prot · GZ09103 · 2012-04-25 00:00:00 — När det gäller strandskyddet jag måste ändå få säga detta är det oerhört väsentligt att vi nu följer den lagstiftning som vi förändrade för bara , att kommuner får möjlighet att utveckla sina LIS-områden och att det ger en möjlighet för att hela ska leva. Görs inte detta på ett adekvat sätt, och kan vi inte se att andra myndigheter nu lever enligt den lagstiftning vi har fattat beslut om, må vi ompröva det i sinom tid. Men först måste vi utvärdera vad nuvarande lagstiftning har gett. Med det yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga motioner. 73 (KD): Betänkandet Naturvård och biologisk mångfald berör saker och ting som är väsentliga för vår överlevnad: hur vi bevarar, förvaltar och utvecklar vår natur. Det lägger grunden för vår framtida existens. är det viktigt att bruka utan att förbruka. Förvaltarskapstanken är en central och bärande idé för hela praktiska tankegods och ideologi. Det har sagts många kloka saker. Jag kommer att koncentrera mig på en väldigt väsentlig del, inte så mycket på varg och skarv, utan på något som berör våra människor i städer och på landsbygden, nämligen allemansrätten. Den är under diskussion och har varit det . Den är under utveckling, och något måste göras med den. Den svenska allemansrätten är unik, dock inte helt unik, för det finns motsvarande lagstiftningar i andra länder i norra . , , och har motsvarande lagstiftning mer eller mindre kodifierad. Den svenska lagstiftningen är negativt definierad. Det får vi inte glömma bort. Den är en produkt av vad annan lagstiftning tar fram, bland annat regler om skadegörelse och om att skapa olägenhet samt terrängkörningslagen, som också sätter begränsningar. Det finns ett fåtal rättsfall, bland annat det så kallade forsränningsfallet och ett ganska avgjort fall som handlar om plockande av mossa. Båda två gjorde en bra definition av vad lagstiftningen är. Det kan diskuteras om man behöver ha en specifik lagstiftning för allemansrätten. I har man kodifierat det här, men det kokar ned till att det blir ganska mycket allmänna regler om hur man ska förhålla sig till naturen på ett förnuftigt och klokt sätt. Troligtvis skulle en motsvarande kodifiering av den svenska allemansrätten leda till samma sak: tämligen intetsägande och allmänna regler. Därför är det viktigt att man tittar på hur lagstiftningen används . Är den rätt använd? Behöver den skärpas? Jag skulle nog vilja säga att det behövs. Framför allt har det framförts från många jordägare och jordägarintressen att man känner sig utlämnad. Tillämpningen hos länsstyrelserna är kanske inte den bästa, och tillsynsmyndigheterna, som polisen, gör mycket lite åt de fall som förekommer med exempelvis olovlig terrängkörning och skadegörelse. Det är viktigt att vi lyfter fram möjligheterna till skärpning av lagstiftningen. får vi inte glömma bort att det blir en ökad press på vår natur. De flesta människor bor i städerna och behöver komma ut i naturen och få en guidning. Därför har diskussionen kring kommersiellt nyttjande av annans mark kommit upp. Det är föremål för diskussion om man ska undanta kommersiellt användande från eventuell kommande allemansrättslagstiftning eller inte. Det finns alternativ till lagstiftningen också, som överenskommelser mellan markägare och entreprenörer. De professionella entreprenörerna vill komma tillbaka till en oförstörd natur och kunna visa den. Äganderätten begränsas inte bara av allemansrätten, utan även av byggande, renskötselområden etcetera, som gör att äganderätten inte kan användas fullt ut. Och vem äger en kungsörn? Vem äger en häger som man ska titta på? Detta är saker och ting som jag tror att det är viktigt att vi tittar på närmare. Men som sagt sträcker sig inte upphovsrätten så långt. Ytterligare en bit som är påtaglig för allemansrätten är den stora stadsbefolkning som jag nämnde. av människorna kommer att bo i staden. De har inte längre någon kontakt med landet över generationsgränserna. Kusinen från landet finns . Vi har här ett stort informationsbehov, speciellt när det gäller våra nysvenskar, någonting som glömde att nämna. Det här är kanske också någonting som behöver stärkas. Där finns en rädsla för naturen och en stor kunskapsbrist. Det är ett område som man ska titta på. Sammanfattningsvis: Jag är tveksam till lagstiftningsfrågan. Det görs en utredning av . Klargörande av rättigheter och skyldigheter behövs säkert. Vi måste titta på hälsoaspekten, kunskapen och framför allt näringsbiten. Hela måste leva, och vi måste ha turism. Där kan entreprenörerna i samarbete med markägarna fylla en viktig funktion. Det finns bra exempel där kommuner, markägare och entreprenörer samarbetar. har gjort en remissrunda och haft en hel del hearingar. De ska vara vägledande och ha en sammanhållande roll. Det är en bra ansats, och jag ser med intresse och förhoppning fram emot ett balanserat resultat. Men skulle man inte lyckas med det behövs det en parlamentarisk utredning som försöker uppnå en balanserad lösning. 74 (MP): Dagens betänkande från miljö- och jordbruksutskottet handlar om många områden: hur vi förhåller oss till naturen, vårt beroende av naturen och i viss mån vårt misslyckande i förhållande till naturen. Jag tänkte fokusera en del på det som handlar om oljeutsläpp och fåglars situation. exploderade oljerigg Deepwater Horizon som innebar att elva personer dog och olja läckte ut i havet. Katastrofen var enorm. Det vi med säkerhet vet är tyvärr att detta inte var den sista oljekatastrofen i världshaven. Det var då, och är ofta, miljöaktivister och frivilliga som plockade upp hundratusentals oljeskadade fåglar men även sköldpaddor och andra djur från stränderna efter det att oljeriggen hade exploderat. Runt våra egna kuster sker små och stora oljeutsläpp. Oljeutsläppet utanför är det största på . tog upp runt olja. Oljeutsläppet berodde på en kollision mellan fartyg. Saneringsarbetet som har skett efteråt har även visat sig vara en miljöfara då man har använt industrikemikalier som inte alls var bra för organismerna och där riskerna visade sig inte vara utredda. Detta är olyckligt, och det är inte bra. Ekosystem, organismer och allt levande blir hårt drabbat. Det är inte alltid det som vi ser med blotta ögat som är det värsta. Beredskapen runt våra kuster brister, och oljeskadade fåglar tillhör de frivilligas ansvarsområde. Förutom fågellivet drabbas både människors liv och verksamheter. I är hummerfisket en stor del av turistupplevelsen , men även det riskerar att få negativa effekter från den olja som läckte ut då och som ofta läcker ut och kletar ned stränder, fåglar och havsbottnar. På många av våra havsbottnar runt kusterna finns dessutom gamla läckande vrak som med jämna mellanrum aktualiseras på grund av sina inbyggda hot. Dessa hot finns genom att vraken har legat länge och vittrar sönder, och sipprar det ut olja. brukar det bli en stor debatt på om dessa vrak. Ansvarsfrågan har debatterats i denna kammare ganska . Om vi ser på , som har ett bräckt vattensystem med lägre salthalt än salta och med högre salthalt än sjöar och vattendrag, lever de organismer som finns i redan ett liv på marginalen av sin anpassningsförmåga eftersom djurlivet som finns där kommer från antingen sötvattenmiljö eller saltvattenmiljö. Oljeutsläpp i den svenska zonen runt är många. De är någonstans mellan 200 och 500 , enligt . Antalet fåglar som drabbas är uppskattat till mellan 10 000 och 100 000. Det beror ofta på de små, förrädiska oljeutsläppen, som pågår . Alfågel är en av de fåglar som är hårt drabbad, och vid Hoburgsbanken utanför har man hittat ungefär 20 000 skadade individer . Mycket av oljeskadorna på fågel leder till avlivning. Olja på havet dämpar vågorna och lockar till sig fågel. Är det vinter befinner sig dessutom mycket fågel långt ute på havet. De fåglar som utsätts för olja förlorar sin vattenavstötande förmåga, får svårigheter att flyga, att simma och att hålla värme. Det är effekter som ofta leder till döden då fågeln försvagas. Det kan räcka med en liten oljefläck för att fågeln ska riskera att dö. Det är alltså inte stora mängder som är avgörande för antalet oljeskadade fåglar. Omhändertagande och tvätt av oljeskadade fåglar är till stora delar en frivillig verksamhet, och det bekostas av frivilliga medel. Men för att få omhänderta skadade fåglar krävs det tillstånd. För att klara oljetvätt och omhändertagande av oljeskadade fåglar krävs det dessutom kunskap och utbildning. Chansen att klara en fågels liv har med tidsaspekten att göra, hur snabbt man lyckas rycka ut. Det har att göra med vilken årstid vi befinner oss i. Det har att göra med mängden olja på själva fågeln, eftersom en fläck så stor som en enkrona kan döda en fågel. Det har att göra med fågelns storlek och art. Det har att göra med den kemiska sammansättningen i oljan. All denna kunskap behövs, den behöver utvecklas och det behöver ges ett samhälleligt stöd till detta. Flera länder har en mycket mer välplanerad beredskap än , även om vi jobbar ganska mycket med det på många håll. Vi har inte riktigt klarlagt vem som har ansvaret för beredskapen totalt. I vårt grannland finns det mobila fågelvårdsenheter, och de är bemannade med en veterinärmottagning som snabbt kan rycka ut. Det finns också en så kallad oljeskadefond som är upprättad genom konventionen om en internationell fond för kompensation av oljeskada. Den ska täcka kostnader för oljeskador som inte kan ersättas av ett fartygs ägare. Men det finns brister i det här systemet, och det täcker inte specifikt omhändertagande och tvätt av fåglar. I lär det finnas en fond där man tar ut ett par öre per importerat ton olja som går till fonden, och den kan man använda då det behövs vid oljeutsläpp. Principen blir lik den att förorenaren betalar, och det är en princip som vi i anser är väldigt klok. Vi kunde höra i anförandet av om att värdesätta ekosystemtjänster. Det kan man absolut diskutera, tycker jag det är viktigt. Men det kräver också att det är rätt prislapp på det som förorenar, oavsett om det är oljeutvinning, uranbrytning eller skadade fåglar på grund av oljan. I svaret på vår motion finns flera utförliga redovisningar om att vi vill se skärpta straff och så vidare, att regeringen avser att se över statens och kommunernas beredskap för att hantera oljeutsläpp och att det internationella samarbetet är viktigt vid katastrofer. Det är också viktigt med nationellt samarbete, där till exempel en liten kommun med en lång kuststräcka inte kan klara större oljeutsläpp på egen hand. I betänkandet slås också fast att resurserna för att ta hand om oljeskadade fåglar är små och ojämnt fördelade över landet. Just detta vill vi med intentionerna i motionen ska förbättras. Med det vill jag yrka bifall till reservation nr 15. Jag skulle avslutningsvis också vilja säga att det bästa vi kan göra för framtiden är att avveckla vårt totala oljeberoende. Det är det bästa både för framtiden och för fågellivet. är hela vår livsmedelsproduktion, våra transportsystem och vår varuproduktion indränkta i ett oljeberoende som förvisso har gett oss människor fantastiska möjligheter men där vi alltmer har kommit till insikt om hur totalt förödande det är i olika led, i jakten på olja, borrning på havets botten, transporter över hav och land, konsumtion och förbränning för vårt klimat. 75 (C): Jag är nöjd med att de frågor som jag tar upp i min motion om det generella biotopskyddet nu kommer att behandlas av den miljömålsberedning som regeringen tillsatt, detta enligt miljö- och jordbruksutskottets betänkande. Men jag vill ändå här i debatten lyfta fram det problem som motionen skildrar, hur tillämpningen av biotopskyddet leder till igenväxning av och nedläggning av jordbruk i skogs- och mellanbygd. Det motverkar sitt syfte. Biotopskyddslagen omfattar alléer, åkerholmar, stenmurar och öppna diken i odlingslandskapet. Lagen innebär att det är förbjudet att skada eller ta bort dessa. Dispens kan ges av om särskilda skäl föreligger. Men rationalisering av jordbruk är inte ett skäl för dispens. Lagen om biotopskydd tillkom då det försvann många biotoper i slättbygden. Men bidrar den alltså till nedläggning av jordbruk i skogsbygd. Det är därför som vi i anser att det är dags att se över biotopskyddslagen. I skogs- och mellanbygder finns många små åkerlappar som lantbrukarna vill kunna lägga samman, eftersom det inte går att konkurrera med produktion som sker till höga produktionskostnader. Att odla på småskiften ger många vändytor och spetsar på fälten. Det tar , ger större avgasutsläpp och ger mer överlappningar av både växtnäring och växtskyddsmedel. Konsekvenserna blir att jordbruken försvinner och att det blir skogsplantering av betesmarker och åkrar, framför allt i skogs- och mellanbygd. Då försvinner de biotoper som lagen egentligen syftade till att skydda. Dessutom får biotopskyddsområden ofta inte ersättas av andra områden. Det förhindrar att nya, vällovliga biotoper kommer till. Granskogen ersätter då de sista åkrarna, och både den ursprungliga biotopen och det öppna landskapet går förlorat. Jag besökte en lantbrukare i norra som har åker fördelat på 17 åkrar, avdelade genom öppna diken, stengärden, staket och skog. Men han har vägrats av och även av att lägga samman de små åkrarna genom att göra ett rördike i stället för ett öppet dike på en sträcka på endast . Den hanteringen av det generella biotopskyddet går inte ihop med de nationella miljömålen om ökad biologisk mångfald och bevarade av hotade arter, som förutsätter att åker- och betesmarkerna bevaras och inte planteras med skog. Det går heller inte ihop med de politiska målen om minskat regelkrångel för småföretagare, går inte ihop med satsningar på svensk livsmedelsproduktion och går inte ihop med målsättningen om en levande landsbygd i hela . Som jag och ser det innebär tillämpningen av de nu gällande biotopskyddsreglerna en alltför långtgående inskränkning i enskilds rätt att förfoga över sin fastighet. När de dessutom motverkar de syften som biotopskyddslagen har krävs det en översyn. Jag förväntar mig att Miljömålsberedningen gör den översynen med den inriktning som jag här har argumenterat för. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 13 §.) Föredrogs miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2011/12:MJU15 Fiskeripolitik. 76 (S): I det här betänkandet behandlar vi 43 motionsyrkanden som berör allt från EU:s globala fiskepolitik till regionala och lokala fiskefrågor i . Jag tänkte beröra några av dessa yrkanden. Den svenska fiskepolitiken har sin grund i EU:s gemensamma fiskepolitik, vilket får konsekvensen att det är minsta gemensamma nämnaren som styr politiken. Det har fått till följd att sju av tio fiskebestånd inom EU är överfiskade. Det grundläggande problemet är att EU:s målsättningar för fiskepolitiken är att man sätter upp tre mål: ekonomiska, sociala och ekologiska. Man har inte på något sätt insett att det är ett grundläggande fel. Det är en omöjlighet att likställa de här målen. Att vi måste sätta det ekologiska målet först kan tyckas självklart. Om det inte finns någon fisk att fiska kan vi ju inte heller ta ekonomiska och sociala hänsyn. Men dess värre finns inte den insikten hos flertalet medlemsländer. I några motioner avhandlas EU:s fiskepartnersavtal med tredjeland. Här har hela miljö- och jordbruksutskottet levererat ett enigt förslag, där det bland annat ställs krav på att de länder EU ska teckna avtal med ska vara nationer som styrs demokratiskt. Det är ett ganska ringa krav, kan det tyckas. Det ska också finnas socioekonomiska utvärderingar både före och efter tecknande av avtal. De utvärderingarna ska också självklart vara tillgängliga för oss beslutsfattare. De här kraven har vår regering genom landsbygdsministern drivit i ministerrådet, som han själv säger. Detta till trots återkommer landsbygdsministern och regeringen gång efter annan med en dåres envishet med att de vill ha mandat för att inleda förhandlingar med diktaturstater och militärregimer. Hur hänger detta ihop? senast var det som var på tapeten. Som riksdagsledamot börjar jag undra vilket värde de beslut som vi fattar här i egentligen har. Bryr sig den borgerliga regeringen verkligen om vad anser? Jag befarar att landsbygdsministern och förmodligen hela regeringen har samma filosofi som utrikesministern: Om inte vi tecknar avtal med diktaturländer så är det andra som gör det, och sedan får det vara som det vill med de mänskliga rättigheterna. EU:s fiskepolitik är till stor del ett misslyckande vad det gäller att ta vara på våra resurser. En viktig ingrediens i misslyckandet är avsaknaden av fleråriga planer för varje fiske. I och med bristen på förvaltningsplaner för framför allt de kommersiella arterna blir det nästan med automatik överfiske och politisk feghet att fatta nödvändiga beslut. I den kommande fiskepolitik som håller på att förhandlas fram krävs vissa beståndsdelar för att förvaltningen ska lyckas. Regeringen lyfter fram nödvändigheten av en regionaliserad förvaltning, och det håller vi med om. Men en regionaliserad förvaltning utan fleråriga förvaltningsplaner för respektive art leder inte till någon förbättring, utan då fortsätter den politiska fegheten att råda. Ett tydligt exempel är att politikerna inte har lyckats åstadkomma en förvaltningsplan för laxen i . Det har fått katastrofala konsekvenser för både laxen och fisket. Det måste finnas någon spärr som säger att kommersiellt fiske efter en art inte ska förekomma om det inte finns en långsiktig förvaltningsplan för arten. Det skulle sätta nödvändig press på politikerna. Fisket runt våra kuster och i våra sjöar är inte bara en fråga för yrkesfisket och fisketurismföretagen, utan det är också en fråga om rekreation för tusentals personer. Det är även en fråga om mångårig kultur och rättigheter för dem som har valt att bo kvar eller bosätta sig på landsbygden och i kustområdena. Förutsättningar för fisket skiljer sig betydligt mellan väst- och östkusten. Här på östsidan präglas fiskemöjligheterna av att vattnet ofta är enskilt ägt, medan fisket på i stort sett är fritt för var och en, oavsett varifrån man kommer och vilka kunskaper man har om fiske. Konsekvensen eller rättare sagt inkonsekvensen av detta blir att det på östsidan är fiske med handredskap som gäller om man inte är vattenägare och att på kan alla komma med sina burar och nät, förutom handredskapsfisket. Fisketrycket blir naturligtvis därefter. Det är ett fisketryck som i förslaget till ny fiskelag tar sig uttryck i att det föreslås en minskning av antalet burar för hummerfiske från 14 till 6. För de kustboende innebär det en stor inskränkning av de fiskemöjligheter som de har haft sedan urminnes tider. Vår uppfattning är att om det ska till en begränsning för att förvalta och skydda bestånden bör det ske genom att fiskerätt med passiva redskap ska vara förbehållen endast den åretruntboende kustbefolkningen. Alla ska naturligtvis, precis som , vara välkomna att fiska med handredskap, men de passiva redskapen ska vara förbehållna kustbefolkningen. Jag ställer mig bakom alla våra reservationer men yrkar bifall bara till reservation 4. 77 (MP): ska vi debattera miljö- och jordbruksutskottets betänkande 15 om fiskeripolitik. Givetvis står jag bakom samtliga reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservation 13, angående ålförvaltningen. Jag tänkte börja med att tala om ålen. Sedan har jag också tänkt att, precis som föregående talare, tala om avtal med tredjeland. Ålens akut hotade situation har berört mig starkt. Det har aldrig funnits så lite europeisk ål som . Trots att en europeisk förvaltningsplan sjösattes har beståndet minskat ytterligare. Ålen är nu rödlistad som akut hotad, det vill säga att det finns en hög risk för att ålen dör ut . Ålen hotas av fiske, förändringar i dess livsmiljö och miljögifter. Störst inverkan har fisket. Vattenkraftsturbiner inverkar också negativt men dödar färre ålar än fisket. Eftersom fiske sker på nästan alla ålens livsstadier, från glasål till blankål, har det sammanlagda fisketrycket under uppväxtfasen inneburit att beståndet av utvandrande vuxen ål nästan utraderats. Den vetenskapliga rekommendationen för att kunna uppnå målet i den europeiska förvaltningsplanen är att allt ålfiske upphör samt att all övrig mänsklig påverkan på ålbeståndet reduceras till ett minimum. Det råder nu ingen tvekan om att ett fiskestopp är den avgörande åtgärden för ålens möjlighet till återhämtning. Den svenska delen av förvaltningsplanen har inte visat önskad effekt och beräknas heller inte göra det . Ett problem är de överdrivna förväntningar som finns på frivilliga åtaganden från kraftbolagen. Ett allvarligare problem är att planen i mycket hög grad förlitar sig på utsättningar, det vill säga flytt av ålyngel från till , och inte i tillräckligt stor grad på att minska fisket. Varför är jag då så negativ till utsättning av ålyngel? Jo, mycket allvarliga invändningar om effekterna av ålutsättningar har kommit fram genom forskningen . Ingenting tyder på att flyttad ål kan hitta tillbaka till lekområdena i , och navigeringsförmågan hos utsatt eller flyttad ål försämras. Utsättningar måste därför betraktas endast som ett stöd till ålfiskare som annars skulle sluta fiska därför att ålen försvinner. Utsättningar uppehåller antalet ålfiskare på konstgjord väg. Därmed får de möjlighet att fånga ålar som annars skulle ha simmat till för att leka. Utsättningar av ål måste därför stoppas och den svenska ålförvaltningsplanen revideras. Vi tycker att det är dags att följa och exempel och helt stänga fisket på denna akut utrotningshotade art. Eftersom ålar från ofta migrerar längs den svenska kusten på väg till kan ålar som fångas av svenska fiskare vara ålar som överlevt som resultat av räddningsåtgärder i andra länder runt . Om skulle tillåta fortsatt ålfiske riskerar inte bara att ålen utrotas utan även att spoliera andra länders, till exempel , åtgärder enligt förvaltningsplanerna. Det är alltså inte så konstigt om vissa fiskare tycker att det finns hyfsat med ål. Ett ålfiskestopp skulle få konsekvenser för de ca 300 personer som har licens att fiska ål. Antalet har minskat med ca 450 personer . En stor del av dem är ålderspensionärer. Avvecklingsstöd kan finnas inom ramen för Europeiska fiskefonden. Ett totalt ålfiskeförbud innebär därmed vissa kostnader, som måste vägas mot utsikterna att aldrig mer kunna fiska ål och att arten försvinner ut ur ekosystemet. Som bekant är utrotning tyvärr för evigt. Den är irreversibel. I min motion föreslår jag också att vi lättare ska kunna reglera handeln med ål inom och utom EU. Då bör föreslå en förstärkning av ålens position i konventionen för handel med hotade djur och växter, Cites. Ålen är nu upptagen på annex II, men för att kunna reglera handeln bättre krävs en flytt till annex I. Detta kan EU föreslå Cites under förutsättning att medlemsstater som aktivt stöder detta. bör alltså aktivt och kraftfullt verka inom EU för att EU gemensamt ska föreslå att ålen ska flyttas från Cites annex II till annex I. När det gäller fiske generellt anser vi i att måste prioritera målen, det vill säga att prioritera miljön framför sociala och ekonomiska mål, för utan fisk kan det inte finnas något fiske. Målet att alla fiskbestånd ska förvaltas över nivåer som kan producera maximalt hållbart utnyttjande det som vi känner som MSY är oerhört viktigt för att vara säker på att fisket är långsiktigt hållbart. Ett annat fokusområde för är fiskeavtal med tredjeland. EU:s fiskeavtal med tredjeland har haft många brister, och vi i har kritiserat avtalen och röstat mot att teckna sådana. Efter det fiskeseminarium, anordnat av de gröna, som hölls i Europahuset i , har vi i tagit fram en kravspecifikation där vi vill att olika villkor ska vara uppfyllda för att vi ska kunna acceptera ett fiskeavtal med tredjeland. Ett huvudkrav är att avtal inte träffas med diktaturer. Mänskliga fri- och rättigheter måste respekteras av det land EU ska träffa fiskeavtal med.