prot · GZ09128 · 2012-06-12 00:00:00 — Det här är frågor som, liksom annan vård, i huvudsak är sak. Den nationella nivån kan stödja genom lagstiftning, förstås, och genom de myndigheter som vi har, som vi kan ge instruktioner inom vissa bestämda ramar. Det handlar inte om att klargöra hur myndigheter ska förhålla sig till enskilda läkemedel, metoder eller annat, utan det är sådant som vetenskapen och experterna klarar bäst själva. Vi har också möjlighet att med medel styra för att fungera som katalysatorer i olika sammanhang för att till exempel höja kvaliteten, för att förbättra tillgängligheten och så vidare. Det är naturligtvis ett arbete som vi kommer att fortsätta att bedriva. Jag vill återkomma till det som jag har sagt i båda inläggen tidigare, det vill säga att det kommer vägledningar, rekommendationer och kunskapsöversikter på det här området, och dessa tror jag kommer att kunna spela en mycket stor roll. 8 (S): I sådana här debatter brukar man ofta landa i resursfrågan: att det är viktiga frågor, men vi har inte resurser till det. Jag skulle vilja bena upp det lite grann, för det är långt ifrån allt i de här frågorna som kostar något. När det gäller endometrios kan det nya läkemedlet Visanne synas som en kostnad om det blir statligt subventionerat så att patienterna slipper betala det själva, men med tanke på att de patienter som är aktuella för Visanne behandlas med en motsvarighet till prostatacancerbehandling som är dyrare än vad Visanne är förstår man själv hur absurt detta är. För dem som klarar sig på p-pillerbehandling är det inga problem, men de som inte klarar sig på det tvingas genomgå en mycket svår behandling som är dyr och ger svåra biverkningar. Här skulle Visanne både underlätta för patienten och innebära en besparing för samhället. Frågan om lustgas handlar egentligen om att landstingen inte vill kosta på reningsanläggningar för att rena lustgasen mot klimatutsläpp och gasläckage som kan drabba personalen vid förlossningarna. Eller, jag ska rätta mig och säga att det finns väldigt många sjukhus i som har kostat på detta med väldigt framgångsrikt resultat, men när denna fråga kommer på bordet handlar det ytterst om pengar. Jag anser att det blir en jämställdhetsfråga att i det läget säga att då får kvinnorna lida med fruktansvärd smärta under förlossningen hellre än att vi renar gasen. Det är självklart att gasen ska renas, och framför allt är det en engångsinvestering. Att förebygga sfinkterruptur kostar ingenting; det handlar bara om riktlinjer för hur barnmorskan hjälper till att få fram barnet utan svåra skador vid framfödandet. Det kan underlätta väldigt och har inte i första hand att göra med hur gammal kvinnan är när hon föder. Avslutningsvis har vi väldigt hög arbetslöshet i , så jag tycker inte att regeringen har lyckats så bra med arbetslinjen. 9 Socialminister (KD): Vi har genomfört många och stora förbättringar av den svenska hälso- och sjukvården. Jag tror att vi har goda skäl att säga att vi i erbjuder kanske världens bästa vård på område efter område. Men det finns många saker där vi har mycket arbete att göra, bland annat när det handlar om att det i vården ibland det ser vi när vi mäter, och mäter gör vi mycket numera finns stora skillnader mellan olika landsting. Vi kan se att det finns skillnader mellan ibland och resultat i andra länder som är framstående på olika områden. Där har vi någonting att lära oss för att utveckla vården ytterligare. Det här området är precis som alla andra områden. Det är inte mindre viktigt än något annat område när det gäller att förbättra kvaliteten. De riktlinjer som kommer är jag övertygad om kommer att kunna leda till stora förbättringar, och det gäller förstås också att se till så att riktlinjer, vägledningar och kunskapsöversikter blir kunniggjorda på kliniker runt om i landet så att personal och naturligtvis också kvinnorna själva som är berörda får så stor kunskap som möjligt inför den viktiga uppgift de har framför sig. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2011/12:391 om underhållsstödet 10 Socialminister (KD): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att höja nivån på underhållsstödet, vad jag avser att göra för att minska fattigdomen bland barn till ensamstående föräldrar samt när jag tänker ta tag i denna fråga. Genom underhållsstödet garanterar staten att barn till särlevande föräldrar får ett visst underhåll även när den bidragsskyldiga föräldern av olika anledningar inte fullgör sin underhållsskyldighet, det vill säga inte betalar ett civilrättsligt underhållsbidrag. Detta är viktigt att poängtera eftersom underhållstödet uppfattas som främst ett fördelningsekonomiskt instrument när det i många fall snarare handlar om att förskottera ett uteblivet underhåll. Det underhåll som staten förskotterar till den ena föräldern ska dessutom, beroende på den ekonomiska förmågan, betalas tillbaka av den andra föräldern. Underhållsstödets belopp på är avsett att täcka hälften av den genomsnittliga normalkostnaden för barnet. Utredningen om ekonomi och föräldrasamarbete vid särlevnad, kort kallad , lämnade sitt betänkande Fortsatt föräldrar. Utredningen konstaterar att det finns ett flertal problem förknippade med att det finns två parallella system för att reglera underhåll för barn. För det första blir det inte tillräckligt tydligt att det är föräldrarna som primärt har huvudansvaret för sina barns försörjning och att statens roll är att sekundärt garantera barnet en rimlig försörjning genom att förskottera ett uteblivet underhåll. För det andra ställs det inga krav på att föräldrarna måste försöka komma överens eller samarbeta om barnets underhåll innan underhållsstöd kan komma ifråga. Enligt kartläggning finns det också stora kunskapsbrister hos föräldrar om underhållsreglering. Särlevande föräldrar har därför i stor utsträckning kommit att använda det offentligrättsliga underhållsstödet för att reglera underhåll, trots att de har förutsättningar att reglera underhåll civilrättsligt. När föräldrarna reglerar underhållet själva har underhållsstödets belopp om dessutom kommit att bli normgivande för vad som anses utgöra ett maximalt belopp för ett barns underhåll, detta trots att barnet enligt de civilrättsliga reglerna om underhåll i ofta skulle vara berättigat till ett större underhåll. Anledningen till detta är att man civilrättsligt kan beakta båda föräldrarnas ekonomiska överskott och barnets faktiska behov, beroende på hur gammalt barnet är. Enligt beräkningar gjorda av skulle av de barn som det lämnas fullt underhållsstöd för få mer i underhållsbidrag än underhållsstödets belopp om underhållet reglerades civilrättsligt. Förbättringen gäller särskilt för barn i de tre lägsta inkomstgrupperna, där skulle få en förbättring. har regeringen haft som målsättning att särlevande föräldrar i ökad utsträckning ska reglera underhåll utanför underhållsstödet, och arbetar kontinuerligt med att öka kunskapen hos föräldrarna om att barnets underhåll kan bestämmas genom ett civilrättsligt avtal om underhållsbidrag. Att föräldrar träffar avtal om underhållsbidrag skulle således ofta innebära större förbättringar för barn med särlevande föräldrar än vad höjningar av underhållsstödet skulle kunna åstadkomma. Det är därför önskvärt att fortsätta sträva efter en ökad underhållsreglering utanför underhållsstödet. Studier visar att det inom det nuvarande underhållsstödssystemet finns en grupp föräldrar som använder systemet som en ren transferering av pengar men som har ekonomiska förutsättningar att reglera underhållet civilrättsligt. Beredning av de förslag som lämnats av pågår inom . har inkomsterna ökat för samtliga hushåll, men ökningen har varit mindre för ensamstående hushåll med barn, vilket förklaras av att dessa hushåll bara har en löneinkomst. Den disponibla inkomsten i dessa hushåll består också till större del av ekonomiska familjestöd som är i fasta belopp och som följer prisutvecklingen snarare än inkomstutvecklingen. Det är förklaringen till att den relativa fattigdomen bland barn har ökat. Utvecklingen av den absoluta fattigdomen visar dock att andelen fattiga barn har minskat lågkonjunktur. Lösningarna för att minska ekonomisk utsatthet återfinns inte enbart inom ett ansvarsområde, utan regeringens politik utgår från att de samlade insatserna inom flera olika politikområden bidrar till en förbättring av barnfamiljernas möjlighet till en god ekonomisk levnadsstandard. Den avgörande orsaken till ekonomisk utsatthet för barn är vanligtvis att föräldrarna saknar arbete eller utbildning. Regeringen satsar stort på att värna jobb och omställning och ge bättre förutsättningar för en varaktigt hög sysselsättning, vilket kommer barnfamiljerna till del. Även för att trygga välfärden är ett ökat arbetskraftsutbud nödvändigt. Regeringen har genomfört en rad insatser för att stärka grupper som har en svag förankring på arbetsmarknaden. Ingen klyfta är så stor som den mellan dem som har arbete och dem som står utanför arbetsmarknaden. Den mest grundläggande rättvisefrågan är därför att ge fler möjlighet till jobb. Den ekonomiska familjepolitiken stärker barnfamiljerna ekonomiskt samt ger föräldrar möjlighet att kombinera familj och arbete. I syfte att förbättra situationen ytterligare har regeringen höjt dels flerbarnstilläggen, dels det särskilda bidraget inom bostadsbidraget. Höjningen påverkar särskilt ensamståendehushåll med barn där nära hälften av alla hushåll har bostadsbidrag. har även för barn inom ramen för försörjningsstöd höjts. Det går ännu inte att utläsa effekten av dessa förstärkningar i den ekonomiska statistiken. Men prognosberäkningar , från såväl , , som , visar att ekonomisk utsatthet bland barn kommer att minska, både med det relativa och med det absoluta måttet, vilket torde innebära att de insatser som regeringen vidtagit har effekt. Drivkrafter för arbete och insatser för att förhindra långvarig frånvaro från arbetsmarknaden samt den ekonomiska familjepolitiken är alla viktiga hörnstenar för att minska den ekonomiska utsattheten hos barn och deras familjer. 11 (S): Underhållsstödet kom till för att värna barn i fattiga familjer där föräldrarna inte fullt ut kan försörja sig. Rent uttryckt handlar det om barn som bor hos den ena föräldern mestadels och att den andra föräldern inte har ekonomiska möjligheter att fullt ut bidra till barnets försörjning. Då sattes nivån på underhållsstödet. Sedan förväntas ändå föräldern att betala till , men betalar direkt till boendeföräldern så att man ska kunna klara räkningarna, för om det blir en försening i betalningarna kan det vara förödande och leda till att man förlorar hyreskontrakt och inte kan betala sina räkningar. Underhållsstödet ligger på . Underhållsstödet har bara höjts en gång sedan det tillkom 1997, och det var 2006. Då höjdes stödet med . Det som är ett stort problem är att det inte sker någon höjning i förhållande till inflationen, så egentligen kan säga man att pengarnas värde urholkas som går. Det som jag är ute interpellation är att man borde indexreglera de här pengarna, precis som också kräver, för att minska barnfattigdomen. När det gäller frivilliga överenskommelser är det positivt när det är möjligt. Men ofta är det många konflikter efter en separation, annars hade det inte blivit en separation. Givetvis är det också så att föräldrar inte vill betala till den andra föräldern i onödan. Det finns självklart många fall där det går att lösa, och det är väldigt positivt. Men problemet blir när boendeföräldern, alltså den förälder som barnet bor hos, inte fullt ut får täckning för barnets försörjning, att den andra föräldern helt enkelt inte vill betala. Underhållsstödet är då det som står till buds när frivilliga överenskommelser inte fungerar. Man kan också i domstol döma ut krav på underhållsstöd från den andra föräldern, men i många fall är den summan lägre än underhållsstödet. Det innebär att får täcka upp med pengar . Därför tycker jag att det är angeläget att höja nivån, oavsett hur det går med de frivilliga överenskommelserna. Det vore självklart positivt om det gick att få fram fler överenskommelser där den andra föräldern betalar mer till boendeföräldern. Det skulle självklart gynna barnet. Men man kan inte lägga skulden på boendeföräldern för att hon det är ofta en hon inte har lyckats övertala den andra föräldern att betala. Det blir väldigt konstigt, tycker jag. Oberoende av hur det går med de frivilliga överenskommelserna tycker jag att vi borde kunna sätta en högre gräns än . När den andra föräldern inte har ekonomiska förutsättningar att betala blir det inte en högre summa, oavsett vad man gör. De fattigaste barnen är oftast de som har föräldrar som båda är fattiga. Rädda Barnens senaste rapport visar att barnfattigdomen nu är uppe i 248 000 barn. Det är då barn till föräldrar som lever med försörjningsstöd eller som har låg ekonomisk standard. Det är 28 000 fler än , så utvecklingen går åt fel håll. Därför är det angeläget att det sker en indexreglering av underhållsstöd men även att andra åtgärder vidtas mot barnfattigdom, som jag återkommer till i nästa inlägg. 12 (M): Jag vill börja med att tacka för att hon tar upp viktiga frågor. Jag vill också tacka för svaret och förtydligandet angående underhållsstöd kontra underhållsbidrag och vikten av att öka antalet föräldrar som kan komma överens. Jag skulle bara vilja göra några tillägg. Jag kan börja med att säga att jag finner det glädjande att är överens med regeringen om att det bästa sättet att komma ur barnfattigdom är att bekämpa arbetslösheten. Vi är helt överens. Rädda Barnens rapport är . har regeringen gjort en hel del förbättringar, som nämnde. Flerbarnstillägget har höjts. Vi har också höjt bostadsbidraget. Det är väldigt fördelningspolitiskt inriktat. Dels är det riktat till barnfamiljer, dels får man lägre kostnader för bostadsbidraget, så att så många som möjligt ska nås av det. var också inne på utredningen om särlevande föräldrar. Enligt skulle underhållsstödet bli lägre. De rapporter som jag har fått är att om man träffade ett avtal skulle underhållsstödet snarare bli högre. Vi talar om och om för de lägsta, i förhållande till . Sedan nämner man bara barnfattigdom enligt . Jag tror att de nu är uppe i 14 definitioner av vad barnfattigdom är. Och det finns faktiskt en del felkällor i Rädda Barnens utredning. Av de 500 000 barn som har särlevande föräldrar är det tack och lov allt fler som lever växelvis med sina barn. De är redovisade som ensamstående med barn eftersom man bara kan vara mantalsskriven på en ort, oftast mammans, så då är det mammans ekonomi som gäller. I en annan källa är antalet barn till föräldrar som flyttar ihop med en ny partner utan att skaffa nya barn tillsammans en överskattning med . Detta skriver i sina fotnoter, så det är ingenting som jag har hittat på. En annan felkälla gäller de som bor i gränsområdena runt och liksom , som och jag kommer från. Just i är det en hel del. Jag kommer från grannkommunen , och jag gick in och kollade att av de barn som var skattade som fattiga hade föräldrar som jobbade i . Det vet jag på grund av att de hade barn i förskolan. Sist men inte minst har interpellanten rätt i att de som är fattiga finns bland ensamstående föräldrar och i ännu högre grad bland ensamstående föräldrar med icke svensk bakgrund. Det är inte bra och måste uppmärksammas. Men jag slutar som jag började med att ju fler som får möjlighet att komma i arbete, desto bättre är det. Det är det bästa sättet att motverka barnfattigdom. Och att alla barn har rätt till en bra start i livet tror jag att vi alla är överens om och vill uppnå. Varje barn som av någon anledning inte får en bra uppväxt med bra villkor är ett barn för mycket. 13 Socialminister (KD): Jag vill understryka det som tog upp, att den statistik som har presenterats bygger på uppgifter . Det finns tyvärr en alltför stor eftersläpning i den för att den ska vara riktigt relevant i den dagsaktuella debatten. De åtgärder som vi har vidtagit pekar, som jag sade i mitt interpellationssvar, på förbättringar för de mest utsatta barnen. Det är förstås betydelsefullt, och det kommer att visa sig i statistiken längre fram. Som visat har det en oerhört stor betydelse om föräldrar kan förmås att sluta ett frivilligt avtal sig emellan som reglerar ekonomin. Utredningen för ett resonemang om att barnen upplevs vara bärare av ekonomiska förmåner och blir ett slagträ i debatten mellan tvistande vuxna. Det gör att det finns dubbla skäl för att föräldrar bör få så mycket stöd och hjälp som de någonsin kan få för att kunna komma överens. , tidigare generalsekreterare för och den som ledde utredningen, gjorde detta mycket målande. De föreslår att vi ska underlätta för föräldrar att komma överens genom att det ska finnas någon nivå, någon instans det skulle kunna vara kommunen eller som fungerar som en plattform för en överenskommelse mellan föräldrar. Tanken är att vi, om det skulle röra kommunen eller , på respektive myndighets webbsida tillhandahåller ett enkelt verktyg som gör att man kan beräkna grunderna för underhållet på ett bättre sätt än man kan göra . Detta upplevs av många föräldrar som knepigt, även av föräldrar som står på god fot med varandra. Är man dessutom inte riktigt goda vänner är det klart att det försvårar att nå en bra överenskommelse, och då gäller det att med alla medel vi kan ha till förfogande hjälpa föräldrarna att sluta en överenskommelse. Effekten av detta är, precis som beskrev, att de boendeföräldrar som tillhör den lägsta inkomstgruppen de som har de lägsta inkomsterna skulle få i genomsnitt mer i underhållsbidrag jämfört med underhållsstödet. Bland barn som har en boendeförälder i de tre lägsta inkomstgrupperna beräknas få ett större underhållsbidrag än de . Om det nu är på det sättet om man litar på utredningen är detta det första spår vi bör gå på. Utredningen har varit på remiss, och det pågår en remissammanställning på departementet. Jag räknar med att vi utifrån detta ska kunna ha ett bra underlag för att komma med förslag till . Det som är viktigt att enas om och som har understrukits av båda de tidigare talarna är nämligen att vi så gott vi kan ska stötta de barn som lever under ekonomiskt utsatta förhållanden genom att förstärka ekonomin för deras föräldrar. Sedan får man finna den mest ändamålsenliga metoden, som inte innebär inlåsningar utan kan leda till att det fungerar som en trampolin för förbättringar. 14 (S): Jag blir lite förvånad av denna debatt, för egentligen är detta två helt olika saker. Jag tycker också att det är positivt om det går att få fram fler frivilliga överenskommelser som leder till att barnen får det bättre och att boendeföräldern får lite mer pengar att leva på. Det utesluter dock inte att man indexreglerar underhållsstödet. Detta kommer ändå inte att bli aktuellt i alla fall, utan i en del fall i bästa fall. Framtiden får dock utvisa om det verkligen blir så många fall där man kan komma till frivilliga överenskommelser. Ofta finns det nämligen en konflikt mellan föräldrarna i grunden, och risken är att den andra föräldern helt enkelt vägrar att betala. Det är det som är ett av problemen . Jag ser dock positivt på att man gör mer för att försöka stötta boendeföräldern när det gäller att få ut lite mer pengar att leva på i de fall där boendeföräldern har en låg ekonomisk standard visst. Men det utesluter inte att man indexreglerar underhållsstödet. Det gör vi ju när det gäller allting annat. När det gäller löner kan man säga att indexreglering sker i löneförhöjning, vilket ska kompensera för inflationen. Det görs dock inte av underhållsstödet, och det innebär att stödet urholkas. Det riskerar att försämra läget för dem som inte har något underhållsbidrag utan bara har underhållsstödet att utgå ifrån. Dessutom är tanken att den andra föräldern ska betala vad underhållsstödet är till . Det behöver alltså inte kosta någonting i de flesta fall, utan det täcks fullt ut. När det gäller barnfattigdomen allmänt det är nämligen det som är bakgrunden till hela frågan om underhållsstödet har regeringen gjort några , men det är väldigt marginellt. När det gäller helheten är det andra saker man verkligen borde ta tag i. Sjukförsäkringen och a-kassan har inneburit en katastrof för många barn och föräldrar och deras ekonomi. Många har slussats över från försäkringarna till försörjningsstöd, vilket belastar kommunerna och dessutom gör att man får sälja allt man har. Det är en väldigt pressad situation för dem som drabbas. Vi skulle behöva ett totalförbud mot avgifter i skolan. De kan vara väldigt betungande för dessa föräldrar, och barnen känner sig utanför om de inte kan följa med på skolutflykter för att de inte har den hundralapp som krävs. Vi måste också kämpa för rätt till heltid. Många ensamstående föräldrar är kvinnor, och många kvinnor är deltidsarbetslösa. Det blir väldigt svårt att leva på en deltidslön när man är småbarnsförälder. Rätt till heltid är alltså viktigt. Bristen på barnomsorg på obekväm arbetstid är också någonting som drabbar ensamstående föräldrar, varav många kvinnor just jobbar på obekväm arbetstid. Så länge det inte finns blir det svårt att jobba heltid. Det är risk att man får gå ned på deltid eller kanske till och med säga upp sig helt för att man helt enkelt inte kan hitta barnomsorg. Skuldsanering slår verkligen hårt mot barnen. Där är nämligen beloppet som familjen ska leva på. Sedan är det vissa stöd utöver det, men det är väldigt mycket som dras av för att gå till utmätning. Då straffas barnen för att deras föräldrar är skuldsatta. Möjlighet till skuldsanering, vilket regeringen drar i långbänk, är alltså väldigt viktigt. Oavsett hur man leker med statistiken ser vi att det är väldigt många barn som är fattiga, och vi ser att det är en hög arbetslöshet. Arbetslösheten har blivit högre. Det går alltså åt fel håll även i detta avseende. Jag vill därför inte säga att regeringen har lyckats . 15 (M): gick på ett bra sätt igenom detta att man har vunnit mycket om kan få ett avtal mellan föräldrarna. Det är också så att det är någonting positivt med de 175 000 barn som lever växelvis. Utredningen tittar även på detta hur man ska göra om bostadsbidrag och så vidare för att gynna föräldrarna. Jag tror att vi kan vara överens om att det är rätt riktning om båda föräldrarna tar mer ansvar för barn som bor till exempel . Sedan kan man också säga att försörjningsstödet inte har ökat i alla kommuner. Det har heller inte ökat så fruktansvärt mycket. När det gäller rätt till heltid har vi gjort undersökningar hemma, och det är inte alla som vill gå upp till heltid. Vi höjde för försörjningsstöd . Då är det så med statistik att den riskerar att höja barnfattigdomen enligt Rädda Barnens delmått. De har försörjningsstöd och låg ekonomisk standard. man för försörjningsstödet är det alltså fler som har rätt till försörjningsstöd, vilket ökar barnfattigdomen enligt Rädda Barnens sätt att räkna. Förskolor på obekväm arbetstid håller vi helt med om. Det är också väldigt många borgerliga kommuner som har infört det, däribland min egen. Det är alltså väldigt viktigt. Det är möjligheten att komma i arbete som är riktigt viktigt, och ska man naturligtvis kunna ha barnomsorg på obekväm arbetstid. Det håller jag helt med om. Däremot vet jag inte riktigt hur man ska göra för att stimulera de kommuner som inte har infört det hur ska man då göra med de kommuner som redan har infört det? Det är en fråga jag har fått hemmavid, kan jag säga. 16 Socialminister (KD): Av de medel regeringen satsade till hushållen i förra årets budget var det som gick till de i vårt land som har de lägsta inkomsterna. Detta var förstås inte en slump utan ett målmedvetet arbete som handlar om att säkerställa att alla människor i vårt land kan leva under rimliga goda omständigheter. Som har redogjorts för här har vi förstärkt flerbarnstillägget. Det träffar per definition barnfamiljer. Många av de barnfamiljer som har det kärvast ekonomiskt är de som har många barn.