prot · H00945 · 2012-12-17 00:00:00 — Om jag går tillbaka till tidigare versioner av denna debatt och vad jag har försökt lägga vikten på kan jag säga att vi med de höjningar som gjorts har klarat av den stora massan studenter. De som går direkt från gymnasiet eller har i jobb och sedan börjar plugga, bor i en billig lägenhet och så vidare lever ganska bra på studiemedlen. De klarar sig, och de lever sina liv på ett bra sätt. Sedan finns det andra grupper för vilka det krävs förbättringar, och en sådan grupp är studenter med barn. Här är det glädjande att vi kan göra rejäla tillägg. De tillägg som finns för studenter med barn höjs med . För den som har ett barn höjs tillägget . För den som har två barn höjs det . För den som har tre eller fler barn höjs tillägget . Det känns väldigt bra att vi kan höja de här nivåerna. Det är ett stort steg för denna grupp att börja studera eftersom det kan innebära ett stort ekonomiskt avbräck för dem. Det är inte omöjligt att vi måste fortsätta att ytterligare slipa ned trösklarna för denna grupp till att börja studera. Studier på högskola är i grunden ett heltidsengagemang, men väldigt många ser att man har chansen att jobba extra. De allra flesta har möjlighet att göra det , och många gör det och kvällar eller på deltid under arbetsveckorna. Det är fantastiskt bra att vi har kunnat höja det belopp som man får tjäna innan man straffas av systemet. Personligen hade jag gärna sett att den övre gränsen inte hade funnits, att du fick tjäna hur mycket pengar du vill om du är student. Men den gräns som vi nu har levererat och som just nu ligger på innebär att de allra flesta kan jobba så mycket de vill, tjäna de pengar de har möjlighet att tjäna och ändå vara inom ramen för det som man får tjäna. När jag satt och förberedde mitt anförande hade jag, som så många andra av oss, tv:n på med den pågående riksdagsdebatten. Då var det arbetsmarknadsutskottet som debatterade, och konceptet med studentmedarbetare nämndes i ett replikskifte. Utskottets ordförande nämnde som ett bra exempel där man tar in studentmedarbetare som får kombinera arbete och studier , dels för att ta till vara studenternas kompetens när den är som allra färskast, dels för att ge studenterna en inblick i arbetslivet och föra akademi och näringsliv närmare varandra, eller offentligt samhälle i detta fall när det gäller . ordförande efterlyste detta som någonting som man kan utveckla. Låt mig vara den förste som instämmer i detta. Jag tror att många fler offentliga institutioner och många fler företag skulle kunna utveckla sitt arbete med studentmedarbetare för att brygga in studenter i arbetslivet, till och med som man befinner sig i studier. Avslutningsvis brukar man nämna någonting som oppositionen har klankat ned på eller har haft invändningar mot. Men när det gäller just detta politikområde finns det, om vi ser propositionen i sak, i princip inga invändningar mot regeringens politik. När Socialdemokraterna väl började prata om propositionen välkomnade man höjningen för föräldrar som studerar, och det var jättebra. Även om det blir debattekniskt lite tråkigt är det väldigt tryggt för svenska studenter att vi har ett så pass generöst system med en så bra och bred politisk uppbackning. Att inleda en utbildning kan vara ett commitment på uppemot om man ska läsa en masterutbildning, och då vet man att det finns en bred politisk uppbackning. Under hela den tid man kommer att befinna sig i studier har vi ett bra och generöst studiesystem, där alliansregeringen dessutom har höjt beloppen tack vare en välskött svensk ekonomi. 128 (KD): Som sagts i flera anföranden har vi ett av världens mest generösa studiestödssystem. Studiestödet är ju en rad poster, och jag är osäker på om det har framkommit särskilt tydligt i debatten. Jag tar mig friheten att trycka på vilka poster som regeringen har föreslagit i sin proposition och som utskottet har ställt sig bakom utan några som helst reservationer. Det är studiehjälp i form av studiebidrag, inackorderingstillägg och extra tillägg för studerande inom främst gymnasieskolan studiemedel i form av studiebidrag och tilläggsbidrag för studerande med barn räntor för studielån tagna i inleverans av kapital till till följd av avskrivning av studielån bidrag till kostnader vid viss gymnasieutbildning och vid viss föräldrautbildning i teckenspråk bidrag till vissa studiesociala ändamål administration av studiestöd hantering av överklaganden vid . Jag ville läsa upp de här åtta posterna för att tala om hur brett och omfattande detta betänkande är, där vi alla är överens om att arbeta vidare i riktning mot att alla ska ha rätten att få känna sig trygga under sin studietid. Generösa och rimliga villkor för finansiering av studietiden finns . Det visar sig inte minst i CSN:s rapport ekonomiska och sociala situation 2011. Där var det tydliga utmaningar. Många studenter tycker att studiemedlen mycket väl räcker för att täcka levnadskostnaderna. Ändå har det funnits en otrygghet bland vissa studenter då de inte vet om de på allvar ska klara av sin finansiella situation. Det är naturligtvis inte bra, och det måste vi ta på allvar. Vi kristdemokrater har tillsammans i Alliansen och före Alliansen alltid arbetat för trygga förhållanden, inte minst för de studenter som är föräldrar eller som får barn. kan vi konstatera att vi går in och gör avsevärda förbättringar på särskilt tre plan. Till exempel ser man över studiehjälpsdelen i en helhetsutredning som ska bli klar . Varför tillsätter alliansregeringen så många utredningar på olika områden? Jo, det är för att vi ska få veta vad som gäller, för att vi ska följa upp och kunna förbättra. Mycket av det som tidigare låg dunkelt lyfter vi fram i ljuset gång efter annan. Det blir heta debatter i kammaren och i pressen, men värdet är att vi kan förbättra det vi gör. Ytterligare en sak är fribeloppet, som har nämnts här, men också tilläggsbidragen för dem som har barn. Det här är riktigt bra. I ett livslångt lärande, i en nation som ska ligga i fronten på kunskapsutvecklingen, behöver vi ha studiemedel för människor som befinner sig i en familjebildande situation. De ska inte förlora på det. Jag hade själv förmånen att ha det, och de flesta av er har väl haft studiehjälp i någon form, skulle jag gissa. Det var väldigt viktigt. Men vi ska ha klart för oss att vi har gjort avsevärda förbättringar inom studiestödsområdet sedan vi började . Att fribeloppet har höjts är en annan sak. Det ska vara lönsamt att gå och arbeta. Det ska vara en möjlighet att bestämma över sina finansiella levnadsvillkor. Det är jättebra. Jag kan också trycka på det min kollega sade: Om jag själv hade fått bestämma hade jag velat få bort gränsen helt. Vi får väl se hur långt vi kommer att sträcka oss. Men vi är nog många som tycker att studenterna själva är så ansvarsfulla att de mycket väl kan avgöra att de klarar sina studiemål och ha kontakt med arbetslivet. Det är för övrigt en arbetslinje och stämmer väl överens med det vi jobbar med. Den tredje del där det är avsevärda förbättringar är vuxenutbildningen. År 20062012 ökade vi vuxenutbildningen med 1 miljard. År 20132016 avser vi att öka med 35 000 årsplatser inom vuxenutbildningen. Därtill kommer utbildning. Det är riktigt bra, och där jobbar vi vidare, just för att förverkliga det som vi har sagt : det livslånga lärandet där vi går vidare. Det finns inga motioner till betänkandet, som sig bör. Jag vill säga att alliansregeringen ligger mycket väl till beträffande finansiella villkor för studenter, detta på grund av att vi har en välskött ekonomi. Vi kommer att följa behoven, inte minst den utredningen om studiehjälp. kan jag vara riktigt nöjd bara med ett bifall till förslaget i betänkandet, och jag önskar naturligtvis kolleger, kammarpersonal och naturligtvis herr talmannen en god jul. Överläggningen var härmed avslutad (Beslut skulle fattas .) 9 § Privatuthyrning av bostäder Föredrogs civilutskottets betänkande 2012/13:CU3 Privatuthyrning av bostäder (prop. 2012/13:1 delvis). 129 (S): Då, vänner, får vi äntligen diskutera den lilla del av bostadspolitiken som rycktes ut ur budgetdebatten, nämligen hyrorna för andrahandsuthyrning. Jag vill börja med att sätta det i någon form av kontext. har en kraftig bostadsbrist och har haft ett lågt bostadsbyggande under en lång rad år. har byggt mindre än jämförbara länder. När man tittar på statistiken ser man 20062007, alltså strax före finanskrisen, ett ras i nyproduktionen. Finanskrisen hjälpte sedan inte, utan vi fortsätter att minska nyproduktionen. Det har effekter för svensk tillväxt och svensk konkurrenskraft. är en liten nation, långt bort från ära och redlighet, en liten nation med ett språk som ingen människa begriper och med en liten befolkning, en befolkning som är mindre än antalet personer i staden . Trots det har kunnat stå stark i internationell konkurrens. Trots det har kunnat utvecklas som en stark nation med jobb och tillväxt. Därför blir jag så orolig när vi nu ser hur bostadsbristen fortsätter att öka och hur nyproduktionen av bostäder inte kommer till. Det betyder att den som vill ha ett jobb inte kan ta det. Det betyder att hon som har kommit in på drömutbildningen tvingas tacka nej därför att hon inte får en studieplats. Ni har mött de exemplen. Jag har mött de exemplen. De finns runt om i hela vårt land. Det är inte ett isolerat storstadsproblem. Bostadsbristen i finns i nästan alla kommuner. av alla kommuner uppger själva att de har brist på hyresrätter. Bostadsbristen är en av faktorerna, förutom regeringens undfallenhet när det gäller utbildningspolitik och möjligheten för människor att få en trygg omställning till ett annat arbete, som gör att förlorar i internationell konkurrenskraft. Det är inte bra. Det är inte bra för , och det är inte bra för oss som bor här i landet. Därför krävs en aktiv bostadspolitik med ökat bostadsbyggande. Då måste man titta lite på regeringens åtgärder. Under har man gjort tre saker. Det första man gjorde när man tillträdde var att avskaffa all form av produktionsstöd för nyproduktion av bostäder. Resultatet kom snabbt: produktionen sjönk. Det andra var att det blev en ny plan- och bygglag. Det behövdes, för det tar från idé till spaden i jorden och till färdigt byggprojekt. , efter den nya lagen, har vi resultatet: Det tar . Byggprocessen har blivit ännu krångligare. Planprocessen tar , och det är ännu mer överklaganden. Det tredje är det som vi är här för att diskutera . Jag förstår desperationen. Jag förstår att det är jobbigt att ha de ideologiska skygglapparna som gör att man inte kan föra en aktiv bostadspolitik, att man inte kan vända på alla stenar och se till att öka produktionen. Verktygen finns ju. Vi vet allihop att de finns. Regeringen har valt att avskaffa dem eller försämra dem. Jag förstår den desperationen. Men i ärlighetens namn är inte inneboende lösningen på de ungas bostadsbrist. Vi behöver fler bostäder. I desperationen över att inte ha gjort någonting hastar regeringen fram ett dåligt genomarbetat utkast till lagförändringar när det gäller möjligheten att hyra ut bostäder i andra hand och när det gäller prissättningen för bostäder i andra hand. Dessutom försöker man tricksa lite med budgetreglerna och pilla in det på fel ställen. Det är över huvud taget en sörja av dålig hantering. Bostadsmarknaden är inte vilken marknad som helst, utan det är en marknad som behöver vara stabil . Just därför behövs det brett samarbete och stabila spelregler. Det är inte något som passar sig för politiskt tricksande. Det är sorgligt. Jag vill att vi ska se till att öka bostadsproduktionen här i landet, få fler bostäder, små bostäder som unga kan betala och som unga kan bo i. Men tycker jag naturligtvis att vi ska se till att använda de bostäder som finns bättre. Jag är ganska övertygad om jag säger ganska övertygad, eftersom det inte finns någon som vet att det finns bostäder som står tomma i våra större städer och tillväxtregioner och som, rätt hanterat, skulle kunna utnyttjas bättre. Då behövs det ett bättre regelverk som ger möjligheter för bostadsrättsinnehavarna och bostadsrättsägarna, alltså föreningen, att tillsammans se till att utnyttja dem bättre. Det behövs en prissättning som gör att om du hyr ut din bostad i andra hand till någon under ett, ett och ett halvt eller , då ska du kunna få täckning för de faktiska kostnader som du har i form av lån, räntor på lån och avgift till föreningen men inte amorteringar, kapitalkostnader och kapitalförmering. Det behövs en andrahandsförmedling. Jag är övertygad om att mycket av det som gör att man inte hyr ut är en osäkerhet: Vilken trygghet finns det om något händer? Om lägenheten går sönder, vilken trygghet har jag som uthyrare? Det ska vara en andrahandsförmedling som vänder sig både till mig som hyr ut och till mig som vill hyra. Vi behöver se över möjligheterna för bostadsrättsföreningarna att ta ut en extra avgift för de eventuella merkostnader det innebär att den som äger bostaden inte bor i den. Det finns en rad åtgärder som man skulle kunna vidta för att öka utnyttjandet av det befintliga beståndet, men regeringen väljer att göra ingenting. Det är sorgligt. Socialdemokraterna och har varit tydliga med att vi vill ha förändring och förbättring. Vi vill utnyttja det befintliga beståndet bättre. Då duger inte den typen av slarviga, hastig framtagna, iordningtricksade regelverkssystem och processer som den här regeringen har ägnat sig åt. Jag förstår att det är svårt att vara en fyrpartiminoritetsregering. Har man förhandlat ihop någonting i är det inte lätt att diskutera med oss i , men vill man ha en stabil överenskommelse, en stabil bostadspolitik och en stabil bostadsmarknad krävs det att man som ansvarsfull regeringen också talar med det största partiet i . Då skulle man kunna få det. Jag tycker att det är sorgligt att stå här och konstatera att det var viktigare att få igenom marknadshyror i andrahandsbeståndet än att få ett regelverk som fungerar. Jag har gått igenom beredningsgången för det förslag vi behandlar . Den är under all kritik för en ansvarsfull regering på ett sådant beredningsområde. Det är också ett förslag som på ett betänkligt sätt griper in i äganderätten. Jag tycker att det är mycket problematiskt. Jag tycker nog att den som äger en bostadsrätt också ska ha rätt att hantera bostadsrätten. Därför krävs det ett bättre samarbete. Det är också anmärkningsvärt att regeringens företrädare inte på eget initiativ har sökt upp de tre stora aktörerna på bostadsrättsmarknaden för ett samtal. Jag har talat med dem. De har många idéer. Så tycker jag att man ska bedriva politik. Det tycker jag är ansvarsfullt. Det står också i propositionen att det handlar om en lägenhet. Det låter ju bra, men det finns ingen beskrivning av hur jag som potentiell andrahandshyresgäst ska veta att den lägenhet som jag tänker hyra till en marknadsprissatt hyra är den första eller den andra lägenheten, som då skulle vara till bruksvärdeshyra. Det är komplicerat, och vi kommer med all säkerhet att få ändringsförslag och förändringar i propositionen , för så blir det när man inte klarar beredningsarbetet ordentligt. Låt mig gå över till den svåraste frågan av dem alla. Löser vi bostadsbristen i det här landet genom att de som bor i andra hand får kraftigt höjda hyror? Det blir ju resultatet. Jag tror inte det, men det är uppenbart att det är vad regeringen och regeringens företrädare i den här kammaren tror. Regeringen föreslår en marknadsprissättning där varje lägenhet som ska hyras ut i andra hand ska värderas på en fri marknad och sedan värderas om till vad det skulle innebära i hyressättning. Varje lägenhet ska värderas . Det står inte tydligt i propositionen vem som ska göra det, men jag antar att det är en fastighetsmäklare eller någon man känner som är fastighetsmäklare som ska göra den värderingen. Det betyder att på en av de mest överhettade marknaderna och i en av de mest kaotiska situationerna för den som inte har en bostad ska varje lägenhet värderas varje gång. Det betyder att det inte blir mer stabilitet på bostadsmarknaden, och det blir höjda hyror för den som bor i andra hand. Dessutom väljer regeringen att ta bort möjligheten att överklaga ockerhyra i efterhand. Det är ett mycket konstigt sätt att hantera detta när man nu gör High Chaparral av andrahandsmarknaden. Jag skulle önska jag sagt det tidigare här i talarstolen, och det finns kvar att göra det att man sansade sig, satte sig ned och sade: Okej, vi har inte lyckats. Det har inte blivit så bra. Vi klarade av att avskaffa produktionsstödet. Produktionen gick ned. Vi klarade av att förändra . Planprocesserna blev längre. har vi ett tredje förslag vi tänker genomföra. Vore det inte lämpligt att ta några månader och sätta sig tillsammans med mig, Socialdemokraterna och och fundera på om vi inte ska se till att få lite ordning och reda åtminstone på den här lilla delen av bostadsmarknaden? Jag är öppen för det. Jag vill att vi utnyttjar beståndet bättre, men det måste vara ordning och reda. Så bedriver man ansvarsfull politik i det här landet. Sammanfattningsvis: Det är slarvigt, och det är dåligt. Det krävs ordning och reda. Vi löser inte bostadsbristen för alla de unga som står utanför det här huset, som vill komma in på bostadsmarknaden, som vill kunna ta ett jobb och som vill kunna ta en studieplats, genom att vi får fler inneboende. Vi behöver en aktiv bostadspolitik. 130 (M): Efter att ha lyssnat på inledningsanförande kan jag konstatera att det låter lite som det gjorde häromsistens och lite som vanligt, det vill säga det är ett väldigt högt tonläge. Det är mycket skarpa formuleringar, och förstärkningsorden haglar. På ett sätt är det en retorik vi känner igen, men förstår jag den lite bättre. Om man på fullaste allvar som och gör står för en politik och tänker rösta för en politik där man aktivt bidrar till att öka bostadsbristen förstår jag att man måste tricksa med retoriken och lägga ut retoriska dimridåer för att inte riktigt berätta vad det är man tänker göra. Det är så det ser ut. Det är vi stod i den här kammaren och debatterade bostadspolitiken generellt och helheten i den. Vi var inte överens då heller, och tonläget var ganska högt även då. Det kanske är bra på ett sätt. Tydliga alternativ i politiken brukar ju uppskattas av väljarna. Vi i Alliansen talade då om hur bostadspolitiken just nu rustas upp i , hur vi steg för steg genomför förenklingar som gör att det ska gå snabbare att bygga, hur vi ändrar alltifrån skatteregler till andra förutsättningar som tillsammans kan hjälpa till att öka bostadsbyggandet och hur vi på flera av områdena med långsiktiga utmaningar har utredningar som ser över detta, levererar skarpa förslag och förändrar bostadspolitiken i en riktning som ger fler någonstans att bo. Oppositionen opponerade naturligtvis även då. Det är ingenting konstigt i det. Huvudinvändningen var ungefär samma som , det vill säga att man tycker att det går för långsamt, att det händer för lite och att det behövs fler och andra förslag för att komma till rätta med bostadsbristen. De konkreta förslagen handlade, då som , mest om sådant som vi redan har testat i det här landet och sett att det inte har fungerat. Men precis som då finns det något som vi, åtminstone i ord, verkar vara ganska överens om, nämligen problemformuleringen, problembilden. Det gäller till exempel det faktum att bostadsbristen, inte minst i våra storstäder som den vi befinner oss i, i andra tillväxtregioner eller på universitetsorter, är ett allvarligt samhällsproblem. Vi var överens om att brist på bostäder hotar arbetslinjen när man i värsta fall tvingas tacka nej till det jobb man har fått eller tacka nej till en studieplats bara för att man inte hittar någonstans att bo. Jag tänker inte ägna den här debatten åt att diskutera vem som egentligen bär ansvaret för att bostadsbristen blivit ett så akut problem som den är. Det kommer vi nog att göra mycket framöver. Men det är klart att det säger sig självt: Om vi har byggt mindre än vad efterfrågan är och färre bostäder än vad våra grannländer och andra jämförbara länder har gjort blir det ett problem. Det är självklart att det är en situation som blir än mer bekymmersam om vi betänker att kanske är det land i västvärlden som går igenom den snabbaste urbaniseringen just . Städer som eller befinner sig faktiskt på listan över EU:s snabbast växande städer. Lägg dessutom till den ekvationen att fler än någonsin studerar vidare i just nu och att ungdomskullarna är större än de har varit på mycket . Då befinner vi oss i den här situationen. Jag tycker att de här utmaningarna blir begripliga först när man kan jämföra dem med någonting. Det har funnits många bra sådana jämförelser. Metaforen med två fulla med nya invånare som kommer till säger någonting om utmaningarna. Det går säkert att göra en översättning till fulla spårvagnar på väg till eller fulla Öresundståg på väg till . Det är enormt stora utmaningar. Då kan man fundera på vad som är det politiska svaret till dem som kliver av den där eller den där spårvagnen. Det är så klart: Bygg mer! När den retoriska och politiska dimman har lagt sig lite grann är vi ju alla överens om det. Vi har lite olika lösningar, men i grund och botten har vi en samsyn kring att bostadsbyggandet måste öka. Problemet är förstås att det inte räcker. Även om vi nu gör allt som går för att korta ledtiderna och öka byggandet är det omöjligt att på kort sikt bygga i kapp en bostadsbrist som skapats . Även om vartenda förenklingsförslag som har utretts genomförs över och även om varenda reform som har föreslagits utreds och implementeras kommer vi inte att klara den utmaningen. Även om vi skulle låtsas att oppositionens subventionspolitik faktiskt fungerade i verkligheten, trots att vi empiriskt har sett att det inte har varit så, skulle det inte fungera eftersom bostäderna inte skulle bli färdiga och inflyttningsbara . En ansvarsfull, social, hållbar och framgångsrik bostadspolitik handlar om att fundera på vad vi kan göra här och . Vad kan vi göra ? är det skarpt läge. är det upp till bevis för alla dem som har talat om detta och skrivit på insändarsidor, i debattartiklar eller på andra ställen att någonting måste göras här och . Det är nu det gäller. På bord ligger ett paket av åtgärder som är utredda och som är färdiga att implementeras direkt . Det är åtgärder som utan tvekan skulle öka utbudet av bostäder, som skulle göra reglerna enklare och tydligare och som skulle göra att fler fick någonstans att bo. Så är det, och det medger till och med oppositionen. Vi kunde lyssna på som sade att det finns lägenheter som står tomma och att det finns möjlighet att få fram fler bostadstillfällen. I det förslag som vi debatterar införs en ny hyressättningsmodell som gör två saker , och båda är viktiga. Dels säkerställer det att den som hyr ut en privatbostad faktiskt kan få täckning för sina kostnader något som av ganska uppenbara skäl är viktigt om man vill få fler att hjälpa till dels sätter ett tak för hur hög hyran kan bli genom att koppla hyran till efterfrågan på bostäder i det område där bostaden ligger. Modellen ger täckning för kostnaderna, men det är inte en helt fri hyressättning, om man nu ville få det att låta som det. Det är en hyresmodell som blir tydlig, som är lätt att förstå och som ökar utbudet av bostäder. Är man missnöjd med hyran kan man, precis som vanligt, få den prövad i hyresnämnden, och ligger den över vad som är skäligt ska den sättas ned. Förändringen i bostadsrättslagen är den andra delen. Det är ingen stor förändring, kan man tycka, men vi byter perspektiv och säger att utgångspunkten är att man ska ha rätt att hyra ut en bostadsrätt . Har man bott i lägenheten behöver man inte visa de här beaktansvärda skälen för att få hyra ut. Man behöver fortfarande tillstånd från föreningen, det är värt att säga, men det är i så fall föreningen som måste visa på vilket sätt det skulle vara bättre att lägenheten står tom.