prot · H0093 · 2012-09-19 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . Tredje vice talmannen meddelade att (MP) ansökt om ledighet . Kammaren biföll denna ansökan. Tredje vice talmannen anmälde att Rebwar (MP) skulle tjänstgöra som ersättare för . Tredje vice talmannen meddelade att (FP) avsagt sig uppdraget som ledamot i , att (FP) avsagt sig uppdraget som ledamot i civilutskottet och att (FP) avsagt sig uppdraget som ledamot i utbildningsutskottet . Kammaren biföll dessa avsägelser. 4 § Anmälan om kompletteringsval till och civilutskottet Tredje vice talmannen meddelade att Liberalernas riksdagsgrupp på grund av uppkomna vakanser anmält som ledamot i och som ledamot i civilutskottet. Tredje vice talmannen förklarade vald till ledamot i () Tredje vice talmannen förklarade vald till ledamot i civilutskottet (FP) 5 § Utökning av antalet suppleanter i civilutskottet Valberedningen hade, enligt ett till kammaren inkommet protokollsutdrag, tillstyrkt att antalet suppleanter i civilutskottet skulle utökas från 22 till 23. Kammaren medgav denna utökning. 6 § Val av extra suppleant i civilutskottet Företogs val av extra suppleant i civilutskottet. Kammaren valde i enlighet med valberedningens förslag till suppleant i civilutskottet (C) 7 § Anmälan om protokollsutdrag från utskott Tredje vice talmannen anmälde att utdrag ur prot. 2011/12:53 för om subsidiaritetsprövning av EU-förslag inkommit från finansutskottet. 8 § Hänvisning av ärenden till utskott Föredrogs och hänvisades Propositioner 2011/12:172 till finansutskottet /12:178 till arbetsmarknadsutskottet /12:179 till justitieutskottet Skrivelse 2011/12:173 till försvarsutskottet 9 § Subsidiaritetsprövning av direktivförslag om krishanteringsramverk (KOM(2012) 280) Föredrogs finansutskottets utlåtande /12:FiU12 Subsidiaritetsprövning av direktivförslag om krishanteringsramverk (KOM(2012) 280). Kammaren biföll utskottets förslag att ärendet fick avgöras efter endast en bordläggning. Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 13 §.) 10 § Enklare och effektivare handläggning av bostadstillägg m.m. Föredrogs socialförsäkringsutskottets betänkande 2011/12:SfU16 Enklare och effektivare handläggning av bostadstillägg m.m. (prop. 2011/12:152). Kammaren biföll utskottets förslag att ärendet fick avgöras efter endast en bordläggning. Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 13 §.) 11 § Rätten att få åldras tillsammans en fråga om skälighet, värdighet och välbefinnande i äldreomsorgen Föredrogs socialutskottets betänkande 2011/12:SoU21 Rätten att få åldras tillsammans en fråga om skälighet, värdighet och välbefinnande i äldreomsorgen (prop. 2011/12:147). 1 (S): Det känns lite spännande och ärofyllt att det är socialutskottet som har den första debatten för det här och att det dessutom är en äldrefråga en bra och trevlig äldrefråga som alla partier är eniga om. Det handlar alltså om rätten att få åldras tillsammans. Rätten att få åldras tillsammans och fortsätta leva med den man har levt med i kanske hela sitt liv även när man blivit beroende av ett särskilt boende är en självklar och viktig sak, men den rätten finns inte överallt. Den har inte varit livslång, utan när någon har blivit i behov av ett särskilt boende har man alltför ofta tvingats skiljas åt. Det är ganska självklart att par som har levt tillsammans ska få fortsätta göra det om de önskar, även om omsorgsbehovet skiljer sig åt mellan de båda. Det finns två kartläggningar, Tills döden skiljer oss åt och Länge leve kärleken , som har kartlagt hur det ser ut runt om i kommunerna i den här frågan och om man verkligen erbjuder gemensamt boende om de äldre önskar det. Det visar sig vara så sorgligt att det bara är av de kommuner som har svarat som har erbjudit den möjligheten när det bara är den ena parten som har behov av äldreboende. Gäller då denna proposition alla äldre? Äldre människor, som varaktigt har levt tillsammans och sammanbott står det i texten. Vad är egentligen varaktigt, och varför är kärleken och önskan att få fortsätta leva tillsammans med sin partner mindre stark om förhållandet varit kortare? Var drar man gränsen och framför allt: Vem drar den gränsen? En annan fråga som vi tycker kvarstår är vilka rättigheter den medflyttande parten har i samband med dödsfall för den maka eller make som beviljats platsen i det här äldreboendet. I både betänkande och proposition framhålls tydligt att det inte är möjligt att i lag reglera den rättighet som den medflyttande parten har, utan det ska regleras lokalt. Det ska alltså vara upp till varje kommun i samförstånd med den efterlevande. Vem har egentligen sista ordet då, tro? Detta känns lite otryggt, och utskottet skriver i betänkandet att man utgår från att regeringen följer utvecklingen i frågan. Vi vill verkligen trycka på just detta, att regeringen följer upp hur det går. Hur blir det för den friska parten? Måste han eller hon flytta från boendet då, eller får man bo kvar? Finns hemmet över huvud taget kvar om man har bott på boendet? Det är många frågetecken som det är viktigt att regeringen följer upp, och detta ser vi som den svaga punkten i lagförslaget. Om det inte finns goda rutiner för detta lokalt riskerar ett bra lagförslag att leda till ännu mer otrygghet för de äldre i och med att man inte vet vad som händer sedan. Den nya lagen börjar gälla och innebär en ändring i socialtjänstlagen. Det skrivs in i lagen att det ska ingå i en skälig levnadsnivå för den som beviljas särskilt boende att kunna sammanbo med sin make eller sambo om de har bott ihop varaktigt. Sammanfattningsvis tycker vi att denna lag är jättebra och egentligen självklar. Vi hoppas och tror att även kommunerna ser detta som något väldigt positivt och inte ser några hinder utan att det är en bra sak för alla äldre invånare. Jag yrkar bifall till propositionen. 2 (M): Skaparen gjorde från början människorna till man och kvinna. Därför skall en man lämna sin far och sin mor för att leva med sin hustru, och de två skall bli ett. Vad har fogat samman får människan alltså inte skilja åt. Så står det i vigselritual, och så har många äldre gått in i sina äktenskap. Dessutom har de lovat varandra att dela glädje och sorg tills döden skiljer dem åt. I det sammanhanget tycker jag att det blir ganska brutalt när kommunen skiljer dem åt. Det har varit ett antal artiklar, till exempel en där det står att en 91-årig svensk nekas bo med sin fru när kommunen satsar på etniskt boende. Där står också att hög ålder, saknad efter hustrun samt ensamhet inte är ett giltigt skäl för att få flytta till frun. Varje sådant fall där kommunen fråntar en människa hans eller hennes självbestämmande för att de inte passar in i är djupt orättfärdigt. Många äldre par har levt större delen av sitt liv tillsammans, en del kanske lite kortare och andra längre. Men de har mött livets motgångar och glädjeämnen tillsammans. De har sett framför sig hur de ska leva ihop hela livet, men för en del par är inte detta möjligt. Det kan inträffa när en make eller maka får ett vårdbehov och tvingas flytta från hemmet, och sin partner, till ett äldreboende. Man flyttar ifrån varandra. Det är en stor omställning i sig att behöva flytta ifrån den man älskar och har delat vardagen med hela livet. Ännu större och besvärligare blir det när beslutet att man inte får flytta med tas av någon annan än man själv. Då undrar jag: Är det tills döden skiljer dem åt eller tills kommunen skiljer dem åt? Så har det ju sett ut. Det tycker vi moderater är orimligt, och för oss är det en viktig fråga att sätta i fokus. Det handlar om trygghet och värdighet genom hela livet, inte bara när man är ung, stark och frisk. Därför infriar nu alliansregeringen vårt vallöfte om att införa en parboendegaranti. Vissa kommuner har redan infört den garantin. Det är inte någon rusning efter platser och därmed inte ett särskilt stort åtagande, säger och . Desto viktigare blir det att de par som faktiskt vill fortsätta att bo tillsammans ska få det. Det ska vara ditt val, inte kommunens, hur du vill leva och bo när du har blivit äldre. För oss och för alla som påverkas av beslutet är det en otroligt viktig markering. Vår politik sätter människan i centrum, inte systemet. Alliansregeringen har också lagstiftat om en nationell värdegrund som innebär att man ska kunna påverka sitt liv, göra egna val och känna välbefinnande. Parboendegarantin är viktig för att känna välmående, trygghet och livsglädje. Här kan man fundera över de saker som Socialdemokraterna hade funderingar kring: Vad händer när den med vårdbehov går bort? Det kan man fundera över. Har det uppstått ett eget vårdbehov för den medflyttande? Man kan också fundera över om en medflyttande som fortfarande känner sig frisk och alert vill bo kvar i ett demensboende när det inte finns en nära anknytning till dem som bor där. Därför är det viktigt att den frågan avgörs individuellt och på plats. En lagstiftning kan aldrig ta hänsyn till den egna människans vilja. Det den här lagstiftningen gör är att den skapar rättigheter och möjligheter för människor att få bestämma själva. Men ska vi beskriva i den här lagstiftningen vad som ska hända när den vårdbehövande inte längre finns i livet kommer vi verkligen att kränka den egna integriteten. Jag manar ju varje kommun att följa sina äldre och verkligen se vad det är som ska hända när livet förändras. Vi tycker att alla makar eller sammanboende, oavsett kommun och vårdbehov, ska kunna känna sig säkra på att när de lever sina sista år får de göra det på ett sätt som de själva önskar. Det ska inte vara möjligt för kommunen att skilja dem åt. Varje gång det har skrivits en artikel i tidningen där man säger att det här är skandal lyckas den kommun som är kritiserad ändra sig och ordna problemet. Det ska inte behöva stå i , eller någon annan tidning för att man ska få rätt att leva som man vill. Vi är på väg mot en äldreomsorg som låter individens behov styra, med hjälp av parboendegaranti och med hjälp av vår värdighetsgaranti. Därför är det viktigt att vi tar det här beslutet snabbt så att garantin får börja gälla så fort som möjligt. Det ska bli en stor glädje när den får träda i kraft och man har skapat rättigheter för människor. Därför yrkar jag bifall till förslaget i SoU21, Rätten att få åldras tillsammans. 3 (MP): och har levt och bott tillsammans när blir beroende av särskilt boende, och paret riskerar att skiljas åt. Så har det sett ut, och så ser det fortfarande ut i många kommuner, vilket naturligtvis är en stor tragedi för det enskilda paret. finns det ett förslag som innebär en ändring i socialtjänstlagen så att de par som varaktigt sammanbott och levt tillsammans ska få fortsätta att göra det. Det här borde vara självklart, men som föregående talare har sagt är det dess värre inte det överallt. finns den möjlighet som egentligen redan borde vara där, och och kan i fortsättningen glädja sig åt att kunna bo tillsammans. Jag håller med om att ett kvarvarande boende kan bli ett problem, eftersom det ändå är så pass oreglerat, och det är viktigt att följa upp det så att vi inte ser väldigt stora olikheter mellan kommunerna när det inte är befogat att det ska vara olikheter. Det är ju också så att en del kanske inte vill bo kvar i ett demensboende. Men möjligheten ska ändå vara likadan i de olika kommunerna om förhållandena är likadana för den enskilda människan. Det här är verkligen någonting att glädja sig åt. Det som borde ha varit självklart är nu självklart. Vi gläds alla med och och alla andra par som har bott och levt tillsammans länge och som har möjlighet att få fortsätta att leva tillsammans. Jag yrkar bifall till propositionen! 4 (FP): Det beslut som vi fattar i kammaren om äldre människors rätt att bo tillsammans hela livet om de så vill är en viktig del i den politik som och Alliansen har fört sedan vi kom till regeringsmakten , nämligen att äldre människor ska ses som de individer de är och inte som ett kollektiv som förväntas tycka lika i alla frågor. började det i medierna att komma fallbeskrivningar av människor som hade varit gifta och levt tillsammans och längre där kommuner nekade dem att få bo tillsammans när den ene var i behov av vård- och omsorgsboende och den andre inte var det. Dråpslaget kom 2010 när Regeringsrätten slog fast att kommunerna hade rätt att skilja äldre människor åt på det här sättet. Det gällde ett par som hade levt tillsammans . Det är en väldigt . Det vi då gjorde i var att vi bad göra en kartläggning av hur kommunerna ute i landet gör. Det visade sig att det var 45 som sade absolut nej till att människor skulle kunna få bo tillsammans även när det var bara den ene som hade vårdbehov och den andre var frisk. Skälen till att man nekade var: Det blir för dyrt, det finns ingenstans att hitta lägenheter och vad gör vi när den ene dör och den andre är för frisk för att bo i det här boendet? 44 kommuner sade ja. De sade: Det här kostar inte mycket. Det finns lägenheter om man verkligen vill skapa den här möjligheten. Vi löser problemet när den ene går bort. Trassla inte till det! Då sade vi i : Vi slår ett slag för parboendegaranti, men på frivillig basis. De 44 som tyckte att det här var problem som var lätta att lösa borde andra nappa på. Men sedan gjorde vi en ny kartläggning med RUT:s insats. Då visade det sig att det var många som svarade, 246 av 290 kommuner, men att det var bara en knapp tredjedel som hade infört den här möjligheten. hade inte tagit några politiska beslut. Dessutom fanns de som sade nej, nej, nej. Då sade vi oss att vi nu måste lagstifta om det här. Det är beklagligt att vi måste lagstifta om en så självklar sak, men är vi där. Vi antar den här lagstiftningen. I medierna kan vi nu läsa att det är så få som vill ha möjligheten. Man nästan vänder tummen ned för det beslut vi är på väg att fatta. Men det är tvärtom minoriteterna vi måste värna i ett sådant sammanhang. Vi måste vara en stark röst för dem. Som jag sade inledningsvis är det här beslutet en del i det arbete som vi nu gör för att människor ska ses som individer. De ska kunna välja sina liv och leva sina liv som de själva vill så länge de inte skadar någon annan. Det handlar om just rätten att själv välja om man vill fortsätta att bo tillsammans eller ordna vardagen på ett annat sätt. Många äldre säger att det är skönt att deras dementa make eller maka får komma till ett vård- och omsorgsboende, att de själva får sova och sedan gå på besök och ge det de kan ge i den delen av livet. Jag är glad och stolt över att vi är så eniga i och att vi kan fatta detta beslut . 5 (C): Vad är det egentligen som ska styra vår välfärd? Är det stelbenta strukturer eller medborgarnas välbefinnande? Det finns åtskilliga exempel på byråkratiska system som har fått horribla konsekvenser för den enskilda människan. monterar Alliansen ned ett av de system som faktiskt står i vägen för människors önskemål. Vår syn är att det offentliga är till för att tjäna medborgarna, inte tvärtom. När äldre som har bott ihop hela livet skiljs åt därför att den ena behöver mer hjälp än vad som är möjligt att få i hemmet, skär det faktiskt i mitt hjärta. I många kommuner är det inte möjligt för den friskare parten att följa med till den nya bostaden eftersom han eller hon inte är tillräckligt sjuk. I ska ingen människa behöva lämna sin älskade bara för att man är för frisk. Det finns kommuner där detta redan är verklighet. beror det på att det har funnits uppmärksammade fall i lokala medier. Men vi vill inte vänta på fler fall. Vi tycker att det är en självklar rättighet för alla att få bo ihop i livets slutskede. Det är därför vi nu inför parboendegarantin. De som stadigvarande har levt med en partner ska få fortsätta att göra. Det är inte vare sig rimligt eller humant att det offentliga ska tvångsseparera människor. Självklart ska det också vara frivilligt. Ingen kan tvinga mig eller någon annan att flytta till ett äldreboende när min partners vårdbehov ökar om jag själv inte vill, men jag ska ha möjligheten att följa med om jag så önskar. Parboendegarantin är också ett sätt att stärka den enskilda människans rätt att bestämma över sitt eget liv. Det är något som vi i har kämpat för i alla livets skeden. Det är också viktigt att beslut fattas så nära människor som möjligt. Det är därför vi i Alliansen också bara justerar lagstiftningen. Besluten ska fortfarande fattas av kommunerna. Men det här är egentligen ingenting nytt. var det vanligt med parboende i de så kallade serviceboendena. Men kommunerna tyckte sig se besparingar. Därför har också boendestrukturen ändrats. Men den trygghet som det faktiskt innebär att bo ihop kan inte värderas. Det vi också vet är att människor som bor ihop med den de älskar är tryggare och lyckligare. Det är det viktigaste. För är det därför en självklar rättighet att få fortsätta att bo ihop med den man älskar genom hela livet. Därmed vill jag yrka bifall till propositionen i sin helhet. 6 PER RAMHORN (SD): Äldreomsorgen handlar inte bara om omvårdnad och medicinskt omhändertagande. Den handlar också om att äldre personer ska få hjälp och stöd så att de kan fortsätta att leva sina liv som de själva vill. Många äldre par har levt ihop under ett långt liv och vill förstås göra det fram till livets slut. Men i många kommuner runt om i vårt land har äldre par som har levt ihop nekats att flytta tillsammans när den ena maken har behövt plats på särskilt boende. Det är inte rimligt och värdigt i ett modernt samhälle. Därför är jag oerhört glad och stolt över att vi nu lägger fram ett lagförslag om så kallad parboendegaranti. Förslaget slår fast att makar och sambor som varaktigt levt ihop ska kunna fortsätta att bo tillsammans, även om det bara är den ena som behöver flytta till ett särskilt boende. Det är en trygghet för alla att veta att oavsett vad som händer när de blir äldre har de rätt att bo och leva tillsammans på ålderns höst om de nu vill det, förstås. Vi Sverigedemokrater har länge kämpat med näbbar och klor för denna rättighet på både riksnivå och kommunnivå. Det är glädjande att vi nu kan fatta detta beslut. Men vill jag tillägga vi kan nu inte luta oss tillbaka och känna oss nöjda med detta. Äldreomsorgen står inför stora utmaningar där det behövs ordentliga satsningar på äldres boende i framöver. Antalet platser på särskilda boenden fortsätter att minska, och alltför få trygghetsboenden skapas. Om äldre ska kunna erbjudas goda boendealternativ i samband med parboende och även i övrigt måste denna negativa utveckling vändas. De stimulansmedel som erbjuds kommunerna räcker inte till. Här måste staten ta ett större ansvar med investeringsstöd till kommunerna, annars riskerar boendefrågan för äldre att bli ett stort problem framöver i som kommer att gå ut över de äldre. Det är inget som vi sverigedemokrater kan acceptera. Sist vill jag yrka bifall till utskottets förslag. 7 (V): Som har framkommit här i talarstolen med jämna mellanrum har vi kunnat ta del av den personliga tragedi det innebär när ett äldre par som levt tillsammans inte får avsluta livet ihop. Det har funnits en stelbenthet, ja brist på empati, i många kommuner, medan andra kommuner har löst frågan på ett flexibelt sätt. Ett antal kommuner har också redan fattat politiska beslut och tagit fram riktlinjer för att det självklart ska vara så att om man vill ska man få fortsätta att bo ihop även om bara den ena parten har ett biståndsbeslut om plats på ett äldreboende. Det är viktigt för oss i som länge har drivit frågan och väckt motioner att alla människor i hela land ska känna tryggheten att inte skiljas åt om den ena av dem behöver en plats på ett äldreboende. Vi välkomnar därför förslaget. är det viktigt, precis som har sagts här, att vi följer upp hur det blir när den som behövde platsen går bort och vad som händer den som bor kvar. Självklart kan den som blir kvar välja att flytta till något annat, men vi vet att det inte finns något överskott på boendeplatser på särskilda boenden för icke demenssjuka, att det för många inte är ekonomiskt möjligt att bo i trygghetsboenden, och vi vet att det är brist på bostäder i många kommuner. Det är viktigt att följa frågan så att den sköts på ett bra sätt så att tryggheten finns. som det är glädjande med detta beslut är det viktigt att säga att det i många fall kommer att vara så att den ena parten väljer att bo kvar i det egna hemmet medan den andra flyttar till ett äldreboende. Det är ett lika riktigt val värt lika stor respekt, och det innebär på inget sätt att man inte älskar och bryr sig om sin partner lika mycket. Det är ett svårt och stort beslut att bryta upp från det egna hemmet som i allra högsta grad påverkar hela det fortsatta livet och vardagen. Många kommer därför att välja lösningen att bo kvar och i stället ofta besöka och vistas tillsammans med sin partner och livskamrat på äldreboendet. Därför är det så viktigt att man som anhörig alltid är välkommen på ett äldreboende och själv kan välja hur mycket man vill ta del i omsorgen om och omvårdnaden av sin partner. Jag har jobbat i äldreomsorgen, och jag har som politiker gjort många besök. Där har jag träffat på denna situation för många. Jag tänker på den äldre mannen på ett äldreboende i . Han vistades en stor del av dagen på avdelningen där hans fru bodde. När frun gick bort fortsatte han att komma dit, och han var välkommen att göra det. Det hade blivit en viktig och meningsfull del i hans vardag. fick han själv en plats på detta äldreboende när det blev för tufft att leva ensam i den egna lägenheten. Det är så jag vill att äldreomsorgen ska kunna fungera. Jag tänker också på paret , i slutet av 50-årsåldern, där han fick en tidig demens och de kämpade och kämpade. Det gjordes också en tv-dokumentär om dem. Dagverksamheten för yngre demenssjuka var väldigt viktig, men de fick ta det smärtsamma beslutet att han skulle flytta in på en demensenhet medan hon valde att fortsätta att bo i sitt hem och jobba. Det var ett väldigt smärtsamt beslut i en relation där man verkligen brydde sig om varandra. Lika viktig som rätten att kunna bo tillsammans livet ut för dem som vill det är att vi bejakar de lösningar som individerna väljer och som de tycker är bra. Jag vill återkomma till detta, om vi nu ska utgå från det som är bra för människorna, att det förekommer att människor får bo kvar hemma och att den som är friskare får ta ett alldeles för stort ansvar. Man kanske själv är i hög ålder och ganska skör, men ändå ska man finnas där dygnet om, inte få sova och kanske ställa upp då inte är där för att det ska fungera. Då är det väldigt viktigt att vi har tillräckligt många äldreboendeplatser så att ribban inte sätts för högt för att få plats på ett äldreboende. Det är också viktigt för de par som vill bo kvar hemma att det finns en fungerande hemtjänst, en hemtjänst där det inte kommer hur många olika människor som helst, en hemtjänst som kommer när den ska och som har tid. Jag vill lägga till att för att det här ska bli en rättighet utifrån människors bästa och hur man vill ha det i livet behövs det mer resurser i äldreomsorgen. Vi behöver ha en fungerande hemtjänst för dem som väljer att bo kvar hemma. Vi får inte sätta ribban för högt för att få plats på ett äldreboende. Jag vill yrka bifall till förslaget i detta betänkande, för det är för oss i ett självklart, riktigt och viktigt beslut som vi kommer att ta vid voteringen . 8 (KD): Det vi nu debatterar och kommer att ta beslut om är en efterlängtad reform en proposition som många äldre har efterlyst och som finns på bordet. Jag noterar med glädje den hyllningskör av talare som härifrån talarstol har börjat detta riksdagsår med att lyfta fram vikten av att visa respekt för de äldre och att få denna lagstiftning på plats. Jag ska hälsa vår äldreminister att det i riksdagsdebatten fanns samma uppslutning som ute bland allmänheten för att få denna proposition på plats. Det hedrar att hon har skridit till verket och lagt fram propositionen.