prot · GZ09112 · 2012-05-10 00:00:00 — Jämställdhetsfokus är en annan viktig del för det parti som jag företräder. Som ni vet har Delegationen för jämställdhet i skolan lämnat förslag på många olika delar. De bereds nu på olika sätt inom departementet. Det handlar bland annat om att det behövs forskningsbaserad kunskap om hur olika undervisningsmetoder fungerar för olika grupper av elever. Jag ser fram emot att beredningen blir klar så att vi också får en praktisk politik för att öka jämställdheten. En annan oerhört viktig del handlar om att ingen elev på något sätt ska behöva utsättas för kränkande behandling eller mobbning. Också här har Delegationen för jämställdhet lyft fram och visat på skillnader i hur pojkar och flickor utsätts för mobbning. De insatser som sätts in kanske behöver anpassas till de skilda villkor som kan gälla för pojkar respektive flickor. Det är viktigt att inte likt i kammaren kalla olika former av jämställdhetssatsningar för genusexperiment. Det är oerhört viktigt att se att vi behöver göra mycket för att stärka jämställdheten på olika sätt. En annan viktig del som delvis också lyfts fram i betänkandet handlar om it i skolan. Här sker en fantastisk utveckling på många håll i . Det handlar inte bara om den tekniska utvecklingen utan lika mycket om arbetssätt. När jag läser betänkandet ser jag att för oerhört många av de förslagen har redan i uppdrag att både främja utvecklingen och följa utvecklingen. Det måste vara ett ganska spännande jobb att arbeta på . De får både jobba för vår politik och också med hur den genomförs i praktiken. Det är klart att lärarnas kompetens är av största viktig. Här finns ett uppdrag att främja lärares kompetens i både förskola, skola och vuxenutbildning och ge förslag på eventuella insatser. Friskolor har debatterats flitigt i många medier . Jag upplever ibland att det går en klappjakt på valfrihet i vårt land. Det må gälla friskolor, delar inom äldreomsorgen eller andra delar där man är oerhört rädd för att det kan vara olika. Vi står för att det ska vara en hög kvalitet i alla verksamheter. Men ser vi valfrihet som en oerhört viktig del. Detaljregleringen som en del talar om kommer inte att leda till högre kvalitet, utan vi måste bli bättre på att följa upp den på annat sätt. Många föräldrar och elever är oerhört nöjda med den utbildning eleverna får i friskolor, ibland jämfört med kommunala skolor, som också nämnts här tidigare i debatten. Jag vill nämna två saker till innan jag avslutar mitt anförande. Jag ser att min talartid har gått, men rösten håller fortfarande. För del är det oerhört viktigt att arbeta för entreprenörskap. Det finns en strategi för entreprenörskap som är oerhört viktig att på olika sätt lyfta fram. Här har också ett uppdrag att främja nya arbetssätt och nya delar. Jag tror att det finns stora möjligheter att jobba tillsammans med både entreprenörskap och hållbar utveckling. Det finns spännande projekt både på Sötåsenskolan utanför jag kan nämna det som en liten retare och i där man jobbar med hållbar stadsutveckling inom gymnasieskolan. Det är oerhört spännande. En annan viktig del handlar om lärarna. De har verkligen varit i fokus för och för alliansregeringen. Det handlar om vilka möjligheter det finns med både den nya lärarutbildningen och karriärtjänster och så vidare. Jag avslutar med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på motionerna. (Applåder) I detta anförande instämde Per Lodenius (C), (M), (FP) samt och (båda KD). 135 (KD): Jag skulle kunna använda mina till att tala om hur medverkat till många viktiga reformer i skolan såsom lärarlegitimationen, nya kursplaner, ny skollag och ny läroplan och sedan fortsätta genom att förklara att dessa reformer inte fått den tid som krävs för att avspegla sig i elevernas resultat. Men det är många före mig som på ett mycket förtjänstfullt sätt berättat om detta, så det tänker jag inte göra. Vidare skulle jag kunna berätta om hur viktig satsningen på elevhälsan är och att det är viktigt att kommunerna tar del av denna möjlighet. Jag skulle kunna berätta om vikten av ett gott värdegrundsarbete och antimobbningsarbete. Jag skulle också kunna tala om värdet i att få välja den skola som passar mig och mina barn bäst. Inte heller det kommer jag att tala om. Jag har i stället valt att koncentrera mig på det som jag ser som den största utmaningen för svensk skola för tillfället. Vi kan tala om skolutveckling och satsningar på skolan tills vi har slagit knut på oss själva så länge vi inte får våra mest begåvade studenter att välja läraryrket eller att få de kvalificerade pedagogerna, som skolan verkligen behöver, att stanna inom yrket. Det är glädjande att höra att Socialdemokraterna vill medverka till att höja läraryrkets status. är det bara en sökande per plats till lärarutbildningen. Det duger inte! Omfattande forskning visar att duktiga lärare är helt avgörande för att eleverna ska lyckas i skolan. Det låga söktrycket till grundskollärarutbildningen är därför förödande när vi talar om att ska ha en skola i världsklass. Lärarnas status och auktoritet behöver återupprättas. Därför måste all onödig centralstyrning av skolan undvikas, rätt beslut måste ligga på rätt nivå. Elever och föräldrar måste naturligtvis ges visst inflytande över utbildningen, men det måste råda balans mellan lärarnas befogenheter och elevernas rättigheter och skyldigheter. Själv valde jag läraryrket av många anledningar. Den viktigaste anledningen var att få tillfälle att spendera tid tillsammans med ungdomar under den mest känsliga delen av deras liv. Det handlar om att var med och leda dem en bit på vägen, att bryta tankar och värderingar tillsammans och på det sättet kunna vara med och påverka samhällsutvecklingen. Detta kanske låter väldigt pretentiöst och överdrivet idealistiskt, men det är en beskrivning av läraryrket när det är som allra bäst. Varför vill då inte fler välja den yrkesbanan? En orsak är den snedvridna debatten om skolan. Nästan möts vi av nyheter om stora brister. Debatten har hamnat i ett dike där allt är elände och där ingen elev får den hjälp den behöver. Naturligtvis ska brister komma upp i ljuset, men var finns berättelserna om dem som älskar sitt jobb? Var kan vi läsa om lärare som på ett positivt sätt präglar sina elever genom sitt sätt att vara och undervisa? Vem talar om att lärare har världens viktigaste jobb för att säkra vårt lands framtida utveckling? För varje negativ nyhet om brister i skolan skulle jag vilja ha en solskenshistoria för att balansera debatten. Vi behöver de berättelserna för att få de bästa studenterna att vilja söka sig till yrket. Vi behöver också tydliggöra lärarnas roll och minska osäkerheten inför att agera i svåra situationer. upplever många lärare risk för den personliga positionen om de ingriper i exempelvis konflikter mellan elever. Lärarna bör också avlastas uppgifter som inte är kopplade till undervisningen. Dokumentation och återkoppling är bra. Men det får inte ta alltför mycket tid från undervisning och elevkontakter. Vi behöver därför se över hur kraven på dokumentation kan förändras så att den tar mindre tid. Vi behöver se över hur vi kan få in andra vuxna i skolan som till exempel kan vara rastvakter, motverka mobbning och lösa olika typer av konflikter mellan barn. Det är också värt att utreda hur det civila samhället kan bidra till en tryggare skola. En annan orsak till att söktrycket är lågt är naturligtvis att man värderar läraryrket lägre lönemässigt än andra yrken med samma utbildningslängd. Men det är inte hela förklaringen. Vi kan jämföra med sjuksköterskeutbildningen, där yrket ligger i ungefär samma löneläge. Där har man 2,5 sökande per plats. Jag är den första att stödja att lärare ska ha mer betalt, men vi måste också söka andra förklaringar. Jag vill lyfta fram ytterligare en aspekt i denna sena debatt. Vi kristdemokrater betonar alltid att människor är olika och unika. En skolform passar inte alla. En pedagogisk metod är inte lösningen på alla problem. Vi måste erbjuda en palett av skolformer och erbjuda individuella lösningar för våra elever. Med tanke på det tycker jag att det är oerhört frustrerande att de elever med de allra största behoven undervisas av personal med den lägsta utbildningen och kompetensen detta som platser gapar tomma i den speciallärarutbildning som vi har genomfört. Jag talar om de barn med särskilda behov och barn med diagnoser av olika slag som tillbringar hela sin dag med elevassistenter som i de flesta fall helt saknar pedagogisk utbildning. Dessa barn har rätt att kräva de mest professionella pedagogerna. Ett minimikrav borde vara att det finns specialpedagogisk handledning för den personal som ska jobba med dessa elever. I vissa kommuner har man avskedat elevassistenter för att i stället anställa speciallärare. Det blir i och för sig färre personer, men personer med rätt kompetens. Detta är drastiskt, men jag vill poängtera att det är oerhört viktigt att kommunerna tar del av den satsning som regeringen har gjort på den nya speciallärarutbildningen och att detta kommer eleverna till del. Människor är olika och kräver olika lösningar. Att behandla alla lika är inte rättvist. Att inse att vi har olika behov och behöver individuella lösningar är kristdemokratisk politik. Med detta yrkar jag avslag på motionerna och bifall till utskottets förslag i betänkandet. I detta anförande instämde (KD), (M), (FP) och i (C). Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) Föredrogs kulturutskottets betänkande 2011/12:KrU9 Kulturarvsfrågor. 136 PER (S): Vi börjar med formalia: Vi står bakom alla våra reservationer men väljer att yrka bifall endast till reservation nr 5 för att skynda lite grann. KrU9 om kulturarv är ett motionsbetänkande samma som . Det har inte hänt något. Regeringen gör inte speciellt mycket på området, om man ska vara riktigt ärligt. Då skulle vi förmodligen ha andra saker att behandla. Kulturarvet är, som vi alla vet, otroligt viktigt. Det är stort, det är brett och det omfattar ofantligt många olika delar. När vi diskuterar olika sakfrågor och spetsfrågor är det lätt att fokusera och nischa och vara spetsig i vår debatt. Men när vi talar kulturarv blir det inte så enkelt längre. Kulturarvet har en sådan vidd och en sådan bredd att det inte är så enkelt att vara spetsig i debatten. Och varför är det så? Jo, den påverkan vi har i, på och till vårt kulturarv kommer i stort sett från allt. Då kan man fundera lite grann på hur argumentationen ska gå när vi ska driva en diskussion om vårt kulturarv ett kulturarv som vi gemensamt bygger just nu för framtiden och som vi gemensamt förmodligen gläntar på locket på när det gäller det som har varit. Detta är otroligt spännande, för det omspänner så otroligt mycket. I reservation nr 1 lyfts en fråga som jag trodde att vi alla var ganska överens om. Det handlar om fornfynden och betydelsen av att vi rapporterar in när vi hittar saker som bidrar till vårt kulturarv. Därför blir jag lite förvånad när man från Alliansen säger: Nej, det där avslår vi! Det är inte bra! Då undrar jag hur ni tänker. Det finns ärenden som har legat i sex för behandling som handlar om att människor ska få ersättning för att de har hittat delar som bidrar till vårt kulturarv. Tycker ni att det är rätt? Tycker ni att det är okej? Det kan väl inte vara okej. När man säger att man inte behöver åtgärda detta utan att det kan vara så här säger man ju att kulturarvet inte är så viktigt. Det är alltså inte så viktigt att folk rapporterar eller lämnar in saker som de hittar och som bidrar till att vidga, bredda och skapa mer insyn i det kulturarv vi har. Det vore ju så enkelt. Jag tror nämligen att vi är överens det är klart att vi vill att hanteringen ska snabbas upp. Det kanske är någon av alliansföreträdarna som kommer att svara på det här . Reservation nr 3 handlar om . Det är jättebra. Vi måste skapa och rusta det så att vi får ett som är värt namnet, eller hur? Men någonstans har det hänt något, säger en röst mig. Man är klar med etapp ett, men sedan börjar man fundera på etapp två som handlar om att man ska kunna plocka in föremål utifrån för att kunna visa på vårt . Det handlar om att man ska kunna förvara dem i lokaler som är ändamålsenliga med rätt luft och med rätt temperatur. Denna etapp funderar man nog på, men kanske får vi skjuta lite grann på den. Ska vi rusta och bygga för framtiden måste vi göra det fullt ut. Också detta tror jag att vi är överens om väldigt överens, dessutom. Vi vet att kulturarvet betyder mycket. Det betyder mycket för vår identitet, och det betyder mycket för att vi ska kunna känna närhet och trygghet. Det ger en känsla av att vara en del av det hela. Det knyter ihop oss. Vi kan vara stolta över vårt kulturarv. Då måste vi göra det mer tillgängligt, och där har vi museerna och fri entré till museerna. Det är en reform som när den sattes i sjön skapade någonting som vi sällan har skådat. Vi breddade besöken och besökarnas ursprung enormt, det vill säga att vi vidgade begreppet kulturarv. Det var fler som fick ta del av det, och det var fler som fick förståelse. Det var fler som kände: Yes det här är en del av mig! Visst vore det bra? Det är ju det vi vill, eller hur? Vi ska kunna skapa en öppenhet så att vi känner att vi är tillsammans. Det var en bra reform. Det är synd att ni inte är med på den. Jag sade i inledningen att kulturarvet bygger vi här och . Det var allvarligt menat, för har vi satt våra spår i det de kommer att se av vårt samhälle. Det innebär att den syn vi har på och det agerande vi har när det gäller det kulturarv som vi förvaltar handlar om en öppenhet. Vi vill vidga, vi vill sprida och vi vill göra det tillgängligt. På samma sätt kommer det att vara , fast då är vi en förmodligen en viktigare del i det. Man kan fundera på hur tankarna och resonemangen går kring digitaliseringen. är det mer naturligt, för nu produceras det mesta digitalt. Därvidlag är det inga bekymmer. Men det handlar om det som har varit det som skulle behöva digitaliseras och registreras så att det blir öppet och offentligt så att fler kan ta del av det. vet jag att ni kommer att säga så här: Kulturarvslyftet var svaret på den frågan! Då kan jag bara säga så här: Jag tror att ni behöver gå hem och titta på vilket resultat Kulturarvslyftet har gett. Jag kan skicka med det som en hemläxa. Att bygga kulturarvet och att ta del av kulturarvet är allas vår rätt och allas vår möjlighet. Det innebär att vårt kulturarv är betydligt bredare än vad vissa påstår. Vad är det egentligen som är svenskt kulturarv? Jo, det är allt som vi kan plocka fram, allt vi kan prata om och allt vi kan ha skrönor om. Det är svedjefinnarnas insats och vallonernas insats. Och vi kan backa ännu längre än så. Det är influenser från andra delar av världen som har spelat roll för det svenska kulturarvet. Vi ska vara stolta över det svenska kulturarvet. Med det, herr talman, hoppas jag att Alliansen svarar på en del av de frågor jag ställt. 137 (MP): Vårt betänkande heter Kulturarvsfrågor. Kulturarv är något som varje tidsepok väljer att tolka. Varje samhälles människor bildar sig sin uppfattning om vad som är kulturarv och vad det betyder. Kulturarv har ju egentligen inte några tidsbegränsande ramar. Kulturarv kan vara fysiska byggnader, men det är lika gärna traditioner, berättelser och kunskap. Någonstans är det som kallas kulturarv saker, händelser och material, ett arv, som vi känner igen som människor. Det är något igenkännande eller något som är en del av vår historia. Det är en bro mellan historia, nutid och framtid. Vi som sitter här är med och skapar och påverkar framtidens kulturarv. Är det här med kulturarvet viktigt? Det är ofta väldigt viktigt för oss människor att känna tillhörighet, och kulturarvet är för många människor en del av den viktigheten. Detta är något som gäller för alla människor, även människor som flyr från sitt eget land eller människor som väljer att flytta till ett annat land. Man kan som människa vara både en del av det nya landet och en del av sitt ursprung. Man har också rätt till sin egen historia, sin egen tillhörighet och sitt kulturarv. Det är den världen som vi befinner oss i. Och genom att vara öppen med att kulturarv är lika viktigt för dig som för mig och förstå det blir världen mer intressant, mer utvecklad. Det handlar om att ge varandra okej, att få vara den man är. När vi börjar sortera varandra och exkludera varandra skapar vi motsättningar och rädsla. Det är en väg som inte jag vill gå. När min mamma som fyraåring sattes på ett tåg för en resa från sitt hem till ett annat hem skedde det när var i krig och oro, när motsättningar och kriser hade skapat hat. Min mamma växte upp mellan två länder, mellan två hem, mellan god mat och gränsen till svält och mellan trygghet och skräck. Jag vet att hon har en fot i varje land och ett hjärta som är delat och att hon har fått extra mycket av både glädje och sorg över livet. Men hon har också genom sitt liv fått mycket mod och mycket stor förståelse för människor från olika håll, en nyfikenhet och en öppenhet. har hon alltid känt att rötterna också behöver skötas om. Jag tror inte att det gynnar ett sammanhållet samhälle att stänga ute varandra genom att säga att vi gör så, eller de gör så. Jag tror på respekt för varandra, för våra olikheter och våra olika arv. I dagens betänkande finns många olika motionsförslag. Jag har inte funnit skäl att bifalla något mer än det som handlar om att verka för den mycket omtyckta fri entré-reformen även på regionala museer. Jag kan här och yrka bifall till reservation 5. Det kan tyckas lite fattigt från sida att inte ha några egna förslag just i det här betänkandet, som om vi inte brydde oss om dessa frågor. I så fall är det fel uppfattat. Det här betänkandet innehåller skilda motionsförslag som tycks passa under begreppet kulturarv och ger inte någon helhetsbild av allt som skulle kunna gå under den här rubriken. Som exempel på det vill jag uppmärksamma en motion som jag skrev förrförra året som heter Traditionell kunskap för en hållbar utveckling. Det finns väldigt mycket av det materiella kulturarvets kunskapsöverföring i den. Ett annat exempel som jag tar upp nu kanske tangerar kulturmiljö mer. Men det är ju lite gränsöverskridande när det gäller vad man vill lägga in. Vi från lägger ofta i våra budgetmotioner mer pengar än regeringen på landsbygdens miljö och struktur för att nå de miljömål som varit rådande. kom 2008 med en samlad uppsättning av förslag för att nå de här målen i en rapport som sade att nu är det bråttom. Men för dem som inte känner till det kan jag säga att i stället för att ta det breda, djupa och gedigna arbetet på allvar och försöka genomföra åtgärderna valde regeringen att ändra bedömningsgrunder och bromsa hela det gedigna arbetet. De 16 miljömålen har mycket med vårt kulturlandskap att göra, som i samma tag även har med den rika biologiska mångfalden att göra. Det handlar om grunder och landskapets historia. Våra kulturarv lever med oss nu och , och det beror förstås på hur vi hanterar dem. Ett annat område man skulle kunna nämna är skogspolitiken. Vi ser att vi skövlar gammelskog och tillåter det. Jag skulle vilja säga att kunskaper från förr går att involvera nu och kan leda oss och att människan inte är där hennes skor står utan där hennes dröm finns, som sade. 138 (SD): Jag vill börja med att säga att jag står bakom samtliga sverigedemokratiska reservationer, men jag väljer här att yrka bifall endast till reservationerna 1, 2, 8 och 11. Att drabbas av allvarlig minnesförlust är ett av de svåraste trauman som en människa kan råka ut för. Vi människor är till väldigt stor del, på gott och på ont, en produkt av vår levnadshistoria och av våra minnen. Att förlora sina minnen blir därför också på många sätt att förlora sig själv, att förlora sin identitet, att förlora fotfästet. Det är oerhört påfrestande och destruktivt för en människa att inte längre veta vem man är, var man kommer ifrån, varför man talar som man gör, varför man rör sig och reagerar som man gör och att inte kunna plocka fram och glädjas åt ljusa stunder som flytt, att inte kunna dela dem med andra, att inte kunna minnas och hedra de människor som betytt mycket för en men som inte längre finns kvar, att inte kunna minnas sina misstag och därmed inte heller kunna dra någon lärdom av dem. Allt detta som är sant för en enskild människa som drabbas av minnesförlust är också sant för en nation som förlorar sin historia och sitt kulturarv. Kulturarvet är ju vårt gemensamma kollektiva minne. Vi sverigedemokrater anser att få uppgifter kan vara viktigare för samhällets välmående och harmoniska utveckling än att bevara och levandegöra kulturarvet. Att vi menar allvar med vår ambition att stärka kulturarvets ställning visade vi inte minst i vår senaste höstbudget där vi avsatte långt större resurser än något annat parti till just detta område. Tyvärr är det inte så att alla delar vår syn på kulturarvets betydelse. Det finns de som vill förvränga och förvägra oss våra minnen. Det finns till och med de som vill förstöra dem eller stjäla dem från oss. Det för mig in på motion 326 om kulturarvsbrottslighet. Många goda initiativ har lanserats för att stävja kulturarvsbrottsligheten, inte minst från sida. Men trots dessa insatser fortsätter kulturarvsbrotten att öka. Dessutom är mörkertalen stora, och få anmälningar leder till åtal. En av grundorsakerna till den låga uppklaringsfrekvensen är att preskriptionstiden för kulturarvsbrott är förhållandevis kort och att polis och åklagare ofta tvingas prioritera brott med högre straffvärde. En viktig åtgärd för att effektivisera bekämpandet av kulturarvsbrotten blir därmed att höja straffvärdet och förlänga preskriptionstiden. Enligt brottsforskaren på är medvetenheten om kulturarvsbrott låg i jämfört med i många andra länder. Det är inte bara polis och åklagare utan också tullen som har nedprioriterat kulturarvsbrotten. Mycket mer skulle kunna göras för att förhindra att till exempel stulna kulturföremål förs ut ur landet. I sitt svar på min motion uppger utskottsmajoriteten att man är väl medveten om situationen. Man instämmer i att de låga straffsatserna är en stor del av problemet. Trots detta väljer man att avslå motionen och inte göra någonting. Det är enligt min uppfattning både oansvarigt, ologiskt och oförsvarligt. En faktor av mindre men ändå inte obetydlig vikt i arbetet med att stävja kulturarvsbrott är att det finns ett fungerande system för att belöna den som upptäcker ett fornfynd och väljer att lämna in det till staten i stället för att behålla det själv eller sälja det vidare. Att detta system, vilket motion 207 sätter fingret på, inte fungerar tillfredsställande är således ett allvarligt problem. Motionären från Socialdemokraterna är inte ensam om att se stora brister i det nuvarande systemet. I ett remissvar skriver till exempel Statskontoret att det är ett faktum att omhändertagandet av fornfynd länge har släpat efter vid . Så väl värdering av fyndigheterna som utbetalning av inlösen går långsamt. De stora balanserna är en källa till oro och riskerar att påverka allmänhetens förtroende för myndigheten negativt. Det är generellt viktigt att myndigheter fullgör sina uppdrag på ett effektivt sätt och därför rimligt att skärpa kraven på att handlägger sina ärendebalanser inom rimlig tid. I förlängningen av detta kan långa handläggningstider indikera att en myndighets verksamhet, organisation eller styrningen behöver utvecklas eller ges en mera ändamålsenlig form. En av de institutioner som drabbats värst av kulturarvsbrottsligheten är . Kristna kulturskatter av närmast ofattbart värde har redan stulits och förts ut ur vårt land. Kyrkan har vare sig det kunnande, de resurser eller den ekonomi som krävs för att skydda ens de mest värdefulla kulturskatterna. Men man försöker.