prot · GZ09120 · 2012-05-30 00:00:00 — Det kommer ni som följer debatten om vårpropositionen också att höra. Det är helt avgörande för vårt reformutrymme , för de svenska jobben och den svenska välfärden hur, om och helst att eurozonen fungerar. Att ha demokratiska strukturer för hur det här görs på EU-nivå, genom den större makten till nationella parlament, genom beslut i rådet, genom att förbättra förslag från kommissionen och genom att inom eurozonen få den här mekanismen till stånd får vi makt och kan ta oss makt över det som påverkar oss. Vänd inte det här åt fel håll genom att skrämma människor! Använd i stället den politiska makt som även du, , har till att förbättra det svenska inflytandet! Vi har verktygen, och sedan kan vi vara osams om hur vi ska använda dem. Vi behöver ha goda förutsättningar för en stark svensk ekonomi, och det hoppas jag att vi kan återkomma till framöver. 17 BO (S): Beslutet som vi nu ska fatta innebär alltså, som vi har hört , en mindre fördragsändring som ger rättsligt stöd för att införa ESM. Det är det det handlar om. Frågan har redan väckts i vilken mån man ska lägga sig i politiska agerande. Självklart har vi rätt att lägga oss i, även om möjligheterna att få gehör är begränsade. Denna rätt att lägga oss i bottnar naturligtvis i att det som händer i eurozonen påverkar samtliga länder som är med i EU-samarbetet. Däremot är det självklart att möjligheten att verkligen påverka varierar beroende på vilken typ av frågor det rör sig om. Jag ska ta ett exempel som är näraliggande , där denna balansgång blir ganska tydlig. Det handlar om finanspakten. Vi socialdemokrater har sagt att vi är beredda att på vissa villkor delta i finanspakten. Men vi är inte beredda att ta på oss det finanspolitiska ramverk som finns i pakten, därför att vi har ett eget finanspolitiskt ramverk som vi beslutar om här i riksdag. Så länge vi inte är medlemmar i euron kommer vi inte att underställa oss det här andra ramverket. Däremot, och det är här balansgången och dilemmat visar sig, har vi sagt att alltid har ett intresse av att så långt möjligt ha inflytande och delta i samtal även om det som sker i eurozonen. Därför har vi lyckats, tycker jag, förhandla fram en lösning som är optimal och som vi ska ta ställning till . Den innebär att kan vara med i finanspakten utan att egentligen vara med i finanspakten. Vi kommer att kunna vara med och delta, i varje fall i begränsad omfattning, i diskussioner om den här pakten och den fortsatta utvecklingen av pakten, men vi omfattas inte av den, för vi är inte euromedlemmar. Det tycker jag ganska väl belyser precis detta dilemma. Det är klart att vi vill och har rätt att ha inflytande över det som sker. är vi inte medlemmar i eurozonen. Det här skulle kunna appliceras även på ESM, där jag i och för sig tror att vi har mindre möjligheter att få inflytande, men det är klart att vi kan tycka och lägga oss i hur det här utformas. Flera talare har ägnat sig åt ESM:s större sammanhang, det vill säga den ekonomiska och politiska kris som sveper fram över . Jag tänker också ta mig friheten att göra detta, för egentligen är det detta sammanhang som är det riktigt intressanta. Man kan konstatera att den europeiska krisen rullar vidare, dag för dag, . Man kan dess värre också konstatera att pessimisterna blir fler och fler. Det är inget roligt konstaterande, men det är ett faktum. Nationalekonomen kanske inte ska räknas till pessimisterna, men han måste räknas till dem som problematiserar krisen. Han gjorde det i går i . Om jag ska sammanfatta hans synpunkter som jag har uppfattat dem säger han ungefär så här: Det räcker inte med åtstramningspolitik. Det räcker inte heller att komplettera med investeringar. Efterfrågan måste stimuleras och det ganska brett. Fortsatt ökad skuldsättning kommer att bestraffas av marknaden med högre räntor, säger . Euroobligationer må vara en god idé, men det blir dyrt inte minst för . hamnar i den slutsatsen att åtstramningar och konsolideringsprogram i krisländerna måste kombineras med expansiv politik i framför allt . Calmfors problematiserar, och jag tycker att det är en välkommen problematisering. Han rundar dessutom av med att säga att det troliga är att klokt genomförda skuldnedskrivningar ökar eurons chanser att överleva. Det här är naturligtvis stora utmaningar. Det finns även riktiga pessimister. Ekonomiprofessorn , som var chefsekonom vid IMF, är en av dem. Han är övertygad om att måste lämna euron. Inte nog med det: I en artikel som han har skrivit tillsammans med en annan ekonom, , med titeln of the Euro: A Survivors Guide Slutet för euron: En överlevnadsguide förutspår han hela det europeiska europrojektets kollaps. Han är inte ensam om pessimismen. En grundläggande insikt som har vuxit sig allt starkare under krisen är att om man vill ha en gemensam valuta måste man också säga ja till långtgående finanspolitisk samordning inom eurozonen. Det finns de som hävdar att en valutaunion förutsätter en politisk union. Ända sedan krisen fördjupades har det pågått ett arbete för att just stärka den här samordningen för att förebygga kriser. Sexpacken och tvåpacken, den europeiska terminen och så vidare är politik som har vuxit fram just för att åstadkomma detta. Det mesta av det rör inte direkt, eftersom vi inte är medlemmar av euron. Men när valutaunionen drabbas av asymmetriska chocker utvecklas det det vet vi , om vi inte visste det förr ett tryck att samordna och centralstyra. Det här är dilemma, men det är också vårt, även om vi står utanför euron. Jag sällar mig inte till de allra dystraste eller till pessimisterna, men en viktig poäng är att det duger inte enbart med samordning som innebär hårdare och tvingande regelverk, åtstramningar och strukturreformer som försämrar välfärden, löner och trygghetssystem. Det behövs inte minst solidaritet och resurser för utjämning. En del menar att det krävs mycket stora resurser för den typen av åtgärder. Man behöver alltså inte vara pessimist för att komma fram till att den krispolitik som har satts i sjön så här långt är ett misslyckande. För varje nytt paket fördjupas problemen, och pessimisterna blir fler. och den europeiska krispolitiken är i svår obalans, och den obalansen måste rättas till. har diskuterat tillväxt, sade statsminister innan han for i väg till det extrainsatta toppmötet. och de andra ministrarna säger likadant när de reser och när de kommer hem. Jag skulle kunna säga att det är ganska mycket snack om tillväxten, men det är alltför lite åtgärder som främjar en sådan utveckling. Rapporterna från handlar nu om dramatiskt sjunkande skatteintäkter. Recessionen gör att inte bara utan också andra krisländer, eurozonen och blir fattigare med sämre förutsättningar att betala sina lån. Arbetslösheten och därmed misshushållningen med resurser växer. måste alltså få ett bättre balanserat krisprogram. Det handlar om att både gasa och bromsa sig ur krisen, precis som gjorde för att häva 90-talskrisen. Det finns ingen väg runt den uppgiften att återställa statsfinanserna i gott skick. Den som är i skuld är inte fri. Men åtstramningar för budgetbalans måste kombineras med investeringar och ökad efterfrågan. Konsolideringen av de offentliga budgetarna måste få ta tid. I och med socialisten valseger i har debatten förändrats i riktning mot ett mer balanserat program. De tyska socialdemokraterna och partivänner i andra länder för en diskussion i samma anda. Nya förslag ventileras: euroobligationer, projektobligationer, en annan roll för ECB, skuldavskrivningar som också lyfter fram och kanske framför allt tid. De kommer inte undan budgetkonsolideringen, men de behöver och de behöver få låna till uthålligt låga räntor. Det finns ett ord som låter nästan likadant som tillväxt. Det är ordet tillit. Reformerna, konsolideringsprogrammen, måste ha människors förtroende. Jag tror inte att någon europé inbillar sig att problemen kan lösas utan uppoffringar. Men människorna måste se att programmen leder framåt, ut ur krisen, annars riskeras hela det viktiga europeiska projektet. I den kris som pågår, det har vi hört tidigare från talarstolen, ifrågasätts fackliga rättigheter, löner och trygga anställningsvillkor. Vi socialdemokrater har under hela krishanteringen, i den mån vi har kunnat påverka, jobbat för att värna respekten för nationell suveränitet på områden där EU inte har fått beslutskompetens. Vi har också så långt det varit möjligt värnat respekten för fackliga rättigheter, olika förhandlingsmodeller, nationella traditioner och förhållanden på arbetsmarknadsområdet. Vi har tillsammans med de fackliga organisationerna fått gehör för sådana krav vid utformningen av de sex lagförslagen om ekonomisk styrning när det gäller finanspaktens utformning, även om det är ganska små förändringar. sade vi nej till, bland annat mot bakgrunden att det redan fanns sådana förslag. Vi motsätter oss den förordning, , som skulle inskränka strejkrätten. ser det ut som om subsidiaritetsprövningen har lett till att kommissionen har fått så kallat gult kort. Riktigt säkert är det kanske inte förrän man har analyserat de olika ländernas yttranden. Vi ställer också, precis som , krav på ett socialt protokoll. Vi delar synen att det här krävs ytterligare åtgärder för att säkra löntagarnas rättigheter. får man inte sprida den illusionen att ett socialt protokoll i det här sammanhanget, i den stora kris som pågår, liksom skulle vara räddningen för löntagare. Så är det inte. Det går inte att lagstifta och säga att löntagare inte får drabbas av försämringar när krisen är så djupgående som den är . Däremot är det viktigt, inte minst för en normalsituation, att vi får ett socialt protokoll. Frågan har alltså väckts om vi skulle villkora den fördragsändring som vi nu behandlar med ett socialt protokoll. Vi skulle med andra ord ta fördraget och möjligheterna för att inrätta den här krismekanismen som gisslan för att egentligen få det sociala protokollet. Vi är inte beredda att göra detta av flera skäl. För det första därför att inte är med i euron och inte berörs av ESM. Det kan därför uppfattas som ett oproportionellt tilltag. För det andra därför att jag är ganska övertygad om att det möjligen skulle försvåra inrättandet av ESM, som förresten redan är framförhandlad. Den ligger där och väntar på att införas. Det skulle inte stoppa införandet av ESM. På den punkten har vi faktiskt erfarenheter att luta oss mot. försökte stoppa finanspakten, i och för sig med lite märkliga argument, eftersom man har vetorätt vid fördragsändringar. Det ledde till att man i stället för att göra en fördragsändring slöt ett avtal emellan. Vi ska absolut jobba vidare för att få ett socialt protokoll, men vi tycker inte att vi i det här sammanhanget, alldenstund vi inte heller är medlemmar i euron, ska ta fördraget som gisslan. Vi tror inte heller att en sådan politik skulle bli framgångsrik. Det jag har försökt säga, förutom det sista, är att vi socialdemokrater tydligt ser att behöver ett mer balanserat, bättre avvägt krisprogram, en bättre krispolitik. Det är naturligtvis i det sammanhanget som ESM ska sättas in. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. 18 (V) replik: Jag vet att ville ha ett socialt protokoll när man antog Lissabonfördraget. Jag vet egentligen att personligen vill ha ett socialt protokoll. På så sätt känns det som att det kanske inte är rätt person att debattera den här frågan med, men eftersom du ändå är Socialdemokraternas företrädare i den här frågan tänkte jag ta tillfället i akt. Det är ju så att löntagare betalar priset för EMU:s politiska prestigeprojekt. De betalar också priset för den här krisen. De betalar helt oproportionerligt mycket. De gånger vi har möjlighet att faktiskt ändra fördraget är inte så många. Därför menar vi att det här är en sådan situation där vi borde ta tillfället i akt. De fackliga rättigheterna inskränks . Därför tycker jag att det är lite problematiskt när Socialdemokraterna skriver i sitt särskilda yttrande att det är oproportionerligt att kräva en fördragsändring i det här läget och att kräva ett socialt protokoll. Ser inte Socialdemokraterna vad som håller på att ske ? När ska ni då kräva ett socialt protokoll? Ni har ju själva uttalat att vid nästa fördragsändring ska vi kräva ett socialt protokoll. har vi en fördragsändring, men ni kräver inte ett socialt protokoll. Hur lång långbänk ska det vara innan ni också agerar i handling? Lissabonfördraget var ett tillfälle, men där ställde inte det socialdemokratiska partiet upp. Jag vet att gjorde det. har vi återigen en möjlighet att faktiskt kräva ett socialt protokoll. Det är ändå fördraget som sedan styr de enskilda ländernas handling, till skillnad mot vad verkar tro. Så är det faktiskt. Jag har svårt att förstå er hållning, för krisen slår oproportionerligt mot löntagarna, och EMU:s politiska projekt slår oproportionerligt mot löntagarna. 19 BO (S) replik: Allra först, , vill alla socialdemokrater ha ett socialt protokoll. Det råder ingen som helst tvekan om detta. Det är inte bara jag. Det är alla. löntagare betalar priset. Ja, absolut, så är det. Men sprid inte illusionen att löntagare slipper vara med och betala ett pris om vi får ett socialt protokoll! Det är ägnat att lösa mindre frågor som ändå är jätteviktiga, det vill säga att löntagare och arbetare från olika länder behandlas lika i avtalen, att man har rätt att ta strid för den likabehandlingen. Det är det som det berör. Det är jätteviktigt. Vi ska ha ett socialt protokoll. Men det faktum att många människor tar stryk, inte minst löntagarna, kommer man inte åt med ett socialt protokoll. För det krävs, och det var därför jag ägnade mitt anförande åt det, faktiskt en omläggning av krispolitiken i ganska hög grad, inte bara åtstramning utan också tillväxt, investeringar och andra åtgärder. Vi ser vad som sker. Än en gång: Det sociala protokollet ska fram. Som jag sade tidigare tycker vi inte att det är rätt tillfälle den här gången, när inte är berört av ESM direkt indirekt är vi berörda av allting att ta fördraget som gisslan och dessutom ganska säkert förlora den striden. Men det sociala protokollet ska fram. 20 (V) replik: Jag vet att Socialdemokraterna kräver ett socialt protokoll, men har ni möjlighet att göra det i praktiken och inte bara säga det med ord. Ni gjorde det inte när man skulle besluta om Lissabonfördraget, för då hade ni inte ett sådant politiskt beslut i partiet, men ville ha det redan då. säger också att vi försöker sprida en illusion om att löntagare inte får betala priset om man har ett socialt protokoll. Nej, det har jag absolut inte gjort. Men ett socialt protokoll skulle kunna hindra vissa ingrepp i de fackliga rättigheterna under krisen. Det är det som sker. I varje land som jag tittat närmare på har man gjort ingrepp i de fackliga rättigheterna. Hade man ett primärrättsfördrag som hindrade detta skulle det inte kunna ske på det sätt som är fallet . Till skillnad från tycker jag inte att ett socialt protokoll är en mindre fråga. Det rör så många miljoner människors liv . Det är därför jag menar att frågan inte är oproportionerligt stor i det här läget. Jag menar dessutom att krisen kanske gör att en fördragsändring skulle bli lättare att förhandla fram, för man har lite panik . Man ser vad man har ställt till med. Därmed skulle kanske också förhandlingsmöjligheterna vara större. Varför ge slaget förlorat innan man ens har försökt? Jag tycker att politik handlar om att vilja, och då måste man också försöka när tillfälle ges att ta den kampen. Jag är ledsen för att vi inte är fler här som försöker det. Men det kanske ändå kan vara början till en resa som kan leda till att vi vid nästa fördragsändring är fler i den här kammaren som står och kräver ett socialt protokoll. Jag hade hoppats att vi skulle vara där , men det är vi tydligen inte. Jag menar att löntagarna i och inte ska ställas mot varandra och att de fackliga rättigheterna ska vara överordnade den ekonomiska rörligheten. Så länge den ekonomiska rörligheten är överordnad kommer vi att få betala priset . 21 BO (S) replik: Om det sistnämnda är vi överens. Jag skulle heller inte kalla det för en mindre fråga, och har inte gjort det. Det är en viktig och stor fråga, men det här är fel tillfälle att ta striden. I så fall kommer vi förmodligen att förlora. Dessutom kommer det rimligen också att leda till att vi förstärker klyvningen av unionen, som redan är på gång. Vi använder vetorätten i ett läge där vi själva inte är direkt berörda. löntagare får stryk i det här läget. Men det handlar om lönesänkningar, försämringar av välfärden, försämringar av pensioner och allt möjligt, och det finns ingen lagstiftningsväg runt detta. Det är viktigt att få till stånd lagstiftningen, men den situationen och den tillbakarullningen av löntagares och andra människors villkor måste mötas med reformpolitik med socialdemokratisk politik, vill jag påstå och med konstruktiva arrangemang. Där återstår naturligtvis väldigt mycket att uträtta. 22 (S): Låt oss för debattens skull en gång för alla slå fast några fakta! är inte med i eurosamarbetet. Vi har i en folkomröstning sagt nej till det, och det folkomröstningsbeslutet gäller. Det är alla politiska partier i riksdag helt överens om. Detta måste man inse om man ska kunna föra debatten vidare. Låt oss också slå fast att man kan kritisera EU hårt och mycket. Man kan kritisera eurozonens länder hårt och berättigat. Många misstag har begåtts. och var de första som bröt mot de regler som man hade satt upp för eurosamarbetet, och därigenom skapade man naturligtvis en problematik som sedan har förstärkts. borde troligen aldrig ha släppts in i eurosamarbetet. Det kan man naturligtvis också fundera över och analysera. Men vi kan inte ändra på det faktum att vi nu befinner oss i det läge vi befinner oss i och att det är det läget vi har att förhålla oss till. Sedan kan vi naturligtvis studera historien för att kanske bli klokare av det och göra mindre misstag framöver. Men vi kommer att göra misstag framöver också. Vi kommer i varje läge att behöva hantera den situation vi befinner oss i. vill införa ESM för att hantera den kris som eurozonen har hamnat i. Den här krisen är, som förklarade på ett mycket bra och pedagogiskt sätt, ett stort hot mot i första hand löntagarna i . Krisen måste vi försöka hantera på alla sätt som över huvud taget står till buds. gjorde en väldigt bra genomgång av den socialdemokratiska ståndpunkten om hur vi bör hantera krisen. Om vi i det här läget skulle sätta käppar i hjulet för införandet av ESM skulle med största sannolikhet krisen förvärras, och det skulle vara ett hårt slag mot och löntagare. Det finns ett antal myter i debatten. tog bland annat upp myten om konspirationen och den där man som fanns nere i och konspirerade för att föra in i euron bakvägen. Även om man försöker slå ifrån sig konspirationsteorier här i talarstol är det tyvärr den typen av myter som man försöker att föra in i debatten för att skapa dimridåer för svenska folket. Då är det väldigt viktigt att vi klart och tydligt avslöjar den myten. Det finns ingen sådan konspiration. kommer inte genom vare sig detta beslut eller andra beslut att föras in i euron bakvägen. Om det blir en ny folkomröstning om euron där folket röstar ja och sedan beslutar i enlighet med det kan det dock bli ett eurointräde i en avlägsen framtid. Vad vet jag? Det finns inte på kartan i alla fall. Det finns ett annat missförstånd som alltid återkommer i Europadiskussionen, en myt som också är viktig att beskriva: att skulle ha haft ett annat läge när det gäller de arbetsrättsliga frågorna och hur vår arbetsmarknad påverkas rättsligt av om vi inte varit medlemmar. Detta är ett missförstånd som vi oupphörligt måste påminna om och föra upp på dagordningen, så att inte folk förleds att tro att vi skulle ha kunnat krångla oss ur det här genom att välja att stå utanför EU. Vi socialdemokrater arbetar inom EU för att flytta fram arbetstagarnas positioner enligt en klassisk parlamentaristisk modell som vi socialdemokrater har stått för så länge vi har funnits. Vi arbetar hårt och enträget för att införa ett socialt protokoll. Vi arbetar för att det så kallade genomförandedirektivet, som ska se till att utstationeringsdirektivet genomförs på ett korrekt sätt, ska bli så bra som möjligt. Vi har också genom ett träget parlamentariskt arbete stoppat det så kallade via en subsidiaritetsprövning. Det är viktigt att framhålla att om inte varit medlem i EU hade inte subsidiaritetsprövningen stoppat . medverkade med 2 poäng i systemet, och det behövdes 18 poäng för att stoppa förslaget. Vi fick in 19 poäng när parlamenten hade behandlat frågan. Om inte varit medlem i EU hade vi inte lyckats med att stoppa . Naturligtvis är många länder väldigt tacksamma över att är med i EU, till exempel , som bara får stå vid sidan om och drabbas av detta rättsligt men inte har någon som helst möjlighet att påverka eller delta i det parlamentariska arbetet. Det är viktigt att påminna om den här typen av fakta, herr talman. Det är också viktigt att påminna om att det i den här kammaren är bara och som säger nej till den politiska möjligheten att till exempel åtgärda de problem som Lavaldomen har skapat. Om vi hade fört den politik som bara och för i den här kammaren hade vi inte kunnat agera politiskt mot de effekter som till exempel Lavaldomen drabbar de svenska löntagarna med. Det är viktigt att komma ihåg den typen av fakta när man diskuterar de här frågorna. När det gäller krisen säger : Om man bortser från och . Då kan ju jag säga: Om man bortser från och skulle vi inte ha lika stor kris i eurozonen. Det blir nästan i stil med statsministerns uttalande att arbetslösheten i är väldigt låg om man bara mäter medelålders etniska svenskar. Man kan naturligtvis inte bortse från något land i eurozonen. Och när det gäller att diskutera krisen skulle det vara väldigt märkligt om man bortsåg till exempel från och . Som sagt: begär att det ska införas ett socialt protokoll. Det gör också vi socialdemokrater. har på ett förtjänstfullt sätt berättat varför vi väljer att i detta fall i första hand se till att ESM-fördraget kan införas och därigenom inte förvärra krisen och därigenom inte ytterligare drabba löntagare med en försämring. Det har redan klargjorts klart och tydligt från talarstolen här . Det finns däremot en sak som inte har klargjorts, herr talman, och det är ståndpunkt när det gäller ett socialt protokoll. Om vi socialdemokrater är för ett socialt protokoll men just i denna omröstning säger att vi i första hand vill ha ESM-fördraget genomfört, av de skäl som har framförts, är det lite knepigt med anförande. Hon förhåller sig bara till den tredje punkten i reservation och kommenterar knappt den första punkten, som är den bärande punkten i reservation, det vill säga att vi ska säga nej till ESM. Med den logiken gör och det vill inte riktigt hålla upp för svenska folket exakt samma analys som vi socialdemokrater: först ESM och sedan ett socialt protokoll. Men säger: Först ska vi stoppa ESM. Och därigenom riskerar man att förvärra krisen. I andra hand kommer detta att stärka löntagarnas rättigheter genom ett socialt protokoll. Vi socialdemokrater har samma tågordning, fast vi kommer till en helt annan politisk bedömning. Vi tror att det skulle vara livsfarligt att utsätta för den påfrestning som ett stoppande av ESM-fördraget skulle innebära. Men vi kämpar oförtrutet vidare med att få igenom ett socialt protokoll. Jag har nämnt det arbete som vi socialdemokrater gör i de här frågorna. Jag har också påvisat att vi faktiskt har framgång. Jag har visat på den framgång vi har haft när det gäller . Vi har ett pågående arbete med genomförandedirektivet. Vi arbetar kontinuerligt med det sociala protokollet, och vi kommer att leverera även där, herr talman. Sådana är vi socialdemokrater. Vi arbetar hårt och tålmodigt, och vi levererar. Det vet väljarna. Därmed yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet. 23 (V) replik: