prot · GZ0990 · 2012-03-28 00:00:00 — Det gäller till exempel när man säljer dessa centrum. Det är väldigt svårt för många små butiker och så vidare att mäkta med. Självklart kommer lokaldemokratin att urholkas om man håller på med detta, om staten inte gör någonting, om regeringen inte gör någonting. 113 (FP) replik: Jag har jobbat ganska mycket med under mina dagar. Jag får lov att säga att den nästan personifierar den lokala demokratin. Det är, så att säga, en avvägningslag som bygger på dialog och samråd med medborgare, organisationer och företag. Det är ramen för den dialog som kommunen har att göra. Sedan gäller det återigen det här med parkeringsplatser. När det gäller den frågan kan kommunen faktiskt bestämma att det ska vara noll om den vill. Man kan bygga studentbostäder och säga att det inte behövs några parkeringsplatser alls. Det räcker med den gatuparkering som finns. Det står kommunen fritt att göra. Jag har mycket svårt att tänka mig den kommun som medvetet, om man ska bygga studentbostäder, går in och hindrar den byggnationen genom att sätta höga krav på parkeringsplatser. Då har man ju från den kommunens sida missat hela den planeringen, och det tror jag inte att man gör. Jag skulle vilja se om det finns ett sådant exempel i verkligheten. Jag har svårt att tro det. 114 (MP) replik: Jag har i likhet med i min tidigare roll som kommunalpolitiker deltagit i arbetet med regionala handelsstrukturplaner och sådant, och vi har kanske lite olika erfarenheter. Jag vet att man ställer väldigt hårda miljökrav på en etablering när det gäller transporter till och från platsen och mark- och vattenanvändning och sådana saker, men man kan inte komma ifrån att den här typen av etableringar ändå påverkar samhällena i dess geografiska närhet och utarmar den närservice som finns där och på det sättet genererar ett betydligt större transportarbete. Det påverkar strukturen i våra samhällen på ett negativt sätt. En fungerande närhandel fyller många andra funktioner än bara att leverera varor. Detta bryter sönder den sociala strukturen. Men det var egentligen inte det som jag begärde ordet för, utan jag ville, som jag gjorde i mitt förra inlägg här också, ställa en fråga till . har gjort en studie, . Det har gjorts studier på olika ställen i landet och här i har det gjorts en stor studie av , och de visar att vi har ett bostadsbestånd som är hälsovådligt och där människor far illa. har forskningsministerposten, har jag för mig. Det är väl fortfarande så? Jag förstår inte varför man inte vill ta reda på vad man kan göra på det här området. Byggindustrin är den industri som lägger minst pengar av sin omsättning, alltså mindre än en tiondel av vad till exempel verkstadsindustrin lägger på forskning och utveckling. Samhället har ett ansvar, tycker jag, att se till att de här människorna inte far så illa. Varför är man inte intresserad av att ta reda på varför? Varför vill man inte dyka i den här frågan och försöka hitta lösningar? 115 (FP) replik: Det är bra, , att vi har delade erfarenheter kring planläggning! Vi har kanske olika erfarenheter också, och jag vill bara som en liten kommentar säga att alltid när man planerar på nivå måste man ta hänsyn till att sådant här ändrar strukturen. Det som tog upp med handelsstrukturen ingår i planläggningsprojektet man måste se vad som händer med närhandeln och så vidare. Men det förändrar inte min inställning att det är staten som gör ramverket och kommunen som gör avvägningarna. Sedan har kommunerna dialog och samverkan med och dessutom en samrådsplikt, så staten kommer också in i kommunernas planläggning och ger råd. När det gäller det här med sjuka hus kan man leta efter vem som bär skulden och fundera över vem som ska rätta till det. Vi var inne tidigare på vems ansvar det är, och jag håller med om att det är otroligt viktigt med forskning och att man försöker ta reda på vad det är som gått snett. Jag vet att är väldigt kunnig på det här området. Det finns ju material som i sig inte ger några problem men ihop med andra blir det katastrof, och det finns material som är bra om de är torra, men tillför man fukt blir det emissioner som ger sjuka hus. Det som pågår nu på för att få fokus på den enskildes rätt, så att säga är att man tittar på avvägningen mellan ansvarsbiten i och konsumentlagstiftningen och att man måste koppla ihop dem på något sätt. Det här är ju ett område där konsumenten har varit svagare än inom andra områden, och det är högst olyckligt. 116 (MP) replik: Det låter i och för sig intressant om man på jobbar med att försöka utveckla konsumentskyddsperspektivet när det gäller de drabbade personerna, men kanske inte har så stor erfarenhet av hur det ser ut i de familjer som drabbas. Oavsett om det handlar om en bostad eller en arbetsplats kanske i ännu större utsträckning på arbetsplatser förnekar man problemet. Det kan vara flera procent av de anställda på en arbetsplats som drabbas väldigt illa och som till exempel utvecklar olika typer av doftöverkänslighet så att de inte kan vistas på arbetsplatsen för att det finns någonting där som sprider dofter. När man väl förstår vad det handlar om är man så sjuk att man inte orkar kämpa för sin sak. Jag har träffat många familjer som inte har någon som helst egen förmåga att driva sina krav längre. De är alltså så sjuka att det är nätt och jämnt att de kan hålla sig vid liv mer energi finns inte kvar när de inser vad problemen består i. Jag tror tyvärr att även med en utveckling av ett starkare konsumentskydd finns det ett mycket större behov av, om vi ska få en åtgärd, att ansvaret för den som bygger blir tydligare. Ett av de fyra förslag jag har är att man ska öka och förtydliga ansvaret för den som bygger, och det är precis det som man sade i den här utredningen som låg till grund för det betänkande som jag berättade om i mitt anförande. Det är väldigt tydligt att ansvaret måste ligga på den som bygger, den som producerar. Vi har ju ett sådant perspektiv på många andra produkter, bilar till exempel. Men kan den som producerar en bostad låta folk bo där i experimentsyfte, och när de drabbas får de själva stå får kostnaderna. Det är till och med så att företaget kan renovera och göra åtgärder och tjäna pengar på bygget en gång till. Så illa ser det ut. 117 (FP) replik: Naturligtvis får det inte vara så. Det finns många exempel på när de här processerna har tagit och att man inte har tagit det på allvar. Jag tror att det är en svängning på gång eftersom det finns så många exempel. Det här med att det till syvende och sist är byggherrarna och fastighetsägarna som är ansvariga är vi också helt överens om. Det måste i det första skedet vara den som bygger huset som är ansvarig, och när det har gått måste det om det händer något vara fastighetsägarna som är ansvariga för att förändra saker och ting. En viktig del i det här sammanhanget är att det görs rätt från början. Tittar man på den nya och processen ser man att tillsynsbiten under byggprocessen är mer strukturerad, och förhoppningsvis kommer den att bli bättre än vad den har varit. kommer det att göra att man inte får nya sådana här sjuka hus, som uttryckte det. Det är en del av det hela. Sedan har vi de här husen som redan har byggts, och jag kan bara hålla med om att det är väldigt viktigt att man tar människor på allvar när de meddelar att de mår dåligt. Jag tror att kunskapen finns. Det statliga ansvaret är först och främst att ha en lagstiftning som fungerar på plats, och det här med forskning och kunskapsspridning är också ett statligt ansvar. har jobbat med frågan om att sprida kunskap om detta, men det går säkert att göra ännu bättre. Naturligtvis kan vi aldrig vara riktigt nöjda om folk mår dåligt i de hus som de bor eller jobbar i. 118 (C): Dagens debatt handlar om planering och byggande. Med den roll som har borde vi ha kunnat nöja oss med den första delen och bara tala om planering, för byggandet blir ju en naturlig följd av god planering där behovet att möta efterfrågan och långsiktighet är avgörande, liksom ekonomi och miljöhänsyn. och politikernas roll är inte att bygga bostäderna. Många förleds i debatten att tro att det är politiker, kommuner eller staten som bygger bostäder, men det är inte sant. Det är ett fåtal länder i världen som har kvar den ordningen, och de flesta av oss vill inte ha det så. Långsiktigt hållbara spelregler är ju ett uttryck som används till leda. Det kan säkert sägas på många andra sätt, men det är precis så tråkigt och precis så viktigt som det låter. Byggande förutsätter planering och planering förutsätter att villkoren är kända i förväg och består även efter att planeringen är färdig och beslut om detaljplan har vunnit laga kraft så att byggandet kan påbörjas. Här finns till att börja med förslag på förenklingar i , och det kan man ju ha sympati för. Vad som skulle behövas är förändringar som leder till färre överklaganden av planer och kortare handläggningstider av dessa. Det innebär en osäkerhet att inte veta om planen går att genomföra inom rimlig tid. I bästa fall tar det fem , säger en representant för ett av våra större byggföretag i tidningen . Under den tiden hinner det hända saker som påverkar förutsättningarna i förhållande till vad som gällde när planeringen påbörjades och kalkylerna fastställdes, framför allt om det råder osäkerhet om vilken bostadspolitik som kommer att gälla framöver. Ändringar i kan inte göras löpande för att vi har en diskussion där vi kommer fram till att där finns något mindre fel eller en brist. I stället får vi förutsätta att regeringen följer upp den nya , låter utreda och föreslår de förändringar som behöver göras i ett samlat grepp. Kommunerna har ansvaret för bostadsförsörjningen, och det känns logiskt eftersom de har planansvaret. I det ansvaret ligger att skapa goda förutsättningar för dem som bygger, såväl privata och allmännyttiga bostadsföretag som privatpersoner och självbyggare. I detta ligger också att samråda och föra dialog med sakägare och närsamhället för att undvika långa och komplicerade överklagandeprocesser och för att skapa goda sociala miljöer, antingen det är icke-kommersiella zoner, öppna lokaler eller grönområden. De långa och många överklagandena är ett problem som vi behöver få bukt med, något som påpekar i en motion som behandlas i detta betänkande. Det är lätt att lägga sig an med ett Stockholms- eller storstadsperspektiv. Flera reservationer handlar om att man vill att staten genom lagar eller allmänna råd ska styra kommuner att i sin planering lägga in så kallade icke-kommersiella zoner, förbjuda externhandel och lagstifta om klimatanpassning, avseende till exempel lägsta golvhöjd. Ofta utgår man från att det i en viss stad och under vissa betingelser finns dåliga exempel på sådant. Inte sällan är det 08-området som utgör rikslikare i sådana sammanhang. Jag har svårt att se något positivt i att ta ifrån kommunerna ansvaret för att planera handel och forma åtgärder för att motverka översvämningar genom exempelvis invallningar, vattenmagasin, markstabilisering och beslut om lägsta golvhöjd. Jag kommer själv från en kommun som i sin planering måste ta hänsyn till det på grund av Kungsbackaån som med jämna mellanrum svämmar över. Kommunerna har fått ett ansvar att ge dispenser nu byter jag ämne från det generella strandskyddet, och kunde en del av oss ta del av erfarenheter från flera kommuner som just betonade vikten av att ta hänsyn till lokala förutsättningar och inte tillämpa strandskyddet som om det alltid handlade om känsliga miljöer med högt exploateringstryck, som fallet ofta är i , och . Vi har också , , med älvarna och , där det finns tre sjöar per kommuninvånare. I reservation 2 föreslås att ska tillkännage för regeringen att det behövs metodutveckling och planeringsstöd för offentliga rum. Jag har glädjen att vara förbundsordförande i den största av samlingslokalorganisationerna, , och hade jag ett möte med kollegerna i Folkets Hus och Parker, samt Våra Gårdar. Tillsammans representerar vi 3 500 offentliga rum, som tillkommit genom lokala initiativ och som hålls i gång genom ideellt arbete och genom en liten del statligt och kommunalt stöd för renovering och tillgänglighetsanpassning samt i några fall för drift. Det icke-kommersialiserade offentliga rummet är viktigt, liksom gemensamma grönytor och idrotts- och lekplatser. Många av dessa drivs i föreningsregi och som samfälligheter. Det är något som kommuner ofta glömmer bort och kanske behöver påminnas om. Det är grunden, och för oss är möjligheten till investeringsstöd i statens budget till för upprustning, modernisering, energieffektivisering och tillgänglighetsanpassning lika viktigt som att kommunerna uppmärksammar och stöttar samfälligheter och föreningar som ansvarar för sådana offentliga ytor och anläggningar. Det är kommunerna som borde dra nytta av den resurs som de föreningsdrivna samlingslokalerna är som offentliga rum för kultur, samvaro och öppna demokratiska möten människor emellan. Precis som förra årets debatt, som var min första om planering och byggande, handlar skiljelinjerna om dem som vill lagstifta, reglera och straffbelägga och oss som vill skapa en god och långsiktig grund för planering, genomförande och förvaltning av bostäder, köpcentrum, infrastruktur och lokaler för företag och verksamhet. Parkeringsnormer för studentbostäder får väl anses vara en symbolfråga för behovet att avreglera kraven i syfte att få fram fler billiga studentbostäder. Det är inget som är emot, tvärtom. Industriellt byggande brukar det talas om i olika sammanhang, och de enklare flyttbara bostäder som användes vid stora idrottsevenemang, som i och i , båda , används fortfarande på sina håll. Med färre regler blir det lättare att bygga menar , , i en motion. Parkeringsplatser för studentbostäder är sådant som inte ska beslutas här. Däremot kan krav på tillgänglighet och buller anpassas så att fler studentbostäder kan sättas upp. Det är inte kravet på parkeringsplatser som hindrar att studentbostäder kommer till, konstateras det i betänkandet. Här är Socialdemokraterna, överens om att ha fel. Då är det bättre att fokusera på hissen som inte går ända upp. Energieffektivt byggande, nära-noll-energihus och passivhusteknik är ett område där ligger väl framme och där behovet att bygga välisolerat påkallats av vårt klimat. Våra byggföretag och byggmaterialindustrier är måna om den positionen och ser möjligheter att verka på en större europeisk byggmarknad. Det påstås att kommunala särkrav skulle vara något som driver upp byggkostnaderna, och det görs ibland jämförelser med bilindustrin. Jag har arbetat i sagda fordonsindustri och vet att marknadsanpassning är avgörande för att kunna sälja fordon. I säljer man exempelvis få vänsterstyrda bilar, och mig veterligen är det inget som påverkar priset. Om vi talar om bränsleekonomi och avgaskrav har vi en uppsjö av särkrav också på marknaderna i olika länder. Med det vill jag säga att jag inte har mycket tilltro till den jämförelsen, som vår minister ofta använder sig av. Det kan aldrig vara fel när kommuner i sin upphandling och i sina krav på byggherrar i exploateringsavtal ställer höga och specifika krav. Det manar andra till att ta efter, vilket kommer att behövas när vi ska ställa energikrav som är verklighetsanpassade, acceptabla och realistiska. Det är möjligt att det kostar mer att bygga energieffektivt, men det kostar mindre att värma upp, och de bostäder vi bygger kommer sannolikt att användas framöver. Därför måste vi se positivt på de byggföretag och fastighetsägare som utmanar energikraven och bygger för lägre förbrukning än vad byggregler anger. Det är inte lätt att säkert definiera de krav som ska gälla . Det viktigaste är att vi inte genom hyressättning och riktade subventioner motverkar de drivkrafter som finns till att investera i energieffektiv upprustning och nybyggnation. Med många goda exempel och demonstratorer, som bygger på samverkan mellan kommunernas byggnadsnämnder och bostadsföretag, kommer det att finnas ett bra underlag för högt ställda energikrav i byggregler 19 som fungerar i hela landet och som förhoppningsvis leder till att kommunernas behov att ställa upp särkrav framöver minskar. Vi har 21 reservationer och 73 yrkanden. Många av dessa är angelägna saker som regeringen har att ta ansvar för. Annat är sådant som inte har anledning att lägga sig i. Det fungerar ändå. Jag yrkar avslag på dessa och bifall till utskottets förslag i betänkandet. 119 (S) replik: Det var väldigt mycket som sades, och jag försökte anteckna. Några saker känner jag att jag måste få reagera på. Den nya lagstiftningen har bara funnits , och jag påpekade också att vi måste se vartåt det bär. sade att vi ska låta kommunerna bestämma, att det finns utrymme, att lagen är en ramlag och att kommunerna kan bestämma, och sedan räknade han upp en massa saker. Det är säkert så att på många områden kan kommunerna bestämma, men i vissa avseenden är lagen väldigt stel. Den säger hur det ska vara, och det finns inte någon möjlighet att påverka. Jag ska inte säga att jag kan lagen utantill, men och då kommer man i kontakt med den både som politiker och som privatperson. Jag vill lyfta fram det faktum att jag bor i och kommer från alltså glesbygd och stora områden. Jag vill därför lägga det till vad alliansregeringen ofta säger, nämligen att hela ska leva, att vi måste ge förutsättningar för hela landet att leva och utvecklas. Det blir problematiskt i vissa avseenden när lagstiftningen är stelbent och säger: Det ska vara så här, så att det inte finns utrymme för någonting annat. Det finns delar i till exempel den nya som innebär precis detta. hinner jag nästan inte säga något mer. Jag hinner egentligen inte ställa frågan. Jag antar att du delar den synen och vet att det är så. 120 (C) replik: Det var synd att du inte hann komma fram till frågan. Jag vet inte riktigt vad det är jag ska svara på här. Naturligtvis är det så. Hela poängen med mitt anförande och poängen med politik inom väldigt många områden är att vi ska ha en politik som fungerar i både stad och land. Därför visar mina exempel att det ofta är 08-området som är normerande. Vi kan till exempel ta frågan om köpcenter och externhandel. Det ser helt olika ut i storstadsområden än vad det gör i till exempel en landsbygdskommun. Skulle man forma reglerna på ett sådant sätt att de ställde vissa krav på externhandeln som var svårare att tillämpa i en kommun i än i utkanterna av som jag kommer ifrån får det väldigt märkliga effekter. Det är klart att man önskar en plan- och bygglag som är så flexibel att den ger utrymme för kommunerna att välja sina egna lösningar. Det är lite grann det som är poängen i min argumentation. Vi får inte hamna i en situation där staten bestämmer och där kommunerna måste anpassa sig på ett sätt som inte passar de lokala förhållandena. Jag stannar där och avvaktar frågan. Den kanske kommer . 121 (S) replik: Den kanske kommer. Jag fick bara ett behov av att säga det jag sade. Jag reagerade på att du angav oppositionspartierna som de som vill lagstifta, kontrollera, straffa och ge sanktioner. Så är det inte. Det är faktiskt tvärtom. Vi måste ha lagstiftningar som stöder verksamheter och utveckling i hela landet. Det gör inte nya på alla områden. Vi skulle också kunna tala lite om strandskydd. Det blev lite spontant detta. Vi får ta den här diskussionen mer ordentligt när vi kan tala om konkreta exempel från kommunerna. Det går att tala om lagstiftningen och säga det vi båda säger, och det händer. Men det går inte att säga att det ger kommunerna full frihet att bestämma själva. Så är det inte i alla avseenden. Jag vill betona att vi varken vill straffa, kontrollera eller lagstifta i överkant. Vi vill få det att fungera i hela landet. 122 (C) replik: Jag noterar faktiskt att i de reservationer som jag har skummat igenom innan debatten är det inte mycket lagregleringar och avgifter som finns med. Det är väldigt mycket informationsinsatser, normer och kommunikation som ska bäras ut. Jag kan dela uppfattningen att det är en viktig uppgift för myndigheten att sprida kunskap. Detsamma gäller och frågan om sjuka hus. Det är viktigt att man samlar på sig den kunskap som finns och ser till att den kommer ut. Sedan är det upp till kommunerna att tillämpa det på bästa sätt. Mitt exempel gäller handel. Man kan notera att mycket kritik har riktats mot handeln. Man upplever att de kommersiella ytorna tar över på sina håll. Men man ska också komma ihåg att handeln är en viktig arbetsgivare i många kommuner. Det görs ett ganska gediget arbete för att möjliggöra just handel inom den egna kommungränsen. Detta är någonting som man måste kunna följa upp i den kommunala planeringen. Man måste kunna genomföra handelsetableringar som har en god lokal anpassning. Detta var absolut inte svar på frågan. Vi ska sätta oss och läsa ordentligt tillsammans du och jag. 123 (KD): Det är helt uppenbart att vi håller på att tala om plan- och byggfrågor och den nya PBL som infördes . Det är en intressant diskussion i det att vi lätt talar förbi varandra. Om man ska utgå från hur PBL, vårt plansystem och vår demokrati är uppbyggd har vi en plan- och bygglag som är given av för att tillämpas på länsstyrelsenivå, regionnivå och sedan ned på kommunnivå. Det blir självklart också ökad detaljeringsgrad. Därför måste, som jag ser det, ha de stora linjerna och en övergripande roll med principer. Låt mig citera portalparagrafen. Den säger följande: Bestämmelserna syftar till att, med hänsyn till den enskilda människans frihet, främja en samhällsutveckling med jämlika och goda sociala levnadsförhållanden och god och långsiktigt hållbar livsmiljö för människorna i dagens samhälle och för kommande generationer. Det är en lysande skrivning. Men det kan vara rätt svårt att tillämpa det i detalj. Hur ska man tolka det? Därför behövs det en nedbrytning på underliggande nivå. Det är också viktigt att man tittar på resursanvändningen i samhället. , som är väl förbunden med hushållningsregler, hanterar framför allt mark och vatten. Den har en övergripande roll som ska implementeras på regional nivå. Kommunerna för en dialog dels med sina medborgare, dels med länsstyrelserna i översiktsplanerna. Översiktsplanerna är ett nytt och viktigt instrument och har fått ännu större betydelse där man ska ta hänsyn till målsättningar på klimatsidan, miljösidan, transportsidan och integrera det i kommande detaljplaner. I och för sig är inte översiktsplanerna bindande. Det kanske de blir . Det vet vi inte. Det är kanske en sådan sak som kan diskuteras. Det handlar just om samspelet med medborgarnas påverkan både på detaljplanen och framför allt på översiktsplanen. Det sker en avstämning mot kunglig befallningshavare, regeringens och företrädare, genom länsstyrelserna. Det är synnerligen viktigt. Detta är någonting som är ganska nytt som vi måste lära oss och som man ute i landet måste lära sig att förstå och använda på ett effektivt sätt. Vi får då en långsiktighet och en ökad klokskap i hur vi ska använda våra trånga resurser. har också till syfte att effektivisera och snabba på plan- och byggprocesser. Man fastställer handläggningstider så att det ska gå fortare. Vi har också en ny domstolsordning med mark- och miljödomstolarna. Det är också ett nytt komplement som gör att lagstiftningen blir enklare och mer rätlinjig. Med den gamla ordningen kunde samma typ av ärende i princip hanteras av olika lagstiftningar i olika instanser, och man kunde komma fram till helt olika beslut. Det var ett fullkomligt rättsosäkert system. är det tillrättat. Det är viktigt att vi låter systemet få sätta sig. Det vore övermaga av mig att påstå att är den perfekta lagstiftningen. Det är den inte. Allting är en dynamisk process där vi måste anpassa oss, prova och utvärdera hur systemet fungerar. Jag vill först och främst yrka avslag på samtliga motioner och bifall till utskottets förslag i betänkandet. Jag tänkte gå in på en del av motionerna.