prot · GZ0957 · 2012-01-18 00:00:00 — Det finns ändå skäl att lyfta upp en del frågor utöver dem som har lyft upp i sin inledning, frågor som är av principiell betydelse och som kanske förtydligar för åhörarna hur formerna för det europeiska samarbetet ser ut i huvudsak. I den allmänna debatten får man ofta höra att saker och ting har bestämts i . Men även på områden där Europeiska unionen har exklusiva befogenheter har vi från möjlighet att direkt via våra kontakter med regeringen påverka de beslut som fattas även på områden där har de exklusiva befogenheterna. Det europeiska samarbetet sker i första hand genom samarbetet mellan medlemsländernas regeringar. Det yttersta ansvaret för att föra talan internationellt och i EU ligger hos regeringen genom och indirekt kommissionen, framför allt på områden där EU har exklusiv beslutanderätt. Det gäller till exempel tullunionen, vissa konkurrensregler och den gemensamma handelspolitiken. Enligt den subsidiaritetsprincip som infördes i samband med att Lissabonfördraget antogs 2009 ska unionen på de områden där den inte har exklusiv befogenhet vidta en åtgärd endast om och i den mån som målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna. Subsidiaritetsprincipen utgår alltså från synen att gemenskapen byggs underifrån och uppåt. Makten kommer underifrån, och det är bara i de fall där en gemenskap inte på ett ändamålsenligt sätt kan skötas och beslutas som en uppgift på en lägre nivå ska flyttas till en högre nivå. I de fall en överordnad gemenskap i det här fallet EU och EU:s olika centrala organ vill överta en uppgift ligger bevisbördan på denna att visa att uppgiften sköts mer ändamålsenligt på den högre nivån. Om den överordnade gemenskapen skulle överta en uppgift trots att så inte är fallet är det en kränkning av den underordnade nationella rätten enligt fördraget. Detta synsätt innebär också att beslut i vissa fall bör flyttas till en högre nivå, men de måste då få godkännande från de nationella parlamenten. Enligt riksdagsordningen, som också nämnde, ska följa tillämpningen av subsidiaritetsprincipen och en gång meddela kammaren sina iakttagelser. Detta är som det sker, och utskottets iakttagelser har också den här gången lett till ett enigt betänkande. Subsidiaritetsprövningen är en levande process som kommer att påverka och de övriga medlemsstaternas parlaments arbete med de gemensamma frågorna. Den kräver ett proaktivt arbetssätt och förutsätter ett ökat samarbete mellan de nationella parlamenten och mellan parlamenten och de gemensamma EU-organen. Det är bra både för att upprätthålla balansen mellan de olika nivåerna i det europeiska projektet och för att öka förståelsen för de eventuella skillnader som råder mellan de enskilda medlemsländerna. utskott har , som alltså omfattar den 1 juli31 , behandlat 49 subsidiaritetsärenden. I tre fall har det berörda utskottet bedömt att förslagen har stått i strid med subsidiaritetsprincipen. Utskottet konstaterar att det är för tidigt att dra några definitiva slutsatser av hur tillämpningen av subsidiaritetsprövningen kommer att utvecklas på , men drar ändå slutsatsen att den princip som vi använder i prövningen, den så kallade tvåstegsmodellen, fungerar bra. Utskottet konstaterar också att tidsfristen är tillräcklig för en adekvat hantering av ärendena, även om det i en del fall förutsatt underhandskontakter med och delvis informell hantering och beredning i utskottens presidium. Däremot konstaterar utskottet att kommissionens motiveringar i fråga om subsidiaritetsprövningen fortfarande saknas i alltför många fall, som också gick in på. Man kan också konstatera att de ärenden som har behandlats av miljö- och jordbruksutskottet tillhör de ärenden som saknar motivering i subsidiaritetsfrågan i flest fall. Utskottet påpekar att detta är en brist som bör åtgärdas. Dessutom finns det ett behov av att följa upp de interna informationskanaler som finns mellan de nationella parlamenten, inte minst det så kallade IPEX-systemet som vi också anger borde förbättras. Med detta, fru talman, vill jag yrka på godkännande av utskottets anmälan. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 13 §.) 11 § Förbindelserna mellan Europeiska kommissionen och de nationella parlamenten Föredrogs utlåtande /12:KU5 Förbindelserna mellan Europeiska kommissionen och de nationella parlamenten (KOM(2011)345). 137 (S): Det var inte särskilt länge sedan jag stod här i talarstolen. Det utlåtande som vi nu ska redovisa inför kammaren är KU5. Där redovisar utskottet sina synpunkter och ställningstaganden till den rapport som har lämnat rörande förbindelserna mellan kommissionen och de nationella parlamenten. Rapporten innehåller bland annat en redovisning av vilka ämnen som de nationella parlamenten fört fram till kommissionen i anledning av det så kallade Barrosoinitiativet. Rapporten återger också en lägesrapport om hur subsidiaritetskontrollmekanismen ett långt och krångligt ord fungerar samt kommissionens syn på sina förbindelser med de nationella parlamenten den närmaste framtiden. Det aktuella utlåtandet finns det en mycket bred och stor samsyn kring. Vi har ett enigt utlåtande. Då kan man möjligen tycka att det är onödigt att begära ordet, men jag tycker i alla fall att det kan finnas anledning att lyfta fram de här frågorna. Precis som tycker jag att vi kanske diskuterar de här frågorna lite för lite. De innehåller många viktiga dimensioner som vi tyvärr kanske går miste om genom att vi inte för de diskussionerna. Jag vill därför ta det här tillfället i akt att lyfta fram några delar i det aktuella betänkandet som jag tycker är speciellt värda att observera. Jag kommer in på den fråga som jag kommenterade i förra ärendet, men jag tänker nu närma mig den lite annorlunda. Vi tvingas nämligen återigen konstatera att ungefär en tredjedel av de utkast till lagstiftningsakter som har underställts parlamentet saknar motiveringar eller innehåller bristfälliga motiveringar. Som jag nämnde i den förra diskussionen är det faktiskt en skyldighet enligt det så kallade subsidiaritetsprotokollet. Protokollet har samma rättsliga status som fördraget som sådant, och där är det reglerat att det ska motiveras utifrån subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. Jag påpekade detta i , och jag utgår från att även ställer sig bakom utskottets kritik härvidlag. Men jag börjar bli lite trött på att bara föra fram kritik utan att någonting händer. Jag vill därför göra markeringen i den här diskussionen att det finns fog för en tydlig kritik. Det ena skälet är att ofullständiga eller bristfälliga motiveringar riskerar att vi får allvarliga brister i unionens lagstiftningsprocess. Lagstiftningen är ju parlamentets verktyg för att förändra och utveckla samhället. Då är det mycket allvarligt om vi har brister i lagstiftningsprocessen. Det andra skälet, och som stör mig, är att de synpunkter som vi från den svenska har framfört uppenbarligen inte tas på allvar. Det känns inte bekvämt att det är på det sättet. Under beredningen av utlåtandet har kammarkansliet redovisat några iakttagelser som jag tycker förtjänar att tas på stort allvar. Dels har man uppmärksammat att det finns behov av en ökad tydlighet vad gäller kriterierna vid tillämpningen av subsidiaritetsprövningen, dels finns det inslag som tyder på oklarheter om vilka förslag som ska anses falla inom unionens exklusiva befogenhet, det som pratade lite grann om i det förra ärendet, för det är ju när det är delad befogenhet som subsidiaritetsprövningen är möjlig. Blir det en exklusiv befogenhet för unionen faller den delen bort. Mot denna bakgrund gör KU en markering om att vi förutsätter att kommissionen klargör dessa otydligheter. Jag hoppas på att vi kan få göra konstaterandet att den förhoppningen har infriats. Avslutningsvis vill jag bara fästa uppmärksamheten på två företeelser eller omständigheter som är av mer formell natur. KU har konstaterat att vissa parlament inom ramen för subsidiaritetsprövningen har avgivit så kallade positivt motiverade yttranden. Av protokollet som jag nämnde tidigare framgår att nationella parlament får eller kan lämna ett motiverat yttrande när man anser att en lagstiftningsakt inte är förenlig med subsidiaritetsprincipen. Att lämna ett positivt yttrande saknar alltså författningsstöd, och det har KU också påpekat i betänkandet. : Kommissionen framför att alla parlament inom ramen för den politiska dialogen mellan kommissionen och parlamenten framfört att tröskeln en tredjedel var för hög avseende andelen undertecknare av ett medborgarinitiativ. Jag vill bara till protokollet få fört noteringen att det här är fel. Från sida angav vi att tröskelgränsen om en tredjedel var väl avvägd, och det påpekar vi också i betänkandet. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag till beslut i utlåtande KU5. 138 (M): Utlåtandet är ett svar på ambition att utveckla ett närmare samarbete med medlemsländernas nationella parlament. Som vi sagt tidigare från sida vi hade motsvarande ärende tar vi gärna emot all information vi kan få om EU:s lagstiftningsarbete, helst i ett så tidigt skede som möjligt. Vill vi ha inflytande måste vi veta vilka förslag som är på väg från kommissionen och på ett seriöst sätt kunna ta ställning till förslagen innan de kommer. Däremot finns det anledning att vara skeptisk till att låta göra uttalanden i frågor där vi enligt vårt nationella regelverk representeras av regeringen. I frågor där regeringen och har olika uppfattningar är det frestande för att gå runt regeringen och gå direkt till och hoppas på att få ett annat svar här. För oss som nation är det inte önskvärt eftersom det gör det otydligt vad ståndpunkt innebär. Det skulle skapa förvirring om var egentligen står och därmed försvåra möjlighet att påverka. Därför är det viktigt att konsekvent hålla fast vid den ordning som säger att det är regeringen som företräder utåt. Med det sagt är det ändå viktigt att vi i våra interna processer ger det avgörande inflytandet över EU:s lagstiftning, det vill säga att den regeringslinje som drivs i är förankrad hos en riksdagsmajoritet. Utan detta krav på förankring skulle regeringen på egen hand kunna styra lagstiftningsarbetet genom att förhandla fram tvingande EU-regler. I takt med att en allt större del av lagstiftningen har sitt ursprung i EU-samarbetet blir det också allt viktigare att vi hanterar EU-frågor på ett demokratiskt godtagbart sätt. gjordes en undersökning i om just EU:s inflytande över lagstiftningen. Den kom fram till att av alla beslut i det tyska parlamentet på ett eller annat sätt var föranledda av . Vi kan anta att ungefär samma förhållande gäller i övriga medlemsländer. En beslutsprocess i EU som inte inkluderar vore med andra ord att frånta inflytande över många politikområden. För att undvika denna situation behövs krav på att ministrarna kommer till innan de framför en svensk ståndpunkt. Det är också den ordning som gäller sedan det svenska EU-inträdet. Förra mandatperioden fattade vi ett beslut i som ytterligare ska öka vårt eget EU-engagemang. För det första gav vi utskotten i uppgift att granska och yttra sig om förslag redan i de allra tidigaste stadierna innan förslagen är färdigarbetade. Det är en värdefull möjlighet. För det andra fick utskotten som en följd av Lissabonfördraget i uppgift att pröva vilka politiska förslag som hör hemma på EU-nivå och vilka som hanteras bättre på nationell eller kanske till och med lokal nivå. Dessa så kallade subsidiaritetsprövningar har redan debatterats, så jag ska inte ta upp det en gång till. Jag vill bara understryka hur betydelsefullt det är att vi har en vakthund som kontrollerar att inte centraliserar politikområden som sköts bättre av oss här hemma i . Jag yrkar bifall till utskottets förslag i utlåtandet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 13 §.) 12 § Granskning av statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning Föredrogs betänkande 2011/12:KU10 Granskning av statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning. 139 (MP): En viktig del av demokratin handlar om kontrollmakten. Regeringen styr , men har huvudansvaret för att makten kontrolleras och granskas. Målet med det är att ska skötas på ett effektivt och rättssäkert sätt. Demokratiska beslut ska genomföras. Medborgarna ska ha god insyn i vad som händer. Korruption och godtycke ska undvikas, och de lagar och regler vi har ska gälla även för regeringen. Kontrollmakten består av en rad olika delar. Dagens betänkande från KU är en del i detta. Det är den del av KU:s granskning som handlar om regeringens administrativa regler och rutiner och hur själva utvecklas och sköts. Det är en granskning som vi gör med lite olika inriktning. Man kan säga att den är en del av det parlamentariska vardagsarbetet. Den leder sällan till någon större medial uppmärksamhet eller stora rubriker men är trots det inte oväsentlig. Jag tänkte här ta upp ett par av de frågor som utskottet i sin granskning anser vara värda att uppmärksamma. Det är för det första tydligt att den besparing som KU gjorde för budget har haft viss effekt. Antalet tjänstemän i har minskat. har dock Socialdemokraterna gjort en kovändning och låter tillsammans med regeringspartierna anslaget öka , vilket sannolikt betyder att vi får se en ökning av byråkratin i . Men den som lever får se. I samband med fjolårets granskning fann utskottet en del oklarheter och problem i regeringens och bemyndigande för att ingå internationella överenskommelser. har vi därför fortsatt och breddat denna granskning till att gälla bemyndiganden till förvaltningsmyndigheter mer generellt. Det är enligt regeringsformen regeringen som företräder och ingår internationella överenskommelser. Ett uppdrag åt en myndighet att företräda måste grunda sig på ett klart och tydligt bemyndigande, särskilt när det gäller att ingå en internationell överenskommelse. Här finns det klara brister. Det har inte funnits en klar bild över vad som har bemyndigats och till vilka och inte heller över vilka överenskommelser som slutits. Bemyndiganden har varit alltför generella och lösa i kanterna, och rutiner för efterkontroll har inte funnits. Det här är ett område där regeringen måste skärpa sina rutiner och arbetssätt för att man ska kunna säga att arbetet fungerar på ett nöjaktigt sätt. har vi också genomfört en särskild granskning av beslutsärenden inom UD. Frågan har varit om grundlagsreglerna för hur beslut i ska tas följs i verkligheten. Det vanliga enligt regeringsformen bör vara att beslut fattas av regeringen som kollektiv, och endast vissa ärenden bör fattas av departementschef, av annat statsråd eller av tjänsteman inom departementet. I stort kan sägas att granskningen visar att beslutsordningarna fungerat som reglerna säger och som praxis i övrigt i utvecklats. Men som så ofta när man tittar närmare på en fråga hittar man ett annat problem. Den här gången handlar det om att det uppenbart är förenligt med stora svårigheter att få tillgång till allmänna handlingar från UD. KU begärde att få ut 150 olika handlingar. Trots att begäran skickades tog det mycket innan en stor del av handlingarna kom fram. Faktum är att det tog månader innan en del handlingar överlämnades, och några kom över huvud taget inte. 20 akter kom till KU först eller . Det här skedde trots att vi fick en ändring av lagen där KU:s rätt att få del av handlingar från regeringen för sin granskning förstärktes. Tyvärr finns det mycket som talar för att KU:s svårigheter att få del av handlingar från UD inte beror på någon tillfällighet och inte heller är något som bara KU har upplevt. Tvärtom tycks även journalister och allmänhet haft detta problem . Jag kommer därför att ta upp frågan om tillgång till allmänna handlingar i en större granskning . Det är helt oacceptabelt att UD eller andra departement inte klarar av att förverkliga de grundlagar som har varit stolt över och som innebär att alla ska ha möjlighet att ta del av allmänna handlingar utan dröjsmål. Till detta finns också ökande krav på att som andra myndigheter ska använda sig av ny teknik på ett sätt som gör att allmänhetens tillgång till arkiven i större utsträckning blir möjlig så att man direkt kan ta del av arkiven utan omvägen över förfrågningar och utskrifter från myndigheten. Jag yrkar på godkännande av utskottets anmälan. 140 (S): har enligt detta betänkande att granska regeringsärendenas handläggning och statsrådens tjänsteutövning. sker detta i en form som kan kallas för en administrativ granskning. Betänkandet är enigt och innehåller flera punkter där det finns utrymme för förbättringar i regeringens arbetsformer. Låt mig börja med den punkt som hos mig väcker störst oro. Det gäller utlämnandet av offentliga handlingar, vilket även pekade på tidigare. noterade utskottet i sin granskning att det var orimligt långa handläggningstider för utlämnandet av offentliga handlingar från framför allt Försvarsdepartementet och . I tryckfrihetsförordningens 2 kap. 13 § står det att en begäran att få avskrift eller kopia av allmän handling ska behandlas skyndsamt. Mediantiderna var på UD och på Försvarsdepartementet. Den genomsnittliga tiden för utlämnande var . Utskottet fann då att detta var för långa tider. JO har i sin granskning av myndigheternas utlämnande av handlingar för sin del konstaterat att en begäran om att utfå allmän handling som prövats först självfallet är helt oförenligt med det skyndsamhetskrav som tryckfrihetsförordningen föreskriver. Förhoppningen var att regeringen skulle ta till sig detta och förbättra sin hantering för att få ned handläggningstiderna. I stället har man enligt uppgift centraliserat handläggningen av utlämnandet av allmänna handlingar, vilket inte har varit gynnsamt för utvecklingen av handläggningstiderna. är det i stället till och med så att inte ens har fått ta del av alla de handlingar som vi har begärt att få. Dessutom har ett stort antal akter överlämnats orimligt sent till utskottet och försvårat granskningsarbetet. Om organ för att kontrollera regeringen behandlas på detta sätt kan man undra över vilket bemötande en vanlig medborgare som vill ta del av offentliga handlingar får. Det kan vi säkert fundera vidare på. Detta är givetvis helt oacceptabelt och måste föranleda kraftfulla åtgärder från regeringens sida för att komma till rätta med denna problematik. En annan fråga som kan vara värd att uppmärksamma är bristen på skriftliga rutiner i en del förvaltningsärenden. Det som utskottet granskat rör avstående av arv. Det är förvisso inte en fråga som är så ofta förekommande. Men det är kanske just därför extra viktigt att se till att handläggningen kan fungera så smidigt som möjligt i denna typ av ärenden. När skriftliga rutiner saknas i ärenden som sällan är uppe för behandling blir det självfallet svårare att upprätthålla principer om likabehandling och garantera rättssäkerheten. Det är svårare att lita till något slags praxis om det sker sällan i praktiken. Just i ett sådant läge kan det kanske vara extra viktigt att det finns just skriftliga regler att följa så att det blir en likabehandling. Den särskilda granskningen som skedde gällde ett uppmärksammat ärende om hur regeringen ingår internationella överenskommelser och hur de dokumenteras. Då uppdagades det att regeringen hade slutit ett avtal om utsläppsnivåer för svavel i utan att fatta formella regeringsbeslut i just detta ärende. Granskningen visade på stora formella brister i handläggningen av ärendet. Regeringsbeslut saknades, dokumentation saknades, konsekvensanalyser saknades och publicering av avtalet saknades. När utskottet nu granskar fler av de internationella överenskommelser som har slutits visar de på brister i regeringens agerande på just detta område. I en del fall saknas bemyndiganden till myndigheter som för räkning sluter den här typen av avtal. I andra fall är bemyndigandena alltför generella. saknar också rutiner för att följa upp vilket bemyndigande de överenskommelser som ingås av olika myndigheter hänför sig till. Många internationella avtal får stor återverkan på villkoren för till exempel svenskt näringsliv. Inte minst mot den bakgrunden är det viktigt att de som berörs av avtalens innehåll känner sig trygga med att den process som har lett fram till avtal är genomförd på ett korrekt och rättssäkert sätt. Regeringens beslutsfattande kring bemyndiganden till myndigheter att ingå internationella överenskommelser liksom uppföljning av hur bemyndigandena används behöver därför förbättras. Det är det eniga utskottets mening. Med detta yrkar jag på godkännande av utskottets anmälan i dess helhet. 141 (M): Regeringsformen stadgar att regeringen styr riket och att den därvid är ansvarig inför . konstitutionsutskott har uppgiften att granska hur regeringen och arbetar. Under höstsession genomför KU allmänna, administrativt inriktade granskningar angående regeringsarbetet, medan vårsessionen ägnas åt anmälningar rörande enskilda statsråds tjänsteutövning. Vi debatterar resultatet av KU:s höstgranskning 2011, en granskning som består av åtta avsnitt. Inledningsvis kan man konstatera att det sammanfattande intrycket av granskningen inte kan vara något annat än att har en regering och ett regeringskansli som fungerar väl och tar ansvar för sina uppgifter. Regeringsmakten utövas på ett formellt korrekt sätt. Det råder god ordning när ärenden handläggs, och det finns en spårbarhet och transparens som gör det möjligt för KU och andra att i efterhand granska vad som har skett. Allt detta är kännetecken för en ansvarsfull, väl fungerande och rättssäker offentlig förvaltning. Med detta sagt pekar KU på att det finns ett antal förbättringsmöjligheter, till exempel när det gäller regeringens sätt att arbeta med bemyndiganden till förvaltningsmyndigheter att ingå internationella överenskommelser. Men det kommer några av mina kolleger inom Alliansen att ta upp i sina anföranden. Jag kommer att uppehålla mig vid storlek och utnämningsmakten. I höstgranskningen som KU gör ingår alltid en genomgång av storlek, och utfallet är tydligt: Antalet tjänstgörande i har fortsatt att minska. Det skedde en minskning , och den minskningen fortsatte även 2011. Antalet anställda är nu det lägsta . sade i början av sin presidentperiod följande: Ingen regering i civilisationens historia har någonsin frivilligt reducerat sin storlek. Men med hjälp ska den här regeringen göra just det. hade vi en stor debatt om storlek, och då lät oppositionen som ett samfällt eko av ambitioner. Men jag noterar med tillfredsställelse att det nu finns en överenskommelse mellan regeringen och Socialdemokraterna som innebär att de som drogs bort återförs . Det är alltid viktigt att bevaka så att den statliga förvaltningen inte blir för stor och motverka alla tendenser till ineffektivitet. bör föregå med gott exempel när det gäller att använda sina resurser effektivt och inte öka antalet anställda i onödan. måste man konstatera att det inte är något självändamål att minska antalet anställda i . har ett litet regeringskansli i en internationell jämförelse, och det är angeläget att regeringen har resurser så att den kan styra riket på ett ansvarsfullt, effektivt och handlingskraftigt sätt. När KU i detta betänkande pekar på förbättringsmöjligheter måste det finnas medarbetare i som kan utföra dessa uppgifter. Det blir inte trovärdigt om vi å ena sidan kräver att ska minska antalet anställda och å andra sidan kritiserar regeringen för att förslag inte arbetas fram tillräckligt snabbt. Intresset av återhållsamhet måste balanseras mot intresset av att saker blir gjorda. Jag ska övergå till utnämningsmakten, som är regeringens rätt att utnämna högre statliga befattningshavare, i synnerhet rätten att utse den högste chefen för de drygt 200 förvaltningsmyndigheter och affärsverk i som lyder direkt under regeringen samt cheferna för utlandsmyndigheter, främst ambassader.