prot · GZ0961 · 2012-01-25 00:00:00 — Vi har redan haft en offentlig utfrågning om den finansiella stabiliteten. Vi som riksdagsledamöter måste fortsätta att hålla oss informerade på olika sätt och kanske mer formaliserat . Vi kan lära oss av historien att vi också har ett ansvar att hålla oss uppdaterade och informerade när det gäller den finansiella stabiliteten. Jag vill med detta yrka bifall till förslaget i betänkandet. 10 (V) replik: Jag tror att vi är många som tackar vår gyllene stjärna för att faktiskt inte har fått igenom alla sina förslag i kammaren , då man ville gå längre och avreglera mer än vad som faktiskt skedde. Jag tror att till och med själva är tacksamma för att de inte fick gehör för sin dåvarande politik. Jag tänkte ställa frågor till om både Stabilitetsfonden och bankdelningslagen. Regeringen har angående Stabilitetsfonden tydligt uttalat att bankerna själva ska stå för insatserna åtminstone huvudsakligen. Jag anser inte att det är bankerna som står för insatsen eftersom skattebetalarna står för den stora majoriteten av pengarna i fonden. Hur tänker ni göra, , för att se till att det är bankerna som betalar in de pengar som ska finnas i fonden? Hur ser på att fonden troligtvis kommer att omfatta av bankernas omslutning om vi skulle använda dagens siffror i banksektorn? Det är ett stort problem att av bankernas omslutning ska anses rädda från en enorm finanskris om en bank går omkull. Jag skulle tro att också anser att det är ett problem, men då måste man också som regeringsparti ha ett förslag att lägga fram. Jag har fortfarande inte sett ett förslag, fastän fonden har funnits . Där undrar jag vad anser. Jag vill ställa en fråga till om en lag att dela upp bankerna. Jag är medveten om att det finns gränsdragningsproblem. Men jag anser att vi har större problem om det förblir som det är , med en banksektor som omsluter drygt fyra gånger vår bnp. Det är ett enormt problem. Oavsett hur duktiga vi är på att reglera finanssektorn kommer vi alltid att ligga i bakvattnet, och den kommer alltid att utgöra ett hot mot vår ekonomiska stabilitet. Därför skulle jag vilja höra någon form av resonemang. Om ni inte anser att en bankdelningslag är en lösning på problemet, vad har ni då att ta fram? 11 (M) replik: Först vill jag tacka för hennes engagemang i dessa frågor. Det är få politiker i riksdag som har så stort engagemang i dessa frågor. Det är bra. Vi behöver ha en diskussion och debatt. Även om vi har en bredd och det är jag också glad för och stor enighet i riksdag om vissa saker som behöver göras är det också bra att vi inte tycker precis lika utan att vi har en debatt som för oss framåt. Jag satt inte i av , men jag tror inte att majoritetens parti diskuterade frågorna så mycket. har vi gjort mycket. Snabbt har regeringen handlat . Det har i många frågor varit en i stort sett enig riksdag, vilket också har bidragit till att få ordning på frågorna. Jag uppfattar att kärnfråga gäller hur man kan minska den implicita garantin. Jag tror att det finns flera vägar att gå. Jag tror inte att vi kan få ned den till noll, men den måste tryckas ned. Den är orimligt stor. Jag instämmer i bild av frågan. Vi måste trycka ned den så mycket som möjligt. Stabilitetsfonden är en väg till detta. Som mycket väl vet fattades det beslutet i ganska hastigt eftersom tidsläget var som det var. Därför har i uppdrag att se över frågan och hur den kan förbättras. betalar bankerna in avgifter i relation till deras balansräkningar. Men måste risk påverka den avgift som betalas in till Stabilitetsfonden. Ett annat sätt att minska den implicita garantin är att öka kapitaltäckningskraven, som också var inne på i sitt anförande. driver frågan hårt i EU, och vi vill höja kapitaltäckningskraven betydligt mer än många andra länder. Jag vet att många länder i börjar tycka att det är scary att leva upp till krav. Jag tror att Stabilitetsfonden tillsammans med kapitaltäckningskraven kommer att pressa ned den implicita garantin. Hur exakt ska Stabilitetsfonden se ut ? kommer att lägga fram förslag i den frågan. 12 (V) replik: Tack, , för dina svar. Du säger att ni ska trycka ned den implicita garantins storlek. Därmed finns en fond, och ni föreslår att kapitaltäckningskraven ska höjas kraftigt. Det ändrar inte det grundläggande beteendet, som ändå blir den form av risk som garantin bidrar till. När garantin finns i ryggen lånar de fyra storbankerna billigare. Det utgör en räntenedpressning på ca för de fyra storbankerna, det vill säga halva banksektorns vinst. Om deras långivare vet att det finns någon annan bakom ryggen på storbankerna blir det en form av garanti. Oavsett om det finns högre kapitaltäckningskrav eller en fond bakom ändrar det inte bankernas beteende. De spekulerar med andras pengar, och de får dessutom rabatt på spekulationen. Det kommer ni inte åt med något av förslagen. Så länge garantin finns snedvrids konkurrensen. De fyra stora bankerna får bättre konkurrensförhållanden än andra banker i . Det är djupt problematiskt. Vi behöver en större bankkonkurrens. Vi har en oligopolistisk bankstruktur i . Det är absolut inte bra. Vår banksektor har vuxit enormt . Man måste ha mer att komma med som regeringsparti än att hoppas att lite högre kapitaltäckningskrav och en fond som till stor del skattebetalarna står för ska vara lösningen på problemet. Jag tror inte att det är lösningen att skattebetalarna ska stå för bankernas verksamhet. Skattebetalarna ska inte garantera privat näringsverksamhet. Det är helt fel väg att gå. Därför bör vi ha en bankdelningslag. 13 (M) replik: Låt mig säga några ord om bankdelning. Jag kan förstå tanken och att det låter sympatiskt på många sätt. Jag vet att frågan har utretts i . Precis som nämnde i sitt anförande ser banksektor annorlunda ut. Till exempel har de högre investmentdel i sina banker. Jag tror att det är svårt, men låt oss se hur det går där om man över huvud taget kommer att genomföra det, att separera och göra gränsdragningslinjer för bankerna. Jag delar absolut din och synpunkt att bankerna är väldigt stora i förhållande till vår bnp, och det är ett problem. Men jag är tveksam till om bankdelningsförslaget, som än så länge är ensamt om i , är den grundläggande lösningen. En kort fundering som jag har när det gäller implicita garantier är synen på , även om det inte är en stor bank. Där har vi en implicit garanti som är mindre men däremot en väldigt stor explicit garanti, och där står skattebetalarna hela risken om skulle gå omkull. Den diskussionen för vi aldrig här i . Vi pratar om de stora bankerna. Jag tycker, som , att vi ska pressa ned den implicita garantin så mycket som möjligt jag tror att den aldrig kan bli noll. Det finns en sorts samhällsansvar, men vi måste ändå mota detta riskbeteende. Om skulle gå i putten är det faktiskt vi själva, staten och skattebetalarna, som är ägare och som står hela risken. Jag hade hoppats och önskat att den här debatten skulle handla om svensk banksektor och att vi skulle ha en annan debatt om . Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 16 §.) 8 § Subsidiaritetsprövning av förslag till förordning om gemensamma bestämmelser för övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet Föredrogs finansutskottets utlåtande /12:FiU33 Subsidiaritetsprövning av förslag till förordning om gemensamma bestämmelser för övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet (KOM(2011)821). Kammaren biföll utskottets förslag att ärendet fick avgöras efter endast en bordläggning. 14 (V): Det är enbart vi som har en motivreservation, eftersom vi anser att man inte bör hylla det som sker i valutaunionen, det vill säga att man överför mer och mer ekonomisk makt till EMU-nivån, i form av både den så kallade sexpacken och den europeiska terminen. Tyvärr har såväl de borgerliga partierna som Socialdemokraterna och varit överens om att gå med på detta. Det är en enorm maktöverföring från svenska folket till den europeiska nivån. Det handlar om övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet. Det innebär att kommissionen vill ha möjlighet att ta del av de nationella staternas statsbudgetar, att se dem innan de fastställs i , och ha rätten att komma med synpunkter och förslag till förändringar. Det är en enorm maktöverföring från den riksdag det gäller till den europeiska nivån. I utskottet finns det en enighet om att vi inte bör göra det här. Men jag har väldigt svårt att förstå skillnaden mellan att göra det här och att gå med på den så kallade sexpacken och den europeiska terminen, där det här förslaget också finns med, samt den så kallade europakten. Jag tycker att det åligger de partier som har sagt ja till de andra tre förslagen att förklara det i talarstolen här. Den nuvarande ekonomiska krisen i euroområdet beror inte på bristande budgetdisciplin utan är ett uttryck för valutaunionens inneboende svagheter och den finanskris vi går igenom. Krisens orsaker har däremot mycket tydliga politiska förtecken, i form av bristande ansvar för att ha låtit finanssektorn härja fritt, för att ha låtit inkomstskillnaderna kraftigt öka och för att ha bildat en valutaunion som aldrig har prövats. visar sig de inneboende svagheterna i EMU mycket tydligt. Med en starkt decentraliserad finanspolitik, en penningpolitik som styrs utifrån de större ländernas behov, framför allt förutsättningar, blir det alltmer tydligt att utan egen centralbank betalar invånarna i de länderna ett mycket högt pris. Utan möjlighet till en självständig valutapolitik har flera europeiska länder fått se sin konkurrenskraft urholkad till följd av skillnader i produktivitetstillväxt bland valutaunionens länder. Detta i sin tur har bidragit till stora underskott i bytesbalanserna och i de offentliga finanserna. Det framstår också allt tydligare att valutaunionen i sig kanske är den främsta förklaringen till att det tycks vara så svårt att bryta den nuvarande onda cirkeln. Det är sant att ett antal länder i eurozonen har betydande budgetunderskott och/eller stora statsskulder. Men det finns många andra länder , och som har lika stora eller till och med större budgetunderskott och statsskulder utan att räntorna på deras statsobligationer har skjutit i höjden. Hur kommer detta sig? skribent ger oss ett väldigt kärnfullt och kraftfullt svar på den frågan: It is the central bank, stupid. , och har alla egna centralbanker som om alla andra åtgärder är uttömda kan agera som långivare i sista instans instanser som brukar kallas lender of last resort. Länderna i euroområdet har inte en sådan sedelpress för finansiering, och det är självklart inte oproblematiskt. Framför allt riskerar en sådan politik att leda till ökad inflation. Men för marknadens aktörer innebär ändå vetskapen om att denna sista åtgärd står till buds att risken för statsbankrutt minskar. Det krävs därför inte lika hög ränta för att köpa statspapper av till exempel och som av och . Med krisen som förtecken föreslås nu nedskärningar och sämre välfärd i de länder som drabbas av effekterna av en gemensam valuta. Regler införs också för att skattebetalarna ska finansiera de förluster som bankerna har dragit på sig, och den ekonomiska politiken centraliseras. Tvärtemot kommissionens analys hotar de åtstramningar som följer på ett striktare ramverk i själva verket den ekonomiska återhämtningen och riskerar att leda till permanent högre arbetslöshetsnivåer. Det var det som hände efter finanskrisen . Det var det vi borde ha lärt oss av. Man bantar sig inte ur en ekonomisk kris på detta sätt. Man måste se till att folk har ett arbete. Man måste se till att folk har råd med det basala, som sjukvård, mat på bordet och hyra. Det är det man inte gör . I skenet av den här krisen inför man en massiv åtstramningspolitik, alltså en tydlig högerpolitik. I kommissionens förslag till förordning finns regler om att utkast till budgetplaner ska lämnas in till kommissionen i övervakningssyfte innan de blir bindande och att kommissionen till och med kan begära att medlemsstaterna lämnar in ett reviderat utkast till budgetplan. Tänk er själva att någon annan ska fastställa vad riksdag ska fatta för beslut, att de förslag vi har lagt fram här inte är rimliga att genomföra utan att ett antal tjänstemän på EU-nivå i så fall ska bestämma det! Vi tycker att det är helt rimligt att det inte ska vara så, men det är tydligen endast vi som tycker det. Annars hade inte ni i de andra partierna gått med på sexpacken. Ni hade inte gått med på den europeiska terminen. Och ni skulle definitivt inte vara med i europakten. Det är självklart att ett sådant här förslag strider mot subsidiaritetsprincipen. Det tycker också hela utskottet just den här förordningen strider mot subsidiaritetsprincipen. Och sedan har ni sagt ja till två andra delar som innehåller exakt denna del, men de strider tydligen inte. Förklara det för mig om ni kan! Förklara varför den del som vi nu ska fatta beslut om i , det vill säga europakten som också innehåller detta förslag, inte strider mot subsidiaritetsprincipen! För oss, herr talman, blir det alltmer klart att EMU är en politisk härdsmälta, en ohållbar lösning med oerhörda konsekvenser, där bankerna glatt mottar besked om att de slipper ta några förluster för de risker de orsakat, vilket också kommissionen har föreslagit, men däremot att målaren i , läraren i och svetsaren i ska betala deras förluster för det har också politikerna beslutat. Jag yrkar bifall till vår reservation. 15 BO (S): Det här ärendet är ett i en, som det tycks, aldrig sinande rad av ärenden om den ekonomiska krisen i eurozonen, om hur den ska mötas och hur framtida kriser ska kunna förebyggas. i kammaren handlar det om konkreta åtgärder för att, som det heter, stärka den ekonomiska samordningen och övervakningen inom eurozonen. Lagförslaget är en förlängning av den så kallade sexpacken, sex europeiska lagförslag med nämnda syfte. Jag vill först och främst säga att den europeiska krisen inte primärt har orsakats av dålig budgetdisciplin. Den började, för att travestera , som en skakning på övre däck. I som i var det så det började. Det började i den privata, illa reglerade finanssektorn, på finansmarknaderna och i bankerna, där risktagandet hade kopplats loss från ansvarstagandet, som vi har hört. Det började faktiskt med en våldsam övertro på den fria marknadens välfärdsbringande egenskaper. För den övertron har naturligtvis politiker jorden runt ett stort ansvar. Finanskrisen slog rakt in i staternas budgetar, in i välfärdssektorn och i enskilda hushåll. Väldiga kostnader och risker vältrades över från banksektorn och finanssektorn till medborgarna på , på , i och i . Det är tur att de som vill skylla på dålig budgetdisciplin har att ta till som bevismaterial. När det är sagt måste det också sägas då vänder jag mig i någon mening speciellt till att det är helt nödvändigt att ha ordning på sina finanser. Det behövs för att vi som en känd tidigare socialdemokratisk statsminister och finansminister sade under den svenska krisen ska slippa tigga och be flinande finansvalpar om att de ska låna ut sina pengar. Det är också så, , att de länder som har valt euron som valuta vi har inte gjort det faktiskt har beställt ökad samordning och övervakning av sina finanser. Så är det. Det är nödvändigt för att eurozonen ska fungera. Vi har valt att inte gå med. Men skulle inte eurozonen fungera drabbar det oss. Det är också nödvändigt med inte bara övervakning utan också ett kraftfullt omfördelningssystem inom unionen, med ökad solidaritet mellan länderna. Det räcker självklart inte med bara åtstramningspolitik. Det här lagförslaget om stärkt ekonomisk styrning rör endast . Men är en del av . Vi kommer att påverkas av de beslut som tas i eurozonen. Vi har därför ett intresse av att ha synpunkter på vad som sker där, även om vi har valt att stå utanför. Vi är en del av den inre marknaden. Vi är en del av . Vi då talar jag om oss socialdemokrater och den svenska arbetarrörelsen är en del av den europeiska arbetarrörelsen. Europeiska löntagares och medborgares glädjeämnen och utmaningar är också våra. Glädjeämnena är våra, och bekymren är också våra. Det kan inte heller uteslutas, även om det inte är särskilt sannolikt, att vi kan komma att bli medlemmar i valutaunionen. Vi har dessutom, för att tala politiskt fikonspråk, fått ärendet för subsidiaritetsprövning. Vi har att ta ställning. Vad är det då, herr talman, som gör att vi socialdemokrater menar att förslaget strider mot närhetsprincipen? Det har varit uppe tidigare. Vi menar att förslaget alldeles i onödan inkräktar på medlemsländernas och de nationella parlamentens suveräna befogenheter när det gäller budget och budgetprocess. Det är en sak att länderna har åtagit sig att leva upp till stabilitets- och tillväxtpakten och att länder som hamnar i stora obalanser måste rätta till dessa obalanser för sin egen skull och faktiskt också för oss andra. Den samordningen är nödvändig. Men det innebär inte att det är vare sig nödvändigt eller rimligt att kommissionen ges befogenheter att överpröva de nationella parlamentens bedömningar eller val av åtgärder under själva budgetprocessen, och det innebär inte att vi ska acceptera förhandsgranskning och att man beställer nya budgetförslag under processens gång. Detta, , är ingen enkel avvägning. Det är det faktiskt inte, givet att har valt att ha en gemensam valuta och att länder med stora obalanser också för vår skull måste rätta till de obalanserna. Som det heter i en finsk kommentar till förslaget: Varje enskilt medlemsland ska ordna den nationella budgetplaneringen med beaktande av de egna omständigheterna och förutsättningarna, även om det bör vara möjligt att diskutera på europeisk nivå om beredningarna lever upp till stabilitets- och tillväxtpaktens förpliktelser. Medlemsländer ska hur som helst inte kunna tvingas till att utarbeta någon ny budgetproposition. Precis så svårt är det. Det är inte så enkelt att vi kan säga: inga krav, ingen samordning. Det finns faktiskt en eurozon. Även i andra länder än har man haft invändningar, till exempel i . Det är lite kul, höll jag på att säga, att även länder som hårt driver kravet på samordning sätter upp någon sorts gräns: Hit men inte längre, nu räcker det faktiskt, för det är inte nödvändigt att ge sig så långt in i budgetprocesserna. säger jag det igen: Det är nödvändigt att ett land har ordning på sina statsfinanser. Den som är i för stor skuld är inte fri, för att göra om berömda uttalande något. Så är det. Man måste faktiskt ha ordning på grejerna, i varje fall i det långa perspektivet, så att inte marknaderna, givet att de är som de är, slår till och skadar ekonomierna. är det viktigt att säga då vänder jag mig till den andra sidan att den högerpolitik som härskar i och som helt domineras av ensidiga krav på åtstramning och budgetdisciplin riskerar att sänka . Det enda som växer i dagens är faktiskt massarbetslösheten, klyftorna och det sociala eländet. Högerpolitiken tror jag håller på att armera en politisk bomb som i värsta fall kan hota hela det viktiga samarbetsprojekt som heter . Det ligger väl långt borta, men ser vi faktiskt hur reaktionära stämningar breder ut sig därför att människor känner sig överkörda, illa behandlade och utsatta. I vartenda dokument jag tvingas läsa dem allihop, höll jag på att säga som kommer från de europeiska toppmötena, rådsmötena och andra överläggningar betonas i de inledande artighetsfraserna i dokumentet behovet av jobb, tillväxt och konkurrenskraft. Men i varje dokument lyser åtgärderna för att skapa detta med sin frånvaro. Det handlar nästan enbart om budgetdisciplin. Och sjunker faktiskt längre och längre ned i något som liknar recession. Precis så svårt är det. behöver ordning och reda i ländernas ekonomi, på finansmarknaderna och i banksektorn. Men behöver framför allt en politik för jobb och välfärd. Det är det allra viktigaste. Det går inte nu tittar jag på allihop att välja enbart det ena. Man måste faktiskt klara som det står i Lunds universitets valspråk bådadera. 16 (V) replik: Det är roligt att få ta replik på . Vi stod på samma sida i EMU-folkomröstningen, och det finns nog en del här i kammaren som skulle tacka oss för det arbete vi gjorde då och svenska folket för att man röstade nej. Jag tror att vi bägge är glada över att vi inte är med i det så kallade eurosamarbetet. Den form av valutaunion man har valt har visat sig vara helt oprövad, och den har också visat sig vara rätt ohållbar. Jag är fullt medveten om att man behöver samordna sina insatser. Jag är fullt medveten om att man egentligen skulle behöva bygga om hela valutaunionen från början för att få åtminstone någon form av hållbarhet i den. De insatser som man nu föreslår tror jag inte kommer att rädda valutaunionen. Men det är precis som säger: Man har infört detta genom demokratiskt fattade beslut i de länder som deltar, och självklart har de rätten att för egen del fatta de beslut de anser sig behöva för att komma ur situationen. Sedan gör jag bedömningen att de inte är tillräckliga, framför allt inte när man också låter folket få bära de stora konsekvenserna av det hela medan de som har bidragit till krisen faktiskt går skadefria. och jag är också väldigt överens om att det behövs sunda statsfinanser. Det är en självklarhet. Annars är man ute på väldigt svag is, och det ska man inte utsätta en stat eller dess folk för. Det finns dock en sak som jag fortfarande inte riktigt får att gå ihop, . Jag är väldigt glad över att ni säger nej till budgetkontrollen och att EU ska ha rätt att ha synpunkter på budgetförslag, men har ni sagt ja till det i sexpacken och i den europeiska terminen. Det är detta jag inte riktigt får att gå ihop. Vad är skillnaden? I europakten, som jag förstår att ni kommer att säga nej till, är också en del av det här förslaget med. Jag får det inte att gå ihop. Varför ett nej nu när ni säger ja till sexpacken, som det ju också finns en del högerpolitik i när det gäller pensioner, lönepåverkan och så vidare? Kan du förklara detta för mig? 17 BO (S) replik: Jag tror att jag kan förklara detta genom att upprepa vad jag sade. Det här är inte en alldeles enkel avvägning. Det är uppenbart att det krävs en ökad samordning. Har man valt att vara med i eurosamarbetet, vilket 17 länder har gjort, är det fullständigt nödvändigt att man också på något sätt låter finanspolitiken samordnas på europeisk nivå. är det klart att även de länderna har ett intresse av att inte i onödan lämna bort makt till . Det innebär till exempel att så exakta åtgärder som dem vi nu talar om inte är rimliga. Vi behöver inte gå så långt, och det är inte rimligt att gå så långt. Det är naturligtvis ingen enkel avvägning hur långt man ska gå. Det är också en avvägning för oss som land, som har sagt att vi inte vill gå med i eurozonen. Hur långt ska vi lägga oss i den lagstiftning som rör enbart euroländer? Det är bara att uppriktigt säga att det inte är en alldeles enkel uppgift. Det är klart att man kan säga att detta bara gäller euroländer och att vi därför inte ska bry oss, men man kan också säga vilket jag nu har gjort här i talarstolen att hur det än är kommer vi att påverkas av de beslut som fattas i eurozonen, och därför måste vi tillåta oss att faktiskt ha åsikter om det som sker. Där kanske vi måste lyfta vår profil. Gör man fel i eurozonen kommer det att drabba oss. 18 (V) replik: Visst är det en avvägning från de länder som har valt att gå med i EMU-samarbetet. Men vi har ju valt att inte vara med. Därför har jag rätt svårt att förstå varför vi ska ansluta oss till exempelvis sexpacken och detta säger jag till de borgerliga ledamöterna europakten.