prot · H00923 · 2012-11-13 00:00:00 — Jag tycker också att det behövs erfaren personal och att man ska vara rädd om sin personal samt skapa goda ledarstrukturer och goda arbetsförhållanden som gör att man har kontinuitet i personalstyrkan. Det är nämligen en viktig kvalitetsfaktor. Jag träffar också kommuner som lyckas behålla kontinuitet även i den sociala barn- och ungdomsvården, där vi kanske har allra störst omsättning . Det är väldigt glädjande; det finns modeller för detta. Jag kan när jag tittar på vad som händer i notera att jag är glad att nu äntligen har sett detta. De har börjat säga: Vi kan inte skicka ut nyanställda socialsekreterare att hantera barnutredningar som sitt första jobb. Det borde ha gjorts tidigare i och på många andra platser. Att kvalitetssäkra arbetet är precis det vi försöker stödja kommunerna i att göra genom den evidensbaserade praktiken. Där ser jag att är så otroligt beredvillig att ta till sig ny kunskap som kommer. Titta på de nya riktlinjerna på missbrukarvården, där vi hade seminarier runt om i landet som så många deltog i! Totalt har 16 000 personer gått utbildningen kring nya riktlinjer för att kunna göra ett kvalitetssäkert jobb och för att veta att man använder sig av bästa tillgängliga kunskap. möter nämligen människor som är i ett utsatt läge. Då måste det vara så att de får del av både professionellt bemötande och bästa tillgängliga kunskap för att få hjälp med det de behöver. Därför har min vision varit att försöka bygga de stödstrukturer som gör att ny kunskap kan nå ut på fältet. Vi har 290 kommuner, och fungerar olika i stort sett i alla. Att få ett mer likvärdigt bemötande oavsett var man bor i landet är en målsättning. Sedan måste vi skilja på vad som är vems ansvar och se till att arbetsförhållandena är goda. Vi måste se till att man har tillräckligt många medarbetare. Det är kommunernas ansvar, och det är inte statens uppgift att överta det. Däremot gör vi allt vi kan för att hjälpa och stödja med bra kunskap och bra metodutveckling det är ett nationellt ansvar samt se till att finansieringsprincipen tillämpas, så att pengar följer med ny lagstiftning. 10 (V): Det är kommunernas ansvar, men deras möjlighet att ta ansvar påverkas väldigt mycket av den nationella politiken. När väldigt få i förhållande till tidigare är med i a-kassan, när det är svårt att komma in där och dyrt att vara med, får man väldigt många människor som inte har sin försörjning genom a-kassan. När människor ramlar igenom sjukförsäkringen och är för sjuka för att jobba men ändå inte får ersättning kommer en del av dem till . När bostadsmarknaden inte fungerar, när hemlösheten ökar i form av människor som inte har en egen bostad med kontrakt utan måste ha hjälp med sociala bostäder av , blir man en liten social bostadsförmedling. Jag kommer ihåg när jag besökte i , som är norra största. Jag blev helt fascinerad av att man var arbetsförmedling, man var bostadsförmedling och man jobbade med rehabilitering för att få in folk på arbetsmarknaden. Man jobbade med många saker som egentligen ligger på andra instanser, men det hade man fått i knät eftersom det inte fungerade. Jag tror att det är viktigt att se att det finns ett kommunalt ansvar men att det också finns ett nationellt ansvar. Det är en nationell övervältring, och då måste man ta konsekvenserna av den. Man måste också ta ansvar för att vi har en socialtjänst som fungerar . När man nu bryter tystnaden runt om i landet gör man det på två plan. Man gör det för att man slåss för en välfärd man ser inte fungerar. Man lyfter fram detta som en av de viktigaste frågorna: Vi måste tala om för politiker och för människor i debatten vad vi som jobbar närmast utsatta människor ser. Man gör det också för att man måste ha en vettig arbetssituation för att kunna jobba på ett bra sätt gentemot dessa människor. Jag vill ställa en sista fråga till . Ser du inte att det behöver göras ytterligare insatser som läget är i ? 11 Statsrådet (KD): Det som har varit en stor utmaning för är den ekonomiska kris vi fick. Den slog till 2008 och ledde till en ökad arbetslöshet i vårt land. Då blir det kännbart för i form av att fler behöver ekonomiskt bistånd under en . För flertalet handlar det om , men det blir ändå många ärenden för att hantera. Det är dock den förändring vi har sett. Det är därför andelen som har fått ekonomiskt bistånd har ökat något . Så sker i varje lågkonjunktur, i varje finanskris. Man kan säga att har kommit fantastiskt lindrigt ur detta, och medborgare har ändå klarat sig igenom detta på ett mycket bättre sätt än våra europeiska grannländer har gjort i snart sagt varje del. Det ska vi vara glada och tacksamma över. är det naturligtvis på individnivå oerhört svårt och tragiskt för den som drabbas; så är det alltid. ska ha goda förutsättningar. En sak som vi gör ytterligare för att skapa goda förutsättningar för ett lärande av varandra är öppna jämförelser på hela område där vi kan jämföra mellan kommuner vad man presterar. Vi kommer också, förhoppningsvis inom en inte alltför avlägsen framtid, att kunna ha brukarundersökningar inom varje del av område. Det blir riktigt intressant när de som kommer i fråga för missbrukarvård eller de som kommer i fråga för social barn- och ungdomsvård får säga sitt om vad de tycker om hur det fungerade när de befann sig i ett utsatt läge. Där tror jag att man kommer att lära mycket av varandra kommuner emellan. Det finns de som gör ett fantastiskt arbete, och det finns de som behöver lära mer. Jag gör vad jag kan på nationellt plan för att hjälpa att utvecklas, men även kommunerna måste göra sitt. tror jag också är kommunpolitiker nej, inte längre men alla kommunpolitiker måste naturligtvis göra sitt för att ska få förutsättningar för att göra ett kvalificerat bra och rättssäkert jobb. Varje person som kommer till har rätt att få ett gott bemötande och ett rättssäkert hanterande. Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellation 2012/13:54 om egen bostad för våldsutsatta kvinnor och deras barn 12 Statsrådet (KD): har frågat civil- och bostadsministern vad statsrådet avser att göra för att hitta en lösning så att våldsutsatta kvinnor och deras barn får en egen bostad. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Både akuta och långsiktiga insatser är av stor vikt för en kvinna som varit våldsutsatt. Att få en egen bostad är förstås en viktig del i det långsiktiga stödet som syftar till att kvinnan ska orka gå vidare i livet, kanske efter att levt i otrygghet . Efter att inledningsvis ha bott på ett tillfälligt skyddat boende kan kvinnan och hennes eventuella barn behöva en mer långsiktig lösning på sin boendesituation. har ett omfattande ansvar för att ge stöd och hjälp till brottsoffer. I detta ingår långsiktiga insatser, till exempel stöd att ordna ny bostad, skola till barnen, psykosocialt stöd och att söka eventuellt nytt arbete. Av såväl allmänna råd som vägledning framgår att om en kvinna är i behov av stöd på lång sikt bör socialnämnden kunna erbjuda henne hjälp med att söka och skaffa ett nytt permanent boende. Det är viktigt att har ett nära samarbete och upparbetade kontakter med andra berörda aktörer som kommunala och privata hyresvärdar, såväl i den egna kommunen som i andra. Regeringen arbetar aktivt för att förebygga och bekämpa våld mot kvinnor men också för att förbättra stöd och hjälp till dem som utsatts. satsar regeringen särskilda utvecklingsmedel om för att kvalitetsutveckla arbetet med våldsutsatta kvinnor, barn som bevittnat våld och våldsutövare. Vidare har fått i uppdrag att göra en samlad analys av insatsen skyddat boende för hotade personer och att ta fram ett vägledande material för berörda målgrupper. Myndigheten har också förstärkt tillsynen på området, och för inte så länge sedan presenterades de första öppna jämförelserna på området. Regeringen avser att noga fortsätta följa detta arbete. 13 (S): Våld mot kvinnor är ingen isolerad fråga. Det behövs mycket mer av förebyggande arbete, samverkan mellan olika aktörer och fokus på förövaren för att man ska kunna bekämpa våldet så att det aldrig ska ske. Tyvärr är det inte så det ser ut, utan det händer , kontinuerligt, att kvinnor och deras barn blir utsatta för våld såväl i som i resten av världen. Då behöver kvinnorna och barnen självklart akut stöd, och det står många kvinnojourer för i om man generaliserar men också ett mer långsiktigt stöd för att kunna forma sitt eget liv. Då är egen bostad en förutsättning för att man ska kunna forma det egna livet. Då handlar det, som man kan läsa i svaret, om bland annat att barnen ska kunna fullfölja sin skolgång. Där ser vi att det brister, men det är inte det vi ska debattera . Jag vet att det brister, att kommunerna inte har planerat för att barn ska fullgöra sin skolplikt. Även om det är skolplikt har inte kommunerna någon beredskap för detta. Man ska kunna behålla sin förskoleplats för att barnen ska kunna träffa andra barn och att barnen ska kunna känna trygghet. För det behöver man veta var man ska bo eller . Det är inte så som verkligheten ser ut, utan bostadsfrågan har blivit en väldigt stor del av bekymret för kvinnor och deras barn som är utsatta för våld. Man kan se undantag. Jag tittade på en kommuns hemsida som har ett helägt kommunalt bostadsbolag och som poängterar att de tar ett socialt ansvar och tillhandahåller lägenheter för det akuta boendebehovet hos kvinnor utsatta för våld men också ser till att på direkten ordna permanent bostad vid behov. Tyvärr är detta ett undantag. Det som de flesta vittnar om just nu är att kvinnor får bo kvar på kvinnojourer därför att man inte fått tag på något eget boende. Den aktuella situationen ser ut som så att många kvinnor och deras barn får bo på vandrarhem, på hotell och bo kvar på kvinnojour. Om det inte finns en planerad skolgång för barn kan alltså barnen vara på kvinnojour och får inte fullfölja sin skolgång. Då blir det ett stort bekymmer för alla parter. Det är vanligt att kvinnorna har ekonomiska svårigheter att få tag i en egen bostad. I svaret läser jag att statsrådet stärker problembeskrivningen, men det finns inte tillstymmelse till svar på interpellationen. Jag skulle vilja ha lite mer av svar. Jag säger att det inte är någon isolerad fråga och hoppas, även om besvarandet har lämnats över till statsrådet , att även känner att han äger ansvar i den här frågan och tar sitt ansvar som bostadsminister. Alltså mer av svar, för problembeskrivningen har vi redan. 14 (S): På var jag på en diskussion om våld mot kvinnor. Där deltog bland annat , som är en av dem som har jobbat med kvinnofridsarbetet i . Det arbetet är väldigt framgångsrikt nationellt sett, men trots det är det fortfarande många kvinnor som blir misshandlade. Det visar att även om man gör sitt yttersta för att förebygga och se till att myndigheterna samarbetar för att öka anmälningsfrekvensen, att kvinnorna ska känna sig trygga att våga anmäla, fortsätter våldet. Därför måste det finnas en plan för vad man gör för de kvinnor som ändå blir misshandlade och vad man gör med barn i dessa familjer. Bostadsbristen är ett stort problem. Det hänger delvis ihop med att kvinnorna kan ha ett skyddsbehov, det vill säga att de även efter det att de har bott på en kvinnojour kan behöva ha en skyddad adress för att mannen inte ska hitta dem. Det är inte så lätt att ordna det, och kommunerna har ett begränsat bestånd av skyddade adresser. Den andra delen är kvinnornas ekonomiska situation. På det möte jag var berättades att oftast är ett av de största problemen att kvinnorna drabbas av väldigt stora ekonomiska problem när de väl anmäler. Det har mest med misshandeln att göra. Men när de väl tar steget och lämnar mannen och anmäler förlorar de sin bostad. Det är ett väldigt stort problem som dyker upp. De som har blivit misshandlade är för det mesta väldigt chockade. Men chock ger inte rätt till ersättning från sjukförsäkringen. Det innebär att det slår väldigt hårt mot kvinnornas ekonomi. En del försöker hanka sig fram och jobba kvar på arbetsplatsen. Det kan vara väldigt farligt eftersom mannen som regel vet var hon arbetar och kan söka upp henne där. Det är ett jätteproblem. En del går utan att få någon ersättning från sjukförsäkringen. I bästa fall får de ersättning från arbetslöshetsförsäkringen. Oavsett vilket drabbar det deras ekonomi svårt. De är plötsligt ensamförsörjare, och de har kanske barn också. Det skulle jag vilja ta upp som ett stort problem kopplat till bostadssituationen. Den kvinna som plötsligt inte har sin lön utan kanske i stället ersättning från a-kassan, eller ännu värre att hon helt förlorar all inkomst, hur ska hon kunna eftersöka en ny lägenhet på en bostadsmarknad där trycket är enormt hårt? Misshandlade ensamstående kvinnor med barn inte är de som står högst upp på rangordningen för dem som hyresvärdarna vill ta emot. De tittar på att det ska vara trygga inkomster. Dessa kvinnor är väldigt utsatta. Det är inte en grupp som får speciell hjälp. Det är som kan hjälpa till, och där finns väldigt begränsade resurser. Jag skulle därför vilja se det kopplat till bristen på bostäder. Hade det bara funnits fler bostäder, och framför allt hyresrätter med rimliga hyror, hade det varit lite lättare. Jag ser det även kopplat till kvinnornas ekonomiska situation. Svår chock till följd av misshandel borde berättiga till ersättning i sjukersättningen. Då kan dessa kvinnor kanske vara borta från sin arbetsplats och i bästa fall sedan återvända till jobbet. Konsekvensen blir annars tyvärr att de får lämna sitt arbete. Det förekommer till och med att arbetsgivaren gör sig av med kvinnorna i omorganisationer eftersom de ser dem som ett osäkert kort. De mår ofta kanske både fysiskt och psykiskt dåligt efter misshandeln. Då är det vårt ansvar att försöka hjälpa kvinnorna. 15 (M): Det är en mycket viktig fråga som interpellanten här tar upp. Det är ett påtagligt problem för många kvinnor att hitta en bostad efter att de har blivit utsatta för våld i en relation. Jag och en kollega inom , , drev ett projekt som handlade om att utveckla politik när det gäller bland annat mäns våld mot kvinnor och annat våld i nära relationer. Det var framför allt fråga om ett brett upplagt besöksprojekt där vi gjorde besök från i norr till i söder hos polisen, , kvinnojourer och många andra aktörer som kommer i beröring med kvinnor som utsätts för våld i relationer. Syftet var att få en bred verklighetsbild men också förslag på förändringar och förbättringar. Detta arbete ledde till en rapport med 50 olika uppslag att arbeta vidare med. Ett område som vi pekar på i rapporten är just möjligheten för den som utsatts för relationsvåld att få en ny bostad. Precis som har omvittnats här lyfter många kvinnojourer fram den frågan när man diskuterar dessa problem. Många kvinnojourer lyfter fram frågan vart kvinnan som flytt till ett jourboende ska ta vägen när den akuta fasen är över. Det kan handla om problem att hitta en bostad generellt i en viss kommun därför att det är bostadsbrist. Ett annat problem kan vara att hotet mot kvinnan är av så allvarligt slag att hon inte kan bo kvar på sin ursprungliga boendeort. Det kan också vara så att mannen har missbrukat sin maktställning och genom olika förfaranden gjort kvinnan skuldsatt och förorsakat att hon har betalningsanmärkningar. Han kan till exempel ha tagit kontrollen över bådas inkomster och tvingat kvinnan att stå för en kredit och sedan inte betalat ränta och amorteringar i rätt tid och därigenom förorsakat att hon hamnat hos kronofogden. Det finns en mängd problem knutna till detta. Är man skuldsatt och har betalningsanmärkningar är det också svårt att få något bostadsföretag, kommunalt eller privat, som vill hyra ut till en. Precis som statsrådet sade i sitt svar är det i första hand som har ansvaret för att hjälpa kvinnan vidare. Jag tror att skulle kunna vässa sig på detta område. Man skulle inte minst kunna utveckla samarbetet med andra kommuner. Någonting som vi mötte på många håll i var just en efterfrågan på mer av samarbete över kommungränserna antingen för att hitta ett boende som är tryggare för kvinnan eller för att hitta en bostad på en plats där det inte råder bostadsbrist. Det finns mycket att utveckla. Ansvaret är i första hand kommunalt. Apropå diskussionen huruvida man kan bli sjukskriven för chockskador kan man bli sjukskriven om man blivit utsatt för något som har lett till en medicinskt påvisbar effekt. Det kan till exempel vara sömnstörningar, ångest, chock, neuros och depression. Har man drabbats av posttraumatiskt stressyndrom efter att till exempel ha blivit utsatt för misshandel kan det vara ett skäl för sjukskrivning. Det är inte så att chock generellt aldrig kan vara ett skäl för sjukskrivning. Det måste bedömas av en läkare och befinnas vara av så allvarligt slag att det leder till sjukskrivning. Då förutsätts en medicinskt påvisbar effekt. Sammanfattningsvis delar jag statsrådets uppfattning att kommunernas ansvar är centralt och att mycket kan bli bättre i den kommunala verksamheten på det här området. 16 (FP): Det är svårt att föreställa sig hur det är att vara förföljd eller hotad. Det krävs inlevelseförmåga. Det handlar om att känna sig otrygg dag in och dag ut. Det är en utsatthet där man känner sig rättslös, och den framtida ovissheten är förödande. Det går ofta tillbaka till en tidigare personlig relation som i många fall är svår att avsluta. Jag är inne på lite samma tanke som . En del kommuner sköter detta väldigt bra. Det ska jag gärna säga. Andra är inte fullt så framgångsrika men köper sig oftast samvetsfrid genom att ge bidrag till olika kvinnojourer. Det är bra. Det finns också goda exempel. Till exempel i det lilla område där jag bor i i finns det framgångsrika projekt för hur man kan ta hand om detta. När det gäller dessa kvinnor och ofta barn som är hotade gäller det ofta tillgången till lägenheter för permanent boende. Det är inte bara i närheten. I många fall krävs det för den personliga integriteten och skyddet att man tyvärr måste flytta från den ort där man bor. Det är något som kräver just det som varit inne på. Det kräver samverkan långt över kommungränserna. De förföljande, ofta männen, känner absolut inga kommungränser eller administrativa gränser. Det är helt ovidkommande för dem. Därför gäller det att se till att man får någon form av samverkan långt över socialnämndernas verksamhetsområde och långt över de administrativa gränserna. Här finns det ett ansvar för oss som varit aktiva i kommunalpolitiken i kanske som jag . Vi har inte riktigt levt upp till det ansvaret att samverka för att få effektivitet. Det behövs flera möjligheter för varje socialnämnd att se till den enskilda förföljda kvinnan och hennes och ofta hennes barns behov. blir det ofta permanentboende. Det är en skada. Är det någonting som många förföljande män är duktiga på är det trots allt att leta upp de adresserna. Därför skulle det behövas ett nätverk av bostäder över hela landet så att man skulle kunna flytta dessa kvinnor. Att känna sig hotad och otrygg måste vara bland det hemskaste man kan uppleva. Finns det några möjligheter att få en samverkan långt över kommungränserna, och hur skulle detta i så fall kunna gå till? Jag tror att det skulle vara en väg för många kvinnor till att känna ökad trygghet om de kunde flytta till en annan lägenhet. 17 Statsrådet (KD): För oss som inte har varit i en sådan här situation själva är det naturligtvis otroligt svårt att föreställa sig hur det är. Men vi är en hel del som har haft kontakt med människor som har varit i den här situationen. gav ett fint vittnesbörd om det, och jag har också haft sådana kontakter. Det påverkar en väldigt djupt när man inser hur stor utsattheten är för dem som är drabbade. Ofta har man barn att ta ansvar för, och man hittar ingen någonstans. Här är naturligtvis den som kan samordna. Precis som sade i sin inledning är det här inte en isolerad sak som behöver få sin lösning, utan det är en komplex livssituation där man kanske har tappat tillhörigheten både till jobbet och till en bostad. Det är därför som den här frågan har varit viktig för mig personligen men också för regeringen. Det var därför som vi , eller om det var 2008, införde en förändring i socialtjänstlagen där vi skrev att inte bara bör ge stöd, hjälp och skydd till de här kvinnorna utan ska ge stöd, hjälp och skydd. Det var en mycket viktig förändring ett litet ord, men väldigt betydelsefullt i det här sammanhanget. Har vi gjort något mer? Gör vi någonting åt den här frågan? Vi har arbetat väldigt aktivt med den här frågan. Utifrån det här har det tagits fram allmänna råd, en handbok till och riskbedömningsinstrument så att ska ha många verktyg för att verkligen kunna ge ett samlat stöd. Utbildningsmaterial finns också. När det gäller handboken belyser den vikten av att kunna bedöma behovet av ett tillfälligt boende men också av ett permanent boende. Det är inte ovanligt att kvinnan framställer önskemål om att kunna flytta till en annan kommun, precis som var inne på. Detta är fullt möjligt. Vi har gjort en lagändring som träder i kraft , och där har vi sagt att även om ansvarsfördelningen mellan kommunerna är klar finns inget hinder för en kommun att ansöka om en insats hos en annan kommun. Vi har öppnat upp för det lagstiftningsmässigt. De begränsningarna eller hindren finns alltså inte längre, och det har vi sett till just bland annat med tanke på kvinnor som utsätts för våld. Vi har tillsatt en nationell samordnare för att bekämpa våld och öka effektiviteten i arbetet. Hon heter , och hon har påbörjat sitt arbete. Hon ska se på hur vi både från kommuners, landstings och myndigheters sida och från organisationers sida ska göra för att öka effektiviteten och kvaliteten och för att hitta långsiktigheten i arbetet. Vi har också utvecklingsledare på plats. Sedan handlar det om att vi måste ha bostäder som finns tillgängliga, och det är den andra sidan av problematiken. Jag vet att egentligen riktade den här interpellationen till som är bostadsminister, men eftersom det samlade ansvaret ligger hos är det jag som besvarar frågan. Låt mig säga att också på bostadssidan händer det en massa saker. Det är naturligtvis väsentligt att det kan byggas. Det råder brist på bostäder på många håll. Vi tittar nu på hur man kan öka intresset för att investera i hyresbostäder, vi har en ny plan- och bygglag och vi har för avsikt att skärpa och förtydliga kommunernas ansvar för bostadsförsörjningen genom en ny lag för bostadsförsörjning. Den är ännu inte på plats, men den ligger i pipeline. Jag ska återkomma till ytterligare några saker i mitt nästa svar. 18 (S): De kvinnor som behöver bostad kanske inte är så betjänta av vad som planeras, utan det är just nu som de behöver hjälp. Det är till och med så att svårigheten att få en egen bostad är så stor att man kanske drar sig för att lämna den våldsamma relation som man är i. Det måste vi ha med oss när vi diskuterar detta. Vi har hört flera här nu som har sagt att det här är kommunernas ansvar, och det var likadant tidigare när man pratade om roll och dess ansvar gentemot sina kommunmedborgare. Det är ju så, men känner de enskilda tjänstemännen inom en maktlöshet eftersom det inte finns några bostäder att förmedla. Många kommuner har sålt sina helägda kommunala bostadsföretag, och det är inte alla som med öppet hjärta och sinne säger: Självklart ska vi se till att kvinnor som är utsatta för våld får en bostad. Anledningen är att vi vet att flertalet av de kvinnor som är på kvinnojour har betalningsanmärkningar. Kronofogden vittnar om att allt fler har hamnat hos kronofogden för att de är överskuldsatta. Att utsättas för våld leder också ofta till att man hamnar i ekonomiska svårigheter. När man bor på kvinnojour fortsätter räkningarna och hyreskostnaderna för den bostad som man har lämnat att komma. Det kan vara kvinnan som bor på kvinnojouren som får stå med hela den skulden.