prot · GZ09112 · 2012-05-10 00:00:00 — Jag tror att det är oerhört viktigt därför att det är det första steget i utbildningskedjan. Vi är stolta över den verksamhet som fungerar fantastiskt bra på många olika sätt. Men det som alliansregeringen också står för är att det ska finnas flera möjligheter och olika vägar framåt. Vi har i politiken för förskolan och för barn i förskoleåldern visat att det finns många olika delar som är viktiga. Jag vill redan nu vända mig till och tala om att det fanns en socialminister som hette . hänvisade till utbyggnaden av barnomsorgen . Bland annat under tid som socialminister byggdes barnomsorgen till stor del ut. Frågan är vem som har störst del i det hela. Men vi har en gemensam ambition att på olika sätt bygga ut barnomsorgen. Sedan har barnomsorgen blivit en del av utbildningen där omsorg och lärande bildar en viktig enhet. Det finns oerhört vackra skrivningar i presentationsmaterial från olika förskolor. Det känns riktigt gott i hjärtat när man också har gjort besök i dessa förskolor och vet att det som beskrivs i ord också omsätts i verksamhet. Man arbetar utifrån barns bästa, och man arbetar utifrån intentioner där barn är med och bidrar med sina perspektiv på många olika sätt. Barn synliggörs i samhället och blir en tydlig del. Förskolan lägger också stor vikt vid IKT, eller it, som lärverktyg i tidiga åldrar. Det är en oerhört spännande utveckling som sker på olika sätt. Det finns många exempel på det. Om jag går tillbaka till den valfrihet som jag inledde mitt anförande med att tala om blir jag bedrövad över att det kanske också i kommuner genomförs en klappjakt på valfriheten. Jag vet inte om jag ska dra exemplet med och föräldrakooperativ som togs upp på nyheterna i går. Det handlar alltså om möjligheten för föräldrar att tillsammans bedriva föräldrakooperativa förskolor eller pedagogisk omsorg och på olika sätt ha en bra verksamhet. Det är också roligt att läsa hur Socialdemokraterna i sina reservationer ändå lyfter fram pedagogisk omsorg som en viktig del i fråga om barnomsorg och förskola. Som redan har sagts i debatten är förskolan första steget i utbildningskedjan, och många grunder läggs på olika sätt. Vi har också talat om hur väl ansedd den är också internationellt och vilka olika studiebesök som görs. Det finns mycket som har gjort tillsammans med alliansregeringen för att lyfta fram olika delar. Jag har tittat på en av Socialdemokraternas reservation där de har fyra punkter för att höja kvaliteten i förskolan. Vi kan bocka av dem. Det handlar om redan öppnade dörrar. Man vill att den pedagogiska kompetensen ska höjas. Det har alliansregeringen genomfört. Då kan vi bocka av det. Man vill stärka förskolans kunskapsuppdrag. Vi har gjort stora satsningar både på språklig utveckling och på matematisk. Vi har genomfört det. Man vill kvalitetssäkra förskoleverksamheten på olika sätt. Också där har vi på olika sätt både genom uppdrag till och i andra delar säkrat förskoleverksamheten. Man vill också utöka rätten till förskola utanför ordinarie arbetstid, , eller vad man vill kalla det. Också där har skollagen bidragit till stora förändringar när det gäller möjligheten till barnomsorg på obekväm arbetstid. Det mesta av det som lyfts fram i detta betänkande och i dessa olika motioner är goda idéer, men det är sådant som alliansregeringen redan har snappat och genomför. Mina kolleger har tidigare mycket förtjänstfullt berättat om ökningen kopplad till skollagen. Självklart ser det som en mycket viktig del i olika kommuner att föräldrar får möjlighet till barnomsorg också på obekväm arbetstid om de har behov av det. Det står jag givetvis bakom. Jag yrkar bifall till reservation 7. I övrigt yrkar jag bifall till utskottets förslag. (Applåder) I detta anförande instämde (M). 95 (SD): Det är intressant att lyssna här. Jag tror att de flesta här är överens om det mesta, även om man försöker slå in lite kilar här och där och slå åt endera hållet. Det finns mycket att säga i sammanhanget. Jag vill koncentrera mig på valfrihet och mångfald i förskolan. Jag tycker att det är en rättvisefråga och nog något av det absolut viktigaste när vi talar om barnomsorg. Jag menar att utgångsläget alltid måste vara att familjerna ska få så mycket tid som möjligt med sina barn. Jag tror att det är bra att föräldrar och barn spenderar tid tillsammans, åtminstone . Sedan kan man kanske diskutera saken. Det finns många möjligheter och många varianter som kan vara bra, till exempel vårdnadsbidraget, även om det innehåller en del problem som det ser ut. Men i grund och botten är vi mycket positiva till vårdnadsbidraget. Jag tycker dock att vi ska se betydligt mer långtgående lösningar. diskuterades Nackamodellen som tyvärr visade sig vara olaglig, visade sig strida mot svensk lagstiftning. Det är tråkigt, för jag tycker att den modellen var en mycket bra väg att gå. Man kontrakterade föräldrarna eller hur det nu ska uttryckas och gav dem möjlighet att spendera mer tid med sina barn. Modellen är, som sagt, inte förenlig med dagens lagstiftning. Men jag hoppas att exempelvis kan återkomma i frågan och försöka hitta en väg genom lagstiftningen så att vi åter kan öppna upp till exempel för Nackamodellen som jag tycker är mycket bättre än vårdnadsbidraget som detta ser ut. Dock är det inte så enkelt. Det finns en massa barnfamiljer som inte har några valmöjligheter. Som redan berörts här finns det ensamstående föräldrar som inte har några valmöjligheter och som är tvungna att arbeta på tid som vi tycker är obekväm arbetstid det gör i och för sig kanske också vi här. Samhället måste då gå in och hjälpa till det är en självklarhet och göra det möjligt att arbeta på arbetsplatser där det till exempel nattarbetas. Lite fram och tillbaka har här diskuterats om Socialdemokraternas förslag är bra. Jag tycker nog att det är det. Därför ställer vi sverigedemokrater oss bakom det. Det är bra att riktningen ibland lite grann pekas ut från statens sida, att det pekas lite extra. Det gör man ibland också från allianssidan. Man skjuter till lite pengar och pekar lite extra: Det här tycker vi att ni bör satsa på. Förslaget är ganska bra. Därför ställer vi oss, som sagt, bakom det. Utgångsläget måste vara att vi alltid ser till barnfamiljernas bästa. Det är mycket bra om alla kommuner erbjuder det här. På något sätt är det så, menar jag, att det är först när någonting erbjuds som man kan se om det finns ett faktiskt behov. Jag ska nu gå över till att tala om någonting annat. När man lämnar sina barn till förskolan är det av största vikt att man kan förlita sig på verksamheten, att man vet att den fungerar som den ska fungera. Man måste veta att barnen blir omhändertagna, att omsorgen drivs på ett tryggt och säkert sätt. Men det är också viktigt det vill jag trycka på att barnen utvecklas till självständiga och kritiskt tänkande individer. Därför har jag väckt en motion där jag föreslår några ändringar i läroplanen för förskolan, Lpfö 98. För det första: I läroplanen står det att förskolan ska motverka traditionella könsmönster och könsroller samt att flickor och pojkar ska i förskolan ha samma möjligheter att pröva och utveckla förmågor och intressen utan begränsningar utifrån stereotypa könsroller. Jag menar att det ska strykas. Flickor och pojkar ska ha samma rättigheter och samma möjligheter att pröva och utveckla förmågor och intressen utan otillbörlig påverkan från vuxenvärlden. Att medvetet motverka så kallade traditionella könsmönster och könsroller vi kan självklart diskutera vad det innebär är, menar jag, myntets andra sida mot att uppmuntra traditionella könsmönster och könsroller. Idealet måste naturligtvis vara att barn ges möjlighet att utvecklas fritt, till självständiga individer, utan påverkan av vare sig traditionella eller otraditionella könsmönster. Vidare vänder vi oss mot att det satsas pengar till exempel på genuspiloter och andra ovetenskapliga projekt där man genom ett uppifrånperspektiv försöker påverka barnen i en riktning som för barnen känns både obekväm och onaturlig. Vill pojkar leka med dockor, låt dem då göra det! Vill de leka med bilar, låt dem då göra också det! Varför ska vuxenvärlden bry sig om det? Enligt FN:s deklarationer har varje barn rätt till sin unika tankefrihet och samvetsfrihet artikel 14. Barnet ska vidare skyddas mot olagligt ingripande i sitt privatliv artikel 16. Dessa artiklar är inte förenliga med många av de genusexperiment som förekommer i svenska förskolor; det är min bestämda uppfattning. För det andra: Vi ser det som en självklarhet att inget barn ska tvingas utsätta sig för mobbning och kränkande behandling i den svenska förskolan. radas en hel del exempel upp på sådant som man kan utsättas för: olika sorters diskriminering till exempel när det gäller trosuppfattning. När man radar upp sådana exempel ska man kanske också skriva in politisk uppfattning, eller också ska man inte ha med någonting alls. Man kan så klart diskutera om små barn i förskolan över huvud taget har en politisk uppfattning eller en trosuppfattning. I läroplanen talas det om kulturell mångfald. Visst kan man tycka att detta är viktigt. Det tycker också jag tro det eller ej! Dock är det, menar jag, ännu viktigare att barnen först och främst får en medvetenhet om och en förståelse för det egna kulturarvet. Jag menar att en sådan medvetenhet och en sådan förståelse möjliggör en trygg identitet för våra barn och att denna är oerhört viktig. För att man över huvud taget ska kunna känna respekt för andra människor, för människor med en annan kulturell bakgrund, och förstå hur de känner och hur de resonerar måste man vara trygg i sig själv. Det måste alltid vara utgångsläget. I läroplanen står det också att förskolan ska medverka till att barn med annat modersmål än svenska får möjlighet att utveckla både det svenska språket och sitt modersmål. Jag menar att det är fel utgångsläge och att det förmodligen också förklarar varför det ser ut som det gör i många av våra förorter, varför det är så segregerat och splittrat som det är i många av våra förortsskolor. Jag menar att man ska ha den inställning som fanns i fram till ungefär mitten av en assimileringsprincip: att de här barnen ska bli svenskar. De ska utveckla en svensk identitet och en förmåga att kommunicera på svenska. Det måste vara utgångsläget. Som det ser ut är, menar jag, en huvudförklaring till de problem vi har i många skolor där barn går ut skolan utan fullständiga betyg och utan att kunna hantera språket. Man går rakt ut i ett utanförskap som ibland gäller hela livet. Barnen ska bli svenskar och kunna kommunicera på det språk som gäller här. Det måste vara utgångsläget. Jag yrkar bifall till reservationerna 4 och 11. Sedan en liten kommentar: Kanske missuppfattade jag lite grann . Vi sverigedemokrater har suttit i jag kan, som sagt, ha gjort en misstolkning och ber i så fall redan nu om ursäkt för det men fortfarande använder man som ett slagträ i debatten. Jag tror att båda sidor är glada över vårt stöd när man kan få igenom sin politik. Och så ska det väl vara, så det är väl positivt. Men har jag missuppfattat ber jag alltså redan nu om ursäkt. Jag kan också bocka lite grann. 96 (V): Förskolan är en rättighet och en möjlighet för alla barn. Förskolan är det som lägger grunden för det framtida och det livslånga lärandet. Därför är det av oerhörd vikt att verka för att stärka kvaliteten i förskolan. Vi har medverkat till att de senaste årens reformer när det gäller förskolan gett ökad tillgänglighet och förbättrad kvalitet. Bland reformerna kan jag nämna maxtaxan, statsbidrag till personalförstärkning, rätt till förskola för barn till arbetslösa och föräldralediga, allmän förskola för fyra- och femåringar, läroplan för förskolan, förtydligande av det pedagogiska ansvaret samt skyldighet för kommunerna att erbjuda förskola. Den målmedvetna satsningen på förskolan har gjort att den internationellt sett intar en särställning vad gäller tillgänglighet, kvalitet och pedagogisk utveckling. Förskolan är också viktig för att utjämna klasskillnader och för att öka jämställdheten. Dessutom tillhör den de institutioner i samhället som människor har störst förtroende för. Vi har tidigare lämnat förslag för att förbättra kvaliteten. Bland annat behövs det mer personal för att minska gruppstorlekarna. Vi vill att kommunerna ska vara skyldiga att anordna barnomsorg på obekväm arbetstid. Enligt skollagen har kommuner ingen generell skyldighet att erbjuda barnomsorg utanför det som kallas normal arbetstid och under vardagar. I stället är det upp till varje kommun att välja om och i så fall på vilka villkor barnomsorg ska erbjudas på obekväm arbetstid. Lagens antaganden om vad som är normalt stämmer dåligt med verkligheten. Allt högre krav runt, betyder att allt fler jobb måste utföras utanför kontorstid. Allra mest har arbetstidens förläggning ändrats för LO-medlemmarna, av vilka hälften av kvinnorna och en tredjedel av männen har obekväm eller oregelbunden arbetstid. Dessutom växer en tredjedel av barnen i upp med ensamstående föräldrar. Om det normala alltså antas vara att det i varje familj finns två föräldrar som jobbar mellan åtta och fem finns det ganska gott om undantag. Statistiken talar sitt tydliga språk om hur pass illa anpassad den kommunala barnomsorgen är till de rådande förhållandena. Inte ens hälften av 290 kommuner erbjuder barnomsorg på obekväm arbetstid. 161 kommuner erbjuder ingen barnomsorg på obekväm arbetstid. Så är det trots att regeringen och dess företrädare här klappar sig för bröstet och säger att man nu har stärkt skollagen. Man talar här i debatten om en ökning av antalet kommuner som erbjuder detta men det är ju efter att det har sjunkit. I vår höstbudgetmotion hade vi ett eget förslag om att utöka antalet platser inom barnomsorg på obekväm arbetstid med 15 000 platser. Det finansierar vi med de pengar regeringen i stället använder för att finansiera RUT-avdraget. Det handlar om drygt 1,8 miljarder. För att ge lite perspektiv när vi hör de borgerliga företrädarna tala om hur mycket pengar det skulle handla om: Denna regering har sänkt skatter med , vilket främst har kommit rika män till del. Det handlar om prioritering. Det är ett viktigt steg utskottsmajoriteten tar i och med att vi nu uppdrar åt regeringen att ta fram förslag till stimulansbidrag så att kommunerna i ökad utsträckning erbjuder en barnomsorg som är anpassad till hur dagens arbetsmarknad ser ut och som ger alla barn rätt till en kontinuerlig och pedagogisk verksamhet. hoppas att nästa steg ska vara att skollagen ändras och förstärks så att rätten till förskola på obekväm arbetstid förstärks och att kommunerna ska vara skyldiga att erbjuda detta. En av de mest centrala jämställdhetsfrågorna är hur kvinnor och män ska förmås fördela ansvar för hem och barn lika. Högerregeringen kallar det skattefinansierade vårdnadsbidraget valfrihet för barnfamiljerna att ordna sin barnomsorg. Det är självklart struntprat. Bidraget går inte att leva på, så i praktiken förutsätts att den som stannar hemma blir försörjd av någon annan. Det är alltså bara familjer med två föräldrar som kan ens överväga att utnyttja bidraget. All erfarenhet visar dessutom att det blir vi kvinnor som stannar hemma och därmed blir beroende av män för vår försörjning. Bidraget stjäl resurser från den kommunala barnomsorgen, vilket självklart har effekter på kvaliteten. Ytterligare ett slag som undergräver kvaliteten i förskolan är den så kallade fria etableringsrätten, som tar viktiga ekonomiska resurser från barnen och försvårar kommunernas planeringsarbete. För oss i är det centralt att använda samhällets resurser för att öka jämställdheten och den gemensamma välfärden. Därför är vi självklart emot denna typ av reformer, som så uppenbart motverkar de här målen. menar att fokus bör ligga på att förskolan ska vara avgiftsfri, tillgänglig och likvärdig för alla. Därför vill vi att avgiftsfri allmän förskola införs från . Vi vill dessutom utöka rätten till minst . Det skulle innebära att rätten till förskola stärks för barn till arbetslösa och föräldralediga. Vi vill också införa en maxgräns på 15 barn per grupp och 5 barn per personal i förskolan. Lärarnas kompetens är också en mycket viktig faktor för kvaliteten i förskolan. För att den pedagogiska utvecklingen av förskolan ska fortsätta vill genomföra en samlad satsning på fortbildning och kompetensutveckling för all personal i förskolan i syfte att minska kunskapsgapet och höja kvaliteten. Målet ska vara att alla förskollärare är pedagoger. Därmed yrkar jag bifall till reservation 2 och ställer mig bakom utskottsmajoriteten i punkt 10 om barnomsorg på obekväm arbetstid. 97 (KD): När vi diskuterar pedagogisk omsorg för våra barn är det alltid det som är bäst för det enskilda barnet och för den enskilda familjen som ska vara utgångspunkten. Förskolan ska vara ett komplement och stöd till föräldrarna, som har det huvudsakliga ansvaret för barns fostran, utveckling och växande. Jag tycker att det är viktigt att betona samverkan mellan förskola och barnens viktigaste personer i livet, nämligen föräldrarna. Det är viktigt att politiken kring barns omvårdnad utformas så att den utgår från föräldrarnas möjlighet till flexibilitet och fria val. Under den föregående mandatperioden genomfördes en familjepolitisk reform bestående av ett frivilligt kommunalt vårdnadsbidrag, en jämställdhetsbonus, en barnomsorgspeng och ett ökat pedagogiskt uppdrag i förskolan. Syftet med reformerna är att valfriheten, mångfalden och kvaliteten ska öka så att vi bättre möter familjernas behov. Med reformerna får föräldrarna ökade möjligheter att välja den typ av verksamhet som är lämplig för just deras barn, i deras situation. Det är därför jag i går lyssnade med bestörtning till Rapports inslag om att kommun ämnar förbjuda den föräldrakooperativa förskolans verksamhet på grund av att de föräldrar som har valt den här omsorgsformen och själva är med och stöttar upp verksamheten vid behov inte får göra detta. De får alltså inte ta del av sina barns vardag på grund av att de inte har pedagogisk utbildning. ska detta ärende, som väl är, prövas i Förvaltningsrätten. Är det så att den nya skollagen skulle kunna tolkas på detta sätt, vilket jag inte tror, innebär det att vi har ett prejudikat som gör att 22 000 barn i står utan den omsorg som deras föräldrar vill ha för sina barn. Om det är förbjudet att vara med sina barn om man inte har pedagogisk utbildning har vi stiftat omänskliga lagar, och då måste vi göra om och göra bättre. Familjers valfrihet har drastiskt ökat i och med möjligheten att driva förskola i enskild regi. Detta är mycket bra. Att det är populärt ser vi genom att allt fler väljer att sätta sina barn på enskilda förskolor. Beslutet om barnomsorgspeng 2009 innebär att kommunerna nu är skyldiga att godkänna andra pedagogiska omsorgsformer i enskild regi än förskolor och fritidshem. Med koppling till Håbofallet vill jag här påminna om att det räcker att man har erfarenhet av arbete med barn för att man ska få bedriva pedagogisk omsorg. Kommunen har också skyldighet att informera barns vårdnadshavare om de olika pedagogiska omsorgsformerna. Jag vill verkligen betona hur angeläget det är att kommunen tar detta ansvar och verkligen underrättar barns vårdnadshavare om verksamheter som familjedaghem, flerfamiljslösning eller andra former av pedagogisk verksamhet, så att man har en ärlig chans att göra ett aktivt val. För de alternativa pedagogiska omsorgsformerna är den öppna förskolan mycket viktig. Den betyder mycket för de barn som av olika anledningar inte går i förskolan. Barnen får viktig samhörighet med andra barn, och föräldrarna skapar betydelsefulla kontaktnät med varandra. Särskilt viktig är den öppna förskolan för de föräldrar som saknar ett naturligt socialt nätverk, till exempel familjer som kommit till . Men utvecklingen av den öppna förskolan går åt helt fel håll. Antalet öppna förskolor har dess värre minskat kraftigt . Vi kristdemokrater vill se en satsning för att vända trenden. Kommunerna måste ta sitt ansvar och garantera tillgången till en öppen förskola. För oss kristdemokrater är det två viktiga ben som förskolan står på: omsorg och pedagogisk verksamhet. De förändringar som gjorts av förskolan har skett med hänsyn till förskolans utmärkande drag och oförändrade uppdrag, där lärande, omsorg och trygghet bildar en helhet. Det är viktigt att betona för mig som kristdemokrat. Förskolan ska erbjuda god pedagogisk verksamhet i kombination med att trygga barnens omsorg. Det är ju trots allt barn vi pratar om. För dem är en trygg tillvaro med vuxna som prioriterar omsorgen mycket viktig. För varje skolform och för fritidshemmet gäller en läroplan som utgår från bestämmelserna i skollagen. Läroplanen ska ange utbildningens värdegrund och uppdrag. Den ska också ange mål och riktlinjer för utbildningen. Genom bestämmelsen finns nu en tydligare lagfäst värdegrund för alla skolformer. Det är viktigt att personalen väl kan tillämpa läroplanens värdegrund utan frågetecken. Jag anser att arbetet med värdegrunden alltid är viktigt att utveckla och förbättra. Och personalen ska ständigt arbeta med dessa frågor. Jag menar därför att ett kompetenslyft för förskolans personal gällande värdegrunden borde prioriteras. Förskolan är nu en egen skolform inom utbildningsväsendet. Det får till följd att kommunens skyldighet att ordna en förskoleplats skärps. I den nya skollagen har detta förtydligats. Plats i förskola ska erbjudas efter att vårdnadshavaren har anmält önskemål om förskoleplats. Det kommer även att införas en möjlighet för Skolinspektionen att vid vite förelägga kommuner att fullgöra sin skyldighet att erbjuda förskoleplats. Vi kristdemokrater har arbetat med ett system som vill komplettera förskolegarantin och kommunernas skyldighet att erbjuda förskoleplats med en ekonomisk ersättning om garantin inte uppfylls. För den enskilda familjen kan det innebära stora ekonomiska påfrestningar ifall kommunen av olika anledningar inte kan erbjuda barnomsorg den garanterar. Det bör därför kunna utgå en ekonomisk ersättning till den familj som blivit drabbad. Vi tycker att ett sådant ekonomiskt skydd bör komplettera kommunens skyldighet att erbjuda förskola. har jag som kristdemokrat några ledord att följa när det kommer till barn och barns utveckling: Föräldrarna har huvudansvaret för sina barn. Föräldrarna ska kunna välja det som är bäst för barnet och för den egna familjen. Oavsett vilken omsorgsverksamhet föräldrarna väljer för sina barn ska den hålla en mycket hög kvalitet. Jag yrkar bifall till allianspartiernas reservation nr 7 och i övrigt till utskottets förslag till beslut i betänkandet. (Applåder) I detta anförande instämde (KD) och (M). 98 (V) replik: Jag ska inte vara så långrandig. Jag har en ganska enkel fråga som väcktes när sade att det räcker att man bara har lite erfarenhet av att ha varit med barn. Tycker du att det är rimligt att vi lägger samhälleliga resurser på verksamheter där man ställer knappt några krav alls på att följa någon läroplan eller ställa höga krav på personal? Är det verkligen rimligt att vi lägger pengar på sådant, som ni här med näbbar och klor kämpar emot att göra en satsning på barnomsorg på obekväm arbetstid? Är det rimligt att göra den typen av satsningar på sådant som inte styrs av några som helst krav, att i princip en au pair skulle kunna köra i gång en verksamhet? 99 (KD) replik: Vi har hört många av de socialistiska representanternas tal som handlar om att strypa valfriheten för våra barnfamiljer. Och jag välkomnar att man är så tydlig från det socialistiska hållet. Då vet vi vad vi har att kämpa emot. I Socialdemokraternas och värld vet man bäst från statens sida vad som är bäst för det enskilda barnet och för den enskilda familjen. Här ser vi på samhället på helt olika sätt. Det verkar som att vi lever på helt olika planeter. Inom allianspartierna ser vi att människor är olika, unika. Även våra barn är det.