prot · GZ09115 · 2012-05-22 00:00:00 — Tredje vice talmannen meddelade att (MP) ansökt om ledighet den 1 juli31 december. Kammaren biföll denna ansökan. Tredje vice talmannen anmälde att (MP) skulle tjänstgöra som ersättare för . 2 § Hänvisning av ärenden till utskott Föredrogs och hänvisades Motioner 2011/12:Ub12Ub14 till utbildningsutskottet 3 § Förnyad bordläggning Föredrogs och bordlades åter betänkanden /12:FöU5 och FöU7 betänkande 2011/12:SoU22 betänkanden /12:CU23 och CU25 betänkanden /12:JuU22, JuU23 och JuU25 betänkanden /12:KU16, KU23 och KU17 betänkanden /12:UU11, UU14 och UU15 betänkande 2011/12:NU22 4 § Svar på interpellation 2011/12:344 om världens småbrukares rättigheter 1 Statsrådet (M): har frågat mig på vilket sätt jag avser att genom det svenska biståndet hörsamma småbrukares krav på hälsosamma brukningsmetoder, om jag avser att ta initiativ till någon form av globalt skydd för småbrukares och lantarbetares rättigheter samt om jag avser att verka för att stärka det småskaliga och agroekologiska jordbruket i enlighet med rekommendationerna från FN:s specialrapportör för rätten till mat. En trygg livsmedelsförsörjning bygger på både ett säkert utbud av mat på marknaden och en inkomst som är tillräcklig för att kunna köpa mat. Ett hållbart och produktivt jordbruk i behöver både försörja befolkningen med livsmedel och hushålla med naturresurser som mark, vatten och skog. Ett viktigt skäl till att söder om har den högsta andelen undernärda i världen är att det afrikanska jordbruket ständigt tappat i produktivitet, bland annat på grund av minskade investeringar. Skördarna är 56 gånger lägre jämfört med det högproduktiva jordbruket i övriga världen. Jordbruket i regionen bedrivs av småbrukare och använder praktiskt taget inte någon handelsgödsel alls, har ingen bevattning, och jordarna är ofta mycket näringsfattiga. Andelen undernärda i söder om är nu . har södra , som dragit nytta av den gröna revolutionen, minskat hungern kraftigt. Det afrikanska jordbrukets avkastning måste öka bland annat genom användning av och kunskap om moderna odlingsmetoder, inklusive klok användning av handelsgödsel, bättre bördighet genom naturlig jordförbättring, växtnäringscirkulation genom trädjordbruk, bevattning samt mer högavkastande växtsorter och djur. Genom de särskilda livsmedelssatsningar som regeringen har gjort har satsats på insatser av det här slaget. Den helt övervägande delen går till småbrukare i och till afrikanska forskningsinstitut. Det stöd som lämnats av Sida och av regeringen i den särskilda livsmedelssatsningen används, tvärtemot vad som påståtts i tv-programmet , som refererar till, för att utbilda och informera försäljare och småbrukare i så att de kan använda gödsel och växtskyddsmedel på ett säkert sätt. Kvinnorna, som i många söder om står för en övervägande del av arbetskraften inom jordbruket, måste få ett större stöd. Trots att de är så viktiga för livsmedelsförsörjningen saknar de oftast säker tillgång till mark och andra produktiva resurser samt till yrkesutbildningar och finansiella tjänster för att kunna förbättra sin produktion och få tillgång till marknader. Regeringen har riktat särskilda stöd till kvinnor bland annat för att ge dem bättre tillgång till resurser, service och marknadstillträde och därmed större inflytande över sin egen situation. Jordbruket i behöver sannolikt utvecklas strukturellt. Det är inte självklart att småbruk huvudsakligen inriktade på självhushåll är den enda formen av hållbart jordbruk. Även andra former är tänkbara. Möjligheten för småbrukare att utvecklas från självhushåll till avsaluproduktion torde vara ett viktigt steg att ta för många. Många utvecklar nu sin politik för jordbruksutveckling, inte minst frågan om markägande respektive markrättigheter. Detta är ofta komplicerade frågor som måste beakta traditionella värden, den enskildes rättigheter, rättssäkerhet och behov av reformer. De egna politiska besluten och investeringarna är mycket viktiga element för att nå framgång i detta arbete , då det ytterst är länderna själva som har ansvar för det egna landets utveckling. I det ansvaret ingår givetvis även att respektera mänskliga rättigheter, inklusive rätten till mat, till bästa uppnåeliga hälsa och arbetstagares rättigheter. Dessa rättigheter finns redan stadfästa i en rad internationella och regionala konventioner om mänskliga rättigheter, men stora brister återstår när det gäller implementeringen. Jag avser därför inte att ta initiativ till nya normativa instrument om småbrukares och lantarbetares mänskliga rättigheter. Däremot kommer det svenska stödet även fortsättningsvis att syfta till att stärka den enskildes möjligheter att komma i åtnjutande av sina rättigheter i praktiken. 2 (MP): Jag vill börja med att tacka för svaret. Det bekräftar att vi båda ser samma behov av att öka livsmedelsproduktionen för att ge fattiga människor bättre möjligheter att försörja sig i fattiga länder. Självklart behövs både en säker livsmedelsproduktion och en inkomst för att kunna köpa mat. Det gläder mig att ministern dementerar att svenskt bistånd används på det sätt som rapporterades i Aktuellt-inslaget . Åtminstone ska så inte ske i teorin. Hur det sedan ser ut i praktiken kan ju vara något helt annat. Men vi verkar vara överens om att just det vi såg i tv inte ska kunna ske med svenskt bistånd. För min del var det riktigt ruggigt att se hur ett stöd till kvinnors företagande genom mikrolån, bland annat till jordbrukssektorn, fasats ut och att i stället stöd till kemikalietungt jordbruk som försämrar människors hälsa fasas in. Och det sker som erfarenheten visar oss att kemikaliejordbruket förvisso gett oss mer livsmedel i det korta perspektivet men i det långa utarmat bördiga jordar, förgiftat vatten och förvärrat effekterna av klimatförändringarna, förutom att ge skadliga effekter på hälsan. Det är viktigt att dra lärdom av erfarenheter och framöver göra rätt från början. Ministern hänvisar till att den gröna revolutionen fungerar bra i . Men hur något så ogrönt kan få heta den gröna revolutionen är något jag inte förstår. När jag hörde begreppet första gången utgick jag från att det handlade om ett hållbart jordbruk. Men livsmedelsproduktion som bygger på kemikalier som är förbjudna i väst på grund av sin farlighet för mänsklig hälsa och för de negativa konsekvenserna för den biologiska mångfalden kan knappast kallas grön. Kalla den livsmedelsrevolutionen eller vad som helst, men inte grön! Jag förstår ministerns ingång i problematiken, det vill säga att en ökad produktion för export och för inhemsk försörjning leder till ökad handel och därmed ökade intäkter. Men jag köper inte att det ska ske på bekostnad av människors hälsa. Det gäller både dem som producerar och som vid spridning av bekämpningsmedel utsätts för gifter och dem som sedan ska äta de besprutade livsmedlen. Det storskaliga mekaniserade jordbruket ger få arbetstillfällen och inkomster till ett fåtal, medan det småskaliga ger många personer möjlighet att försörja sig. Det är dessutom hälsosammare. Det är därför bra att det svenska biståndet till största delen går till småjordbruk, om jag har förstått svaret rätt. Men precis som med allt bistånd måste vi kontrollera att det hamnar rätt och att de småjordbrukare som får tillgång till stödet inte sedan går utan skyddsutrustning och sprutar hälsofarliga gifter över sina grödor. Jag skulle förresten gärna vilja veta vad som hände med mikrolånen till kvinnorna. Stämmer det att de inte längre ges, som vi såg i Aktuellt-inslaget? Det är i så fall mycket märkligt med tanke på den satsning på kvinnor som jag tror att vi alla är överens om i både regeringen och . Det har ju aldrig varit någon diskussion om att vi inte skulle tycka just så, här i . Sedan tänker jag att man måste se till helheten och inte ägna sig åt att bara titta på ett stuprör i taget. Jag är därför glad över att ministern inte nämner den gröna revolutionen som modell för , även om den nämns i interpellationssvaret. Jag tänker att om man minskar stödet till det hållbara småskaliga jordbruket, som ger jobb till många, som har fokus på att i första hand mätta den egna familjen och närområdet och där överskottet sedan kan säljas till exempel till oss, och i stället satsar på det ohållbara jordbruket, vars produkter kan säljas billigare, slår man undan fötterna för alla de kvinnor och män som skulle kunna klara sin försörjning på egen hand på landsbygden genom att sälja sina produkter. Det är många som tvingas från sina jordar för att ge plats för monokulturer av exportgrödor. Det har vi sett på många håll i världen. Jag skulle vilja att ministern utvecklar svaret lite mer. 3 Statsrådet (M): Jag vill verkligen tacka för att hon tar upp frågan på det här seriösa sättet, för då får vi också möjlighet att reda ut vad jag i grund och botten tycker var ett rätt orättvisande reportage om exakt hur det svenska biståndet används överallt vad gäller jordbruket i . av svenskt bistånd har vi märkt att det här är väldigt svårt. Trots stora ansträngningar ser vi än att nästan en miljard människor går och lägger sig hungrande, att barn är undernärda, att de inte fullt ut får möjligheter att kunna utvecklas. Vi försöker nu titta lite grann på hur man kan göra, utifrån både de goda och de dåliga erfarenheter som finns, kanske från vårt eget land, men inte minst utifrån hur det har skett i andra utvecklingsländer. Jag har valt att använda begreppet den gröna revolutionen för det som skedde i , för det är en beskrivning av hur man har lyckats få fler människor att kunna äta sig mätta. Men jag delar helt uppfattningen att vi måste ta ett ansvar särskilt när vi använder biståndsmedel, eftersom vi överför inte bara resurser utan också förväntas överföra bästa möjliga kunskap kring vad som är långsiktigt hållbart för oss alla. Det är därför som jag i mitt svar från regeringen också har lyft fram bland annat det samarbete vi har med Agra som jag tycker verkligen har försökt fundera utifrån tillgänglig kunskap, afrikansk forskning och faktiskt också en del afrikanskt ledarskap där många kvinnor är engagerade. Man har även använt en del ny, modern kunskap och teknik och också viktiga ledargestalter som hävdar just att måste lösa sin egen livsmedelsproduktion för att kunna ta sig ur inte bara undernäring utan också svält och kunna få utveckling. Vad gör vi då för detta? Jag tror att det är viktigt att titta på bland annat kemikalieanvändningen och hur den sker. Att bara säga att absolut inte ska få ha någon som helst kemikalieanvändning tror jag inte är vad är ute efter. Däremot bör vi utifrån ett globalt ansvarstagande resonera kring att man använder kanske i snitt kemikalier per hektar i i den så kallade gröna revolutionen. Mina siffror säger att det kan komma upp i per hektar i kemikalieanvändning i och i knappast något. Det är här jag tycker att vi ska diskutera det globala ansvaret men framför allt också, när vi använder kemikalier, vad vi har lärt oss och framför allt det som varnar för: Om det här används på ett farligt och oklart sätt i utvecklingsländerna riskerar man att göra dubbel skada. Jag vill dock inte utesluta vare sig handelsgödsel eller kemikalier. Vi måste också titta på hur jordarna är undernärda, hur produktiviteten har sjunkit och att vi inte har mer tillgänglig odlingsbar mark. Vi måste fundera på om vi kan använda mekanisering på ett annat sätt för att bättre hushålla med inte bara markresurser utan också vatten. Kring detta tycker jag nu att vi gör ett väldigt seriöst arbete bland annat med SLU men också med en del företagare och andra som har ett starkt, långsiktigt och trovärdigt engagemang även för . Vad gäller kvinnors roll och mikrokrediter är det absolut inte så att vi ställer det ena mot det andra tvärtom. Jag vill hävda att de är ömsesidigt beroende. Jag kan inte svara exakt i detta inlägg, men har ju också varit med och drivit fram att vi ska arbeta mer med kvinnors rättigheter och att kvinnor ska vara delaktiga också ekonomiskt, så här finns alltså ingen motsatsställning. Vi gör nu bland annat ett utvecklingsprojekt i som just handlar om kvinnors landrättigheter och möjligheter att äga mark. Vi har städer som växer oerhört, och vi kanske kan återkomma till det för att hitta problematiseringen. Vi måste ta hänsyn och ansvar globalt, men vi måste också göra en brygga i utvecklingsländerna mellan växande städer och omgivande landsbygd. 4 (MP): Jag tänker på den gröna revolutionen som ju sågs som lösningen i och som man också har förordat i andra sammanhang. visar nu forskning som finns och rapporter som tas fram på andra vägar, och det är också det som FN:s specialrapportör för rätten till mat har visat, att man både måste förbättra produktiviteten inom jordbruket och höja tillgången till mat där den behövs mest, kanske i städerna, som man stärker självförsörjningen och inkomsterna hos småbrukare och bevakar ekosystemen. Hans lösning är ökade investeringar i det småskaliga agroekologiska jordbruket. Då tänker jag: har vi FN:s specialrapportör som har kommit till den här slutsatsen, och då måste vi också lyssna på det. Jag säger inte att vi inte i något sammanhang kan använda handelsgödsel eller andra sådana produkter, även om jag skulle vilja se att vi slapp dem eftersom det finns andra sätt att gödsla marken som är mycket mer naturliga och som inte skadar på samma sätt som handelsgödseln faktiskt gör i slutändan. Där skulle jag vilja att vi verkligen tar avstamp i vad FN:s specialrapportör föreslår när det gäller det svenska arbetet med utveckling i de länder som berörs. Ministern tog också upp frågan om att allt fler människor bor i städerna, och det är klart att det är en sådan utveckling som vi ser när människor lämnar sina traditionella odlingsmarker, ibland på grund av krig och konflikter men ibland också för att det storskaliga, mekaniserade jordbruket behöver plats att breda ut sig på. Detta gör att människor som inte får jobb i det nya, mekaniserade jordbruket som behöver mycket färre personer som arbetar i det ger sig av mot städerna. I städerna finns inte heller några arbeten, utan man hamnar i en kåkstad någonstans utanför stadskärnan. Där finns inte heller arbete, och detta leder till en ökad fattigdom. Detta måste vi vara väldigt vaksamma på, därför att det vi gör när vi ger stöd till exempel som i den gröna revolutionens fall till det mekaniserade kemikalietunga jordbruket är också att skapa fattigdom för väldigt många andra människor. Då har vi inte nått särskilt långt framåt, och det är det jag menar med att man måste titta inte bara i ett enda stuprör: gör vi det här, och så ger vi pengar till det, och sedan får vi se hur det går. I stället måste man se vad det blir för konsekvenser i nästa led, till exempel med migrationen till städerna. Vi har ju haft en migration till städerna även i , och den pågår egentligen fortfarande eftersom de svenska jordbrukarna inte så särskilt lätt kan klara sin ekonomi i det system vi har med den konkurrens som är utifrån. Med billigare varor från andra och billigare producenter som kanske får mer stöd slår man ju ut de mindre. Man måste alltså se flera led, och sedan måste man också se till det som jag var inne på från början, vilket handlar om hälsan. Kemikalier är, förutom klimatet, ett av de stora miljöhoten i världen. Vi utsätts för mer och mer kemikalier för som går. Även om vi här i har en lagstiftning som reglerar kemikalier är det ändå väldigt lite som regleras. Vi får ut väldigt mycket på marknaden som vi egentligen aldrig borde ha där, men eftersom det inte testas tillräckligt och det inte har genomgått den här kontrollen, eftersom man inte behöver tillstånd, så har vi dem ändå. Och i många fattigare länder är det som vi har förbjudit här inte ens förbjudet. Konsekvenserna för människornas hälsa kan bli väldigt stora. 5 Statsrådet (M): Som kammaren hör är detta oerhört komplexa frågor. Vi har också beslutsfattande både nationellt och globalt, inte minst vad gäller till exempel kemikalieanvändning men även när det gäller möjligheter att konkurrera på globala marknader och att förse människor och medborgare med mat lokalt. I det svenska arbetet kring kemikalieanvändning, med våra försiktighetsprinciper, med mycket av transparens, med mycket av kunskap och också öppenhet om hur svensk produktion sker, har jag sett att vi vet om detta. Vi debatterar frågan, och vi har öppenheten och möjligheter att utkräva ansvar. EU har starkare krav än till exempel FAO har. Vi har också olika standarder på detta, och både jag och som jobbar med utvecklingsländerna vet ju att det är de fattigaste människorna som har minst inflytande och minst makt som också riskerar att drabbas värst vad det än är vi hanterar för något. Vare sig det är kemikalier eller på något sätt bristen på eller tillgång till mat eller vad det kan vara har vi en sårbarhet bland de människor som inte åtnjuter ett gott politiskt ledarskap. UNDP har precis kommit ut med en rapport om livsmedelssäkerhet, och jag vet att chefen när den presenterades var oerhört tydlig med att det handlar om ledarskap. Det handlar om ansvarsutkrävande, det handlar om öppenhet, transparens och kunskap för att man ska kunna hantera något så känsligt och komplext som livsmedelsförsörjning och livsmedelsproduktion, framför allt i med stark urbanisering och när mångas rötter till landsbygden kanske utarmas. Jag vill dock framhålla att om vi säger att i ska det bara vara småskaligt och agroekologiskt, medan vi själva kanske har ett mer mekaniserat och ett mer högproduktivt, effektivt och storskaligt jordbruk tycker jag inte att det är rättvist. På samma sätt som vi ser att vi i har både och måste det vara så att afrikanerna själva väljer hur de i de olika länderna vill utveckla sin egen modernäring, som vi brukar kalla den i högtidliga sammanhang. Då tror jag att biståndets roll blir att vi tittar närmare på hur vi kan underlätta för att skapa bästa möjliga miljö för detta. Vad har vi för kunskap? Vad har vi för erfarenheter? Kan vi hjälpa till med mer av innovationer inom jordbruket? Kan vi hjälpa till genom att titta på hur man kan utveckla grödor för framför allt afrikanska behov som kanske är i mindre behov av bekämpningsmedel, som är mer torkresistenta? Kan vi titta på brukningsmetoder? Kan vi använda mekaniseringen för att hushålla med mycket begränsade vattenresurser på ett bättre sätt? Det finns mycket mer som vi gör än att just titta på kemikalier. Det tycker jag är viktigt att vi tar fram i den här debatten. Det jag avslutningsvis vill säga vad gäller just diskussionen om den gröna revolutionen och är att jag ibland känner mig, ursäkta uttrycket, lite schizofren. är man som utvecklingsminister, när vi pratar om millenniemål 1, extremt glad och lycklig över att millenniemål 1 verkar ha uppnåtts. Trots att mer än 900 miljoner människor lever i undernäring och i svält har vi ändå sett att i , där de har haft den så kallade gröna revolutionen, har de lyckats ta folk ur svält och undernäring. Vi kan inte heller ensidigt låsa oss fast vid att ena stunden hävda uppfyllelsen och vara glada över millenniemålsuppfyllelsen och i andra ändan säga att det var helt felaktigt. Vi har en intressekonflikt som jag tycker att vi måste ta upp. Jag skulle också vilja varna för att det nu är färre som arbetar i jordbruksproduktionen i utvecklingsländerna. Så blir det nog med den urbanisering vi ser. Så måste det nog bli om vi ska ha en ökad produktivitet. Det kommer att vara mer av insatsvaror. Det kommer förhoppningsvis att vara en ökad förädlingsgrad och mer av kunskapsintensiv jordbruksproduktion. Det är det jag menar med de svenska erfarenheterna. Vi vill inte vrida klockan tillbaka till det gamla Jordbrukarsverige. Vi vill ha bra livsmedel i vårt land till överkomliga priser, och vi vill också veta hur de har producerats. Jag tror att detsamma kommer att gälla för afrikanerna. 6 (MP): Jag vill börja med att säga att jag också självklart tycker att det är de afrikanska länderna som själva ska styra sin utveckling. Det jag tänker är att vi måste dra nytta av den lärdom vi har från andra länder när det gäller till exempel kemikalieanvändningen. När vi då har en specialrapportör som tar upp just den ekologiska produktionen som ett bättre sätt att lösa problemen, kanske inte svälten men försörjningsmöjligheterna på landsbygden, tycker jag att vi ska lyssna på det. Jag skulle gärna vilja ha enbart ekologiskt även i . En sak som vi inte har varit inne på så mycket är just möjligheten för att ändå driva på när det gäller att skydda småbrukarnas rättigheter. Även om vårt bistånd är ett rättighetsarbete i grunden är det inte så i alla de andra länderna. Där skulle röst kunna vara en hävstång, så att säga. Vi skulle kunna driva på mycket mer för att skydda människor. Det är sant att det kanske måste vara som med migrationen, att människor får ge sig av till städerna. Men det kan också vara sant att människor ska ha möjlighet att leva kvar, exempelvis olika folkgrupper som alltid har levt inom ett visst område, som alla ursprungsbefolkningar som tvingas i väg från sina marker på grund av dammbyggen. Det är ju inte bara jordbruket som är ett problem utan det är dammbyggen, det är gruvdrift, det är mycket annat. Det finns många som skulle behöva ett ökat skydd. I det arbetet skulle kunna vara en röst, tänker jag. När det gäller just migrationen ska vi också tänka på hur det är att vara tvingad. Den ofrivilliga migration som sker från landsbygd till stad är ju inte positiv i sig. Det är den frivilliga migrationen, när jag vill flytta till staden för att jag vet att jag kan få ett jobb så att jag kan försörja mig, som är något positivt. När jag tvingas migrera till staden, till kåkstaden, är det inte positivt. 7 Statsrådet (M): Jag hoppas att vi också kan återkomma till interpellationsdebatter om urbaniseringen, dess förutsättningar, villkor och de möjligheter som finns, liksom de hot som vi kanske också kan se. I mitt sista anförande vill jag igen passa på att tacka för debatten men också bekräfta mycket av det vi diskuterar . Kampen om mark- och landresurser tror jag kommer att öka. Vad är då det svenska biståndets roll, som kan vara rätt liten och begränsad men inte onyttig? Det är, tror jag, att fortsätta att just diskutera utifrån vad vi tror fungerar, kunskapsöverföring, möjligheter för jordbrukare att få tillgång till insatsvaror, att på allvar ta kampen om rätten till land och att kunna få nyttjanderätt eller allra helst, tycker jag, äganderätt till sin mark. Det skulle betyda mycket för den långsiktiga investeringen i mark. Ett av de problem som vi har identifierat är att det har skett för lite av investeringar i jordbrukets maskiner, i kunskaper och i andra insatsvaror, men också att det har varit dåligt med investeringar i just marken, eftersom ingen äger den eller tar ansvar för den. Därför har vi nu projekt där vi tittar på detta. Vi tror nämligen att det är oerhört mycket i det småskaliga som skulle kunna öka just kvinnors produktivitet i jordbruket. Jag har lärt mig en siffra som jag ofta bär med mig. Det sägs att om kvinnliga jordbrukare i utvecklingsländerna fick samma möjligheter som de manliga skulle i ett slag 150 miljoner människor till kunna äta sig mätta för dagen. Bara detta visar ju på vilken produktivitetsvinst vi kan göra genom att mer rikta stöd till kvinnor. Det är det vi försöker göra. Det inbegriper just kunskap, insatsvaror och rätten att använda marken för att kunna ha en långsiktighet när det gäller att försörja sig själv och sin familj. Det är produktivitetsutveckling, men jag tror inte att den kommer att stanna där i de afrikanska ländernas vägval. Och vi är beredda att stödja deras vägval. Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2011/12:327 om handläggningen vid miljöprövning 8 Miljöminister (C): Fru talman, ärade ledamöter och ärade åhörare!