prot · GZ09127 · 2012-06-11 00:00:00 — Att vi sverigedemokrater har varit tämligen ensamma om att lägga fram konkreta förslag i denna riktning är något som jag beklagar. Jag tycker att behovet av att slå vakt om det kristna kulturarvet sällan eller aldrig har varit större än vad det är . I tidigare debatter på temat i kammaren har jag lyft fram det faktum att den kyrkoantikvariska ersättningen är underfinansierad. Jag har citerat ärkebiskopens uttalande om den borgerliga regeringens ointresse för hur de kyrkliga kulturminnena ska bevaras, som är ett större hot än mögel och surt regn. Jag har lyft fram det faktum att diskrimineringsombudsmannen har varit emot såväl kristna sånger i skolan som mot adventsljusstakar och kristna kalendrar på arbetsplatsen. Jag har också, herr talman, lyft fram det faktum att fler och fler skolor, med hänvisning till bland annat skolans styrdokument, upphör med att fira skolavslutning i kyrkan, liksom att färre och färre förskolor går till kyrkan för att titta på julkrubban vid advent. Vissa förskolor har till och med gått så långt att man har förbjudit barnen att göra pappersänglar eller annat pyssel av misstänkt anknytning. I en studie vid konstateras att det numera hör till ovanligheterna att svenska förskolebarn får lära sig något om den religiösa bakgrunden till firandet av olika högtider. Endast tre av tjugo tillfrågade pedagoger uppgav att de på något sätt informerade barnen om bakgrunden till firandet av högtider som jul, påsk och lucia. Den vanligaste orsaken till att man lät bli var att man var rädd att bryta mot förskolans styrdokument eller att man upplevde att man var tvungen att uppmärksamma och informera om alla andra religioners högtidsdagar. I ett parallellfall till situationen inom förskolan beslutade i på relativt att man skulle dra in de uppskattade andaktsstunderna för dementa äldre. Motiveringen var att i vårt mångkulturella samhälle finns mer än en religion och att andaktsstunderna kunde innebära en favorisering av äldre kristna. I motiveringen till att avslå den aktuella motionen i betänkandet hänvisar utskottet till den verksamhet som bedrivs vid visarkiv där en del av den kristna sångskatten finns samlad. Ironiskt och talande nog hotas detta visarkiv för av nedläggning sedan i län har avslagit deras ansökan om verksamhetsbidrag. 113 (V): Kultur i hela landet är den första punkten i betänkandet. Man kan fråga sig vad hotbilden är. Varför fungerar det inte med tillgänglighet över hela landet ? Vi är överens om att det inte fullt ut fungerar. Det är kanske en väl hög målsättning att tro att vi ska ha lika god tillgång till kultur oavsett var vi bor. Däremot bör vi sträva efter att tillgången till kultur är så jämnt fördelad som möjligt. Jag menar att en av hotbilderna är att man marknadsanpassar kulturpolitiken. Det här är ett exempel på vad som stod i de gamla kulturpolitiska målen, som den här regeringen och upphävde i beslutet , nämligen att motverka kommersialismens skadeverkningar. Kommersialismen i sig innebär att man strävar efter att producera för vinst. Det är mindre lönsamt att se till att människor på landsbygden, i mindre orter, har tillgång till kultur. Det är inte alltid självklart att det ger stora intäkter till dem som producerar kulturen. Det är lättare att se att det finns möjligheter att skapa vinster genom att producera kultur där det finns många människor. Skrivningen i det gamla kulturpolitiska målet om att motverka kommersialismens skadeverkningar var alldeles utmärkt, just därför att den satte fingret på problemet. Det är det som just nu behövs. Vi måste se till att begränsa de skadeverkningar som kommersialismen leder till. När det gäller kultur i hela landet är det uppenbart att vi där borde ta ett större samlat samhälleligt ansvar än vad vi gör , men det kräver mer pengar och resurser. Det är väl därför majoriteten yrkar avslag på de motioner som kräver detta. Man vill inte binda upp pengar för att förhindra att kultur blir en angelägenhet för framför allt dem som bor i befolkningstäta områden. Här kan vi se att alliansregeringen har motarbetat målet om kultur i hela landet, till exempel genom nedläggningen av Rikskonserter. Det var ett beslut som faktiskt direkt ledde till att tillgången till kultur blev mindre i vissa områden. Och det gjorde ni mycket medvetet. Även om det står fina ord i utskottets text vill jag påstå att ni inte tar problemet på allvar och att ni inte gör vad ni kan för att komma åt det. När det gäller bristande jämställdhet i kulturlivet är det uppenbart att det är ett problem. Sedan jag blev vald till ordinarie ledamot i kulturutskottet har jag pratat en hel del med kulturutövare från mängder av olika branscher, och många både kvinnor och män men väsentligt fler kvinnor än män framhåller att kulturlivet lika lite som samhället i övrigt präglas av jämställdhet. Det är tvärtom så att man ibland till och med hävdar att det inom kulturlivet finns större problem med ojämställda förhållanden än det finns på många andra samhällsområden. Det är naturligtvis inte acceptabelt. Det är inte konstigt att könsmaktsordningen också finns inom kulturlivet, men däremot är det ett självklart uppdrag för oss som folkvalda att se till att förhindra att denna ordning och dessa strukturer får genomslag i kulturlivet. Det innebär både att man försvårar för kvinnliga kulturutövare och sannolikt att vi får sämre kultur. Ett jämställt kulturliv skulle med största sannolikhet också innebära bättre kulturutövare och bättre möjligheter att få tillgång till kultur. Därför behövs det någon form av strategi för att komma åt detta. Här tror jag att det borde finnas förutsättningar för en fortsatt diskussion även efter att vi har fattat beslut om detta betänkande, för att diskutera: Hur ska vi motverka bristande jämställdhet på kulturområdet? Det är inte så att den borgerliga majoriteten är helt blind för problemet. Till exempel har det nya filmavtalet, som utskottet skriver i betänkandet, fina skrivningar om vikten av jämställdhet inom filmområdet. Men, allvarligt talat, om vi tittar på just filmområdet är det väl ett av de områden som präglas av minst jämställda förhållanden av alla kulturlivets områden. Här borde det finnas en möjlighet, även efter att ni har avslagit motionsyrkanden, att fortsätta att diskutera hur vi ska motverka ojämställdhet inom kulturlivet. När det gäller amatörkulturen är det precis så som sade i talarstolen alldeles . Amatörkultur och professionellt utövad kultur förutsätter varandra. Den professionella kulturen ger inspiration. Det är många av oss som kanske genom att lyssna till och se på utövare som verkligen kan sin sak, som är utbildade och dugliga, känner att vi själva vill pröva på, känner en inspiration till att vi skulle vilja utöva någon form av kultur. Många professionella utövare kommer också just från amatörkulturens område. Här har amatörkulturens utövare själva identifierat ett problem, och det är: Det finns för många som har fingrarna i detta område. Det är för svårt att se vem det är som har ansvaret. Det är uppenbart att amatörkulturföreningar och aktiva inom amatörkulturens område har en mängd olika aktörer att förhålla sig till. leder det till att man inte riktigt vet vem man ska vända sig till, och ibland leder det till att man kanske till och med mister möjligheter till stöd och projektbidrag som man annars skulle ha kunnat få. Ett sådant förslag som har framkommit i våra diskussioner med amatörkulturens företrädare är att det skulle vara en fördel om det fanns en myndighet, en instans, att vända sig till. Det är också innebörden i det motionsyrkande som utskottsmajoriteten tyvärr avstyrker i detta betänkande. Men även där hoppas jag att man fortsätter att fundera. Man skriver själv i betänkandet att samordningen måste öka, och man har goda förhoppningar om att det kommer att ske. Men man gör ingenting åt grundproblemet, som jag menar är att det finns för många som har ansvar, och det otydliggör för dem som är utövare av amatörkultur att veta hur man ska ställa sig. Slutligen, herr talman, föreslår att vi likt ska anta en kulturlag för . Det är inte ett helt nytt förslag. Det sågas lite summariskt av utskottet. Man säger att det inte verkar bra och avstyrker det. Men vi kan väl fundera lite grann över vad en kulturlag skulle innebära. Tanken bakom det är inte att detaljreglera, vilket utskottet tycks tro att det här skulle vara i motsatsställning till en ambition som majoriteten har att minska detaljregleringen. Det var inte tanken att vi i en kulturlag skulle beskriva vartenda kulturområde, exakt hur mycket pengar och vilken verksamhet som ska bedrivas. Nej, tvärtom skulle det vara en mycket övergripande lagstiftning, precis som i , där man pekar ut samhällets ansvar för kulturen. Syftet med en sådan lag ska naturligtvis vara att stärka kulturens ställning, att erkänna kulturen som en välfärdsfråga, att inse att ett samhälle utan kultur eller med mindre kultur är ett sämre samhälle att leva i. Välfärd betyder att fara väl, och för att fara väl genom livet behövs tillgång till kultur. Att tydliggöra det samhällsansvaret borde vara ett gemensamt intresse. En sådan kulturlag skulle mycket väl kunna ta upp vikten av tillgång till även för föräldrar som inte har goda ekonomiska resurser, vikten av tillgång till museer även för dem som inte har mycket pengar, bättre villkor för kulturskapare och att de som utövar kultur får möjlighet att göra det på ekonomiskt goda villkor. Jag står självklart bakom alla reservationer i detta betänkande, men för tids vinnande yrkar jag bifall enbart till reservation 7. 114 (M): Vi har debatterat kultur nu och ska fortsätta till, hoppas jag. I det betänkande vi nu diskuterar behandlas 25 motionsyrkanden från allmänna motionstiden, och ämnet är, som vi har hört, just allmän kulturpolitik. Flera motioner tar upp värdefulla förslag för att förstärka kulturen. Glädjande nog konstaterar kulturutskottet att många förslag redan är genomförda eller på väg att genomföras. Det finns även frågor som ligger under utredning eller som inte är i linje med vår allianspolitik. Därför yrkar jag, enligt utskottets förslag, avslag på samtliga motioner och bifall till förslaget i betänkande KrU10. Vi kan se hur en ny och modern kulturpolitik växer fram i . Regeringen har slagit fast att kulturens egenvärde och rätt att uttrycka sig fritt är grunden i all kulturpolitik men lyfter fram vikten av kulturens betydelse för hälsan, skolan, regional utveckling och näringslivet. Det är genom kulturen vi får ett rikare liv som leder till både tillväxt och hälsa. Den insikten har lett till många positiva förändringar för kulturen runt om i landet. mår bättre av ett blomstrande kulturliv. Kultur och kreativt skapande litteratur, musik, dans, film, mode, design och andra konstnärliga uttryck berikar och utvecklar hela samhället. Människors välbefinnande påverkas positivt, och vi vet att man lever och är friskare om man lever ett aktivt liv med kultur. De som säger att kulturen är en bärande och fullständigt avgörande del av vår demokrati har rätt. Ett fritt och livskraftigt kulturliv, med bland annat statligt stöd i ryggen, är viktigt. När nästan alla andra länder i drar ned sitt kulturstöd och höjer kulturmomssatser har alliansregeringen tillfört nya medel . Detta är något helt unikt i dagens och visar att Alliansen tycker att ett fritt kulturliv är viktigt. Men har vi också genom Kulturen 2009 breddat förståelsen av vad kulturen är och vad den kan innebära för ett samhälle. Det som har hänt är att vi på ett strukturerat sätt har börjat tala om kulturen i termer av att bidra till tillväxt och välfärd. Medvetna satsningar från alliansregeringens sida på , Kultur och hälsa, Kreativa näringar och Kultur på recept är alla uttryck för detta nya tänkande och sätt att se på kulturbegreppet i stort. Men detta förhållningssätt har vissa haft svårt att förhålla sig till. Det hävdas att det skulle finnas en motsättning mellan å ena sidan ett fritt kulturliv och å andra sidan att tala om kulturen i termer av tillväxt och välfärd, att nyttoaspekten av kultur skulle stå i ett motsatsförhållande till det fria och kvalitativa bildnings- och kulturbegreppet. Detta är naturligtvis en konstruerad diskussion som har lite eller inget med verkligheten att göra. I betänkande framgår det tydligt att regeringens politik är att man ska ha tillgång till ett rikt kulturliv oavsett var man bor i landet. Som ett led i detta har kulturplanerna och kultursamverkansmodellen spelat en viktig roll. Vi moderater har varit pådrivande i att kulturen ska komma närmare medborgarna och att länen och regionerna ska få ett större inflytande över de pengar som går till kulturen från staten. Totalt är det nu 16 län som är med, och ytterligare kommer . Detta är en av regeringens största kulturpolitiska reformer och baseras på samverkan och dialog mellan staten, landstingen och regionerna för att kunna uppnå regionala och nationella målsättningar inom kulturen. Ett extra anslag på har avsatts för att stimulera detta arbete och hanteras av . Alliansregeringen arbetar för att kulturen ska ta mer plats i samhället, i skolan, i vården och att barn och unga får rätt till den kultur som vi har slagit fast. Ett viktigt exempel på detta är satsningen på . 150 miljoner satsar vi nu på hela och möjligheter till detta. Ett annat område som jag har nämnt är kultur och hälsa, där det händer väldigt mycket spännande saker. I fortsätter man med Kultur på recept, nu med tio vårdcentraler och 200 patienter inblandade. Vi har också gjort en särskild satsning på kultur för äldre genom 30 miljoner. Det är många projekt som rullar inom just det området. Mitt eget hemlän har, herr talman, varit väldigt aktivt med att ha spännande områden inom kulturplanen. Vi sätter fokus på kulturens betydelse för tillväxten, hälsan och välmåendet, och följer kommunerna efter. Även de små kommunerna följer efter. Ett gott exempel är , där man nu genom ett kulturmanifest omsätter den regionala kulturplanen till en kulturplan. Myndigheten för kulturanalys har gjort en första utvärdering av kultursamverkansmodellen. Den visar att professionella kulturskapare upplever att deras intressen har lyfts fram bättre och att det finns ett ökat intresse för och större kunskap om kulturpolitik hos politiker på regional och nivå. Det är mycket positivt. Nästa steg är att arbeta mer för de kulturella och kreativa näringarnas betydelse för ett läns utveckling. Därför har regeringen satsat på att utveckla detta område. Ett motionsyrkande handlar om ökad jämställdhet på kulturområdet, vilket är en prioriterad fråga för regeringen. Myndigheten för kulturanalys har till uppgift att följa utvecklingen. Under förra mandatperioden genomförde regeringen en satsning på jämställdhet inom scenkonstområdet. Man avsatte , och börjar vi se effekterna av detta, bland annat när det gäller rekrytering av fler kvinnliga chefer. Trots en avsevärd förbättring finns det mer kvar att göra. Mot bakgrund av detta satsade regeringen 17 ½ miljon kronor på film-, musei- och musikområdet för att öka jämställdheten. Kulturplanerna ska innehålla fakta om kulturen ur ett jämställdhetsperspektiv och även visa vilka insatser man genomför för att uppnå bättre jämställdhet. Jag vill avsluta med att understryka att regeringen verkligen har lyft kulturens betydelse på olika sätt. Den kulturproposition som kom 2009 har visat vägen i denna utveckling. Namnet är tydligt i sig: Tid för kultur. Jag är övertygad om att det inte är många som vill vända tillbaka eller som påstår att det var bättre . Det alliansregeringen har gjort är att göra upp med ett politiserat och exklusivt kulturpolitiskt arv och i stället se hela det kulturella . Detta kulturella är allt från amatörkulturen, folkdansen, Opera på skäret och det lilla, ideellt drivna motorcykelmuseet i till i . De små och de stora inom alla konstformer bidrar, såväl privata som statligt och kommunalt drivna. Kultursverige är, herr talman, en vacker sommaräng där små och stora samsas och där det sammanlagda värdet ger demokrati, välfärd och tillväxt. För mig är kultur livsviktigt, och all kultur både görs av människor och gör oss till människor. 115 i (S) replik: Det känns nästan som om inte har suttit här och lyssnat på de tidigare inläggen och kanske även det som jag lyfte fram. Det du lyfter fram är bara att det skimrar, att det är så bra, att det finns kultur överallt och att alla får ta del av kultur, medan vi är flera som i talarstolen har lyft fram de ökade klyftorna, att det är färre som läser och att många barn och unga inte kan vara en del av idrottsrörelsen eftersom deras föräldrar inte har råd att betala avgiften. Jag lyfte fram musik- och kulturskolorna. På vissa håll lägger man ned eller ger inget bidrag över huvud taget. Det är ökade kostnader. Vilka barn är det som får ta del av verksamheterna? Jo, det är de som har råd att betala en avgift. Det är klart att man kan säga att det finns så mycket kultur. Ja, det finns kultur för alla dem som har råd. Men hur får vi möjlighet att se till att alla får ta del av kultur, även de som inte har fått mängder med skattesänkningar eller de som jag lyfte fram, som faktiskt har fått betala för att andra ska få mer i plånboken? Det är de sjuka och de arbetslösa som har fått mindre att kunna konsumera kultur för när kulturministern säger att den största kulturpolitiska reformen är att man har sänkt skatterna. För mig blir det väldigt innehållslöst när man säger att man ser kulturen som en viktig del i samhället, att den innebär en aspektpolitik för hälsan, för vården och för allt möjligt. Men hur är det med dem som inte får ta del av kulturen? Struntar vi i dem? Vänder vi bara ryggen åt dem? Eller vad tycker att vi ska göra för att alla verkligen ska få ta del av kulturen? 116 (M) replik: Det är givet att man kan flytta fokus från det som betänkandet handlar om. Jag har lyssnat på debatten . Det finns de som har svårigheter med höga avgifter i kommunerna det har debatterats. Det är inte så att jag inte ser dessa saker. Men vad jag har lyft fram är att det har lagts mer pengar på kulturen än i . Vi har också försökt förstärka regionerna och på det viset också kommunerna. Jag tror att kulturplanen och samverkansmodellen kommer att visa och redan gör det i viss del att man jobbar aktivt med att kulturen kommer högt upp på den politiska dagordningen. Man kan naturligtvis välja att svartmåla allt. Man kan också välja att ibland försöka framställa det så att regeringen inte gör något. Det är lite olika strategier från oppositionen. Jag tror inte att något av det är sant. Det är givet att det finns barn som har det tufft. Jag sitter i styrelse. Vi tittar speciellt på till exempel de barn som har det långvarigt tufft. Där försöker man hitta olika lösningar. lyfte upp en helt annan sak i sin diskussion. Det var utanförskapet, som sade hade ökat. Men siffrorna talar ju om det motsatta. Det är nog viktigt att försöka hålla sig till fakta i den här diskussionen. Men visst ser vi dem som har det tufft, och det är också därför som vi gör ytterligare satsningar. Jag delar den uppfattning som och framförde tidigare, att det är olyckligt att kommunerna ibland både höjer avgifter och drar ned. Jag tycker att kulturen har en alldeles särskild ställning och är viktig för alla barn. Det är därför vi har slagit fast att barn och unga i har rätt att få kultur. Det är därför är så viktig. Jag var så förvånad när parti var emot och tyckte att det var något besvärligt som kom. har man vänt lite, eftersom man ser att det ger goda effekter. Det är inte så att det är några avgifter för barnen, utan här tillför man resurser till skolorna och förhoppningsvis också till förskolorna. 117 i (S) replik: Men även när det gäller Skapande skola ser vi stora skillnader. Det är inte så alla barn i alla skolor får ta del av Skapande skola-pengar, utan det är vissa elever och vissa skolor. Det beror på vilken aktiv lärare man har, vilken aktiv rektor man har, om man får ta del av det. Det är klart att vi inte är glada över det. Vi har ställt oss bakom . Men jag tycker att ett av problemen är att vi inte når ut till alla barn. Jag hade önskat att vi hade haft en utbildningsminister som lyfte fram de estetiska ämnena som viktiga ämnen i skolan. Men jag tror aldrig att jag har hört nämna dem över huvud taget, utan det är bara svenska, engelska och matte som är de viktigaste. Musik och bild har inte i skolan att göra, känns det som . Risken med kulturpolitiken som en del av aspektpolitiken är att man lägger över mer och mer på regionerna. Vi får mer och mer signaler om att kulturpolitiker petar i saker. Jag tror att det var som här tidigare sade att vi inte ska styra vart pengarna till kulturen ska gå. får vi alltmer signaler om att kulturpolitiker till och med vill vara med och tala om vad man ska spela på scenerna för att vara beredda att lägga pengar på kulturen. Ser inte någon fara med att det handlar om aspektpolitik? Man ser inte att kultur har ett egenvärde, utan man satsar på kultur för att det är en del av näringslivets utveckling eller för att det är bra för hälsan eller något annat. Jag tror att kulturen ger sådana effekter ändå, men när man bara pratar om kultur som en del av något annat alltså som en del av aspektpolitiken tycker jag att man förminskar kulturen och kulturens kraft i samhället. Man gör kulturen mer och mer beroende av att vara bra för andra saker. 118 (M) replik: Jag ska läsa direkt ur mitt tal: Regeringen har slagit fast att kulturens egenvärde och rätt att utrycka sig fritt är grunden i all kulturpolitik. Jag vet inte om hörde det. Det är givet att vi slår vakt om det. Men det innebär inte att vi är emot alla de goda effekter som kulturen har och som vi lär oss mer och mer om, inte minst genom forskningen. Man ser gärna bekymmer. Jag tycker att ska gå till en del av sina kolleger i vissa kommuner, som har varit motståndare till och därför inte har sökt några medel. På vår kant försöker vi jobba så att alla kommuner tar ett aktivt ansvar för att föra ut till skolorna. Den ligger i ett väldigt utsatt område i . Där jobbar man oerhört engagerat med att ta in författare och med att få inte minst killarna att intressera sig för läsning. Man har skrivit uppsatser och dikter som är en bok på . Det är ett gott exempel på vad Skapande skola kan betyda både för integration och för ett utsatt område. Här finns det många goda exempel, och det kanske också är bra att vi lyfter fram dem. Jag vill också kommentera en annan sak som tog upp. Det handlar om Bergmancentret på . glömde att säga hur mycket som redan är satsat på . Hon fick det i stället att låta som att regeringen inte gör något eller inte har gjort något. Låt mig nämna att man 2007 avsatte 20 miljoner till en speciell . avsatte man 1 ½ miljon till festivalen och ytterligare 750 000 till ett arkiv. har fått 500 000. Därtill har man fått 3 miljoner av Arvsfonden, och man söker dessutom medel på det regionala planet. Detta hör ihop med vår diskussion om att regional kulturpolitik kan vara minst lika bra som en nationell, statlig kulturpolitik. parti lyfter ofta fram att nationens politik är mycket viktigare än den lokala eller regionala, men här har alla möjligheter att stödja . 119 (V) replik: Låt mig börja med att rätta mig. Jag sade att jag yrkade bifall till reservation 7, men det ska vara reservation 9 under punkt 7. säger att det är viktigt att inte svartmåla. Jag håller med om det. Lika viktigt är det att inte skönmåla. Man måste försöka hitta den där balansen som är så svår att finna när vi är färgade av våra politiska uppfattningar och av de förslag vi har lagt fram och så vidare. Det finns dock några beslut som har fattats som jag menar påverkar möjligheten att göra det som utskottet skriver i betänkandet, till exempel att se till att tillgången till kultur är någorlunda jämnt fördelad över hela landet. Då vill jag fråga : Hur har nedläggningen av Rikskonserter bidragit till detta?