prot · GZ0974 · 2012-02-22 00:00:00 — Vi har höjt flerbarnstillägget, vi har höjt bostadstillägget, och normerna för ekonomiskt bistånd har räknats upp betydligt mer än vad KPI säger, vilket ger för en ensamstående med barn. Jag undrar om det med politik skulle ha funnits utrymme för en sådan höjning. 91 (V) replik: Jag skulle vilja ställa en konkret fråga som handlar om rätten till barnomsorg på obekväm arbetstid. Det är en fråga som vi egentligen borde kunna vara ganska överens om. Vi vill att människor ska ha jobb. Det säger ni också att ni vill. Barnomsorg på obekväm arbetstid skulle öka många människors möjlighet att ha ett jobb, och det skulle ge barn möjlighet till en trygg och bra barnomsorg när föräldrarna jobbar. har antalet som arbetar kvällar, nätter och ökat . 300 000 av dem har barn , men av kommunerna erbjuder barnomsorg på obekväm arbetstid. Detta innebär att många människor har svårt att fixa barnomsorgen på ett bra sätt som är tryggt för barnen. Men det innebär också att många, kanske inte minst ensamstående föräldrar, där det inte finns en annan förälder med andra arbetstider, får det tufft när det gäller att ta många av de jobb som finns. Det är många servicejobb . Det är jobb i vården, i butiker och på restauranger. av småbarnsföräldrarna där jobbar regelbundet på obekväm arbetstid. Inom de här sektorerna finns många kvinnor. Naturligtvis påverkas möjligheterna för ensamstående mammor att få jobb av att det kanske inte fixar sig med barnomsorgen. står det bara att man ska sträva efter barnomsorg på obekväm arbetstid. Skulle inte vilja se det som en rättighet att få barnomsorg? Skulle det inte öka människors möjligheter att få jobb, inte minst ensamstående mammors? 92 (M) replik: Som ensamstående mamma kan jag verkligen förstå det problemet, inte minst eftersom jag jobbar inom politiken med dess villkor, som innebär väldigt mycket kvällsarbete. Jag hade tur att ha föräldrar och kompisar som kunde hjälpa mig med detta. var jag gruppledare för i . Vi diskuterade detta väldigt mycket. Det finns ensamstående som lever i särlevnad. Då finns det två föräldrar i varsin stad, och man skulle kunna pyssla ihop det. Vi hade den problematik som nämner med kvinnor som jobbade i servicesektorn. Jag tror ändå att det är viktigt att barn så mycket som möjligt har tillgång till sina föräldrar. Vi hade diskussionen om att man inte ville eller kunde tala med varandra och pyssla ihop det, så att barnet fick vara med andra barn och träffa sina föräldrar . Med det sagt, , tror jag att det är oerhört viktigt att vi ute i våra kommuner fattar någon typ av beslut om att ingen ska behöva säga nej till ett jobb för att man inte har barnomsorg. Det tror jag är viktigt inte minst för ensamstående mammor. 93 (V) replik: Innebär det då att regeringen kommer att ta upp frågan om att skärpa lagstiftningen, så att människor får denna rätt, eller abdikerar man när det gäller att öka möjligheterna för inte minst ensamstående mammor att få jobb och säger att det är upp till varje kommun att sträva efter detta? Det är det som är den viktiga frågan. är en organisation för ensamstående föräldrar som både driver deras intressefrågor och stöttar gemenskap och gemensamma aktiviteter. Jag pratade med dem . Barnomsorg på obekväm arbetstid är en av de allra viktigaste frågorna för dem. Dessutom är det fler och fler jobb som utförs på obekväm arbetstid. Det är heller inte alltid en trygghet att fixa och få ihop det på olika sätt med barn och ragga kompisar. Alla barn har inte föräldrar på samma ställe. Alla har inte heller föräldrar som delar vårdnaden och som kan ställa upp båda två. Vissa föräldrar är helt enkelt ensamma med sitt barn och får ta det ansvaret. Då är det oerhört viktigt för den här föräldern att kunna söka jobb, ta ett jobb och få en inkomst, men också att ha tryggheten att veta att man har en bra barnomsorg med utbildad personal och att man inte behöver hålla på och fiffla, byta och flytta runt barnet för att få det att gå ihop. Jag har fortfarande samma fråga. Jag förstod inte riktigt om det här skulle vara en fråga för kommunerna eller om är beredd att se till att det blir en lagstiftning om rätten till barnomsorg på obekväm arbetstid. 94 (M) replik: Jag instämmer i väldigt många av de argument som ger. Det är oerhört viktigt inte minst för ensamstående kvinnor, som oftast tar ett väldigt stort ansvar för barnen, att inte behöva tacka nej till ett arbete. När vi i kommun undersökte den här frågan gick vi till Arbetsförmedlingen och sade att vi garanterade att vi om det inte fanns några andra lösningar skulle se till att barnomsorgen inte skulle vara ett hinder för att ta ett arbete. Men ville vi reda ut om det inte fanns en pappa någonstans som kunde ta hand om sina barn när de behövde omsorg. Om man antar en lagstiftning om rätt till barnomsorg på obekväm arbetstid är risken eventuellt att fler barn inte får träffa sina föräldrar i den utsträckning som jag tycker är viktig. Jag tycker fortsatt att både mamman och pappan är väldigt viktiga. Jag är inte beredd att i den här talarstolen förorda en lagstiftning om en rätt till barnomsorg på obekväm arbetstid. Däremot tror jag att både du och jag tillsammans med våra kommunala företrädare ska vara väldigt tydliga med att det inte är okej att inte få barnomsorg på obekväm arbetstid när det behövs. Man måste få en möjlighet att arbeta även . 95 (FP): I artikel 2 slås det fast att alla barn har samma rättigheter och lika värde, oavsett föräldrarnas ställning. Vi vet flera före mig har pratat om detta att barnfattigdom begränsar barnens chanser till en gynnsam och positiv utveckling. Det sker på väldigt många sätt. Barn som lever under fattigdom med ekonomisk utsatthet drabbas i högre grad av sämre skolgång och sämre hälsa. De har till exempel mer problem med fetma och diabetes. De löper större risk att utsättas för våld. Över huvud taget lever de mer utsatt under barn- och ungdomsåren. Vi måste komma ihåg att fattigdom präglar barn på olika sätt. har barnfattigdomen halverats i med den definition använder. Barnfattigdomen minskade med absoluta mått mätt stadigt , men trenden bröts 2008, enligt den rapport som lämnade för sedan. Vi kan koppla det till finanskrisen. Med Rädda Barnens mått hade vi 220 000 barn som levde i ekonomisk utsatthet . Det motsvarar av alla barn. Det här är ett stort problem. Det riktigt allvarliga är att enligt över 200 000 barn , oavsett om det varit socialdemokratisk eller alliansstyrd regering, har levt och lever under knappa omständigheter. Vi vet också att den ekonomiska utsattheten är särskilt stor bland barn med utländsk bakgrund och barn med ensamstående föräldrar. Tre av tio barn med utländsk bakgrund och vart fjärde barn med ensamstående förälder lever i en ekonomiskt utsatt familj, enligt . Variationerna i barnfattigdom mellan olika kommuner och stadsdelar är naturligtvis väldigt stora. Den viktigaste orsaken till att vissa barnfamiljer är fattiga är att föräldrarna saknar jobb. Det har många före mig konstaterat här. Jobbpolitiken och den omläggning av integrationspolitiken som alliansregeringen gör är helt avgörande för att minska barnfattigdomen. Regeringen vill på alla sätt, bland annat genom riktade satsningar, stärka de sämst ställda barnens och barnfamiljernas ekonomi. Vi har pratat om att flerbarnstillägget i barnbidraget höjdes . har vi också gjort en satsning på bostadsbidraget som innebär att en ensamstående mamma med två barn sammantaget får mer i bostadsbidrag . Men regeringen har också höjt riksnormen för försörjningsstöd för familjer med äldre barn och ungdomar från och med det här året. För en ensamstående förälder med två barn på 11 och har man höjt försörjningsstödet med . Regeringen håller nu också på att ta fram ett förslag om beräknat försörjningsstöd, så att endast en del av arbetstiden ska påverka bedömningen av rätten till försörjningsstöd. Man säger också i socialförsäkringsutskottets yttrande att det kan bli fråga om ytterligare satsningar framöver. Det viktigaste vi kan göra för att minska barnfattigdomen är att på olika sätt stödja att barnens föräldrar har jobb och att de snabbt kan komma tillbaka efter sjukskrivningar eller arbetslöshet. Vi har en effektiv krispolitik. Vi har vidtagit flera åtgärder som tidigare talare tog upp: instegsjobb, jobb- och utvecklingsgarantin, nystartsjobb och etableringsreformen. Vi har en stor satsning på skolan med lärarlyft, rektorslyft, en ny skollag, en ny gymnasieskola, lärlingsutbildningar, lärlingsprovanställningar och så vidare. Enligt lever nästan vart tredje barn med utländsk bakgrund i ekonomisk utsatthet. Man kan väl inte vara tydligare än så när man tittar på resultaten av den socialdemokratiska integrationspolitik som vi hade tidigare. Misslyckandet att så många står i utanförskap bland utrikesfödda barn drabbar framför allt barnen. Människor som har sökt sig en tryggare framtid för sig och sin familj i vill inget hellre än att arbeta och bidra. Men det har tagit att komma i arbete, och det är fortfarande ett problem att komma in på arbetsmarknaden och klara sin egen försörjning. Det finns en hel del att göra. Vi vet att i landet har av kvinnorna och av männen kommit ut på arbetsmarknaden. Därför genomför vi nu en stor satsning med etableringsreformen. Fokus är på jobb och kunskaper i svenska. Vi har fört över ansvaret från kommunerna till Arbetsförmedlingen. Man frågar inte längre: Hur kan vi hjälpa? I stället frågar man: Hur kan du bidra? ska också åtgärder utredas för att öka arbetskraftsdeltagandet bland nyanlända kvinnor och anhöriginvandrare. Det är viktigt att kvinnor inte hamnar i ett utanförskap. Det är också en stor jämställdhetsfråga. Att vara förälder är inte lätt. Om man lever under svåra ekonomiska förhållanden påverkas också familjen. Ekonomin påverkar hela familjen. Stödet till föräldrar måste finnas för att upprätthålla åtagandena i . Det är ingen som har nämnt så här långt, men gör jag det. Kommunerna och landstingen har ett oerhört stort ansvar. måste se barns behov och deras rätt till en gynnsam utveckling. Försörjningsstödet ska vara en hjälp till självhjälp inte stjälpa. Ska en dator ingå i försörjningsstödet om inte skolan lånar ut en? Vad gör man när man inte har råd att köpa glasögon till sitt barn? Hur tänker barn- och utbildningsförvaltningen när man stänger fritidsgårdarna ? Jag kan ställa många fler frågor som berör den kommunala ansvarsnivån. vill att ska bli svensk lag. Trots att det har skett anpassningar i svensk lag har konventionen inte fått genomslag i praktiken. Med som lag skulle barn med säkerhet få komma till tals i mycket högre utsträckning än . Högre krav ska också ställas på kompetens hos beslutsfattare om barns behov och rättigheter. Alla barn har rätt till att leva, växa och ges möjligheter till egna val. Alla barn ska ges chanser i livet. Men så ser det inte ut . Men allt det som vi har talat om som är så oerhört viktigt är en utmaning för oss alla. Vi måste ta det på största allvar. Barnfattigdom måste angripas från många håll, från politiker på alla nivåer, från vuxenvärlden, från myndigheterna, från de ideella organisationerna. Vi vet alla att våra barn inte går i repris. 96 (MP) replik: Jag får tacka för inlägget! Det var en annan ton än i det föregående, och jag hoppas att replikskiftet blir lite mer rak på sak i förhållande till mina frågor. Jag tänkte till att börja med ställa samma fråga som jag ställde till föregående talare. har till uppgift att utvärdera hur olika nationer lever upp till . Föregående år rekommenderade kommittén att bör överväga att upprätta en handlingsplan för att bekämpa barnfattigdom i tider av ekonomisk kris. Vad har för motivering att vara skeptisk till den reservation som vi från de rödgröna partierna har ? 97 (FP) replik: Vi i vill först och främst att införlivas i svensk lag. Fem utskott har fått yttra sig i frågan till dagens betänkande. Ska vi skapa en nationell handlingsplan när vi ändå ser vilka olika uppdrag som ligger i de olika utskotten, beroende på om det är fråga om civilutskottsfrågor, arbetsmarknad, skola och så vidare? Det är betydligt viktigare att kommunerna och landstingen tar sitt ansvar. Det går mycket väl att göra en handlingsplan för barn och unga. Det blir mer operativ och praktisk verklighet av en sådan handlingsplan. Vi ska inte här tala om funktionshinder, men titta på den nationella handlingsplanen som antogs 2000 om tillgänglighet. Det är minsann långbänk. Jag hoppas att det blir en lösning snart i den frågan, men den frågan kan vi diskutera i en annan debatt. 98 (MP) replik: Det är mycket riktigt att det är en hel del på nivå som berör dessa frågor, men det finns också en hel del på nationell nivå inte minst familjepolitik. Regeringen har gjort vissa förbättringar på området, man jag tror inte att de är tillräckliga utan det behöver göras mer. Helheten måste ses mellan det kommunala och statliga ansvaret. Därför tror vi att en nationell handlingsplan inte behöver stå i motsatsförhållande till lokala handlingsplaner. Det är utmärkt om våra partier kan enas i kommunerna om att ta fram lokala handlingsplaner. Men vi tror att det också behövs en nationell handlingsplan för att få fart på arbetet. En punkt i den nationella handlingsplanen kan vara att stimulera kommunerna att ta fram de kommunala handlingsplanerna. Jag nämnde i mitt anförande. Det är oerhört viktigt att vi går till botten med att efterleva . Att införliva i svensk lag finns det en stor majoritet för bland partierna i . Vad jag förstår är det bara två partier som är emot. Tre av fyra allianspartier är, såvitt jag förstår, positiva. Jag hoppas verkligen att ni kan påverka det fjärde partiet att svänga. 99 (FP) replik: Det pågår ett arbete på departementet. Bland annat har vi fått en rapport om hur svensk lagstiftning nu överensstämmer med . Sedan vet jag att ansvarigt statsråd har haft möten med barnrättsorganisationerna för att diskutera . har införlivat i norsk lag. Vi behöver inte uppfinna hjulet igen. I politiken får man jobba med och driva sina frågor. Så är det även i det här fallet. Jag tycker ändå att vi är på god väg. Vi har antagit en barnrättsstrategi i kammaren. Det finns en hel del bra grogrund för att komma vidare i frågan. 100 (V) replik: Jag är glad att och har samma synpunkt när det gäller att införliva i svensk lag. Det är bara att hoppas att också förflyttar sig i frågan. Jag tänkte ställa samma fråga till som jag ställde tidigare. Den gällde barnomsorg på obekväm arbetstid. Jag tror att du också är medveten om att det är ett starkt önskemål som lyfts fram av till exempel Makalösa Föräldrar. Det är också något som skulle öka möjligheterna för ensamstående mammor att bli självförsörjande. En rättighet är betydligt starkare än om kommunerna eventuellt vill fixa barnomsorg på obekväm arbetstid. Jag tror också att det kan vara en bra lösning för barnet att ha en trygg barnomsorg och veta var man ska vara när mamma arbetar. Det vore intressant att höra hur du ser på att ensamstående föräldrar får det tufft. Man är ensamstående med ett barn. Barnet börjar på dagis. Barnen smittar ned varandra på dagis, och sedan måste man vara hemma. Det är inte så lätt när man ska fixa jobbet. Det är något som arbetsgivaren kan se som mindre attraktivt och försöker anställa någon som inte har barn eller som har en familj med två föräldrar. Barnomsorgsstöd i form av en barnskötare som kommer hem när barnet är sjukt när föräldern jobbar är barnet på dagis skulle förbättra situationen betydligt. Om man vill vara hemma med sitt barn ska man naturligtvis ha rätt att göra så. Jag skulle gärna vilja veta vad tycker om dessa två frågor. 101 (FP) replik: Barnomsorg är en fråga som har diskuterats ganska mycket inom . Vi har haft motioner om det på vårt landsmöte. Men vi vill inte lägga det på nationell nivå utan vi tycker att det är kommunerna som i första hand måste ta tag i den frågan. Om vi får en barnkonvention till svensk lag och får ett barnperspektiv som blir ännu mer tydligt det finns även i socialtjänstlagen och skollagen menar jag att det är ganska självklart att kommunen ska ta sådana beslut. Kommunen är ju den som mest operativt kan förverkliga det vill. Jag vet inte hur vi gör barnkonsekvensbeskrivningar och annat i kommunerna, men det är någonting som saknas. Mitt svar är alltså att vi tycker att det är viktigt att man ger den servicen till dem som behöver den. Men vi vill inte göra någon rättighetslagstiftning kring det. 102 (V) replik: Jag tycker att det är synd att man överlämnar det till kommunerna, för det har visat sig att lite mer än hälften av kommunerna inte erbjuder den servicen. Jag tycker att det är en rättighet som man skulle kunna ta upp på nationell nivå. Vi har ju rätten till barnomsorg annars. Sedan funderar jag på glasögon till barn. Det diskuterades här förut. Om man har andra funktionsnedsättningar, som att man hör dåligt eller behöver andra hjälpmedel, är det ingen som säger att man ska köpa och betala dem helt själv. För mig är det egentligen en gåta att glasögon till barn, som behöver dem för sin utveckling och för att kunna funka i skolan, är något som föräldrarna plötsligt ska betala. Vi vet att ungar leker och att glasögon kan gå sönder. Alla vill ju inte heller gå till . I stället försöker man gneta ihop pengarna tills man har dem, och barnet får klara sig med glasögon som inte funkar. Jag tycker att det borde vara självklart att barn skulle kunna få glasögon och inte behöva ha svårt att hänga med i skolan och svårt att se verkligheten klart därför att deras föräldrar har ont om pengar. Den frågan skulle jag vilja ställa till dig tillsammans med den tidigare. Dessutom är det något jag undrar över när det gäller den borgerliga politiken. Jag är överens med er om att man ska försöka få jobb och att jobbskapande åtgärder ska vidtas. Men om ett barn har föräldrar som är sjuka länge eller har föräldrar som ingår bland de långtidsarbetslösa, som har blivit dubbelt så många , ska inte barnet då kunna leva på en vettig nivå? Är det rimligt att många till exempel står utanför a-kassan eller att a-kassan har försämrats och att sjukförsäkringen har försämrats? 103 (FP) replik: Vi börjar med glasögonen. Det är precis som säger. Man kan faktiskt gå till och söka försörjningsstöd, men det är inte alla som vill gå till . Jag har själv jobbat som socialsekreterare, och jag vet att om man har barnperspektivet borde man kunna ta med den bedömningen när man bifaller försörjningsstödet. På det senaste landsmötet tog vi från vår sida ett beslut om att det ska finnas nationella riktlinjer när det gäller rätten till glasögon för barn. Det är svaret på frågorna om glasögon. Du tog också upp frågan om ensamstående mammor och möjligheten att få hjälp hemma av en barnskötare. Det fanns barnsamariter som jobbade i kommunerna och som kom hem. Jag hade själv möjligheten att få den resursen när jag hade småbarn. kan det faktiskt vara så att båda föräldrarna måste jobba, även om man inte är ensamstående. Om inte jag helt missminner mig har vi utökat möjligheten för anhöriga att gå in och begära tillfällig föräldrapenning. Men många har ju inte nära anhöriga i närheten. Jag kan inte svara att jag vill lagstifta om den frågan. Vi har inte diskuterat den så, men jag tycker att det är en del i servicen som man också måste beakta om man tycker att det är viktigt att människor ska slippa utanförskapet och ha en möjlighet att komma ut på arbetsmarknaden. Men det är mycket jag tycker att man kan göra i kommunen. När det gäller trygghetssystemen tycker jag naturligtvis att det finns mer att göra. Det säger socialförsäkringsutskottet i sitt yttrande. Och när det gäller a-kassan vill vi i ha en allmän arbetslöshetsförsäkring eftersom vi har en allmän sjukförsäkring. 104 (S) replik: Det hjärtat är fullt av pratar man väldigt gärna länge om. Det är väl därför såväl äldredebatten innan som debatten om våra yngre barn i den här debatten engagerar oss så väldigt och gör att vi kanske drar ut på talartiderna. Vi engagerar oss som sagt alla, naturligtvis även i sitt engagerade anförande. Det som fick mig att begära ordet var att det är så vällovligt i ditt anförande, men när vi ändå visar på de konkreta siffror som vi står inför borde precis som föregående talare från och säkert även alla andra allianstalare som gått upp i talarstolen riva upp himmel och jord för det som vi nu debatterar. Ingen av oss accepterar egentligen i grunden att vi har den problemetik som vi debatterar . Jag är den förste att erkänna och beklaga att den här problematiken fanns även under socialdemokratiska år. levde vi också i en stor ekonomisk kris, men vi vidtog ändå åtgärder som gjorde att den siffran gick ned. Jag blir lite trött när jag hör att man bollar tillbaka till de år vi satt vid regeringsmakten. Jag lever här och . Jag står här och debatter. Jag möter de här barnen . Det är vi har problemet och det är det vi ska försöka göra någonting åt. kommer med de här siffrorna som enligt deras definition motsvarar 11 ½ procent av alla barn, alltså vart tredje barn i varje klass lever i den här barnfattigdomen. Med det jag har redovisat här , vad avser att göra för att komma åt det här problemet? Det handlar väldigt mycket om att se till att folk får ett arbete och en stadigvarande inkomst. 105 (FP) replik: Vår arbetsmarknadspolitik tycker jag är väldigt aktiv. Flera av oss har nämnt i våra anföranden vilka reformer som har införts. ska inte jag ställa frågor till , men jag vet inte att jag har hört att ni har kommit med några andra alternativ än de som vi från regeringssidan har gett när det gäller arbetsmarknadsåtgärder. Det gäller både utbildningsinsatserna och de olika typerna av reformer kring jobbinsatser. Det viktigaste och det primära är att vi kan få in fler på arbetsmarknaden. Därför är det också viktigt att vi satsar på regler för anställning och så vidare. Vi jobbar ju med regelverket som ska göra det lite lättare för företagare att anställa. Det är mitt svar. Men det är ingenting som man gör i en kovändning. Det är en lång process. Det vet kanske själv som har medgett att barnfattigdomsfrågan inte var så enkel ens under den socialdemokratiska regeringen. Det är en process som tar tid. Att vi ska kunna vända den , , är inte så enkelt. Ni vet själva hur svårt det är att processa igenom åtgärder för att lindra de här effekterna. 106 (S) replik: Jag kom in i 2002 och när slutet av den första mandatperioden närmade sig 2006 gick jag fortfarande och sade att jag var ny i . Då sade min kollega: Du måste sluta säga att du är ny, på ett jobb är . Vi lever naturligtvis oftast i mandatperioder, men om vi tittar är det . Det jag försöker komma fram till är, precis som sade i sitt anförande när vi pratade om äldreomsorgen: När ska Alliansen inse att det är ni som har ansvaret? När ska ni börja ta ansvar för den samhällsutveckling vi lever i nu i stället för att bara skylla ? Jag pekar på de siffror som vi har här , som står i dagens tidningar. Där framgår det tydligt att två av tre i som är utan jobb inte får någon ersättning alls. har det gått med en alliansregering och jag ska behöva stå och läsa upp de här siffrorna i talarstolen när vi pratar om barnfattigdom, som är ett problem i sig. De här barnen lever i många fall i just de familjer där två av tre som är utan jobb inte får någon arbetslöshetsersättning alls. När ska Alliansen visa att man tar ansvar för den tid vi lever i? Det är min fråga till . 107 (FP) replik: Alliansen tar ansvar för det som sker i politiken. Men man vänder inte på processer, trygghetssystem och samhällsfrågor hur lätt som helst. Jag kan hålla med om att man kan säga att man är ny på ett jobb , men pratar vi om samhällsfrågor. Vi pratar om många parter som är involverade. Vi pratar om demokratiska processer. Vi kan rada upp en hel del kommunikationsbitar som måste fungera för att vi över huvud taget ska få en process att gå framåt. Men ingen kan säga att alliansregeringen inte tar den här situationen på allvar.