenesi av det då rådande systemet från passiv långtidssjukskrivning över till en ännu mer passiviserande och definitiv förtidspension. Då var det inte tal, herr talman, om någon rehabiliteringskedja och långt mindre om någon rehabiliteringsgaranti eller rehabiliteringsmiljard från staten. Inte heller satsade man på att förbättra sjukskrivningsprocessen med stöd i miljardklassen. Då var det trygg förvaring i sjukförsäkringen som gällde för att hyfsa arbetslöshetssiffrorna. Sjukförsäkringen fungerade för många som en arbetsmarknadspolitisk åtgärd, vilket bland annat bekräftades av de enorma geografiska skillnaderna i ohälsotal som saknade medicinsk grund. Snittet för sjukfrånvaron för befolkningen i arbetsför ålder var . hade världens mest sjukfrånvarande befolkning som hälsoläget i andra observationer angav att vi hade en av världens friskaste befolkningar. Detta var naturligtvis ohållbart, och det såg dåvarande statsminister . Han såg att problemet låg i den tidens sjukförsäkring och skrev därför in i budgetpropositionen 2002/03 en vision om att frånvaron från arbetslivet på grund av sjukskrivning ska i förhållande till 2002 halveras . Detta var en djärv vision, kan tyckas, men ett utslag av ett tydligt ansvarskännande för grundproblemets natur, till skillnad från dagens socialdemokrater. , tidigare socialdemokratisk socialförsäkringsminister, gavs uppdraget att komma med förslag för att reformera sjukförsäkringen. I uppdraget från den socialdemokratiska regeringen ställdes bland annat frågan varför det inom den svenska sjukförsäkringen saknas en bortre gräns som i princip alla andra länder hade och har, något som de rödgröna oppositionspartierna nu vill plocka bort. levererade sin gedigna utredning . Där konstateras bland annat att sjukförsäkringen har tillåtits bli en parkeringsplats för problem den inte är avsedd för. Vidare skrev att i andra länder är sjukförsäkringen begränsad , vilket gör att alla vet att det är viktigt att åtgärder sätts in snabbt, men den svenska sjukförsäkringen präglas av motsatsen. Hon sammanfattade sin utredning med att det bästa man kan säga är att rätt till sjukpenning i finns för den som vill ha den. Ansvarskännande politiker och bland annat LO applåderade analys och förslag till förändringar i sjukvårdsförsäkringen. Men så förlorade man valet , och den tillträdande alliansregeringen byggde mycket av sin sjukförsäkringsreform just på utredningsresultat. Denna genomfördes som sagt med synliga positiva effekter med början vid övergången och fortsatt , enligt de många fortlöpande uppföljningar som gjorts, görs och planeras. De sammanfattande resultaten av sjukförsäkringsreformen kan beskrivas i några enkla ord, för att inte blanda in för mycket statistik, som att vi nu har hälften så många som är sjukskrivna hälften så länge som . Men inte bara långtidssjukskrivningarna har minskat, det har även förtidspensioneringarna, som är så förödande destruktiva för människors liv om man inte verkligen behöver det. Vi talar om många hundratusen människor som efter sjukförsäkringsreformen finns på eller är betydligt närmare arbetsmarknaden än innan sjukförsäkringsreformen genomfördes. Till skillnad från den negativa bild som bland annat målade upp om sysselsättningen och utanförskapet har de senaste undersökningarna visat på en ökad sysselsättning med ungefär 215 000 individer och ett minskat utanförskap med 224 000 individer. Det senare är mycket sjukförsäkringsreformens förtjänst. Sjukskrivningarna och förtidspensioneringarna är nu alltså nere i nivå med jämförbara länder, och de tidigare bisarra geografiska skillnaderna i ohälsotal och sjukskrivning runt om i landet är i princip utjämnade. vision från budgetpropositionen 2002/03 är fantastiskt nog uppfylld genom ansvarskännande politikers agerande från både tidigare socialdemokratiska regeringar och alliansregeringar. Det är därför förvånande att den nuvarande socialdemokratin med stöd av rödgröna och oppositionen generellt, med en farlig nostalgisk flört till väljarna baserad på ensidig analys av de många data som finns tillgängliga om utfallet av sjukförsäkringen så här långt, försöker att sken av att den tidigare samsynen över parti- och blockgränserna på problemen och deras lösning för att långsiktigt värna en hållbar och legitim sjukförsäkring finansierad av svenska skattebetalare inte längre finns, till förmån för att helt enkelt bedriva en bakåtsträvande reaktionär politik vars facit vi sett och förskräcks över att möjligen få återuppleva om dagens opposition kommer till makten. Som den kanske första optimisten i den talarskara som stått i talarstolen skulle jag vilja avsluta mitt anförande med några faktauppgifter som just inger hopp i stället för förtvivlan. Vi har en i allt väsentligt välfungerande sjukförsäkring som ger hållbar trygghet för framtiden för dem som verkligen behöver den och som utgår från att den som kan och vill arbeta ska få stöd för att göra detta. Den första uppgiften är en faktasammanställning från , , byggd på trygga källor som och strax . Här konstateras att den svenska sjukan inte länge är ett undantag, och bekräftar därmed att numera har både ett mer stabilt sjuktal och att detta inte nämnvärt avviker från det i vår omvärld. Med stöd av statistik från bland annat och Arbetsförmedlingen lämnade en rapport om vägen tillbaka, en beskrivning av dem som lämnat sjukförsäkringen. I den står det att finna, i klar motsats till hur oppositionen framställer det, att av de 14 200 personer som lämnat sjukförsäkringen /10 var nästan 3 500 tillbaka i arbetslivet. Här tycker jag att det är beklämmande att se att de som är tillbaka i arbetslivet med stöd betraktas som icke riktigt arbetande. Det är för mig en väldigt främmande människosyn. Ytterligare drygt 4 100 personer är nu betydligt närmare arbetsmarknaden, med studier, i olika arbetsmarknadspolitiska program eller öppet arbetssökande i stället för att ha återgått till sjukförsäkringen. Man slås av att hälften av de 14 200 personerna inte längre finns kvar i sjukförsäkringen alls, vare sig som sjukskrivna eller med förtidspension. Av dem som återgick till sjukförsäkringen kommer mycket riktigt en del tillbaka för för att erbjudas arbetslivsintroduktion. Detta är dock begränsat till 2 000 personer, och det är enligt min mening en stor framgång att det är så pass få. får de pröva sin arbetsförmåga när så är befogat och möjligt. De synliggörs helt enkelt och ges en möjlighet att komma tillbaka till arbetsmarknaden. , herr talman! Ordet nostalgi kommer från latin och betyder smärtsam längtan tillbaka till hur det var. Nostalgi var ursprungligen en medicinsk diagnos, för det här med en smärta av längtan till hur det var förr var sällan förankrad i den verklighet som då fanns. Nostalgi och trängtande tillbakablickande är därför förrädiskt, och fallet med den svenska sjukförsäkringen skulle i så fall bli förskräckligt. Låt oss därför i stället blicka framåt, se och analysera samhällsproblemen och ha politiskt mod att sedan göra något åt dem, såsom vi gjort med sjukförsäkringen. Detta ingjuter hopp i stället för vanmakt hos befolkningen i en omgivande värld fylld av svårigheter och motsatsen till en stabil ekonomi, som vi har i vårt land. Det synsättet, herr talman, för oss alla framåt, inte bakåt. 14 (MP) replik: Ofta har vi hört moderata företrädare prata om att det utförsäkrades 140 personer per dag. Jag lät därför titta på hur siffrorna sett ut . Då kan jag berätta att enligt den undersökning som jag har fått var det 169 personer som utförsäkrades . Vilka var det som satt i regering då? Jo, det var just nu nämnda moderater. Man kan inte bara säga att tack vare rehabiliteringskedjan har utvecklingen vänt. Enligt statistiken ändrades kurvan för sjukpenningen 2003. För förtidspensionerna var toppen 2004, och sedan gick det ned. Då kan man fundera: Var det bättre förr? Nej, det säger vi inte i . Vi vill se någonting helt nytt. när vi samarbetade med Socialdemokraterna var det inte bra, det var ingen perfekt sjukförsäkring då heller. Men det som ni nu kallar för en miljard till landstingen infördes redan då, fast då kallades det inte så. Jag vill fråga Finn : Vilken ideologi vill ni se? Vill ni se en social försäkring där det också finns ett golv? 15 FINN (M) replik: Statistik är ju bedrägligt, och vi måste kanske gå tillbaka ytterligare decennier för att se hur det såg ut när Socialdemokraterna regerade, kanske till och med innan gjorde entré på scenen. Viktigt för mig att konstatera är att när antog sin vision i budgetpropositionen 2002/03, vilket jag tyckte var framsynt av en socialdemokratisk ledare att göra, sänktes sjuktalen, men det var oftast på bekostnad av en övergång i förtidspension. Då flyttades man över till det som vi kallar för sjukersättning och som alltså ersätter förtidspensionen. Det är först sedan alliansregeringens sjukvårdsreform trädde i kraft som vi faktiskt ser ett ytterligare sänkt förtidspensionstal. Den resan började, såvitt jag kan se, efter alliansregeringens tillträdande. Den andra frågan gällde förslag till golv; man kan naturligtvis diskutera ideologi. Vi tycker att de nivåer vi har i sjukförsäkringen är rimliga givet det faktum att det oftast finns avtalsförsäkringar som täcker upp för de flesta människor så att de kan komma upp till en rimlig försörjningsnivå om de blir långtidssjukskrivna. Man kunde också vända på frågan och säga: Ska vi ta bort avtalsförsäkringarna? Vill vi inte att parterna ska ha något utrymme att påverka sjukförsäkringssituationen? Jag tror att det kan vara tvärtom. Det viktiga när man inte bara höjer golv och tak är att man då frigör resurser till helt andra investeringar i välfärdssektorn, till exempel skolan och äldreomsorgen. Vi har trots allt en begränsning av resurser. Vi måste prioritera. Naturligtvis ska de sjuka prioriteras högt, men det ska även de äldre samt våra ungdomar och skolan. 16 (MP) replik: Det är möjligt att Finn blir besviken, men tittar vi på de siffror som tagit fram ser vi att antalet som gick in i förtida pension, alltså sjukersättning, minskade från 72 000 till 59 000 . Ser vi till det totala antalet var det en större minskning 20042006 än vad ni, Finn , åstadkommit . När det gäller synen på golv vill jag säga att genom att ni tagit bort den tillfälliga sjukersättningen finns det ingen möjlighet för den som inte kommit in på arbetsmarknaden att få ett stöd. Låt oss som exempel ta en ung person som går på gymnasiet och drabbas av leukemi. Sjukvården lyckas, vilket är helt fantastiskt, återställa henne, men hon har kraftigt nedsatt arbetsförmåga på grund av biverkningarna. Den unga personen vill inget annat än att komma tillbaka till arbetsmarknaden. Hon försöker gå en utbildning men klarar det inte på heltid. Hon skulle gärna vilja skaffa sig arbetslivserfarenhet, men klarar inte det. Hon får noll i ersättning. Det finns inget stöd. Med ett golv skulle hon åtminstone kunna få ersättning, skaffa sig en ordentlig utbildning och successivt försöka komma tillbaka. Frågan är därför: Kan inte trots allt se att det finns ett värde i att ha en ekonomisk och social trygghet för att kunna ställa om och få ett jobb? 17 FINN (M) replik: Jo, det kan visst, och det kan alliansregeringen samfällt också. Vi har, , med intresse följt både golvhöjarnas och takhöjarnas argumentation. Det är bland annat därför det tillsattes en parlamentarisk socialförsäkringsutredning inom vilken just den typen av frågor kan bli aktuella att resonera om. Sedan får vi se var det största parlamentariska underlaget finns för att antingen höja tak eller golv, eller hur man nu ska göra, och vilken avtrappningsform som kan bli aktuell. Allt detta måste ställas i relation till att det även handlar om utgifter, som jag sade i mitt förra inlägg, . Det rör sig om miljardpuckar, som det brukar heta. Det är stora kostnader för staten. De kan naturligtvis vara välmotiverade, men de måste genomtänkas och speglas mot andra insatser som görs på välfärdsområdet, till exempel äldreomsorgen, skolan, sjukvården. Det är lite förment att kräva att vi ska höja både golv och tak utan att först göra den reflexionen och utan att ta till vara den breda parlamentariska möjlighet som ges i och med den parlamentariska socialförsäkringsutredningen. När det sedan gäller statistiken kan jag inte gå in i den eftersom jag inte sett faktaunderlaget. Jag betvivlar dock att det fullt ut förhåller sig så som säger, men låt oss titta mer på det. Det finns en paradox i detta, herr talman. Å ena sidan beskrivs det vi gjort som att vi kastar ut folk som är sjuka, både från sjukpenning och från förtidspension. Å andra sida sägs det att vi har gjort att fler blivit förtidspensionärer. Så låter det av resonemang. Det håller inte ihop, . I så fall var det enligt din ideologi en inhumanitet när ni tillsammans med Socialdemokraterna 20042005, som du säger, skickade ut färre människor i förtidspension än det du påstår att vi nu gör. Det resonemanget håller inte, . 18 (S) replik: Det är fascinerande att lyssna på Finn och ibland på moderater över huvud taget. De verkar gilla socialdemokrater, men först efteråt. Här berömmer man och och andra. Det är bra, men kunde ni inte ha fattat det då, Finn ? Tog det så ? Sedan verkar det som att ni misstolkar och inte riktigt förstår vad de föreslog. Att tyckte att det skulle vara mer försäkring och mer arbete, inte tvärtom, är ju en annan historia. Den historieförfalskning som delvis bedrivs från moderater i talarstolen och i kommunikationsplattformar är lite bekymmersam, antingen det görs av partisekreteraren eller av någon i talarstol. Vi kan nämligen konstatera att det var vi som införde pengarna när det gällde landstingsmiljarden. På punkt efter punkt kan vi bevisa att mycket av det som här påstås naturligtvis inte är sant. Det är också bekymmersamt när det hävdas att utgiftsminskningarna på något sätt konkurrerar med pengarna till skolan. Hade det varit så skulle väl resurserna till skolan ha förstärkts under den tiden. Så har inte skett. Resultaten sjunker ju dramatiskt. Däremot uppvisar sjukförsäkringen stora överskott, men de pengarna går inte till sjukförsäkringen. De går någon annanstans. Det är ett av skälen till att företrädare för , TCO och andra undrar varför de ska betala försäkringarna dubbelt, både via avtalsförsäkringar och dessutom via socialavgifter. Det vore intressant att få svar på det av Finn . Det andra jag vill fråga gäller det som säger, nämligen att under dessa år har förtroendet för sjukförsäkringen minskat dramatiskt hos svenska folket. Det är inte så att alla vi andra får brev från folk som säger att äntligen är sjukförsäkringen mycket bättre . Det är ett ganska udda tillfälle när något sådant eventuellt händer. är det precis tvärtom. Uppenbarligen visar undersökningar i detsamma. Det som skett är att förtroendet för sjukförsäkringen raserats. Därför vill jag fråga Finn vilket ansvar han tar för det minskade förtroendet. 19 FINN (M) replik: Det är intressant att höra fascineras av att jag kan uppskatta en tidigare ansvarskännande socialdemokrati. Det jag egentligen gör är att jag ifrågasätter den nuvarande socialdemokratins klackvändning där man frångår de principer som man i regeringsställning faktiskt tog ansvar för och som gjorde det möjligt för alliansregeringen att, på basis av den problemanalysen och de förslagen, genomföra en sjukförsäkringsreform. Det är det som är paradoxen. När det gäller avtalsförsäkringar är socialdemokratins förhållningssätt intressant. Avtalsförsäkringar inom det område som gäller ersättning av inkomst för sjukdom ska inte få lov att finnas. Det får parterna inte blanda sig i. När det sedan gäller arbetslöshetsförsäkringen är det precis tvärtom. Då får det inte finnas några generella lösningar. Staten får helst inte vara inblandad, utan det ska lösas av parterna. Då kramar man alltså en annan lösning. Logiskt hänger det inte riktigt ihop. Beträffande förtroendeminskningen frågar vad Finn och alliansregeringen har för ansvar för det och stöder sig på Umeåforskares mer deskriptiva analys av en uppfattning som fås genom enkätstudier. Man kan fundera lite grann på hur mediebilden ser ut och vem som understöder den mediebilden. Jag tycker att det ofta gås ut och sägs att cancersjuka under pågående behandling kastas ut från sjukförsäkringen för att arbeta. Det om något är väl historieförfalskning. Det är faktiskt lögn. Det är inte så regelverket ser ut. Vi tittade på siffror från , och det visade sig att det under föregående år inte fanns någon med pågående cancer som haft krav på sig att lämna sjukförsäkringen. Vi har så pass generösa undantag att , alltså var fjärde till var femte individ, kan fortsätta i sjukförsäkringen utan bortre gräns på grund av de undantagsregler som finns.