prot · GZ09100 · 2012-04-19 00:00:00 — Men frågan är varför man över huvud taget ska tillåta kastrering utan bedövning när det nu finns alternativ. Andra länder har redan sprungit ifrån oss och förbjudit det. I till exempel och har man använt vaccinering i stor skala. Det är inte så att det inte finns alternativ eller att de är oprövade. Man brukar inte införa lagar över . Ofta har man i alla fall någon liten tid innan de träder i kraft, så att man kan genomföra utbildningen. Ska jag tolka ministerns svar som att vi kommer att få förbudet i samband med höstbudgeten? I så fall är jag väldigt glad. Annars kvarstår min fråga: När kommer förbudet? 85 Landsbygdsminister (C): Jag upprepar mitt svar: Vi återkommer senast i samband med höstbudgeten. Vad vi återkommer med återstår dock att se. Därtill måste jag upprepa att detta handlar om att ett antal tusen människor måste ha adekvat utbildning för att kunna hantera det här på det sätt som det måste hanteras på för människans men också djurens del. talar vi om läkemedel som i fel användning kan vara skadliga, till och med dödliga. 86 (M): Min fråga går till socialminister och handlar om den genomförda massvaccinationen mot svininfluensan. Med kända fakta ser vi en koppling mellan vaccinationen och narkolepsi. Detta har gjort att det blivit en ganska omfattande debatt. Det är lätt att i efterhand peka på de problem som uppstått. vet vi av erfarenhet att vaccinationer i allmänhet är till mycket stor nytta och motverkar sjukdomar, lidande och höga kostnader för samhället. För att dra slutsatser inför framtida liknande situationer är det viktigt att det sker en utvärdering av massvaccineringen. ser över frågan, men det kan också vara viktigt med en fristående, övergripande och oberoende utvärdering som har att besvara frågan om massvaccinering var rätt metod. Vilka lärdomar kan vi dra, och hur kommer utvärderingen att ske? 87 Socialminister (KD): Det som tar upp är förstås jätteviktigt av flera olika skäl. Det är viktigt av hälsoskäl. Det är viktigt för att människor ska ha högt förtroende för vaccinationer som instrument för att kunna möta hälsohot som närmar sig vårt land eller finns i vår närhet. Därför är det naturligtvis oerhört viktigt att vi drar slutsatser och lärdomar av det som skett. Som sade har ett antal personer drabbats av bieffekter som har varit enormt olyckliga och som för vissa av barnen sannolikt kommer att innebära livslånga effekter. Vi försöker hantera det på olika sätt genom att möta de här grupperna, erbjuda så mycket hjälp vi någonsin kan och samla alla våra experter i det sammanhanget. Utvärderingen sker, precis som sade, först hos . Sedan får vi helt enkelt se om vi behöver ta ytterligare initiativ utöver detta. 88 (M): Jag tackar socialministern för svaret. I en så allvarlig situation som den som uppkommer i samband med en pandemi gäller det att agera snabbt. valde att genomföra en massvaccination. Andra länder valde andra metoder. Det viktiga är , som socialministern påtalar, att det sker en utvärdering och att vi kan lära av det som hänt. Jag tycker att jag har fått ett positivt svar från socialministern, men jag har en följdfråga som gäller ersättningen till de drabbade. Läkemedelsförsäkringen, som bekostas av läkemedelsbolagen, träder in, men vilken blir statens roll i detta sammanhang? Hur arbetar departementet med frågan? Vad kan förväntas? Det är viktigt att vi på olika sätt tar ett gemensamt ansvar för de drabbade barnens och ungdomarnas framtid. 89 Socialminister (KD): Det är också en viktig fråga. Det finns, precis som säger, en läkemedelsförsäkring som träder in och tar en del av detta. Frågan om ytterligare anspråk om ersättning bereds i . Jag kan berätta att vi har gjort några andra saker, till exempel att ge stöd till den förening som har skapats för de familjer som har barn som drabbats. Det har från departementet getts pengar för att man ska kunna genomföra familjeveckor tillsammans, där hela familjen lär sig mer om hur man kan leva med effekterna av det som har inträffat och ökar sitt kunnande. Men som sagt är den stora ersättningsfrågan under beredning. Vi hoppas att kunna lämna besked . 90 (SD): Jag skulle vilja ställa en fråga till justitieminister . Småföretagens villkor och utvecklingsmöjligheter är viktiga grundförutsättningar för svensk tillväxt. har publicerat en rapport där regeringens arbete med regelförenklingsarbetet granskats. Det är onekligen en uppseendeväckande kritik som riktas mot det förda arbetet, framför allt jämfört med de mål som var uppsatta för perioden 20062010. Ett centralt mål för regeringen var att minska företagens administrativa kostnader . Jag citerar ur rapporten: De administrativa kostnaderna minskade något men långt ifrån uppställda mål. På flera områden, såsom skatteområdet, har de administrativa kostnaderna tvärtom ökat. Min fråga är således: Vad är orsaken till att de uppställda målen inte har uppnåtts? 91 (): Skälet till att vi inte har kommit tillräckligt långt när det gäller regelförenklingsarbetet är att det finns en ambassadör för varenda paragraf. Så fort man ska peta i någonting och förenkla för företagen är det många intresseorganisationer och andra som går i gång för att försvara paragraferna, så det är besvärligt. Ändock har vi genomfört flera viktiga förändringar för företagen. Låt mig bara nämna detta med förenklad revision, som innebär att det för de flesta små företag är ett krav att anlita en revisor. Jag tror att redan denna reform innebär en besparing för småföretagen på 2 ½ miljard kronor. Man kan säga att regeringen sammantaget borde ha kommit längre. Ja, men arbetet med varje fråga är komplicerat. Det är inte så att alla ställer sig upp som en man och försvarar förenklingen trots att den är angelägen. Men jag kan berätta att regeringen inte kommer att avsluta sitt engagemang för regelförenklingar, utan vi fortsätter att ta oss fram i terrängen och försöker se till att det blir enklare för företag. 92 TREDJE VICE TALMANNEN: Med detta är dagens frågestund avslutad. Jag ber att få tacka närvarande ministrar och statsråd för medverkan. 13 § (forts. från 11 §) Konsumenträtt (forts. CU15) 93 (MP): Köpfrid innebär att ingen mot sin vilja ska utsättas för påträngande reklam. Begreppet lanserades av i hans bok för 80-talet. Vi vet alla hur det gått. har floden av reklam blivit allt stridare och svårare att undvika. En jämförelse visar att det detta år satsades ungefär lika mycket pengar på marknadsföring som på undervisning i grundskola och gymnasium i . Det handlar om enorma belopp. kostade reklamen i , enligt . All marknadsföring är förstås inte dålig eller onödig, men den överdrivna och alltmer uppskruvade reklamen vi översköljs av är problematisk av flera skäl. Avund, girighet och frosseri är några av de dödssynder som den katolska läran använder sig av som liknelse för våra mänskliga svagheter. Det har blivit nödvändiga dygder i konsumtionssamhället där människor måste förmås att köpa mer och mer för att hjulen ska snurra. Reklamen underblåser dessa mänskliga svagheter, för den som är nöjd med sig själv och det hon eller han har är ofta en sämre konsument. Reklamen är ofta ett slags livsstilspropaganda som underblåser människors missnöje och syftar till att få oss att prioritera en rastlös jakt på nya prylar före sänkt arbetstid, mer fri tid och större utrymme för sådant som familj, vänner och kultur. Reklam handlar i grund och botten om makt. Man brukar tala om tre sorters makt: tvingande, belönande och betingande. Den betingande formen av maktutövning innebär att man skapar normer. Med reklam stärker man normer om köpande och ägande som sett ur ett miljö- och klimatperspektiv är ohållbara. Att minska reklamen är ett steg på vägen mot att befria oss från snäva och destruktiva normer som reducerar människor till kunder och konsumenter. Det är ett sätt att påbörja omställningen till en hållbar ekonomi inom naturens ramar en ekonomi som arbetar för människor och miljö i stället för mot. Oönskad reklam som upptar vår tid och våra tankar kan ses som ett slags mentala föroreningar. Den amerikanske företagaren föreslår i sin bok 3.0 att reklam ska begränsas och beskattas eftersom den inkräktar och vår uppmärksamhet. Den brittiske nationalekonomen menar att överdriven reklam skadar samhället. Genom att den förstärker mer materialistiska värderingar samt driver på statusjakt och överdrivet lönearbete kan den bidra till att göra människor mer olyckliga. Han menar att det är rimligt att begränsa reklam och även beskatta den enligt principen att förorenare ska betala för sin skadliga påverkan i detta fall på människors välbefinnande. Statuskonsumtion är stressande både för dem som har mycket och för dem som har lite. Överdriven konsumtion är inte bara skadlig för människor utan även för miljön. Vi vet att om alla konsumerade som svenskar skulle vi behöva flera jordklot. I ett läge när den totala konsumtionsnivån redan ligger på en ohållbart hög nivå i behöver köphetsen dämpas och inte skruvas upp. Vad kan vi då göra för att öka köpfriden i ? Marknadsföringslagen fredar oss delvis. Den som sätter upp en skylt med Nej tack till reklam på dörren eller brevlådan slipper förhoppningsvis oadresserad pappersreklam. Den som även vill slippa adresserad reklam och telefonförsäljning måste registrera sig i det så kallade . Men varför inte vända på ordningen så att endast de som aktivt har gett sitt samtycke får reklam eller blir uppringda av telefonförsäljare? En sådan ordning löser naturligtvis inte alla reklamrelaterade problem men skulle ändå vara ett steg åt rätt håll. En så enkel åtgärd som att införa en modell där endast de hushåll som sätter upp en skylt med Ja tack till reklam på dörren eller brevlådan får direktreklam skulle spara mycket möda och papper . Många slänger reklamen direkt utan att läsa den. Med ett Javisstregister i stället för ett Nixregister skulle telefonförsäljare och marknadsförare med större precision nå just dem som vill ta del av deras budskap. Övriga skulle slippa bli störda i sina hem. Därför bör marknadsföringslagen skärpas så att den bättre skyddar medborgare mot att utsättas för oönskad marknadsföring. Endast den som uttryckligen har sagt sig vilja ha den bör få den. Så skulle vi kunna ta några små men viktiga steg på vägen mot ett samhälle där människor i första hand får vara människor vänner, föräldrar, grannar och medborgare och inte bara kunder, konsumenter och utbytbara kuggar i produktionsmaskineriet. Det skulle vara ett samhälle där mänsklig utveckling går före ekonomisk tillväxt och där gemenskap och fri tid värderas högre än den stressande kamp för att skaffa och äga mest som vi alla i längden förlorar. I detta anförande instämde (MP). 94 (SD): I betänkandet behandlas två enskilda motioner från mig själv som jag tycker förtjänar lite uppmärksamhet. I den ena motionen föreslås att lagstadgar sista förfallodatum på fakturor till sista betalningsdag. Bakgrunden till detta förslag är att olika företag och organisationer tillämpar lite olika syn på hur betalningen ska gå till och vilken acceptans som finns gällande när betalningen kommer dem till handa. Med tanke på att de flesta använder sin internetbank för betalningar och transfereringar och att praxis är att betalning inte räknas som till handa mottagaren när betalning inte sker på ett betalningskontor menar jag att en lagändring som kräver att sista förfallodatum likställs med sista betalningsdag vore att föredra. Jag yrkar därför bifall till SD:s reservation nr 5. Den andra motionen rör en begäran om att tillkännager regeringen som sin mening att säkra en rättvis ränteskillnadsersättning. Bakgrunden till motionen är att låntagare som velat lösa ut sina lån i ett läge där räntesituationen medför extra omkostnader för banken får betala en så kallad ränteskillnadsersättning för att kompensera bankens extra omkostnader. Däremot gäller inte det omvända förhållandet, vilket innebär att banken alltid är vinnare i relation till sina kunder. Av marknadsrättvisa skäl, då banken i sådana fall får möjlighet att ta hela ränteskillnaden i anspråk för att sedan låna ut pengarna till en annan kredittagare, menar jag att denna asymmetri borde bytas ut mot en möjlighet för de privata bankkunderna att, om situationen så medger, begära en viss kompensation från banken i situationer där de tidigare måste lösa ut sina lån. Det här systemet existerar i , och det här systemet erbjuds även inom andra näringar, som till exempel elbranschen som också handlar med bundna och rörliga prisavtal, med benämningen bytesrätt. Därför borde det inte vara ett problem att införa detta också här i . Då jag emellertid inte förankrat idén hos mitt parti och då utskottet avstyrkt motionen kan jag tyvärr inte yrka bifall till motionen. Däremot tycker jag förstås att det vore trevligt om fram till nästa motionstid funderar på om ett dylikt system kanske ändå vore att föredra även i här i . Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas under 15 §.) Föredrogs utbildningsutskottets betänkande 2011/12:UbU17 Högskolan. 95 (S): Som förtroendevald är man representant för och utsedd av folket för att fatta kloka beslut. När jag tar emot studiebesök i brukar jag säga att det naturligtvis går att leva sitt liv i korridorerna här, men om man bara gör det riskerar man att fatta ganska dåliga beslut. I stället bör man ta till sig de pusselbitar som finns tillgängliga, få så många intryck utifrån som möjligt och jämföra dem med torra propositioner, motioner och betänkandetexter och inte minst med den egna idén och visionen på det område man politiskt ansvarar för. Om man då tar på sig den här spanarblicken på området högskolan kan man till exempel ta del av det som händer i andra länder. Man kan ta del av vad , Internationella programkontoret eller säger. Man kan lyssna på sektorn, träffa högskolor och universitet, de fackliga organisationerna som organiserar anställda i sektorn och man kan läsa deras facktidningar och debattinlägg. Och man kan träffa studenter, före detta studenter, blivande studenter och de som helt enkelt inte kom in och blev studenter. Allt det här förutsätter jag att vi som jobbar med de här frågorna gör. Vad är det då för bild som tonar fram i det här pusslet som läggs utifrån de här olika källorna? Först och främst att vi är ett litet kunskapsintensivt land som måste ligga i yttersta framkant med en välutbildad befolkning om vi över huvud taget ska kunna konkurrera i en värld som är i full färd med att bygga ut sina högskolor och där en allt större andel av befolkningen skaffar sig en eftergymnasial utbildning. Ju fler som skaffar sig en högre utbildning i omvärlden, desto fler behöver ha det i . Det finns ett klockrent samband mellan grupper med hög utbildningsnivå och lägre arbetslöshet. Tio har redan en högre andel högskoleutbildade i åldern än . bekräftar också bilden av att efterfrågan på fler akademiskt utbildade kommer att öka med tanke på att vi blir en alltmer kunskapsbaserad ekonomi. Det blir också tydligt att det finns vissa brister i kvaliteten i den högre utbildningen. Det handlar om ett resursfördelningssystem som till viss del fungerar kvalitetsfrämjande, men som till viss del också motverkar hög kvalitet och effektivitet. Det handlar om brister i jämställdhetsarbetet, i studentinflytandet, i den breddade rekryteringen, i kopplingen mellan grundutbildning och forskning och i studenternas villkor i övrigt. Förutom levnadsstandarden, tryggheten och bostadssituationen poängterar studenter man möter att undervisningstimmarna är för få och att anknytningen till arbetsmarknaden ofta är dålig. Situationen blir särskilt kännbar för studenter från hem som inte är lika resursstarka och inte har samma kontakter på arbetsmarknaden som barn till föräldrar med högre utbildning och etablering på arbetsmarknaden ofta har. Det finns också problem med urvalet till högre utbildning. Antagningssystemet upplevs inte som effektivt, överblickbart, förutsägbart och rättssäkert. Varje förändring skapar nya orättvisor gentemot grupper som redan påbörjat sina studier utan att veta hur de skulle ha valt taktiskt. Fler unga studenter från studievana miljöer och universitetsstäder tränger undan äldre studenter från mindre orter och försvårar det livslånga lärandet. Detta hänger samman med turerna kring ifrågasättandet av dagens högskolelandskap. Utbildningsministern räknar med att verkligheten, med minskade ungdomskullar, kommer att uppmuntra lärosäten att gå samman, men än så länge använder han budgetverktyget och ger små och medelstora högskolor mycket sämre möjligheter att utvecklas genom förlorade examenstillstånd som får direkt genomslag. För kvaliteten totalt innebär det att en del lärosäten, som faktiskt är föredömen vad gäller anknytning till arbetsmarknaden, extern finansiering, breddad rekrytering och studentinflytande, får betydligt sämre villkor. Dessutom får det konsekvenser för arbetskraftsförsörjningen vad gäller till exempel lärare och sjuksköterskor i respektive region. Frågan är då vad man kan dra för slutsatser av detta pussel. Och det är nu vi kommer till de stora skiljelinjerna i vår högskolepolitik. Som socialdemokrat drar jag slutsatsen att vi måste ha mycket högre ambitioner vad gäller andelen som avslutar eftergymnasiala studier. Vårt mål är att av 3034-åringarna ska ha avslutat en minst tvåårig eftergymnasial utbildning, högskola eller yrkeshögskola, . Jag drar slutsatsen att vi måste använda våra mänskliga tillgångar bättre. Som det lilla kunskapsintensiva land vi är, och vill vara, måste vi ta till vara på alla begåvningar som finns här. Det finns inga skäl att hålla tillbaka någon, utan alla ska få möjlighet att förverkliga sina studiedrömmar och nå så högt som det över huvud taget är möjligt. Det innebär att vi måste ha skyhöga förväntningar på alla barns förmåga så snart de sätter sin fot i förskolan och rakt igenom hela skolsystemet. Det innebär också att vi måste bygga bort alla trösklar i utbildningssystemet, såsom meritpoängen, light och nedrustningarna inom vuxenutbildningen. Det kan inte vara så att det är vanligare att barn till högskoleutbildade föräldrar har förmågan att läsa vidare jämfört med barn till föräldrar med gymnasieutbildning. Det måste ha hänt något på vägen som gör att de inte gör det. Meritpoängen, som vissa moderna språk numera ger, får också helt andra absurda konsekvenser som att hörselskadade tvingas välja mellan att läsa teckenspråk och bli mer delaktiga i sin omvärld och att läsa ett språk som ger meritpoäng och därmed möjlighet att komma in på sin drömutbildning. Och de som har läst språk och har högre betyg från tiden innan meritpoängen infördes konkurreras ut av personer med lägre betyg som har läst exakt samma språk . Jag drar också slutsatsen att vi behöver öka kvaliteten på landets högskolor. Det handlar om att tillföra resurser för att öka antalet lärarledda timmar och mer tid för studenter att träffa sin handledare, fler disputerade lärare, speciellt inom humsam. Det handlar om att justera resursfördelningssystemet så att det får större legitimitet i sektorn och lägger mer fokus på utbildningarnas kvalitet och genomförande och mindre på att mäta kvaliteten på själva studenterna. Det handlar om att tydligare knyta högskolors utbildningar till det arbetsliv som ska suga upp studenterna efter examen. Det kan också handla om att tydligare stötta lärosäten i arbetet med breddad rekrytering, jämställdhet och mångfald. När det gäller högskolelandskapet drar jag slutsatsen att det måste bli slut på hycklandet och svälta räv-leken. Efter alla kraftfulla förändringar i högskolesektorn som skett utan att konsekvenserna av dem har följts upp tillräckligt är det helt enkel kanske dags att sätta sig ned och utreda högskolans framtida lokalisering, titta på kopplingen mellan utbildning och forskning, finansieringen och den strategiska inriktningen för att trygga framtida konkurrenskraft och kompetensförsörjning i hela landet. Regeringen och utskottets majoritet drar andra slutsatser än vi. Regeringens ambitioner för framtiden är så lågt satta att vi redan nu lever upp till målen med råge. Regeringen säger att det räcker med att mellan av 3034-åringarna har en eftergymnasial utbildning trots att har det . Regeringen skulle alltså vara nöjd även om vi backade . Snacka om låga förväntningar och om att backa in och riskera att stå handfallen inför en omvärld som ställer allt högre kompetenskrav! I stället för att skjuta till resurser för högre kvalitet och satsa på fler undervisningstimmar eller bättre arbetsmarknadskoppling väljer regeringen att flytta runt pengar i systemet och därmed kalla samma pengar som universiteten redan har fått för en kvalitetssatsning. Regeringen tricksar med meritpoäng och regler för antagning till högskolan så att det blir hart när omöjligt att planera sina studier och så att grupper som inte gjort de rätta valen från början missgynnas. Förutom det faktum att de som kommit direkt från gymnasiet slår ut äldre motiverade studenter och knappast lever upp till målet om livslångt lärande påverkar det dessutom kvaliteten på högskolorna som får alltför homogena grupper. Därtill ökar det naturligtvis den sociala snedrekryteringen. Det är kanske inte så konstigt att ambitionerna är låga. När får en öppen fråga om hur hans drömskola ser ut väljer han att trycka på betyg från fjärde klass och en ännu mer avskalad gymnasieskola som inte rustar någon för en framtida arbetsmarknad hur den än kommer att se ut. Regeringen motsätter sig en utbyggnad av antalet högskoleplatser och låtsas att de väljer kvalitet framför kvantitet. Det gör de inte. Faktum är att valet inte ens står mellan kvantitet och kvalitet i den högre utbildningen eller i utbildning på någon nivå alls för den delen. Valet står snarare mellan en investering i fler utbildningsplatser och högre kvalitet i utbildningen eller billigare pommes frites på närmaste snabbmatskedja. För oss är det valet enkelt. Vi vet att kunskap är makt och att utbildning ger frihet. Kunskapens värde devalveras inte för att man är många som delar på den, snarare tvärtom. Samhället och varje individ vinner på att utbilda sig, ur alla perspektiv. Man blir bättre på att bevaka sina demokratiska rättigheter. Man får högre levnadsstandard och bättre hälsa, och studier leder ofta till personlig utveckling. Kort sagt, mer kunskap och utbildning leder till större individuell frihet. Varför väljer regeringen medvetet bort något som kunde ha lett till ökad individuell frihet för många fler och som dessutom gör att som nation riskerar att halka efter? Vi står naturligtvis bakom alla våra reservationer, men jag yrkar för tids vinnande bifall bara till reservationerna 4 och 23. 96 (MP): högskolor och universitet ska präglas av kvalitet, mångfald och tillgänglighet. Ett samhälle i ständig utveckling behöver en väl fungerande utbildning. Med en hög kvalitet i den högre utbildningen redan på grundnivå läggs grunden för ett nyfiket kunskapssamhälle. vill se en utveckling där högskola och universitet går från en sluten akademi till en öppen högskola. Den svenska högskolan har byggts ut kraftigt . Detta har skett genom att antalet utbildningsplatser ökat. Tyvärr har satsningen på kvalitet uteblivit. behöver en livskraftig och högkvalitativ forskning, och en förutsättning för det är att grundutbildningen förbereder studenterna för såväl arbetsmarknad som högre studier. menar att högskolor och universitet är i behov av flera tydliga kvalitetssatsningar. Den lärarledda undervisningen uppgår i vissa fall bara till inom en del ämnen, och andelen internationella studenter minskar som en följd av regeringens politik. Aldrig har så få sökt till lärarutbildningen och så många hoppat av. Det är inte bara det att få har sökt till lärarutbildningen, utan det är en hel del som har kommit in men aldrig använt sig av platserna. Vid har man på ett av programmen endast tolv lärarstudenter, och det är ju ett stort lärosäte. Så här ser det ut på väldigt många lärarutbildningar.