prot · GZ09112 · 2012-05-10 00:00:00 — Vi är fyra partier i en regering. regering hade ett parti i minoritet med två andra att samarbeta med. Också där fick man kompromissa. Oavsett vilken regering som kommer att sitta kommer det att vara kompromisser. Men låt oss hålla oss till frågan om stimulansbidraget och att lösa problemet med barnomsorg på obekväm arbetstid. Det är oansvarigt av oppositionen att säga detta utan att tala om hur mycket, till vad och hur. 109 (S) replik: Vi har förstått att regeringen är både irriterad och oroad över förslaget i utbildningsutskottet. skickade sin statssekreterare till utbildningsutskottet. Hon ägnade merparten åt sin tid åt att läxa upp utskottsledamöterna, och hon tyckte att vi var klåfingriga som ville diskutera och föra fram våra synpunkter. Jag tycker, och det framfördes också i utskottet, att det är anmärkningsvärt att en statssekreterare kommer och läxar upp riksdagsledamöter som sitter i ett utskott och som har en annan uppfattning. är denna regering en minoritetsregering, och då skapas andra majoriteter. Om regeringen är bekymrad över detta har man alltid möjlighet att söka samförstånd och diskussion med oppositionen och försöka hitta en bra lösning. Men vi fick aldrig till stånd några mer seriösa diskussioner annat än att statssekreteraren kom och läxade upp utskottet. Detta är en angelägen fråga. Även om vårdnadsbidraget är en kompromiss och jag förstår att tycker att det är få som utnyttjar det är det ett bekymmer i de områden där vi har många människor som kommer från andra länder och som också utnyttjar vårdnadsbidraget. Det leder till att barn i utsatta områden inte kommer in i förskolan på ett bra sätt och får en god språkutveckling. Jag har mött många människor i verksamheter i förskolan, i den kommunala verksamheten men också distriktssjuksköterskor och andra som är djupt oroade över detta. När jag frågar dem vad de tycker att vi ska göra och vad det viktigaste vi kan göra är svarar de: Ta bort vårdnadsbidraget! Det gynnar inte de här barnen. 110 Statsrådet (FP) replik: Jag visste inte att Socialdemokraterna upplevde det som onödigt att jag som ansvarig för förskolefrågor eller min statssekreterare kommer till utskottet för att diskutera sakfrågor. Det får ni meddela i så fall, för jag kommer till utskottet så fort jag blir kallad. I det här fallet kanske vi kallade in oss själva därför att det var en viktig fråga att diskutera inför betänkandet. säger att vi behöver föra seriösa diskussioner. Det var ju precis det vi försökte göra när vi kom till utskottet! Det seriösa var faktiskt att påpeka att vi har en ny lag på plats. Vi lovade att återkomma med uppföljning av lagen. Vi lovade att hitta på en lösning gärna tillsammans i den mån det visar sig att lagen inte fungerar och att det finns problem. Det var vad vi sade i denna kammare för inte så länge sedan. Men för att vinna billiga politiska poäng vill ni hasta in i detta. Hur mycket är detta stimulansbidrag på? Låt mig veta det! Vilka är det som ska få bidraget? Är det alla barn vars ena förälder jobbar natt, eller vad det nu är? Vilka är det? Det skulle jag vilja få svar på från oppositionen, och det finns inget svar. Vilken kunskap har ni för att lägga fram denna typ av skrivningar som inte betyder någonting? Det skapar snarare bara problem för kommunerna, för föräldrarna och i det här fallet också för regeringen. Vi kommer att få hantera detta. Det är inga problem; det får vi försöka göra. Men jag vill ändå säga att samtalet i denna kammare gick så att vi återkommer när vi har kunskap. Jag har försökt hålla det jag lovade. Oppositionen gör annorlunda , och det är beklagligt. 111 (MP) replik: Jag vet inte riktigt var jag ska börja, men jag tror att jag börjar med begreppet rätt till, som tydligen stör eller oroar. Jag vill bara lugna ned Alliansen; vi har detta i skollagen. Till exempel har alla barn rätt till särskola. Det finns inte barn med utvecklingsstörning i varenda kommun. Det är klart att man då inte öppnar en särskola med personal som har denna utbildning. Jag tycker att man inte behöver ha mer än sunt förnuft för att förstå det. Och självfallet är det här samma sak! I en kommun där man inte efterfrågar detta finns det ingen anledning att öppna sådan verksamhet. Det är precis samma text som vi har när det gäller barns rätt till särskola, som sagt. Det står ingenstans att det ska finnas i 290 kommuner i landet. En annan sak som hör till detta är att har frågat kommunerna om huruvida de skulle göra någon ändring när det gäller omsorg på obekväm arbetstid. av kommunerna svarade nej, det vill säga att svarade ja. När man då fortsatte att fråga vad ändringen skulle innebära svarade en ökning av antalet platser och svarade en minskning. Det är det här som i alla fall min oro gäller: Vad gör man när man som förälder ändå inte får den plats som ni så självklart uttrycker att man får om man vill? Om det vore så skulle vi inte stå här, för då skulle problemet redan vara löst. 112 Statsrådet (FP) replik: Jag börjar med det sista. Nej, lagen säger inte: Vill man så får man. Det kan inte vara så att bara för att en förälder jobbar obekväm arbetstid ska inte den andra föräldern ta sitt ansvar. Så är det inte. Det är därför vi gör en individuell bedömning. Det ska handla om att hushållet och familjen inte kan lösa detta på annat sätt. Det är också det bästa sättet att hushålla med resurser och att se till att den allmänna förskolan håller den kvalitet som den håller. Sedan kan man som sagt alltid behöva tillsyn. Men det är inte fråga om att bara för att ett barns mamma jobbar natt ska inte pappan ta det ansvar som det innebär att vara förälder. Jag förstår fortfarande inte denna oro för att kommuner säger att de inte kommer att förändra, att de kommer att förändra uppåt eller att de kommer att förändra nedåt. Låt oss gå tillbaka till det exempel som här gavs om särskolan. Om kommunen säger att den inte kommer att förändra eftersom det inte finns några barn med utvecklingsstörning i kommunen vad är då problemet? Ska man starta de här särskolorna? Är det rätt svar att vilja starta fast behoven inte finns? Jag vill fortfarande veta vilka det är som har behov men som inte får dem tillgodosedda, och det är vad man i denna kartläggning ska ta reda på, inte vilka kommuner som avser att utöka eller minska. För det är bara de som vet vilka behov som finns. Är det så att de läser av att det inte kommer att finnas flera barn som behöver nattomsorg är det väl rätt av kommunen att minska på den verksamheten och lägga pengar på någonting annat. Och tycker man att det ser ut att behövas är det rätt att göra tvärtom. Men jag tycker inte att man bara ska ställa frågan om de kommer att minska eller höja och sedan inte förstå om det finns folk som behöver det eller inte. Det tycker inte jag är det svar som vi behöver för att utforma politik på bästa sätt. 113 (MP) replik: Svaret är ändå annars skulle det inte finnas domar att det finns föräldrar som inte har fått möjlighet att ha sitt barn i omsorg på obekväm arbetstid. Dessutom ingår det i själva motionen att ta reda på en hel del av det statsrådet efterfrågar. Vi säger inte att vi ska göra det här i blindo, utan det är klart att det behövs en bakgrundskunskap. Men jag tycker inte att man ska beskriva det som att det inte är några problem. Det stämmer inte. Jag säger fortfarande: Var det inga problem skulle vi inte behöva stå här. Men jag vill ta upp en helt annan fråga, eftersom jag har en hel minut kvar. Jag undrar om det här också kan bli, eller möjligen är, en kompromiss, om statsrådet tycker att det är viktigt med utbildad personal i förskoleverksamheten. Då menar jag inte bara förskolan utan förskoleverksamheten. Jag undrar med anledning av det som har sagts tidigare här, att det på något sätt inte är det centrala. Ändå har vi alla verkligen lovordat förskolan. Och den största delen i att förskolan fungerar så bra som den gör hänger ju ihop med den utbildning och den erfarenhet som personalen har. Därför blir jag lite orolig när jag från Alliansen hör att man kan ha en verksamhet utan att ha en pedagogisk bakgrund. 114 Statsrådet (FP) replik: Jag vet inte om jag ska tolka som att oppositionen tycker så här: Ja, vi vill ha stimulanspeng, men den får vänta tills vi har kunskap, så att vi vet hur den ska användas. Om det är så är det inga problem. Vi får ju kunskap . Det var det som var grejen. Om det är så jag ska tyda de texter som finns i betänkandet finns det egentligen inte så mycket att diskutera här. För, återigen, det är ingen som ifrågasätter att vi behöver lösa ett problem då det finns. Det är beroende av hur stor omfattning det är. Just nu vet vi bara inte det. Vi vet inte omfattningen av problemet. Vi vet inte hur stor stimulanspengen ska vara. Vi vet inte hur den ska fördelas, till vilka. Det är bara det som är problemet. Är det så att vi kan vänta tills vi har kunskapen? Det är precis det som jag står här och vädjar om att vi ska göra. Jag säger inte att det inte finns problem. Det kan finnas problem. Jag vill bara ta reda på vilket omfång det är. Och hur är bästa sättet att lösa det? är det viktigt med utbildad personal inom omsorgsverksamhet, förskoleverksamhet. Vi tycker det. Och lagstiftningen säger att barn ska ha tillgång till pedagogiska inslag, som man antingen köper in eller får med hjälp av öppna förskolor, i de verksamheter där man inte själv har personal som är utbildad men personal som har erfarenhet av att arbeta med barn till exempel. Sedan är det kommunerna, som huvudmän, som följer upp verksamheten. Tycker man inte att den håller kvalitet och kan bevisa att den inte håller kvalitet för kvalitet är viktigt oavsett omsorgsform har man rätt att lägga ned eller stoppa utbetalningar till denna verksamhet. Lagen är ganska tydlig, och kommunerna, som huvudmän, är de som måste sköta det här med tillsyn och också avgöra vilka verksamheter som ska tillåtas och inte. 115 (SD): Jag har ett par frågor som jag vill ställa till , för jag får inte riktigt ihop vad hon säger. säger att föräldrar med vårdnadsbidrag förvägrar sina barn pedagogisk verksamhet. Om det nu är så att en förälder som går hemma och får vårdnadsbidrag förvägrar barnen någonting, i det här fallet pedagogisk verksamhet, måste det innebära att föräldrar som är hemma med sina barn utan pengar också förvägrar sina barn någonting, alltså pedagogisk verksamhet. Jag kan bara tolka det som att föräldrar som är med sina barn i så fall gör något dåligt, för det är ju hemskt om föräldrarna förvägrar barnen något. Jag tycker att det är en väldigt konstig syn på föräldraskap. Om det nu är så att föräldrarna gör detta, förvägrar barnen någonting, pedagogisk verksamhet, undrar jag: Innebär det att staten ska gå in och se till att de här barnen får detta? Och från vilken ålder då? När ska barnen få den här pedagogiska verksamheten, som föräldrarna så taskigt förvägrar sina barn? Är det från ? Det skulle jag gärna vilja veta. Jag förstår inte. Du får hemskt gärna förklara. Låt oss säga att föräldrar vill vara hemma med sina barn! Det är deras högsta önskan. Det kan vara båda föräldrarna. Det kan vara en. Men de har inte råd att vara hemma med sitt barn eller sina barn. Är det inte bra om samhället ger föräldrarna denna möjlighet att vara hemma med barnen, om det är deras högsta önskan? De är kanske tvungna att gå till ett arbete. Det handlar kanske om eller extra innan barnen sätts i förskola. Det är ju oerhört positivt om samhället ger dem denna möjlighet. Men jag får inte ihop det. Hur kan det vara något dåligt? Du får hemskt gärna förklara. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) Föredrogs utbildningsutskottets betänkande 2011/12:UbU14 . 116 (S): Naturligtvis står vi bakom alla våra yrkanden, men för tids vinnande kommer jag bara att yrka bifall till reservation 43, under punkt 34, som Socialdemokraterna naturligtvis står bakom. I början av detta år kom det ett tackkort från en av de större hamburgerkedjorna i . Med detta tackkort fanns också ett presentkort på som man som ledamot kunde använda om man så ville. Tackkortet handlade om den största satsningen i regeringens budget, nämligen sänkningen av restaurangmomsen, en sänkning som kostar skattebetalarna ungefär 5 ½ miljard kronor. Det är 5 ½ miljard kronor som naturligtvis skulle kunna användas till något helt annat. Socialdemokraterna har för att markera just detta valt att använda större delen av de pengarna till att investera i utbildning och skola. Vi tror nämligen att det ger mer för , för medborgare och för framtid att investera i skolan framför billiga hamburgare och i det här fallet nöjda hamburgerkedjor. Målet för vårt land måste ju vara att ha en skola som håller världsklass. Det handlar om att hålla världsklass i den meningen att alla barn får nå upp till sin fulla potential, att alla barn får lyckas och kan göra sina egna livsval. Det är centralt för att kunna frigöra människor och se till att barnen kan förverkliga sina drömmar, det de själva längtar efter. Men det är också centralt för vårt land. För vad ska leva av om det inte handlar om att konkurrera med andra länder i en global hård konkurrens med kunskap och kompetens? Ja, om inte lyckas ta sig i kragen och se till att vi håller en hög nivå på utbildning och forskning, när det gäller våra unga, och utveckling och innovation återstår egentligen bara en väg, och det är att konkurrera med låga löner och sämre villkor. Den typen av lockrop har ju hörts från en del borgerliga partier. Det har ibland handlat om ungdomar. har det handlat om alla. Det är någonting som vi från Socialdemokraterna starkt motsätter oss. Vi tror nämligen inte att det är en bra väg framåt för vårt land. Vi tror i stället att det är väldigt centralt att vi investerar i vårt utbildningssystem och inte minst i den grundskola som är ämnet för denna debatt. möter över en miljon elever engagerade och kompetenta lärare och rektorer i våra skolor. De gör utifrån de förutsättningar de får sitt bästa för att se till att eleverna uppfyller de mål som vi i denna riksdag har satt upp för det svenska skolväsendet. Det finns anledning att framhålla och på många sätt hylla många av de lärare och rektorer som gör heroiska insatser. Det är inte alltför ofta de får höra det i debatten. Det är tyvärr alltför ofta bara det negativa som kommer fram. Jag vill därför passa på att tacka alla lärare och rektorer som gör en ordentlig insats och sitt yttersta utifrån de förutsättningar de får utifrån den politik som förs i detta land. Även om det görs många bra insatser har vi tyvärr sett försämrade skolresultat . Trots ett väldigt högt tonläge från den dåvarande oppositionen och den nuvarande regeringen kan man konstatera att resultaten har fortsatt att försämras i en allt raskare takt, och har det bara gått utför. Det senaste läsåret var det ungefär 13 500 elever som lämnade den svenska utan att kunna välja ett nationellt program på gymnasiet. Vi har alltså allt sämre kunskapsresultat. Detta kombineras också med att det är allt större skillnader i den svenska skolan. Likvärdigheten håller på att försämras. Det blir allt lättare att kunna förutse hur det ska gå för en elev som börjar i förskoleklass bara genom att titta på föräldrarnas utbildningsbakgrund. Detta, herr talman, är en av de största utmaningarna vårt land och denna riksdag står inför. Lyckas vi inte vända denna utveckling kommer många andra av våra ambitioner för vårt land och för de människor som bor här att bli svårare att nå och kan till och med gå om intet. Därför vill vi socialdemokrater investera i det svenska utbildningsväsendet och prioritera det framför meningslösa skattesänkningar som kanske gör hamburgaren några kronor billigare men som inte leder till så mycket utveckling av vårt land. Vi vill investera i lärarna, för det är trots allt en av de viktigaste faktorerna för hur eleverna lyckas. Det visar såväl nationell som internationell forskning. Det ska handla om utveckling, fortbildning och karriärmöjligheter. Det ska handla om tillgång till de senaste kunskapsrönen i form av handfast forskning, och därför föreslår också Socialdemokraterna att vi ska inrätta ett i vårt land. Det behövs för att ge lärarna ännu bättre villkor och verktyg. Vi vill också investera i rektorerna så att de kan ägna sig åt det som är huvuduppgiften, nämligen det pedagogiska ledarskapet. Vi vet av nationell och internationell forskning att detta är en central punkt, men rektorer i har alldeles för lite tid för det pedagogiska ledarskapet. Det ska också vara möjligt för rektorer som lyckas att kunna utvecklas i sitt ledarskap, till exempel bli utvecklingsledare, och det ska även löna sig i form av villkor, löner och annat. Vi vill också investera i likvärdigheten i den svenska skolan. Vi vill att resurser fördelas efter behov och att man tar hänsyn till vilken startpunkt eleverna har. Vi vill ha en skola som präglas av sammanhållning och inte av den utveckling som vi ser som går mer mot sortering. Vi står inför stora utmaningar. I mycket av den politiska retoriken låter det som att det är avgrundsdjupa skillnader. är det det. är det det inte. Kring många av de punkter jag nu har talat om finns en stor samstämmighet. Kanske skulle vi i den här kammaren ta oss i kragen på de punkter där vi ändå ligger nära varandra och lämna långsiktiga besked till lärare. I frågan om kvaliteten i undervisningen står vi nära varandra. När det handlar om ledarskapet i skolan står vi nära varandra. När det handlar om likvärdigheten och synen på den står vi inte lika nära varandra. Där kan och ska vi naturligtvis ha en ordentlig politisk debatt. Vi står för en skola som ska vara sammanhållen, där vi har blandade elevgrupper. Då måste också systemet göras om. I retoriken låter det som att den borgerliga regeringen också är för detta, men har man röstat ned alla förslag som innebär att man tar hänsyn till elevernas förutsättningar och vill göra något åt de allt större skillnaderna. Jag ska avsluta mitt anförande med att säga: Låt oss över blockgränsen diskutera frågor som handlar om läraryrkets utveckling och om det pedagogiska ledarskapet! Låt oss också ta debatten om de frågor där vi inte är överens som handlar om sortering eller sammanhållning och om att möjliggöra en bättre utveckling när det gäller jämlikhet och likvärdighet i den svenska skolan och inte det som vi nu ser en skola som dras alltmer isär. Jag hoppas innerligt att vi kan få ett skifte i den politik som förs så att nästa tackkort vi får för en investering och en satsning som den svenska har gjort är ett tackkort från skolor för att vi har investerat i den svenska skolan och inte som under nuvarande regering, tackkort från hamburgerkedjor för att vi har sett till att de får 5 ½ miljard mer i form av momssänkningar som inte gynnar vår nation som det hade gjort om vi hade satsat på skola, utbildning, innovation och forskning i vårt land. 117 (MP): nåddes vi av två rapporter som visade att den svenska skolan blir alltmer segregerad. Segregationen är en kunskapssegregation som består i att vissa klassrum presterar mycket bättre än andra klassrum. Det handlar inte om att vissa elever går i andra skolor än andra elever. Låt oss aldrig skylla eleverna för skolans tillkortakommande! Alla skolor kan vara framgångsrika skolor om de får rätt förutsättningar. I min hemkommun , som styrs av en rödgrön majoritet, har genomsnittsbetyget stigit från 185 poäng 1999 till 201 poäng . Andelen niondeklassare som är behöriga till gymnasiet ligger på i snitt, detta trots att förutsättningarna inte alltid är de bästa hos alla elever. Men det visar att det går. Det visar också att det inte finns några genvägar till en bättre skola. har en rad åtgärder som skulle kunna bidra till en bättre skola för att möta varje ung människa utifrån deras förutsättningar. Precis som visat är språket en nyckel. Satsningar på modersmålsundervisning, tvåspråkig undervisning och lässtrategier i alla årskurser möjliggör för fler att hänga med i skolan. Språket behöver inte vara en orsak till att man halkar efter, tvärtom. Det bör vara en resurs i lärandet. I det betänkande som vi har att debattera har en del reservationer som gäller just språkinsatser i skolan. Vi har också reservationer gällande den allt viktigare elevhälsan. Men jag tänkte prata om två reservationer, en om studie- och yrkesvägledning och en om praktisk arbetslivsorientering som Alliansen också väljer att avslå. anser att det är viktigt att eleverna ges förutsättningar att göra väl underbyggda val till gymnasiet. Det skulle bidra till en mer motiverad skolgång och färre avhopp från gymnasiet. Elever ställs inför allt fler val i skolan . spelar därför en stor roll för att rätt förutsättningar ska ges i val av enskilda kurser, framtida utbildning eller yrkesval. För att minska avhoppen i gymnasiet kommer en förstärkning att vara viktig, inte bara i gymnasiet utan också i . Den nya skollagen har förtydligat kravet på studie- och yrkesvägledning för huvudmännen. Bra, men vi vill satsa på en utveckling av yrket för att förbättra förutsättningarna att utveckla verksamheten. Det ger fler elever förutsättningar att göra kloka val och få ut mer av sin skolgång. Vi vill se en översyn och en uppdatering av de allmänna råden för studie- och yrkesvägledning och ett stimulansbidrag för att implementera och följa upp dessa. Det har vi avsatt pengar för i vår budget. En meningsfull och hanterbar kunskapsskola förutsätter en studie- och yrkesvägledning av högsta klass. har dock väldigt lite hänt. I går det två studie- och yrkesvägledare på tusen elever. Bara några fler än hälften av dem är utbildade till detta. Det ger ingen god grund för kvalitet. I gymnasiet ser vi samma mönster. Två studie- och yrkesvägledare per tusen elever. Några fler har en utbildning i yrket. Det håller inte. Här behöver göras insatser. efterlyser handling från regeringens sida. Det är bra att det finns en skärpning i skollagen, men det räcker inte. Regeringen säger sig vara orolig över de allt fler avhoppen i gymnasiet. Men i stället för att göra insatser för att fler ska göra kloka val och sedan fullfölja sin utbildning vill regeringen och utbildningsministern sänka kraven och ge dem som är trötta och slutar ett diplom ändå. Så mycket för kunskapsskolan! Gäller inte den för alla barn? Något annat som är viktigt för en meningsfull skola är den praktiska arbetslivsorienteringen. Den behöver utvecklas. Den praktiska arbetslivsorienteringen inom skolan syftar till att ge eleverna kontakt med arbetslivet. reglerades formerna för arbetslivsorientering i i läroplanen. I dagens målstyrda skola anges läroplan för att skolans mål är att varje elev ska ha inblick i närsamhället och dess arbets- och föreningsliv. Låg mig säga att det är långt kvar innan vi når det målet. Kommuner som slutat med prao för elever i hänvisar till att det är svårt att få fram praoplatser. Allt tyder på att det har sin orsak i att skolan inte prioriterar praoverksamheten snarare än ett bristande intresse från arbetsgivarna. Skolan bör i samarbete med arbetsgivarnas organisationer utveckla och inte avveckla den praktiska arbetslivsorienteringen. Vi behöver göra mycket mer för att stärka kopplingen mellan arbetsmarknaden och skolan. Vi behöver göra det långt innan eleverna hoppar av eller kommer ut med mössa i handen men med ofullständiga betyg från gymnasiet. Man kan tycka att det är i linje med både arbetslinjen och läroplanen. Riksdagsledamoten har till min glädje motionerat om det här. I den här frågan önskar jag att hans parti lyssnade lite mer på honom. Men nej, regeringspartiet vill annorlunda och ser inte den kopplingen. Det beklagar jag. Jag står naturligtvis bakom alla våra yrkanden, herr talman, men för tids vinnande yrkar jag bifall till endast reservationerna 15 och 47. I detta anförande instämde (MP). 118 (SD): Jag måste säga att jag är förvånad över att jag faktiskt inte fick svar från på mina direkta frågor. är hon inte ens i församlingen.