prot · GZ09133 · 2012-06-19 00:00:00 — Svaret har vid samtliga tillfällen varit att beredning i pågår. Men ingenting har hänt. Därför lade vi socialdemokrater tillsammans med och fram ett förslag i finansutskottet där vi kräver att regeringen ska återkomma till med en proposition i frågan. Detta blev också utskottets beslut. Det kanske mest flagranta exemplet på skevhet i nuvarande system gäller förskolan. Tidningen har granskat utjämningssystemet i fråga om förskolan och jämfört den jämtländska kommunen med Stockholmskommunen . Barn i utnyttjar förskolan precis lika mycket som barn i , men utjämningssystemet ger varje Sollentunabarn mer resurser. Det här påpekades , men regeringen har valt att inte agera. Hur kan denna skillnad uppkomma? Orsaken är att utjämningen i förskolan inte bygger på hur stor andel av barnen som faktiskt utnyttjar den utan på en uppskattning av utnyttjandet som leder helt fel. Med nuvarande system får pengar för barn som inte finns. Inskrivningsgraden är , men utjämningen ger en ersättning motsvarande . I kommun är inskrivningsgraden densamma som i , men kommunen får resurser som motsvarar . Resten tvingas man ta ut via skattsedeln. Det här skapar orättvisor som inte går att försvara. Vi socialdemokrater vill, i enlighet med den parlamentariska kommittén, se ett mer rättvist skatteutjämningssystem. Sammanfattningsvis kan vi konstatera att analyser av den till synes friska och välmående kommunala sektorn visar på en rad allvarliga brister. Det ekonomiska biståndsbehovet ökar, undervisningen för grundskoleelever med läs- och skrivsvårigheter håller inte måttet, alltför många elever går ut gymnasiet med ofullständiga betyg och färre i personalen får ta hand om allt fler äldre. Dessutom innebär landstingens försämrade ekonomi att det finansiella målet om en god ekonomisk hushållning inte nås. Till detta ska adderas ett skatteutjämningssystem som inte kan leverera likvärdiga ekonomiska förutsättningar. , fru talman, återstår att se vilket recept regeringen kommer att skriva ut och vilken behandling som väntar. 19 (M): Denna debatt handlar om skrivelsen Utvecklingen inom den kommunala sektorn. Det är en omfattande genomgång av verksamheten som bedrivs inom kommuner och landsting. Skrivelsen förtjänar att läsas. Den tar upp många intressanta aspekter och är späckad med olika diagram och jämförelser av kostnader för verksamheter i kommuner och landsting och av vilken nöjdhet medborgarna känner för de tjänster som levereras. För vissa blir det kanske lite överraskande erfarenheter av att läsa skrivelsen. Ofta fokuserar vi här i kammaren på resursförbrukning, och resursförbrukning blir ofta kvalitetsmåttet. Om någonting kostar mer är det nästan per definition bättre. Vid en läsning av den här boken konstaterar man att det inte alltid är så. Det är nog naturligt. Vi vet själva när vi rör oss ute i den vanliga världen att det inte alltid är varan som är dyrast som är bäst. Här har vi nog mycket att lära av varandra i olika kommuner och landsting, det vill säga att se på erfarenheterna hos dem som lyckas bra och hos dem som lyckas mindre bra. Kommunsektorn står inför mycket stora utmaningar i ett längre framtidsperspektiv. Vi har en ökande vilja att få service. Inom sjukvården gör teknikens framsteg att vi efterfrågar mer och mer avancerad sjukvård som också kommer att kosta mer. Kommun- och landstingssektorn kommer att behöva utvecklas. Det är inte fråga om att bara fortsätta i tangentens riktning. Om vi fortsätter i tangentens riktning kommer vi med tiden att hamna i en ohållbar situation. Vi ser vissa länder i som har fortsatt i tangentens riktning på en ohållbar väg och där samhällena mer eller mindre bryter samman då önskad leverans inte alls överensstämmer med vad samhället kan leverera. Därför är det viktigt att vi noga tänker igenom vad det är för koppling mellan kvalitet och den modell vi väljer för välfärdstjänster. Vad finns det för vägar till kvalitet? Då kommer vi in på den fråga som man kan tycka är lite perifer men som jag tror är helt central, nämligen ekonomiska incitament, ekonomiska styrmedel och vinst. Låt oss titta på det samhälle vi lever i. Vi lever i en marknadsekonomi. är en uttalad marknadsekonomi vid en jämförelse med många länder. Det är det som upplevs som ett fult ord, nämligen vinst, som har drivit mycket av samhällsutvecklingen framåt. Nästan allt vi kan se i samhället levereras av privata aktörer som drivs av ett snävt vinstintresse. Bagaren bakar inte brödet för att vara en god medborgare, han bakar brödet för att han tjänar pengar på det och gör en vinst som han sedan omsätter till att köpa andra varor och tjänster. Det sättet att utveckla ekonomin och verksamheter, även inom det område vi kallar välfärdstjänster, är centralt. Här gäller det att vi hittar bra former för hur vi kan kombinera god marknadsekonomi med att leverera kvalitetstjänster och ha system som förhindrar att någon som inte levererar något bra ändå kan kamma hem pengar. lyfte upp ett antal exempel. Jag tror att hon har rätt i många av exemplen. Däremot tror jag att hon har fundamentalt fel när det gäller vilken samhällsmodell som är framgångsrik. Det är kanske ingen överraskning att och har olika uppfattning om vilken samhällsmodell som är framgångsrik. Det gör att vi delvis hamnar lite olika i frågorna om vinst. Det finns samhällen som har prövat varianten att det inte ska finnas någon vinst, utan i stället är det fråga om att driva en verksamhet gemensamt. Inget av dessa samhällen har varit långsiktigt framgångsrikt. Socialdemokraterna har väckt en motion som tas upp i betänkandet. Det särskilda yttrandet är ett ängsligt vandrande, man står som en åsna mellan två hötappar. Är man för marknadsekonomi, den vägen som Socialdemokraterna tydligt slog in på när partiet blev Socialdemokraterna och som befästes efter ? Eller suktar man mot hötappen där befinner sig, som hetsar mot vinst och kapitalism? Det är intressanta frågor. Det kommer att vara en central fråga i var Socialdemokraterna hamnar i detta. Lite förenklat kan man fråga sig om det är Juholtsocialdemokraterna som tar till den höga stämman och säger att vinst är fult. Eller är det fråga om de socialdemokrater som likt Löfven kommer från en annan verksamhet, som har vuxit upp yrkesmässigt och jobbat i vinstdrivande företag eller i företag som har strävat efter vinst? Det är centrala frågor. Jag tror att om vi ska klara framtidens utmaningar inom välfärdssektorn är det grundläggande att vi kan ta till oss den goda kapitalismen. Det ordet sitter kanske lite hårt åt för en del. Den debatten får vi återkomma till. Det här är en bra och omfattande skrivelse. Det lämpar sig icke att här i talarstolen gå igenom olika diagram, och jag lämnar därför skrivelsen till enskild läsning. Jag tänkte tala om den andra stora frågan i debatten, nämligen skatteutjämningen. Skatteutjämningen lyfter i vissa stycken fram det sämsta hos våra företrädare runt om i landet. Det är nästan som att vara på ett vägsamfällighetsmöte; helt plötsligt går jordaxeln genom den egna jordlotten i det här fallet går den genom den egna kommunen. Argumenten framförs på hög nivå både för och emot, och de är kanske inte alltid klockrena. Jag har varit med om att ta emot uppvaktningar från både dem som absolut har krävt att detta ska genomföras och dem som tycker att det ska läggas på hyllan. har utskottet kommit fram till en enig skrivning och förtydligat att vi vill att regeringen återkommer. Det är bra att vi är eniga i en så här stor fråga. Dock ska vi vara medvetna om att det är viktigt att det system vi inför inte knäcker tillväxten, att vi får ett system som som det är rättvist och utjämnande bidrar till tillväxten. I vår strävan efter den gudomliga rättvisan är det viktigt att vi inte dräper gåsen som värper guldäggen. Exakt hur det ska utformas lämnar vi med varm hand över till regeringen, och vi ser med spänning fram emot den proposition som ska komma. Därmed yrkar jag bifall till utskottets förslag. 20 (MP) replik: Jag kan från början säga att jag inte tänker diskutera vinstfrågan, utan det överlåter jag åt andra. Men just i frågan om skatteutjämning vore jag väldigt intresserad av att veta: Vilka anledningar har egentligen att inte lägga fram en proposition? Varför har man låtit hela detta halvår gå utan att göra någonting i frågan? Remissinstanserna var ju positiva. Till och med i frågan om tillväxten skriver Statskontoret tydligt att man delar kommitténs uppfattning att incitamenten för ekonomisk tillväxt och ökad sysselsättning bör stärkas på annat sätt än inom ramen för inkomstutjämning. Det var just det som hänvisade till när han svarade mig i debatten. Han verkade bara ha läst innantill i ett dåligt svar som en dåligt påläst statssekreterare hade skrivit åt honom. Då undrar jag: Vad är anledningen? Vilka skäl finns det att säga nej till detta när den övervägande delen av kommuner och landsting har sagt ja? Även den övervägande delen av har sagt ja, men ett antal Stockholmskommuner säger envist nej. Vad finns det för skäl för att blockera en proposition om skatteutjämning som i princip redan borde vara på rull? 21 (M) replik: Det är inte så att det här har blockerats. Däremot har man inte nått fram till en proposition , och ingen proposition har lämnats. Det har varit många debatter i det här ärendet med ansvarigt statsråd här i kammaren. Sedan kan man räkna hur många som har varit positiva och hur många som har varit negativa. Det kan vara detta att frågan tar fram det sämsta hos oss politiker. Jag kan nästan känna att man ibland slår upp tabellverket och ser om det är plus eller minus, och sedan svarar man bu eller bä utgående från det. Det kan vara tragiskt i sig. Det har funnits en invändning från remissinstanserna. Utredningen hade i uppdrag att försöka göra detta system enklare, och det upplevs inte som att det har uppfyllts. Det är möjligt att de som har suttit med i utredningen och ägnat åt att tränga in i det är av en annan uppfattning. Det kommer vi väl att få höra senare i debatten. Men har vi nått fram till en enighet i utskottet. Vi har varit tydliga. Jag ser med spänning fram emot hur propositionen kommer att se ut. 22 (MP) replik: Ja, enigheten fanns i kommittén mellan alla partier. Det har inte framkommit några nya tydliga åsikter som är välgrundade. Jag kan ändå inte räkna in Statskontoret bland dem som på något sätt försvarar sin egen gärdsgård eller sin egen väg. Till och med Statskontoret menar att frågan om tillväxt, som är den som oftast diskuteras i utjämningsfrågan, inte hör hemma här. Det gör de trots att har påstått att de har sagt något annat. När man läser deras utlåtande ser man att de faktiskt skriver så som jag läste upp . Vad finns det för skäl för att inte släppa vidare det här? Vad är det ni inte är nöjda med? Enklare är ju ett väldigt diffust begrepp, skulle jag vilja säga. SKL, Kommuner och Landsting, och alla partiers representanter i denna parlamentariska kommitté var eniga, , vad jag vet, i en sådan kommitté. Och det verkar finnas ett brett stöd för ett nytt system i . Vad är det då som gör att regeringen inte lägger fram en proposition? Vad är sakskälen? Att det ska bli enklare låter väldigt flummigt. 23 (M) replik: Jag upplever att det var samma fråga som förra gången, och jag har inte ändrat mitt svar. 24 (V) replik: Jag tänkte ta tillfället i akt att debattera vinster i välfärden. Det är nog inte så många som är förvånade. Men bjöd ju in till detta. menade att är ensamt i sitt krav om ett förbud mot vinstdrivande bolag i välfärden. Ja, det är sant, bland de politiska partierna. Men bland folk i allmänhet finns det ett enormt stöd för den linjen. Till och med bland borgerliga väljare finns det en majoritet över lag som är emot vinster i välfärden. Man tycker inte att det är rimligt att vi betalar skattepengar som ska gå till vård, omsorg och utbildning men som i stället går till privata vinster. Då brukar man från vinstivrarnas sida lyfta upp att det blir bättre kvalitet, högre effektivitet och mer mångfald med privata bolag i välfärden. Men de utvärderingar som har gjorts visar att detta inte är faktum. Det är inte bättre kvalitet, är inte högre effektivitet och har inte lett till mer mångfald. kom till exempel fram till att det har lett till segregering och ingen mångfald av pedagogiker, och det har blivit ett stort antal bolag som driver skolor och framför allt stora koncerner ägda av riskkapitalbolag. De har till exempel över hälften av gymnasieskolorna. I handikappomsorgen dominerar de totalt. och Samhälle var väldigt tydligt med att det inte har lett till vare sig bättre kvalitet eller effektivitet utan enbart handlar om ideologi. kallar den privatiserade välfärden för en kvasimarknad. Det är dina kamrater, , som har lagt fram den rapporten. Man menar att det är en kvasimarknad, det vill säga att i den här välfärden har inte privata, vinstdrivande bolag att göra. Tittar vi runt om på andra länder som har privatiserat sin välfärd kan vi se att det är ett väldigt kostnadsdrivande och ineffektivt system. 25 (M) replik: Jag tror att har rätt i en del. Jag tror att det är fler som reagerar med ryggraden mot vinster än som röstar på och kan tänka sig att rösta på . Jag tror att man skulle få samma svar om man frågade om livsmedelsaffärer. Man kunde fråga så här: Tycker ni att det är rätt att någon kan tjäna pengar på att sälja livsmedel, en vara som alla människor behöver? Tror ni inte att det skulle bli mycket effektivare om det inte var privata vinstintressen i livsmedelshandeln utan den sköttes av kommunerna? Då kunde man verkligen se till att det blev rätt varor, att det blev kostrikt och att människor inte köpte onödiga saker, som det är i livsmedelshandeln. Det är där som tankegången går fel. Det är lätt att resonera på den nivån och säga: Ja, men de här vinsterna är ju pengar som försvinner. Men vi vet av historien att om vi låter vinstintresset vara med sker det en kreativitet och en utveckling av verksamheterna. Det är det som gör att Icahandlaren ibland gör vinst medan Coop Forum-handlaren inte gör det man har lite olika synsätt. Det kan inte vara så att vi politiker bara har att sticka upp det våta fingret i vädret för att se vad opinionen tycker just . Ska vi klara av framtida utmaningar i välfärdssektorn måste den utvecklas, och då måste vi leda och inte bara följa den. När det gäller styrmodellerna tror jag att det finns väldigt mycket att utveckla. Många av de styrmodeller som har använts när man har upphandlat offentlig tjänst har varit dåliga. Det har vi att ta till oss både på riksnivå och på kommunal- och landstingsnivå. Vi måste bli duktigare på att upphandla och duktigare på att ställa krav. 26 (V) replik: Det finns ingen empiri som stöder det som du påstår, . I verkligheten har inte privatiseringarna lett till större effektivitet eller ökad kreativitet utan till en industrialisering och standardisering. Stora riskkapitalbolag äger alltmer av vår gemensamma välfärd, och de gör det i syfte att tjäna stora pengar. Det är till exempel nästan dubbelt så lönsamt att bedriva äldreomsorg och handikappomsorg som att bedriva bank, och det är mer lönsamt att bedriva äldreomsorg än att ha ett elbolag. Det har blivit något fundamentalt fel. Det måste till och med du, , våga påstå, för så blind kan du väl trots allt inte vara i din marknadsiver? Att jämföra ett bageri eller en livsmedelsaffär med moster behov av äldreomsorg tycker jag är magstarkt. Moster är unik. Hon ska veta att hon får sina behov tillgodosedda utifrån sina förutsättningar och vad hon faktiskt behöver. Det är inte så lätt att flytta moster från ett boende som det är att byta ut ärtorna i eller köpa en annan limpa på bageriet, och vare sig ärtorna eller limpan är betalda med skattepengar. Det är fundamentala skillnader mellan att baka en limpa, att skotta snö eller bygga ett hus och att bedriva utbildning för elever eller sjukvård och omsorg om moster . Det borde även en moderat kunna förstå. Det verkar åtminstone folk i allmänhet förstå. Att har väldigt svårt att göra det får ni väl diskutera internt. Men jag tror att ni är så förblindade av att skapa förutsättningar för marknadskrafterna att växa sig än större och göra vinst på andra människors bekostnad att ni väljer att varken se eller höra det som sker i den privatiserade välfärden och de effekter som det får. har vi betalat i skatt som går till vinster i stället för till anställda! 27 (M) replik: Skattesituationen när det gäller riskkapitalbolag är det den här regeringen som har tagit tag i. Det gjordes inte av den regering som stödde. Låt oss gå tillbaks till brödet. Brödet ätes av barnet. Det är en helt nödvändig sak för barnet att få bröd. Det är en central del i ett samhälle att det finns bröd. Den samhällsmodell som inte har drivits av vinst har prövat det där. Jag vet ett samhälle där de hade väldigt billigt bröd. Det var ordnat på så sätt att brödpriset var reglerat och att det inte fanns några vinster. Problemet var att det heller inte fanns bröd till alla. Jag tror att man ska vara försiktig med att se det som att det går någon gräns mellan vilka tjänster som är möjliga och inte möjliga att ha vinstintresse i. Däremot håller jag med om att styrmodellerna har varit undermåliga. Men om vi tittar bakåt lär vi oss inte någonting om vart vi ska, utan vi måste ställa rätt krav och ge rätt incitament för att få rätt utveckling i den här sektorn. Då finns det två vägar att gå. Den ena är att, som säger, ta bort det här med vinst, att förbjuda det inom den här sektorn. Och jag förstår egentligen inte, om man för det resonemanget, varför man ska begränsa det till den här sektorn. Det borde väl utvecklas till hela samhället, för om det är fel här borde det väl vara fel överallt. Den andra modellen som jag föreslår och företräder är att vi i stället använder incitament och drivkrafter för att utveckla den här sektorn. Om den inte utvecklas kommer den inte att vara långsiktigt hållbart finansierad. 28 (FP): Det är terminsavslutning, inte bara i landets skolor utan också i landets kommun- och som passar på att ge budgetdirektiv inför budgetarbetet 2013. Ett intensivt arbete pågår för att utveckla den kommunala verksamheten och att få plus och minus att gå ihop. Det som våra kommun- och landstingsföreträdare behöver för att kunna utföra detta uppdrag är långsiktighet, kontinuitet och förutsägbarhet när det gäller den kommunala sektorns finansiering. Jag kommer i mitt anförande att koncentrera mig på de rent ekonomiska aspekterna i denna väldigt fylliga skrivelse. Där är det centralt att lyfta fram att tillståndet i den kommunala sektorn som helhet är ekonomiskt sett stabilt eller rent av mycket gott. Det tycker jag är ett bra betyg åt det sätt som har använts för att skapa en trygg finansiering också när har gått igenom den värsta globala lågkonjunkturen i mannaminne. I många andra länder i brottas just nu lagstiftare och lokal- och regionpolitiker med uppgiften att titta på vilka åtaganden som går att skära ned på, hur man genom skattehöjningar och utgiftsbesparingar ska kunna bringa budgetarna någorlunda i balans eller åtminstone minska de gigantiska underskotten. I kan vi föra diskussionen utifrån andra utgångspunkter. Det tycker jag är väldigt viktigt att lyfta fram i denna debatt. Det är viktigt att vi utvecklar regelverket just för att se till att den kommunala sektorn har möjlighet att på ett klokt sätt parera tillfälliga svängningar i konjunkturen. Därför finns det skäl att lyfta fram den lagrådsremiss som regeringen lämnade om kommunala resultatutjämningsreserver som ger en möjlighet för kommuner och landsting att bygga upp sådana reserver inom ramen för det egna kapitalet och reservera en del av överskottet i goda tider och täcka underskott som uppstår i en lågkonjunktur och därmed just stärka kontinuiteten i den kommunala sektorns ekonomi. Det är också viktigt att det finns långsiktiga spelregler när det gäller det kommunala utjämningssystemet. Där konstaterar utskottet att regeringen bereder frågan och avser att återkomma med en proposition utifrån det förslag som har kommit och ytterligare synpunkter som har inkommit i remissbehandlingen av utjämningskommitténs förslag. 138 000 årsarbetare finns i den del av den kommunalt finansierade sektorn som består av privata utförare. Jag tycker att det var väldigt intressant och spännande att lyssna på debatten här mellan och där slagorden verkligen yrde genom luften. Från sida kallade man linje för ogenomtänkt och totalt ogenomförbar, och svarade med att språkrör knappt själva vet vad de har kommit fram till. Jag tror att de 138 000 medarbetarna hos de enskilda utförare som finns är ganska nyfikna på att veta vad beskedet blir om olyckan är framme och och kommer att ingå i en kommande regering. lyfte fram det här som en ideologisk fråga. Ja, delvis är det ju det. Det är en fråga som man inte bara kan föra utifrån ett ideologiskt liberalt perspektiv. Det är en fråga som stora delar av socialdemokratin brottades med under hela i debatten om egenmakt, att de kommunala monopolen hade skapat en maktlöshet och att den enskilde inte kunde göra sin röst hörd eller välja ett annat alternativ. Förutsättningen för valfrihet och förutsättningen för att medarbetare ska kunna välja mellan olika arbetsgivare inom det yrke de har valt är att det finns olika utförare. Här står lyckligtvis ganska ensamt i debatten. Men som vi hörde av den hårda replikväxlingen är detta en linje som kommer att slåss för om man får inflytande på en kommande regeringspolitik. Jag tror att de 138 000 medarbetarna i den kommunala sektorn som arbetar på privata företag är rätt så angelägna om att få veta vad som händer med deras jobb, deras arbetsplatser och deras arbetsgivare i en sådan situation. Med dessa reflexioner kring den ekonomiska situationen i den kommunala sektorn yrkar jag bifall till finansutskottets förslag i betänkandet. 29 (MP) replik: Min fråga till handlar om det som jag tycker att han undvek i sitt anförande, nämligen att förklara vad haft för anledning att inte skynda på en proposition om den kommunala skatteutjämningen. Folkpartistiska kommunpolitiker runt om i landet har också krävt detta. Vad är anledningen till att stillatigande har tittat på och inte agerat alls när det gäller ett initiativ till detta? tog upp behovet av långsiktiga förutsättningar och hur viktigt detta är för kommunala politiker när man lägger upp en budget. Att kommunerna inte vet vilka budgetförutsättningar som gäller från är vansinne. De vet inte om det nya utjämningssystemet kommer att börja gälla från , som kommittén föreslagit och remissinstanserna tillstyrkt, eller om det gamla systemet kommer att gälla. Det handlar om tiotals, kanske hundratals miljoner. Det är alltså stora pengar. Vissa kommuner har redan tagit beslut om budgeten utan att veta vad som gäller. Hur kan detta hänga ihop med en långsiktigt ekonomisk stabilitet? Det är totalt oansvarigt av regeringen där ju ingår. Även har kommunalråd som behöver lägga upp en budget. Vad har gjort för att ge kommunerna möjlighet att lägga upp en vettig budget ? 30 (FP) replik: Svaret är mycket enkelt. Det här är en av de viktigaste förändringarna som sker inom hela den offentliga ekonomin. Det är en av grundbultarna för inte bara den kommunala sektorn utan för hela vårt gemensamt finansierade välfärdssystem. Det är enormt viktigt att alla förändringar av ett sådant system bereds noggrant och att också konsekvenserna analyseras noggrant. Det är detta regeringen arbetar med efter avslutad remissomgång för att se till att det förslag som läggs fram verkligen ger de neutrala och långsiktiga spelregler som vi alla efterlyser. Regeringen har meddelat att man kommer att lägga fram en proposition , vilket utskottet också konstaterar. Många i denna sal har en lång kommunpolitisk bakgrund och vet hur den kommunala budgetprocessen ser ut, och det är självklart att kommunernas budgetarbete pågår kontinuerligt under hela det halvår vi har framför oss. 31 (MP) replik: