prot · H00944 · 2012-12-14 00:00:00 — Det ska vi sträva efter på det här området också. Jag tycker att det är viktigt att ta del av de faktaunderlag som finns. Ett mycket viktigt sådant är den stora om digital läsning som kom och som var en stor jämförelse mellan när det gäller it-användning i skolan. Där konstaterade man om att är mycket tekniskt framstående. Problemet ligger i användningen av it och datorer i skolan. Då handlar det inte om den tekniska användningen utan om att eleverna inte är tillräckligt källkritiska. Det är där problemet ligger, enligt . Man går in på nätet och läser något, och så tror man på det utan att ifrågasätta det. Jag har ju noterat även tidigare att interpellanten är aktiv i den här frågan, och jag vill varna för att det blir en alltför teknikfokuserad debatt. Jag tror nämligen inte riktigt att det är där skon klämmer. I varje fall ger inte något stöd för det. Det handlar i stället om att elever, till exempel i ämnet historia, går in och försöker läsa något på nätet. Om man då inte själv kan historia eller om man inte har lärare som är duktiga i historia kommer det inte att spela någon roll att man har it, för man kan bli missledd av det som står på nätet. När det gäller orsakerna till och Förintelsen finns det många aktörer som har ett intresse av att vinkla bilder ur sitt perspektiv. Det gäller kanske inte vikingatiden, men 1900-talets historia, det vill säga den moderna historien och även rader av andra ämnen, exempelvis klimatfrågan och så vidare. Jag tror alltså att vi måste förstå att när det gäller it-användningen går det inte att koppla från skolans övriga kunskapsuppdrag. Om elever och lärare är kunniga kommer man att kunna använda all den information som finns på nätet. Man kan gå in på nätet, hämta hem information och värdera den på ett helt annat sätt än man måste göra med de läroböcker som en skola köper in, för där har naturligtvis lärarna och skolan själv ytterst ett ansvar för att de är objektiva, allsidiga och av god kvalitet. Men det är ju ingen som har det ansvaret för allt som läggs ut på nätet. Det är det pekar på. Det är den delen vi i första hand måste förbättra i , inte att köpa in ännu mer ny teknik som man inte vet hur man ska använda. Det är inte där bristen finns, även om man ständigt måste göra även detta eftersom tekniken utvecklas . Det är den biten jag är bekymrad över att källkritiken hos eleverna inför allt som finns på nätet inte är tillräckligt utvecklad, och det är en del av skolans ordinarie kunskapsuppdrag. Jag delar alltså interpellantens utgångspunkter, men när vi funderar på vad vi ska göra måste vi rimligen utgå från de internationella studier som finns på området och inte från något som man bara tycker verkar intressant. 11 (S): Först lät utbildningsministern ganska nöjd och tyckte att det här nog löser sig. Men sedan kom utbildningsministern in på vikten av källkritik, vilket vi har diskuterat tidigare i den här kammaren. Jag tycker att det är bra. Det är jätteviktigt att lärarna och eleverna är källkritiska. Därför skulle det vara väldigt bra att ta fram detta i en nationell it-strategi för skolan. Om nu säger att problemet inte är tekniken, för det har vi sett till på annat sätt och den tekniska utvecklingen är bra i och så vidare även det varierar, har i alla fall jag märkt, över landet utan problemet är källkritiken, varför då inte göra en nationell it-strategi för skolan där källkritik är en väldigt stor del så att lärare tar till sig det och ser till att det kommer med i undervisningen? Det är jätteviktigt med källkritik. har eleverna lärt sig att allt inte är sant som står i tidningen. måste man lära sig att inte allt som står på nätet är sant. Dessutom får man så väldigt mycket mer information. Det är ju det som är så bra med it, att vi kan ta del av hela världen. Men det finns också sådana nackdelar, eftersom det finns vissa som vill vinkla. Om man bara läser en eller två tidningar kan ju det gå an. Då klarar man av att vara källkritisk, men får man väldigt mycket över sig är det ännu viktigare att man lär sig källkritik. har jag utbildningsminister framför mig. Varför kan han inte peka med hela handen, som jag tycker att han gör ibland, och säga att när nu it blir en så stor del i skolan och it är ett så bra undervisningsverktyg måste även källkritiken få en väldigt stor del? Det vore väl alldeles utmärkt att lägga in det i en nationell it-strategi. 12 Utbildningsminister (FP): Jag är inte säker på att interpellanten förstår begreppet källkritik. Källkritik är inte att man ska ifrågasätta så mycket som möjligt i största allmänhet. Man kan förstås i en it-strategi tala om för eleverna att inte allt som står på nätet är sant. Men poängen är ju att om man ska kunna utöva källkritik i verkligheten måste man ha tillräckligt med egna kunskaper för att själv kunna värdera vad som är sant och inte sant. Om allting som fanns på nätet inte vore sant hade det inte varit någon idé att ha it i skolan. En hel del är ju sant också. Eleverna måste kunna skilja på det som är sant och inte sant. För att kunna göra det måste man själv ha goda ämneskunskaper. Det är inte it-kunskaper man behöver, det är ämneskunskaper man behöver. Om det är någon som har intresse av att påstå att Förintelsen inte existerade eller att den är överdriven och skriver det på en hemsida som eleverna går in och tittar på är ju enda sättet för dem att förstå att detta är fel att de själva har goda historiekunskaper. Det är det som är källkritik, att man själv kan mycket om olika saker. Det är då man kan utöva källkritik. Det räcker inte att säga till eleverna: Men ni ska inte tro på det som står på nätet. Då är det ju ingen idé att använda det. Det är klart att en hel del av det som finns där också är sant och riktigt. Det är ju att kunna värdera och skilja det ena från det andra som är källkritik. Där har vi en nationell läroplan. Vi har ämnesplaner i vartenda ämne som är utarbetade och som precis är antagna. Jag har inte uppfattat att det i huvudsak finns någon kritik mot dem från partier. Jag har inget emot att man antar ytterligare en strategi, men lärarna och skolorna kommer att ha det; jag lovar. Det är liksom inte ytterligare papper de behöver. Vi kan anta hur många papper som helst i regering och riksdag, men det är inte det de efterlyser; jag lovar. Det finns tydliga uppdrag. Det finns läroplaner och ämnesplaner där målet är ämneskunskaper men där det är angivet att man ska använda digitala verktyg. Vi kan skriva det på ytterligare en massa papper. Jag är inte prestigefylld; jag kan göra det. Tre papper till, vi kan kalla dem vad som helst. Men det kommer inte att ändra någonting mer än att lärarna upplever att det blir ännu mer papper. De här papperen finns redan. Det som vill att vi ska skriva ett särskilt papper om finns redan i läroplanen. Det finns redan där, och Skolinspektionen granskar det. Sedan är upprörd över att det är olika mellan kommunerna. Tänk att det sade jag . Så här kommer det att bli när ni kommunaliserar skolan. Det kommer att bli olika i olika kommuner. Så fort det är någonting som är olika står det en socialdemokrat är det i talarstolen och säger: Det här borde utbildningsministern styra upp. Det borde vara lika. är engagerad därför att hon är talesman i just it-frågor. Därför vill hon att det ska vara just it som ska styras upp. är det någon annan socialdemokrat som anser att det är något annat som ska styras upp. Varför kommunaliserade ni skolan, ? Kan du inte berätta det för de tv-tittare som följer debatten? Om ni vill att allt ska vara lika, varför kommunaliserade ni skolan? 13 (S): Politik är att vilja. Om man vill någonting kan man det, även som utbildningsminister, och ska inte gömma sig bakom kommunerna. Vill man att det ska vara mer likvärdigt med it i skolan och att lärarna ska ta sig an det pedagogiska hjälpmedel som it faktiskt är kan man se till att det blir mer likvärdigt. Det kan till och med en utbildningsminister göra. Politik är att vilja. Vill utbildningsministern se till att vi blir mer källkritiska på nätet? Jag märker ju att utbildningsministern försöker förlöjliga det här med källkritik och säger att allt som står på nätet inte är sant, att eleverna måste lära sig att det finns sanning också. Utbildningsministern tror att de först måste läsa det i en bok det låter ju så i alla fall och sedan kan de gå ut på nätet. Grejen med it i skolan är att man faktiskt kan lära sig via den digitala tekniken. Man kan faktiskt gå den genvägen. Man kan lära sig mycket mer och snabbare. Det går enklare att göra det via it. Man får den teoretiska kunskapen genom it-teknik. Det går att göra, men man måste naturligtvis också vara källkritisk. När vi fick upp högst på listan i världen som it-nation var det av tre skäl. Det var hem-pc-reformen, det var de kommunala it-strategipengarna och det var ITIS, det vill säga It i skolan. Jag håller med om att It i skolan sedan skulle ha utvecklats och förbättrats, men det var ett stort steg att lärare faktiskt inte var rädda för tekniken, att lärare inte kände att de kunde mindre än eleverna. Därför var ITIS väldigt bra. Men måste det till något ännu mer. Det behövs en nationell it-strategi för skolan. Jag hoppas att den här debatten har landat i att vi är överens om det, ministern. 14 Utbildningsminister (FP): Att blev ledande som it-nation berodde på att var bland de första att avreglera telekomsektorn . Den reformen var Socialdemokraterna starkt emot. Det var den avgörande orsaken till it-bubblan i . Den sprack tyvärr sedan, men den gjorde att vi var ledande och gör att vi är ledande. Vi är en tekniknation i grunden och en välutvecklad nation. Men avregleringen av telekomsektorn var det som verkligen satte fart på detta. Jag tror inte att ska gå omkring och tro att det var något särskilt utvecklingsprojekt som var beslutat av regeringen som gjorde att blev en it-nation, även om det inte motverkade syftet. Men det var absolut inte det som var avgörande. Jag var själv ansvarig för skolväsendet i största kommun . Vi satsade mycket på tekniken. Det görs fortfarande, och det görs i de flesta kommuner. Man ska dock akta sig för att tro att vi först har en skola som har ett undervisningsuppdrag och sedan ska it vara någonting vid sidan av. Jag tror att det vore väldigt olyckligt. Att man har en läroplan för skolans uppdrag och sedan ska ha särskilda it-dokument vid sidan av tror jag är fel tänkt. Det finns ingen prestige i det; om det är så att det finns ett starkt önskemål kan jag skriva ytterligare strategier för skolan. Jag lovar det. Det är inte det. Om pratar med några lärare i sitt eget parti och de säger att det är mer strategier de vill ha, berätta gärna för mig när hon har mött de lärarna. Jag har aldrig mött dem. Jag har aldrig mött de där lärarna som efterlyser ytterligare statliga strategier. De vill bli lämnade i lugn och ro för att i fred arbeta med läroplanerna, där it är ett mycket viktigt verktyg för att nå framåt. Jag håller med om att det finns många saker som inte är likvärdiga i svensk skola och att en av orsakerna, precis som interpellanten säger, är kommunaliseringen. Låt oss åtgärda det då, . Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellation 2012/13:115 om fattigdomsbekämpning genom ett tilläggsprotokoll till 15 Socialminister (KD): har frågat biståndsministern om hon avser att agera för att ska ta sitt moraliska ansvar för reell fattigdomsbekämpning genom att signera och ratificera tilläggsprotokollet till FN:s konvention om de sociala, ekonomiska och kulturella rättigheterna, ICESCR/ESK. Interpellationen har överlämnats till mig. Frågan om avser att ratificera tilläggsprotokollet har tidigare besvarats av mig, 2010, och av utrikesministern . anslöt sig till konsensus när antog tilläggsprotokollet om enskild klagorätt. Vi höll då en röstförklaring som förklarade inställning till protokollet. I korthet innebar förklaringen att inte var övertygat om att enskild klagorätt var det bästa sättet att främja de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna, bland annat därför att de så kallade ESK-rättigheternas karaktär ofta gör det svårt att med precision ange när en kränkning ska anses ha begåtts. Den bedömningen kvarstår. tar sina internationella åtaganden på stort allvar. Det är viktigt att känna till konsekvenserna av ett avtal innan det ingås. Därför är regeringen utifrån nuvarande omständigheter inte beredd att signera eller ratificera tilläggsprotokollet. Vi har dock inte stängt någon dörr utan kommer att studera den praxis som fortsatt utvecklas till följd av individuella klagomål till FN, på samma sätt som att vi även ser över andra möjligheter att stärka mänskliga rättigheter och bekämpa fattigdom. 16 (MP): Tack herr minister för svaret, även om jag såklart dels tycker att det är lite tunt och lakoniskt, dels naturligtvis tycker att borde ha svarat eftersom jag har ställt frågan i en global fattigdomsbekämpningskontext. Men vi två får väl försöka bryta saken så långt det låter sig göras. Jag är också väl medveten om att andra har ställt frågan tidigare och i olika form. Det är ju bra. svarade till exempel min kollega , inte 2009 som det står i svaret. Han sade: Från svensk sida är vi inte övertygade om att enskild klagorätt är det bästa sättet att främja dessa rättigheter. Han svarade alltså nästan ordagrant likadant som minister svarar mig . Det är förhoppningsvis inte så att det inte har försiggått något vidare tankearbete eller något processande i den här saken i under de här fyra åren. Vi har faktiskt levt i en period där millenniemålsarbetet världen över har intensifierats. Bland annat just rätten till mat, som är en av de mest centrala delarna i ESK, kommissionen om de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna, har man i millenniemålen som nummer ett. Vi kommer också snart att gå in i det man kallar Beyond 2015-processen, där livsmedelssäkerhet, mattillgång och livsmedelsstyrning är väldigt viktiga i en global säkerhetsagenda. De går vanligtvis under beteckningarna Food safety, Food security och Food sovereignty. Vi lever i en värld där allt fler svälter eller hungrar som befolkningar ökar. Optimisterna hävdar, tyvärr, att eftersom den procentuella andelen svältande minskar har förd politik ändå gjort saken bättre. Det är lite ologiskt. Rätten att klaga skulle troligen mest användas av individer och grupper som är i nöd och som är vapenlösa mot regimer som inte förmår se deras behov. Jag har fyra eller fem tänkbara förklaringar till regeringens ovilja att skriva under, som ministern gärna får svara på. I ministerns svar på en fråga framgick, ungefär som ministern säger , att mot bakgrund av den betydande osäkerhet som finns om hur ett framtida tilläggsprotokoll kan komma avses att tillämpas är det alltså inte möjligt att skriva under. säger ministern att det är viktigt att känna till konsekvenserna av ett avtal innan det ingås. Att det faktum att man inte känner till konsekvenserna på förhand av vad man instiftar eller förbinder sig till skulle vara utslagsgivande gäller väl all lagstiftning och alla ingångna avtal. Det finns alltid ett betydande mått av osäkerhet om hur ett regelverk ska komma att fungera. Det kan inte vara något riktigt skäl att inte skriva under. Det andra jag har funderat över, och som ligger nära till hands att misstänka, om ministern ursäktar, är att det kan finnas en rädsla att självt kan komma att ställas till svars här hemma, om fattiga individer skulle ges klagorätt för uteblivna rättigheter enligt konventionen. Men som jag tog upp i min interpellation är det just möjligheten till klagan som kan avgöra att det säkerställs drägliga livsvillkor för fattiga människor i korrupta eller svaga stater. Det är främst för att skydda dem som bör ratificera det dokument vi talar om. En tredje tänkbar förklaring som är mer generellt tillämplig på den rika delen av världen är resursprioriteringen. Organisationen to Food and Nutrition Watch skriver att när medlemsländer har spenderat oöverträffat med pengar på att förebygga en eventuell kollaps av de finansiella institutionerna har bara några få miljarder godkänts av samma länder för att frambringa livsmedelssäkerhet och näring. Det vill säga de rika länderna prioriterar sina banksystem och finansiella system i stället för att hjälpa de fattiga. 17 Socialminister (KD): De frågor vi diskuterar, och det som ligger bakom interpellation, är otroligt angelägna. Jag tror att hela kammaren, alla ledamöter som är samlade här , delar uppfattningen att det här verkligen är av central betydelse. Det är det självklart i de rika länderna med en rikare demokratitradition, men det är förstås ännu viktigare för alla de människor och folk som lever under förtryck av olika karaktär. Det gäller för oss i den rika, mer privilegierade delen av världen att fundera på hur vi använder vår makt och vårt inflytande till att stärka deras rättigheter på det mest ändamålsenliga sättet. Flera departement är inblandade, och fördelningen av interpellationer är en vetenskap som utövas huvudsakligen över mitt huvud. Det råkar vara så att det här området är ansvar. Att utrikesministern har svarat nästan ordagrant som jag har gjort är så det bör vara. Vi har en regering, och regeringen ska tala med en röst även om det kan förekomma diskussioner inom regeringen. spekulerar i skälen till att regeringen inte har skrivit under. Jag har angett skälen. Regeringen vill få en bättre överblick av vad protokollet innebär. Jag tycker att vi ibland har en övertro till dokument och konventioner. Det innebär inte att jag säger att alla är meningslösa eller onödiga tvärtom men de ska finnas där de är ändamålsenliga. säger att regeringens skäl är att det är obekant vad protokollet ska leda till, och så är det väl alltid. Ja, det är klart att det alltid finns ett mått av osäkerhet, men det här gäller alldeles särskilt i fråga om internationella konventioner och särskilt när det finns en individuell klagorätt. Man måste någorlunda kunna förutse effekterna. Det är dels för att uppnå syftet, dels för att det inte ska inträffa något annat än det som är syftet. Där krävs ytterligare analys. En annan fråga rörde en rädsla att skulle ställas till svars. Om kränker de rättigheter som finns i konventionen ska ställas till svars. Det är rimligt, och det är grundtanken bakom. Det är inget skäl från regeringens sida. Jag antar att i kommande inlägg kommer tillbaka till ytterligare ett par möjliga skäl. Men, som sagt, jag angav skälet i mitt interpellationssvar. 18 (MP): Tack för några klarlägganden! Det är skönt att höra att ministern och regeringen tycker att det är angelägna frågor i det globala perspektivet. Det har vi heller inte haft anledning att tvivla på. Det finns en annan aspekt som jag också skulle vilja ventilera, om regeringen möjligtvis fortfarande viktar de två grundläggande lite olika. De politiska och medborgerliga rättigheterna framskymtar ibland som att de har större tyngd och prioritet. FN har i en mycket entydig och resolut proklamation sagt att konventionerna är inbördes avhängiga varandra och har lika värde. Det är lika viktigt att upprätthålla de grundläggande politiska medborgerliga rättigheterna som att tillerkänna de ekonomiska, kulturella och sociala rättigheterna fullt värde. De hör ihop och förstärker varandra och ska aldrig sättas emot varandra. Det vore skönt att få avfärda dem från listan. Min huvudpoäng är att det finns två fundamentalt olika synsätt på matbistånd. Det är skillnaden mellan dem som jag tror är mer avgörande för regeringens tvekan att göra en sådan logisk gest som det vore att underteckna det viktiga tilläggsprotokollet. Det är två olika matbiståndsparadigm med den vidhängande syn på mottagaren som de har. Det första kallas för att investera i näring. Det omfattas av , och , och det artikulerades av och världsbankschefen i det nummer av som jag har i handen. De menar att det är viktigt att barn innan de fyller ska få adekvat näring. Det har hela samhället igen i en friskare befolkning. Det är en chans som inga myndigheter eller ansvariga bör missa. De bör ha beslutsamhet, resurser och godhet nog att ta tag i uppgiften om de vill att konsekvenserna ska bli bättre för samhälle, individ och familj. Det låter klokt och vällovligt på många sätt, men en viktig komponent saknas, nämligen människors egen makt, deras rättigheter och eget ansvar att se människan som subjekt. I det rättighetsbaserade synsättet är inte människor föremål eller objekt för någons godtycke, välvilja, kunskaper eller resurser. De är inte förmånstagare eller målgrupp utan rättighetsbärare. Andra har då motsvarande skyldigheter. Som en sådan rättighetsbärare stärks man av rättighetsperspektivet. Tanken är att man ska kunna kliva ur sin förhoppningsvis temporära beroendeställning tack vare den insats som görs. Jag misstänker tyvärr att den globala politik som realt sett förs i landet i mycket större utsträckning vilar på det förra synsättet, trots att det teoretiskt sett ännu är PGU som styr vårt handlande. PGU-modellen för global politik och bistånd är ännu inte avskriven, och den beröms och härmas fortsättningsvis överallt i världen. Rättighetsmodellen med klagomålsmekanism efterlyses bland annat av Concord, en svensk-europeisk biståndsorganisation, i deras gemensamma svar på PGU-skrivelsen av . tilläggsprotokoll erbjuder precis en sådan mekanism. Det paradoxala är att även i artikeln i efterlyser något som kan hålla regeringarna ansvariga. Ja, ministern, frågan kvarstår: Varför inte skriva under ESK-protokollet? 19 Socialminister (KD): Jag ska säga till dem som till äventyrs lyssnar på debatten att har 41 länder undertecknat det protokoll vi samtalar om. har åtta av FN:s 193 medlemsstater ratificerat protokollet. Det är naturligtvis bekymmersamt på sitt sätt, och kanske säger det något om komplexiteten i materialet i konventionen, att många medlemsländer hesiterar och vill göra en mer noggrann analys. Det är den uppfattning som den också har. ställer frågan om vi viktar konventionerna olika. Jag håller med om beskrivning och syn på detta. När det gäller mänskliga fri- och rättigheter och andra rättigheter som tillkommer människor är min syn att människan inte får rättigheter av någon annans godhet, utan varje människa har i grunden rättigheter. Just för att vi är människor har hon, han och vi vissa rättigheter som är givna och som ingen kan eller ska inskränka eller äventyra på något sätt. Det tillhör människan att vara bärare av de rättigheterna. Jag tror att det är svar på det var ute efter i den senare delen av inlägget. hade vi i besök av WHO:s generaldirektör doktor . Hon är kinesiska och är nu långvarig generaldirektör för och gör ett fantastiskt arbete. Hon var också involverad i det sammanhang som beskriver med och för att föra dessa resonemang tillsammans. Detta löses inte enkelt enbart genom WHO:s, enskilda länders eller insatser. Det fordras en samordning och en samverkan mellan viktiga instanser. har betydande kunnande och inte minst betydande resurser som rätt använda kan stärka och förbättra möjligheterna att säkerställa de rättigheter som bör ankomma på varje människa. 20 (MP): Det är klart att det finns en tvekan bland världens länder. Jag skulle ändå vilja hävda att en stor del av den tvekan handlar om att man helt enkelt inte vill stå till svars. Ett fenomen som är otroligt aktuellt och smärtsamt handlar om landgrabbing. Vi hade ett annat fint besök i från och . Det var två talespersoner som berättade på ett ytterst smärtsamt sätt hur deras regeringar nonchalant åser och godkänner detta. Stora utländska bolag tillåts vräka vanligt folk från deras hävdvunna land. I brist på en pålitlig administration eller pappersbevis på att de rättmätigt äger land får till exempel gruvbolag och sockerrörsodlingar i det här fallet etablera sig i och utan hänsyn till de civilas rättigheter och försörjningsbehov. Det är stora befolkningsgrupper. I var det till exempel upp till 400 000 människor som var berörda.