prot · H00937 · 2012-12-05 00:00:00 — Det handlar om att verkligen göra något åt kapitalflykten när vi har den, som det ser ut, historiska chansen i EU att åstadkomma ett genombrott där. Är det någonting som alliansregeringen nu tänker driva hårt? Det finns andra spännande idéer ute i världen. Man har kommunaliserat biståndet i rätt hög grad i länder som och med positivt resultat. Det finns sådana här lite större berättelser. Jag har kanske lyssnat dåligt, men jag har inte hört under de år som du har varit biståndsminister något sådant lanseras. Men det är inte för sent . Jag lyssnar med spänning. 198 Statsrådet (M) replik: Tack, , för det här tillfället men också för att vi kan ha det här meningsutbytet! Jag tror att vi i har en känsla av att vi själva kommer ur fattigdom, och det finns en väldig ödmjukhet inför att vi har det rätt så bra i vårt land, som vi tillsammans har skapat. ser vi med fasa hur många andra människor lever i delar av världen där det inte alls finns samma möjligheter som vi har i vårt land. Därmed samlas vi på något sätt i en vilja att göra gott. Men frågan är hur vi gör detta. Jag vet inte om jag är någon stor visionspolitiker. Jag har en enda ambition, och det är att se till att svenskt bistånd är relevant och gör skillnad i fattiga människors liv. Jag fortsätter att försöka reformera och se till att biståndet ska ge resultat, nå fram och ha en legitimitet i en ny tid. Jag tror på svenskt bistånd. Jag tycker att det är bra. Men jag vill att det ska bli ännu bättre för att man ska klara de utmaningar som jag försökte måla upp. Jag tror att biståndet måste fortsätta att förnyas och moderniseras. Självklart finns det trender i biståndet, men det finns också en grundbult som handlar om att försöka se hur vi kan åstadkomma utveckling. Det är det som jag är rätt besatt av. Men jag har ingen big story eller någon egen ny grej som är just min. En hävstång som jag har använt är just kvinnors roll i utveckling. Det har varit absolut undervärderat, och där börjar vi nu få en bättre debatt. Det är inte bara intressant att sitta i utskottet ibland utan också att ha de här frågorna om till exempel hur vi jobbar med sociala säkerhetssystem i utvecklingsländerna. Är det den viktigaste frågan? Den är intressant. Jag skulle vilja säga att det egentligen borde börja med att det finns nya jobb och att det finns mer företagande som skapar skatteintäkter, som gör att man kan bygga upp social safety nets. Men det kanske ska vara tvärtom. Det finns bara fyra länder i som just jobbar mer med den här frågan. Är det vägen ut ur fattigdom? Det handlar också om resursmobilisering. Jag tycker att den här frågan är intressant. Sida gör redan mycket av detta. Och det är nära kopplat till frågan just om governance. Jag tycker att den frågan är intressant. Vad gäller kapitalflyktsfrågan är svaret: Ja, absolut. Regeringen är på den här bollen. Vi tycker att det är en viktig del i att också titta på hur flödena ska komma utvecklingsländerna mer till del. 199 (S) replik: Det hänger många bollar i luften som man skulle behöva plocka ned i den här kammaren. Det finns många obesvarade frågor om var regeringen står på olika områden. När jag reser i världen upplever jag också att man efterfrågar var regeringens direktiv finns på olika myndigheter, och jag kan bara säga detsamma: Var finns de styrande politiska uppfattningarna? Vad är regeringens uppfattning när det gäller till exempel det som vi nu ser i ? Vi får ofta beskrivande ord. Man talar om vilka man har mött och var man varit. Man konstaterar någonting. Men vi följer alla medierna. Vi kan alla konstatera. Vi saknar ofta vad regeringen vill och hur regeringen egentligen ser på utvecklingen i till exempel . Vad vill man använda för instrument? Vi har ställt många av dessa frågor tidigare i debatter i kammaren och i skriftliga frågor. Svaren kommer väldigt sent, så det hela förskjuts . Jag tycker också att det är intressant att konstatera att det finns den här skillnaden mellan det vi har sett här, alltså mellan vad regeringen har sagt från talarstolen, och hur det verkligen har blivit. Därför är det också intressant att följa upp det här med SRHR och biståndet, där vi kan se att vad man säger, resurserna och hur man agerar inte hänger ihop med det man har beskrivit. Det är klart att det är intressant att se hur landstrategierna har hopat sig och därmed också bromsat upp ett nödvändigt utvecklingsarbete i avvaktan på vad som ska hända och ske eftersom regeringen inte har någon uppfattning. Jag har sett andra styrande dokument gå ur tiden utan att vi har vetat vad som ska komma efter. Vi hörde tala om vikten av folkrörelsearbete, som jag kunde ge exempel på områden där det går precis i andra riktningen, där man möjligtvis satsar på stora organisationer men inte det folkrörelsebistånd som kräver väldigt mycket men som också är väldigt resultatrikt om man ska utveckla och demokratisera samhällen. Då krävs ju också att man jobbar på marken. Det finns alltså många frågetecken. Jag vill dock koppla dem till det arbete som sker, och ska jag inte ta upp hela långtidsbudgeten, för det är en fråga som kanske främst berör andra områden. Men utifrån den situation som vi har fått beskriven här och som vi har sett exempel på från Alliansens företrädare, vad är det regeringen driver och har drivit i långtidsbudgeten vad gäller biståndet? Hur tydlig är man? När vi känner en otydlighet här, hur tydlig är man då i ? Hur tydligt driver man till exempel SRHR-frågorna som är så känsliga även där och hur de ska få ett utrymme? Hur driver man av bni? Hur kraftfull är man? 200 Statsrådet (M) replik: Jag tror att vi skulle kunna hålla på längre. Det finns väldigt många frågor, och så sägs det då att svaren är vaga. Jag vet inte om påstår sig veta exakt vad som händer i och om det är bra eller dåligt. Om hon har svaret på hur vi ska bedöma den situationen avundas jag henne. Det är enorma krafter i rörelse. Jag kan inte stå här och på berätta exakt hur jag bedömer läget, för det tycker jag är väldigt svårt att bedöma. Det jag kan ge svar på är dock att regeringen snabbt och flexibelt, tack vare att vi har resurser men också för att vi har en förmåga att förändra det svenska biståndet, har börjat göra och till en biståndsmottagarregion, eftersom vi ser transition. Vi ser behov av att stödja folkrörelser. Vi ser behov av att väcka kvinnors engagemang och hävda att de ska ha sina rättigheter tillgodosedda. Vi för den dialogen benhårt , och det är snudd på en förolämpning att säga att vi inte prioriterar dessa frågor. Jag reser dem alltid, alltid. Vi har också skärpt förmågan hos våra ambassadörer att prata om SRHR-frågor. Jag skulle, herr talman, om jag vore lite mer klurig och debattlysten, också kunna berätta hur få kvinnor och män det var som jobbade med jämställdhetsfrågor i UD när jag tillträdde och hur många det är som gör det . Jag skulle kunna berätta om de volymer av handböcker som fanns kring hur man jobbar med kvinnor och jämställdhet i utvecklingssamarbetet som inte fanns. Jag gör det inte , för min talartid är kort, men jag tror att det är oerhört viktigt att se hur vi strategiskt och gemensamt kan jobba med de här frågorna. Vi har ett gemensamt intresse av att prata om motvindsfrågorna, om det glömda och det gömda som så få andra länder tar upp. Vi är absolut inte tysta i kring SRHR-frågorna, utan vi har ett absolut ansvar att lyfta upp dessa frågor, inte minst för att vi har ett så brett stöd i den här kammaren. Vi gör det . är nu på besök. har tagit upp hedersrelaterat våld som en av de största orsakerna till brist på ekonomisk utveckling. Vem har drivit den frågan? Varför kommer de till för att sitta och diskutera detta? Har vi vikt ned oss? När talade om dessa frågor tidigare? 201 (S) replik: Regeringen sade för inte alltför länge sedan att det inte handlade om att ta ställning. För oss socialdemokrater har det alltid varit självklart och viktigt att ta ställning för demokrati, mänskliga rättigheter och för att stödja människors egen vilja till utveckling och att reformera sina länder. Det är bra om regeringens företrädare har en annan mening: att det handlar om att ta ställning och att man också nu är beredd, lite sent men ändå, att understödja de demokratiska krafter som har en lång resa i . Det är ett stort och väldigt land och ett betydelsefullt land, både för sig självt och för regionen men också för oss på andra sidan . Jag begär inte att biståndsministern ska svara på alla frågor , men det jag pekar på är att det finns många utestående frågor som regeringen har undvikit att ge sin ståndpunkt kring och vilka redskap man tänker använda för att understödja dessa ståndpunkter. Det kan man komma tillbaka med på annat sätt och utveckla. Det skulle vara väldigt välkommet. Men vad är det man driver i långtidsbudgeten och hur kraftfullt? Vad är ståndpunkter? Vad har man uppnått när det gäller att få andra att höja sig av bni för biståndet men också över denna skammens gräns? Vad är regeringens input här? Hur bidrar man till och driver på att de minst utvecklade länderna ska få en beskärd och procentuellt sett angiven andel av biståndet? Detta har inte redovisats. Detta känner inte jag till, och jag tycker att det vore väldigt lämpligt att få en ordentlig redovisning här i kammaren av hur den här färdplanen framåt med långtidsbudgeten är tänkt, vad som är vårt svenska avtryck. När en del andra frågor kommer upp får vi ofta höra att det kanske inte är ett svenskt ansvar, nationellt och bilateralt, utan att EU ska göra det, och då är det viktigt att veta vad biståndsminister driver i att vi ska göra tillsammans. 202 Statsrådet (M) replik: Vad gäller just frågan om biståndsnivåer och också långtidsbudgeten i EU tycker jag att vi har haft ett bra samarbete inte minst med Socialdemokraterna i . Vi hade väldigt bra rådsslutsatser kring just 0,7-målet och översynen. När det är en borgerlig regering som har de här frågorna tillsammans med så lyfter vi till och med upp det på toppmötena, och det gjordes inte . Jag tycker att det är bra för debatten att vi medger något som har lyft upp . Det handlar om exakt hur mycket som ges till SRHR-frågor, statistiskt mätbart och explicit. Här brister Sidas statistik. Det finns tecken som visar att vi faktiskt inte gör lika mycket. Man skulle kunna ha ambitionen att göra mer. En sak som jag har märkt, herr talman, är att vi ibland har svårt att få ut pengarna. Det är svårt att identifiera tillräckligt stora och omfattande projekt på det här området. Har vi då inte sett till att vi har tillräckligt bra kanaler? Stödet till UNFPA har ökat, från 423 miljoner 2010 till 465 miljoner i den budget som föreligger för beslutande. Det är väl en ökning. Vi har gett ett extrastöd till IPPF. Vi har fortsatt stött hiv/aids får detta år. Där går mycket till unga människor och inte minst kvinnor, eftersom det nu blir en feminisering av hiv/aids-epidemin. Vi gör, som sagt, även i Globala fonden bilateralt satsningar på att lyfta just kvinnor och SRHR-frågorna i dialogen om hur man bedriver bistånd, och vi tillför också resurser så att de ska bli duktigare på detta. Jag skulle önska att jag hade bättre statistik för att bevisa detta. Jag tror även att i frågan kring vad det är regeringen vill och inte så stämmer det att en hel del av våra resultatstrategier har blivit aningens fördröjda. Men det är för att den plattform som regeringen behöver som ett förtydligat styrdokument för sin egen styrning har väckt så stort intresse. Därför har jag funnit anledning att ha djupare konsultationer och titta mer på hur vi ska kunna se till att vi har en bra styrning och en god struktur på detta. Vi kommer kommande år att granskas av /Dac. Jag ser fram emot detta och också att vi sedan kan få resultatstrategier som gör att det blir lättare för att följa hur vi inte bara samlat bidrar till resultat och utveckling och minskad fattigdom i världen utan att vi också i enskilda länder kan se om vi levererar på de gemensamma, i förväg uppsatta målen. Tack, alla debattörer, för en bra debatt! Jag tycker att det här är väldigt roligt. 203 (MP): I grund och botten är det enkelt. Den som har pengar kan köpa sig mat och medicin, skaffa toalett, skolböcker, symaskin, boskap eller annat som behövs för att må bra, försörja sig och sin familj och ge sina barn förutsättningar att klara sig . Den som inte har pengar saknar dessa möjligheter. Biståndsministern talar med all rätt om att bistånd ska ge resultat och gå att utvärdera. Det finns bra sätt att bekämpa fattigdom och hunger och uppmuntra människor att utvecklas. Ett stort antal vetenskapliga utvärderingar visar att sociala transfereringar, det vill säga att människor får pengar i handen, över lag ger goda resultat. Undernäringen minskar, särskilt bland barn, fler barn går i skolan och människors hälsa förbättras. Det har också visat sig att sådana transfereringar inte gör folk passiva utan tvärtom ger utsatta människor större möjligheter att agera långsiktigt, ta risker och förbättra sin egen försörjning. Direktstöd är också ett sätt att nå de allra mest utsatta, som kroniskt sjuka, barn och äldre. Sociala trygghetssystem kan också bidra till att skapa den sociala tillit som är nödvändig för att bygga demokrati och goda samhällsinstitutioner, inklusive skattesystem. Genusmedvetet utformade sociala trygghetssystem kan ha särskilt stor betydelse för kvinnor, eftersom kvinnor enligt många studier är mer utsatta för fattigdom än män, har informella anställningar oftare och i regel lever och därmed är mer beroende av pensioner. Sociala trygghetssystem kan också utgöra en viktig del i ett lands klimatanpassning, eftersom de minskar fattiga och utsatta människors sårbarhet för extrema väderhändelser och andra klimatrelaterade risker. Social trygghet är en mänsklig rättighet. Sociala trygghetssystem kan alltså tydligt motiveras ur ett rättighetsperspektiv. Men de kan även motiveras på rent ekonomiska grunder, helt enkelt därför att välnärda och utbildade medborgare har större förutsättningar att bidra till ett lands ekonomiska utveckling. Det är viktigt att bygga upp en långsiktig finansiering när man utvecklar systemen. Ofta finns utrymme för att ompröva de offentliga utgifterna. I många länder finns till exempel subventionssystem för livsmedel och drivmedel som gynnar fattiga människor i betydligt lägre grad än vad sociala transfereringar, som ger pengar i handen, skulle göra. I exempelvis , det land som har flest absolut fattiga i världen, över 300 miljoner enligt vissa beräkningar betydligt fler är de existerande systemen ofta ineffektiva. Mycket pengar läcker ur systemen, och de når inte de mest behövande alla gånger. Fattigdom, ekonomisk osäkerhet och ojämlikhet ökar, trots att har haft stor ekonomisk tillväxt . Det är därför de pilotförsök med direct cash transfer, pengar i handen, som drivits i och är så intressanta. SEWA, , en fackförening för självanställda kvinnor med ungefär en miljon medlemmar, har tillsammans med forskare, bland andra , professor i , alltså ekonomisk trygghet, och tidigare chef för för socioekonomisk trygghet, har dragit i gång dessa försök. I fick de fattiga i ett område själva välja om de ville fortsätta att få styrt stöd, som subventionerad mat från särskilda butiker, eller pengar i handen. I åtta byar i har alla invånare fått en mindre summa pengar i handen . Dessa byar har sedan jämförts med tolv andra byar där man inte fått det. Människor som fick pengar i handen har använt dem väl. De har köpt mat, medicin, grundläggande förnödenheter som skrivböcker och annat som behövs för barnens skolgång. Kvinnor har gemensamt investerat i symaskiner för att kunna försörja sig långsiktigt. Man har också gått samman för att ha råd att skaffa toaletter. Brist på grundläggande sanitet är ju, som många här har sagt, ett mycket stort hälsoproblem, inte minst i . Även infrastruktur, som förbättrade vägar, har bybor tillsammans kunnat satsa på. De uppenbart goda resultaten har redan, innan man riktigt fullständigt har sammanställt dem på alla sätt det finns en del rapporter väckt stort intresse bland indiska politiker, även på högsta nivå. Han berättade att premiärminister, doktor , offentligt uttalat att han vill rulla ut ett system med direct cash transfer över hela landet. Han uppmanar berörda myndigheter att genast sätta i gång med det arbete som krävs för att detta ska bli verklighet. Det handlar till exempel om sådant som att se till att alla kan få bankkonton. Detta är väldigt stort stort, stort, stort. Det händer stora saker i flera stora länder. I får nu 60 miljoner människor stöd. Bolsa familiar, kallas det. Det är ett kontantstöd som betalas ut till familjer på villkor bland annat att föräldrarna skickar sina barn till skolan. Det är första steget mot en villkorslös basinkomst för alla människor i . Det är något som kongressen och presidenten beslöt att gradvis införa . Det har blivit verkligt i åtminstone en stad i São . Det finns en viktig broschyr om det. De ekonomiska klyftorna minskar nu i , som tidigare påtalade. I många bygger man nu upp system för olika slags sociala transfereringar, allt från folkpensioner till olika slags stöd till barnfamiljer. Jag vill särskilt också nämna ett väldigt intressant och uppmärksammat försök med villkorslös basinkomst som en väg ut ur fattigdom och misär. Det är försöket i den utfattiga byn i . Varje invånare i byn under pensionsåldern fick mellan en mindre summa pengar, , , utan några som helst krav eller villkor. En grupp forskare från olika länder följde projektet och utvärderade det. Resultaten är, precis som i , mycket uppmuntrande. Otjivero, som tidigare präglades av arbetslöshet, fattigdom och hunger, gick mycket snabbt från hopplöshet till framtidstro. Fattigdom, undernäring, arbetslöshet och brottslighet minskade kraftigt. Men antalet barn som går i skolan ökade dramatiskt, liksom deras resultat. Och det är såklart mycket lättare att lära sig någonting om man inte är hungrig. Folk startade företag. Farhågan att människor skulle bli lata och passiva, bidragsberoende om man så vill, av att få pengar utan krav på motprestation kom på skam i Otjivero. Tvärtom, när byborna slapp den frätande oron för om de skulle ha mat på bordet ökade såväl den demokratiska som den ekonomiska aktiviteten. Professor , som också är involverad i , berättade att han talat med en grupp yngre kvinnor i byn som tidigare tvingats prostituera sig för att få mat till sina familjer. Med basinkomsten fick de riktig möjlighet att säga nej till de män som tidigare hade kunnat utnyttja deras förtvivlade situation. Biståndsministern talar om egenmakt, och detta är egenmakt. Detta är att bokstavligen ha makt över sitt liv, i ett land där av befolkningen är hivsmittad. Att ge alla invånare en basinkomst av samma storlek som i Otjivero har beräknats kosta av landets bruttonationalprodukt. Forskargruppen som följt projektet bedömer att det är fullt möjligt att finansiera en basinkomst för alla i genom höjning av inkomstskatter och moms. Uppbyggnaden av sociala trygghetssystem i utvecklingsländer har, precis som en gång i , främst skett genom interna politiska processer, men har intresset ökat inom en rad internationella organisationer. Det råder konsensus om att även biståndet kan spela en viktig roll för att bygga upp trygghetssystem i fattiga länder. I initiativet Social Protection förespråkar samtliga FN-organ, inklusive , ett minimipaket av social trygghet med ålderspension, barnbidrag, grundläggande hälsovård samt beredskapsarbeten. Även /Dac antog 2009 en policyrapport som visar att social trygghet går att finansiera också i de fattigaste länderna om de utformas och implementeras klokt. Den svenska välfärdsmodellen har haft stor betydelse i vårt land . infördes det första folkpensionssystemet i vårt land. Den svenska modellen har fungerat väl för att bekämpa fattigdom och ge människor riktig makt över sina liv. Den är väl känd, och det finns ett stort intresse för den runt om i världen. Det borde för övrigt stämma till eftertanke så att vi vårdar och utvecklar vårt välfärdssystem i stället för att avveckla och försämra det. Svenskt bistånd ska naturligtvis utformas så att det gör så mycket nytta som möjligt för de mest utsatta människorna. Det finns därför all anledning att följa vad som händer och ta fasta på erfarenheterna av de system och försök till sociala transfereringar och sociala trygghetssystem som har gjorts eller pågår på olika håll i världen. , med vår långa erfarenhet på området, har goda förutsättningar att bistå länder som vill bygga upp sina egna institutioner och system med kunskap och erfarenheter. bör därför driva frågan om sociala trygghetssystem och sociala transfereringar i givarsamordning och i de multilaterala institutionerna. Cash transfers, pengar i handen, är ett sätt att öka individens makt så att det blir enskilda människor som själva får avgöra hur resurserna används snarare än byråkrater i givar- och mottagarländer. En sådan inriktning ligger i linje med politiken för global utveckling. Med en människosyn som grundar sig i tillit, i tron på att människor kan hantera pengar och själva bäst vet vad de behöver, faller det sig naturligt att förespråka sociala transfereringar. Däremot har behovsprövning flera nackdelar. Det är ofta kostsamt och ineffektivt, medför risk för godtycke och korruption och är naturligtvis också ett uttryck för en paternalistisk, njugg och misstänksam människosyn. Svenska folkpensionärer och barnfamiljer har genom tiderna fått förtroende att använda sin pension eller sitt barnbidrag som de vill. Det bör alla människor ha. Fattiga människor är inte mindre ansvarsfulla än rika, snarare tvärtom. Det har inte minst människorna som har fått chansen i och visat. Med få undantag vet människor själva bäst vad de behöver. Grundläggande trygghet är en förutsättning för utveckling. Därför är jag förvånad över att reservation 2 är en reservation och inte hela utskottets mening. Den borde vara det. Jag yrkar därför bifall till reservation 2. I detta anförande instämde (MP). 204 (FP) replik: Det börjar bli lite sent, men jag tycker ändå att diskussionen är intressant. Jag förstår hur resonerar. Det handlar om den idé har att människor ska ha medborgarlön och så vidare. Jag förstår det. De exempel, herr talman, som tar upp om och är bra. Det är super. har ett ansvar för befolkningen i . Den brasilianska regeringen har ett ansvar för befolkningen i . Men vad säger är att Sida ska ha ett ansvar för att befolkningen i , eller på andra håll ska få någon sorts kontant basstöd. Det är ett rättighetsperspektiv, säger . Det är det i den bemärkelsen att en brasiliansk invånare har en rättighet gentemot sin egen regering men inte nödvändigtvis en rättighet gentemot , eller att få sin försörjning tryggad. Det är här någonstans som argumentationen brister. Låt oss räkna med 1 ½ dollar per dag för de allra fattigaste människorna. Det är det som räknas som den absoluta fattigdomsgränsen. 1 ½ dollar per dag är . Det blir för en person . Vi kan runda ned lite till 3 500 dollarn är svag. Det betyder att i stort sett hela den svenska biståndsbudgeten, före avräkningar, skulle gå till att ge sådant kontantstöd till tio miljoner människor på jorden. Då måste berätta vilka just de tio miljoner människorna är som ska få detta stöd när det finns ett behov hos flera miljarder människor. Poängen med det vi diskuterar och utvecklingssamarbetet är att biståndet skapar ett mervärde som är mycket större än ett kontant bidrag som mer liknar någon sorts välgörenhet. Den här diskussionen är bra, men den bör rymmas inom socialförsäkringsutskottet och handla om den svenska statens skyldighet gentemot de svenska invånarna. 205 (MP) replik: Det här är naturligtvis inte bara idéer. Vi tittar på vad som faktiskt fungerar för att bekämpa fattigdom, utslagning och maktlöshet, vad det är som fungerar för att människor själva ska ta tag i sina liv och göra något bra av dem. Där kan vi hjälpa till att bygga upp institutioner via Sida.