prot · GZ0990 · 2012-03-28 00:00:00 — Vi tror att man kan spara både tid och pengar för länsstyrelser och för de funktionsnedsatta genom att lätta på dessa regler. En krånglig och kostsam byråkrati riskerar annars att förta glädjen av jakten för den som till exempel är rullstolsburen. 93 (V): när vi diskuterar jakt tycker jag att det är viktigt att vi också talar om dem som blir jagade, nämligen djuren. Vi vet att det gör ont att få en kula i sig. Det gör ont att bli skadskjuten. En gräsand kan lida. Det kan också en älg, en lokatt eller en varg. Det är också därför som det står inskrivet i 27 § jaktlagen att onödigt lidande hos viltet ska undvikas. För mig och är det viktigt att jakten är etisk, att det är just viltvård som det handlar om och att man inte bedriver jakt i onödan. Den motion vi har lämnat in handlar just om att försöka komma till rätta med de här frågorna och få in mer etik i den här verksamheten som vi också ser att jakten kan spela en viktig roll i samhället som viltvård. En av de frågor som vi tar upp jag är faktiskt lite förvånad över att vi i i princip är ensamma om att kritisera den är den så kallade godsjakten. Jag sade att vi i princip är ensamma, men jag gläds åt att det finns en motion från , från , som vill precis detsamma som vi i , nämligen att den här verksamheten ska förbjudas. Jag tror att många inte ens vet vad godsjakt är. Det är en storskalig verksamhet som bedrivs på gods och herrgårdar runt om i . Det handlar om uppfödning av hundratusentals fasaner, gräsänder och rapphöns för ett enda syfte, nämligen att de ska skjutas ihjäl . Och de som skjuter ihjäl de här djuren tycker uppenbarligen att det är roligt, för de kan betala väldigt mycket pengar för den här verksamheten. Djuren kommer till godsen oftast i form av ägg. De läggs i kläckningsmaskiner. När de har kläckts är de små kycklingar som föds upp på ett intensivt sätt i små voljärer. De här kycklingarna, som sedan växer och blir stora fåglar, har en minimal yta att röra sig på i voljärerna. Ofta sätter man näbbringar på fåglarna för att de inte ska hacka ihjäl varandra. Det är alltså en ganska storskalig verksamhet den är närmast lik en industriell verksamhet. Ändå är den nästan helt oreglerad. Jag tycker återigen att det här väcker frågan: Är det här en verksamhet som känns etisk, som känns nödvändig och som känns förenlig med § 27 i jaktlagen? är det för den stora godsjakten. Då kommer oftast välbeställda människor dit, oftast män ur näringslivet, som betalar för att skjuta ihjäl en fasan eller en rapphöna. Vissa grupper skjuter ihjäl flera hundra stycken. Man kan betala för en dags skjutande på ett gods. Hur går det då till när man skjuter de här fåglarna på ett gods? Jo, man sätter ut 500600 fåglar i en så kallad remiss. Jägarna ställer sig i form av en solfjäder. Man driver in hundar i remissen som självklart skrämmer upp fåglarna. Sedan är det bara att sätta i gång och panga. Och man skjuter som bara den fråga dem som bor i närheten av ett gods och som tycker att det här är väldigt störande! Självklart är det många av fåglarna som blir skadskjutna och som lider helt i onödan. Jag frågar mig, precis som gör i sin motion: Vad är mervärdet av godsjakten? Handlar det om naturvård, som från pratade om? Handlar det om viltvård? Nej, jag tycker inte det. Det är en storskalig och helt onödig verksamhet som leder till ett oproportionerligt stort lidande för djuren. Det är därför vi i och även har motionerat om att den ska förbjudas. Det har kommit en del frågor kring § 28 i jaktförordningen. Jaktförordningen har ändrats i två steg, 2006 och . Med förändringen av jaktförordningen blir det lättare att skjuta rovdjur som väntas angripa ett tamdjur. Vi i har, precis som många poliser och åklagare, kritiserat den här förändringen. För det blir nästan omöjligt för en polis eller åklagare att leda i bevis att tamdjuret har varit utsatt för ett angrepp. Den här förändringen innebär också att man kan skjuta rovdjur, till exempel vargar, utanför hägnen. Det är därför som vi vill ändra på § 28 i jaktförordningen. Sedan ska jag ärligt säga att jag tror att det finns större hot mot vargar och andra rovdjur i än förändringen av § 28. Jag tror kanske också att vår kritik har lett till att det i praktiken inte har blivit riktigt lika illa som vi befarade med den här förändringen. Det är någonting som vi i självklart gläds åt, i så fall. Vi kommer att fortsätta att följa den här frågan noggrant. Fjälljakten har redan diskuterats av flera. För oss i är det en självklarhet att vi sätter riporna, samernas rättigheter och rättigheterna för befolkningen i norra före paragrafer från . Vi tycker inte att vår regering har gjort tillräckligt för att finna en vettig balans när det gäller kraven från EU. Det som EU har sagt är nämligen att vi måste anpassa oss till deras bestämmelser. De säger inte att vi ska göra som regeringen har gjort, släppa jakten fri för alla EU-medborgare. Vi vill ha ordning och reda i fjälljakten. Vi vill ha krav på jaktguider, så att vi vet att de som jagar där uppe gör det på ett etiskt sätt. Och självklart vill vi skydda viltet. Vi vill se till att man inte skjuter bort stora bestånd av ripor. Det är det som vi ser som det verkligt stora hotet med den här liberaliseringen av fjälljakten. Jag vill påminna om att i andra sammanhang har tagit strid för lagstiftning i , och vi har faktiskt vunnit nere i . Jag tror att det är dags att göra det här också. Och jag tror att vi har goda möjligheter, i synnerhet när vi tittar på hur man har anpassat den här lagstiftningen i andra länder, exempelvis i . Jag ser fram emot voteringen nu . Jag noterar att de borgerliga partierna inte yrkar bifall till sin reservation, vilket med absolut största sannolikhet kommer att innebära att vi får en majoritet i den här kammaren för att vi ska få ordning och reda och skydd för ripan vad det gäller fjälljakten. Det tycker jag är väldigt bra. 94 (M) replik: Jag reagerade på inledningen av debattinlägg. Han sade att det gör ont att få en kula i sig. Jag har aldrig blivit skjuten, men jag kan berätta för att jag har träffat två nu levande som har blivit skjutna. Båda garanterar att det inte känns ett dugg när man blir träffad det är bara den empiriska erfarenhet som jag har tillskansat mig; det är därmed inte sagt att det är så alltid men det gör väldigt ont sedan, om man inte dör, naturligtvis. Men det var inte därför som jag gick upp här, fru talman, utan det var för att jag ställde två tydliga frågor i mitt huvudanförande . Jag undrar om och menar att vi ska återgå till den skrivning som fanns i § 28 där det sades att det var först vid upprepade anfall som man fick träda i funktion och ingripa. Det innebär, inte minst när det gäller en attack från en björn eller en varg, att det är för sent efter första attacken. Då är det helt meningslöst, i regel. Det är min ena fråga. Den andra frågan är knuten till detta. Anser att man inte ska få skydda sina fäboddjur, som av naturliga skäl inte går inhägnade, eller sin hund? Det skulle vara intressant att få de här svaren. Sedan hänvisar till motion. Jag vill påstå att det handlar om moderaten. Han är en av ca 105 ledamöter. Och som har noterat har inte yrkat bifall till den. 95 (V) replik: Jag fick en fråga från om § 28. Jag tyckte att jag svarade på det relativt bra. Ja, vi vill tillbaka till den gamla skrivningen. Det är det som vi skriver i vår motion. lade jag till en brasklapp, nämligen att vi är beredda att anpassa vår politik till verkligheten. Om vi kommer till en slutsats om att den förändring som har gjorts faktiskt inte lett till det här stora hotet mot de vilda djuren, i synnerhet vargarna, är vi beredda att anpassa vår politik efter det. Det som står i det här betänkandet är att vi vill tillbaka till det som stod tidigare, och vi tycker att det är fel att man kan skjuta rovdjur utanför hägn. Sedan gäller det godsjakten. Det finns en moderat motion från och en vänsterpartimotion som har lett till en reservation om att förbjuda godsjakten. Då skulle jag vilja fråga om det är bild att godsjakten, som den ser ut , fungerar väl och att den stämmer överens med till exempel § 27 i jaktlagen om att djur inte ska utsättas för ett onödigt lidande. 96 (M) replik: verkar över huvud taget inte ha följt vad som hänt efter ändringen av 28 §. Kan nämna något fall där 28 § varit ett hot mot en viltstam i ? Vad säger är ju att om det skulle visa sig att det inte är ett hot mot rovdjuren skulle ni i vara beredda att ändra er. Därför blir min fråga: Finns det något bevis för att rovdjursstammarna påverkats på ett sådant sätt att deras möjligheter till fortlevnad skulle äventyras? Det skulle det vara intressant att veta. Jag konstaterar bara att anser att det är okej att tamdjur blir dödade när ett rovdjur angriper dem. Som tamdjursägare ska man alltså stillatigande åse det första anfallet. Först efter upprepat anfall ska man kunna ingripa. Jag vill se den tamdjursägare som i ett sådant läge inte gör vad vederbörande kan för att det här ska undvikas och då använder, om den möjligheten finns, även skjutvapen. Jag tror inte att om det gällde hans hund ifall han har en hund stillatigande skulle kunna åse ett anfall. Det är icke mänskligt att vi som lagstiftare ska kräva något sådant av medborgarna. En enskild ledamot har skrivit en motion om godsjakten. Men det finns ingen reservation som en följd av motionen. Även inom fisket förekommer godsjakt, att man släpper ut fiskar. Och i den mån exempelvis fåglar släpps ut och de får tillräckligt med tid på sig för att anpassa sig utgör dessa fåglar ett bidrag till den biologiska mångfalden. Det får man inte glömma. 97 (V) replik: När det gäller ändringen av 28 § jaktförordningen sade jag att det finns större hot mot bevarandet av rovdjuren. Det gäller då till exempel vad regeringen säger om licensjakt på vargar och förslagen nu om ny skyddsjakt som jag är rädd blir en ny form av licensjakt. hållning är att tamdjursägare ska ha rätt att försvara sina tamdjur. Hur ska då detta i praktiken gå till? Ska det gå till så att vi har precis samma paragraf som tidigare? , jag kan ärligt säga att inte heller den paragrafen var optimal. Med bättre tid och framförhållning hade vi kanske kunnat ha en utförligare formulering om det. Jag hoppas att vi kan återkomma till den saken. Men så som det nu ser ut är inte heller bra. När man kan skjuta djur utanför hägn blir det väldigt svårt för en polis eller åklagare att leda i bevis att man verkligen sköt för att skydda sina djur. har verkligheten visat att det inte blivit riktigt så illa som vi trodde. Det tycker jag är jättebra. Kanske är det därför att vi ropat vargen kommer som det blivit en form av självsanerande effekt. Jag tycker att och alla andra jaktanhängare ska titta lite närmare på detta med skyddsjakt. När jag arbetade som journalist intervjuade jag som väl, skulle jag vilja säga, i det närmaste är en fanatisk jägare. Han verkar älska att jaga. Men han sade till mig: Är det någonting i det här landet som ska förbjudas så är det godsjakten. Det är en helt meningslös verksamhet. Hundratusentals fåglar föds upp för att rika direktörer sedan ska kunna komma och panga på dem. Jag ser inte något viltvårdsargument bakom det här. I stället ser jag bara att starka ekonomiska intressen ligger bakom detta. Lidande blir hundratusentals fåglar. Därför vill vi i ha ett förbud. Jag gläds åt att det finns åtminstone en klok moderat, , som också vill ha det. 98 (KD): Det blev nästan ordentligt med nerv i det senaste replikskiftet här. Detta betänkande har redan belysts på många sätt. Det är ett motionsbetänkande som, som vanligt, rör många olika frågor. Men i denna kammare fokuserar vi gärna på något enstaka ämne i varje betänkande. Här är det naturligtvis fjälljakten som varit det stora ämnet. Men det finns också andra delar att belysa. Därför skulle jag vilja nämna några ord om dem. Först skulle jag vilja nämna rennäringen och situationen i för samerna som urfolk med speciella rättigheter. Så ska det förbli. Vi månar om ett liv i samexistens och dialog och om att det sker på ett bra sätt. Här finns det goda intentioner och goda ambitioner. Saker kan göras bättre. Men när jag läser motionen och reservationen från blir jag beklämd. Sedvanerätt och äganderätt ska kunna samverka och samexistera. När det gäller fjälljakten har vi från åtminstone tre av talarna här hört dragningar så jag tänker inte upprepa det sagda. Inte heller hade jag förberett mig på en upprepning. Jag visste att , och skulle ta de här lektionerna ur lite olika perspektiv. Dock kan jag fundera på varför vi inte gemensamt i denna kammare kan läsa texterna som det står där. återgår jag till mitt gamla värv och försöker läsa ganska bokstavstroget. Ur det perspektivet kan jag inte annat än instämma i vad sade i ett tidigare inlägg. Vi strider om påvens skägg. Jag får väl upplysa lyssnarna om att han inte har något skägg och inte får ha det. Därmed kan det konstateras att det finns oerhörda likheter i det vi nu vill åstadkomma. Men alliansföreträdarna säger: Låt oss ta detta i en ordning som möjliggör för oss att få ha egen rådighet över frågorna, nämligen svensk rådighet över jaktfrågor i ingen annan ska råda över dessa och därmed jobba på ett sådant sätt att vi använder oss av de utvärderingar som är på gång. När myndigheter säger att man vill ha mer tid brukar oppositionen säga: Vi ska lyssna på myndigheterna och göra som de säger. Men i den här frågan kan vi tydligen strunta i vad våra myndigheter säger. Jag skulle med glädje använda samma argumentation i andra debatter om jag inte vill försöka hålla mig till någotsånär sakliga grunder. Bara genom att säga ordet skogsfrågor skulle jag väl kunna få i gång en annan diskussion. finns det möjligheter att göra undantag för närboende när det gäller att få bättre möjligheter till jakt. Men vi sörlänningar bland annat jag gör oss inte besvär. Det tycker jag är alldeles korrekt, alldeles riktigt, liksom att vi fortsätter att jobba med att hitta möjligheter. I reservationstexten på sidorna 29 och 30 den som vill kan gå in på nya exemplariska hemsida där det blivit mycket lättare att ta till sig dokument när man sitter där hemma och har glömt dokumenten i är det nu mycket enklare att ta del av en gedigen beskrivning av ämnet. Med detta instämmer jag i vad och sagt rörande det här. En annan oerhört viktig fråga är den om att jakt och viltvård vård av naturen skulle kunna läggas till är en central del. Jägarkåren är en viktig aktör i sammanhanget. Inte minst gäller det då det som handlar om älgförvaltning, något som rör utvecklingen av älgstammen och av skogspolitiken. Vidare gäller det hur det ser ut avseende ägarförhållandena. Den som läst senaste numret av kan konstatera att där skriver både skogsägarintressen och jägarintressen samfällt: Låt oss nu se till att göra denna nya möjlighet till någonting bra. Låt oss arbeta med de eventuella barnsjukdomar som finns i alla nya regelverk. Vi ska lösa det här. Mot den bakgrunden är det besynnerligt att likt Socialdemokraterna och hävda att vi från statligt håll ska gå in med styrmedel i frågan. Som framgår av betänkandet löser sig detta alldeles ypperligt av sig självt. Det löser sig också utifrån att jaktintressen och det som hör till jakten omsätter en oerhört stor mängd pengar, kapital. Jag tror att jag har en hälsning till från en partikamrat till mig som också sitter här i lokalen: Du är varmt välkommen till , , för att se vad godsjakt är i praktiken och vad man kan få se av viltvård, som är något som har kommit fram ur detta arbete om det sköts på rätt sätt. Det kan naturligtvis också både skötas och misskötas som allt annat. Jag ska inte förlänga denna debatt ytterligare utan gör som föregående alliansföreträdare och gläder mig åt detta betänkande. 99 (SD): Att samtliga medborgare har samma grundläggande fri- och rättigheter men också skyldigheter är en förutsättning för att ett land ska kunna kalla sig demokratiskt. Att samtliga medborgare har samma grundläggande fri- och rättigheter men också skyldigheter är en självklarhet i en rättsstat. En stat som särbehandlar sina medborgare på grundval av etnisk eller kulturell tillhörighet kan inte anses uppfylla de mest grundläggande kraven på en demokrati eller principerna för en rättsstat. 2012 särbehandlas medborgare i just på grund av etnisk eller kulturell tillhörighet. Vi sverigedemokrater anser att den samiska minoriteten, den samiska kulturen och samernas ursprungliga levnadssätt är en naturlig och skyddsvärd del av . Vi sverigedemokrater anser att den samiska minoriteten ska erhålla statens stöd för att bevara sin kultur och särart. Vidare anser vi att den samiska minoriteten ska skyddas från diskriminering och negativ särbehandling. Men skydd från diskriminering och särbehandling ska syfta till att ge samerna samma grundläggande fri- och rättigheter, samma möjligheter, samma del i det svenska samhället som alla andra medborgare, inte mer rättigheter och inte mer möjligheter på någon annans bekostnad. Någonting som vi kan vara helt säkra på är att det då blir någon annans grundläggande fri- och rättigheter som kränks, någon annans möjligheter som begränsas och någon annan som diskrimineras. Så kan vi inte ha det i ett demokratiskt som bygger på rättsstatens principer. var jag uppe i västra och träffade en grupp människor vilkas grundläggande fri- och rättigheter har kränkts, en grupp människor som har diskriminerats just på grundval av sin etniska och kulturella tillhörighet. Jag träffade där en grupp människor där en del kallade sig själva samer och andra inte. Vissa har rösträtt i , andra har det inte. De som kallade sig själva samer hade samtliga ursprung i vad vi brukar benämna jakt- och fiskesamerna som är den ursprungliga samiska befolkningen i den övervägande delen av samernas traditionella utbredningsområde. Gemensamt för dem alla var att de hade diskriminerats på grund av sin etniska och kulturella tillhörighet. De hade diskriminerats av den svenska staten och av den svenska statens förlängda arm, nämligen . Anledningen till att jag var där var att de hade ringt mig och bett mig komma. Jag var inte den första politiker som de hade talat med, långt därifrån. Jordbruksminister och är bara två av alla de politiker som de hade träffat och framfört sina synpunkter till, politiker från i stort sett alla politiska partier representerade i riksdag. Nästan alla har de förfärats av det de har fått höra, och alla har lovat att ta tag i saken, att se till att få till stånd en förändring och att ta med sig frågan till och där driva den. Alla har de lovat dessa människor upprättelse. Men absolut ingenting har hänt. bemöts de bara med tystnad. Det var löften som inget var värt. De människor som vi talar om utgör ju ingen större väljargrupp. Kanske är det därför. Vad är det dessa människor har varit med om? Dessa människor och deras förfäder har levt i dessa områden i många generationer, i hundratals och kanske . Där har de brukat jorden, jagat, fiskat, tagit ved för bränsle och använt naturens resurser, ofta helt enkelt för att överleva. De är ägare och förvaltare till stora delar av de landområden som har skötts och brukats av dem, deras föräldrar och i sin tur av deras föräldrar i generation efter generation. De är ägare till marken, men de är inte brukare till sina egna marker. Den rätten har i stället den svenska staten tagit ifrån dem och gett den till andra, ofta med kortare historisk anknytning till samma områden. De har äganderätten men inte brukarrätten till sina egna marker. Där jagar och fiskar andra samer, samer som tillhör en sameby, samer som har rätt att äga renar. Jag tänker inte göra detta till en debatt om vem som var först. Vem som efter att inlandsisen hade dragit sig tillbaka var först med att sätta sin fot på ett stycke mark är , tusentals år senare, rätt ointressant och inget som vi kan bygga vår rättskipning på. Men jag ska berätta en liten saga, om talmannen tillåter. Det var en gång en upptäcktsresande som vi kan kalla som tillsammans med sitt manskap seglade norrut uppför kusten i tre skepp. Vi kan kalla dem , och Vende. De sökte en ny och närmare väg till . I stället fann de ett oupptäckt stycke land som beboddes av människor med konstiga kläder, konstiga vanor och som levde nära naturen. Under fördrev man dessa urinvånare, stal deras land och satte urinvånarna i reservat. Därmed var det slut på sagan. Detta var naturligtvis inte sant. Det var inte så det gick till. Den historien härrör från en helt annan världsdel med helt andra kulturer och människor inblandade. Sant är att det har förekommit övergrepp på samer, inte sällan från staten eller kungen, som ofta var samma sak, och deras representanter. Men det var en typ av övergrepp som drabbade många i , oavsett var de bodde och vilken kulturell eller etnisk härkomst de hade. Men den bild som man kan få av en felaktig och snedvriden debatt är ändå en historia, en felaktig sådan, som liknar den korta saga som jag berättade. Viljan att vi i ska ha våra egna indianer som ska skyddas från all världens olyckor har överskuggat en korrekt historieskrivning. Sanningen är egentligen att människor med olika etniska och kulturella ursprung har levt i det som utgör renbetesområden i hundratals och kanske tusentals år. Det går inte att fastställa vem som var först och på grundval av detta bestämma vem som har rätt och vem som inte har rätt att bruka marken. Detta är forskarna tämligen överens om att de är oense om. Det finns alltså flera åsiktsriktningar. Vad som däremot är känt är att dagens rendrift med stora årstidsvandrande hjordar i större delen av den svenska fjällkedjan är en relativt ny företeelse. Historiskt sett har ett mindre antal renar i dessa områden ägts av småbrukare, av jakt- och fiskesamer och av andra för transport, för kött och för skinn. Påfundet att renar får ägas endast av samer som är medlemmar i en sameby saknar helt historisk bärighet och är en märklig och diskriminerande konstruktion. Sedvanan att hålla renar i stora hjordar med årstidsvandringar till nya betesmarker har i vissa delar av fjällkedjan funnits . I andra delar av fjällkedjan härrör den från tiden efter kriget mellan och , då många samer som praktiserade den typen av renskötsel antingen fördrevs eller flydde från ryskt område in på svenskt område. Större delen av dagens renskötsel, från norra och upp till , härrör från denna händelse urminnes hävd. Det faktum att staten har tilldelat en viss grupp samer särskilda privilegier har gjort att svenskar och andra grupper av samer med rätta har känt sig diskriminerade. Med detta vill jag förtydliga att även samerna är svenskar. Detta har gett upphov till stora motsättningar och infekterade konflikter. Svenska medborgare av samisk börd boende i södra och bör inte ha mindre rättigheter än medborgare av svensk börd i dessa områden. Medborgare av svensk, finsk eller annan börd bör inte ha mindre rättigheter än medborgare av samisk börd i norra . Detta borde vara en självklarhet i ett demokratiskt som bygger på rättsstatens principer. föreslår därför en översyn av rennäringslagen i syfte att garantera att alla medborgare har samma rättigheter och är lika inför lagen. Avslutningsvis yrkar jag bifall till reservation 1. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 14 §.) 11 § Planering och byggande Föredrogs civilutskottets betänkande 2011/12:CU14 Planering och byggande. 100 (S): ska vi debattera och besluta om frågor som gäller planering och byggande. Det är ett omfattande och viktigt område. På detta område har vi en ny lagstiftning . Det är en lagstiftning som skulle vara enklare och tydligare och som skulle underlätta för privatpersoner, kommuner och myndigheter. Huruvida det har blivit så återstår att se. Det finns olika uppfattningar om det. Jag återkommer om det i slutet av mitt anförande. Jag börjar med att yrka bifall till reservationerna 2, 11 och 16. Vi står naturligtvis bakom samtliga S-motioner, men för tids vinnande yrkar vi bifall endast till dessa.