prot · GZ0974 · 2012-02-22 00:00:00 — En annan reflexion som jag har gäller bostadsbidraget som är preliminärt och ska slutberäknas i samband med inkomsttaxeringen året därpå. Det gör naturligtvis att många inte törs söka bostadsbidrag över huvud taget av rädsla för att bli återbetalningsskyldiga. Vi har ju en flexibel arbetsmarknad, och det är ingen som vet på förhand om man kommer att få arbete eller inte, så många avstår från att söka bostadsbidrag. Jag läste ett nummer från av en tidning som heter och som tog upp bostadsbidragen. Där stod det att bostadsbidragen minskade 19972010. Det är en väldigt hög siffra. I pengar skulle det handla om en minskning från 9 miljarder till 3,5 miljarder, enligt Föreningen som har skrivit en debattartikel om detta. Jag tycker att det är väl värt att nämna i det här sammanhanget, för jag tycker att det är beklagligt att de här pengarna inte skulle kunna gå till de barn som bäst behöver dem. För att komma åt barnfattigdomen måste vi nog i högre grad börja gå till botten med orsakerna till att fattigdomen ökar, och det finns mycket att göra. Även när det gäller att förändra attityder kan man nog komma längre än vad man tror. I vissa fall kanske det inte behövs så många förändringar kommunalt, och som kanske inte behöver kosta så mycket men som skulle kunna förändra livet avsevärt för de barn som är mest utsatta. Utifrån detta skulle jag välkomna en utredning som kan se över hur förhållandena skulle kunna bli bättre för ensamstående med barn och yrkar återigen bifall till reservation 2. 81 (V): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1 om en nationell handlingsplan mot barnfattigdom. Enligt ska det i ett välfärdsland som inte behöva finnas barn som växer upp i fattigdom. Men enligt Rädda Barnens senaste rapport är det 220 000 barn som gör det. Det allvarligaste är att det har skett ett trendbrott. Efter att barnfattigdomen har minskat under fler år ökar den nu igen med 10 000 fler barn 2008 än året innan. Barns uppväxtvillkor skiljer sig väldigt mycket mellan olika delar av landet. I växer av barnen upp i fattiga familjer men i . Mellan stadsdelarna är variationen ännu större. I i lever av barnen i fattiga familjer medan har av sina barn i fattiga familjer. Barnfattigdomen är allra störst bland barn till utländska föräldrar, mer än fem gånger så stor. En annan grupp som är väldigt utsatt är ensamstående med barn. Där är barnfattigdomen så stor. Allra värst råkar de ut som har en utländsk förälder som är ensamstående, för nästan vartannat av de barnen lever i en familj som är fattig. Rädda Barnens rapport visar också på något annat. Den visar att klyftorna mellan de rikaste och de fattigaste barnfamiljerna fortsätter att öka. De rikaste barnfamiljernas ekonomi har förbättrats rejält . Medelinkomstfamiljerna har också fått det betydligt bättre ekonomiskt, men de fattigaste barnfamiljerna står kvar och stampar på samma låga nivå. Det här är ett resultat av den borgerliga politiken som ökar klyftorna. Det som är viktigt, och som redan sagts här tidigare, är att barn lever sina liv här och . Barn som växer upp i fattiga familjer tvingas avstå från mycket som andra jämnåriga tycker är självklart. Det kan vara den där skolutflykten där skolan tar ut en avgift och man i stället får anmäla sig sjuk. Det kan vara ett medlemskap i en fotbollsklubb eller att kunna gå på bio med kompisarna. Det kan vara att delta i som inte är gratis. Barn tar ofta ansvar för familjens ekonomi och oroar sig för om pengarna ska räcka till hyra och mat. Har man inte råd att bjuda hem kompisarna på födelsedagskalas blir man kanske inte bjuden när de har sina kalas. Det finns de som anser att om barn har det allra nödvändigaste ska man inte tala om fattigdom. Fattigdom måste dock ses i relation till hur de flesta har det i det samhälle man lever i. Barn påverkas om de ställs utanför och inte kan delta i och göra det som de allra flesta barn kan. Vi vet bland annat genom forskning att fattigdom bland barn påverkar deras framtida utbildningsresultat, deras hälsa och deras framtida arbetsmöjligheter. Barn ska inte behöva fara illa på grund av ekonomisk utsatthet i vårt land. Fattiga barn har självklart fattiga föräldrar. Det behövs reella satsningar på jobbskapande politik, på aktiv arbetsmarknadspolitik och på utbildning. Föräldrar kan drabbas av sjukdom och arbetslöshet, och därför måste också trygghetssystemen vara så stabila och generösa att barn till föräldrar som är förhindrade att arbeta inte hamnar i fattigdom. Den borgerliga regeringens nedmontering av de gemensamt finansierade trygghetssystemen som a-kassa och sjukförsäkring har drastiskt försämrat ekonomin för många barnfamiljer. I kan vi läsa att två av tre arbetslösa står utanför arbetslöshetskassan och tvingas leva på sin sambo eller sina anhöriga eller gå på försörjningsstöd. Det är en drastisk förändring då av de arbetslösa hade a-kassa. Därför är en nödvändig del av att bekämpa barnfattigdomen att restaurera de sönderslagna trygghetssystemen. En förälders sjukdom är nog så jobbigt utan att ekonomisk utsatthet ska plussas på. Det behövs också andra resurser: en resursfördelning till skolan utifrån elevernas behov, mindre barngrupper i förskolan, mer personal på fritidshemmen som fått oerhört stora grupper , en satsning på kultur- och och sociala investeringar på nivå. Barn till ensamstående förälder med utländsk bakgrund är som sagt särskilt utsatta. Diskriminering av utlandsfödda och av kvinnor på arbetsmarknaden ger utslag i barns levnadsvillkor. Därför är det viktigt att bekämpa denna diskriminering. Rätten till heltid måste stärkas liksom rätten till fast anställning så att fler får en inkomst de kan leva på. Det är också viktigt att se på olika konkreta förslag som gör att man både kan vara förälder och jobba. Det gäller inte minst ensamstående föräldrar. har vi stor brist när det gäller barnomsorg på obekväm arbetstid. Det är framför allt kvinnor som behöver detta. Många ensamstående kvinnor har svårare att få jobb. Man kan fundera på om inte arbetsgivaren ibland väljer bort dem för att de tror att kvinnan kommer att vara borta mycket. Många av de jobb som arbetslösa kan söka är på obekväm arbetstid inom äldreomsorg, sjukvård, restaurang, handel och service. Vi har en utveckling där mer och mer av arbetstiden ligger och och inte alls då den vanliga barnomsorgen är öppen. Det är viktigt att ge ensamstående föräldrar möjlighet att ta de jobb som finns och se till att de kan få barnomsorg på obekväm arbetstid. Därför vill vi ha en lagstiftning som garanterar denna rätt. Jag skulle vilja veta varför vi inte har fått en sådan lagstiftning. Det skulle betyda mycket för många föräldrar, inte minst ensamstående föräldrar. Det skulle också öka människors möjlighet att ta jobb. Jag nämnde tidigare att arbetsgivare kan fundera på om en ensamstående mamma kommer att vara hemma med sjukt barn ofta eftersom det inte finns någon annan förälder som kan ställa upp. Vi föreslår att man ska kunna få stöd i hemmet av en barnskötare i stället för att själv vara hemma för vård av barn. Då skulle man ha en valmöjlighet som ensamstående förälder. Om det känns bäst kan man vara hemma hos barnet, men om man måste vara på jobbet kan man få en utbildad barnskötare som kommer hem och vårdar det sjuka barnet. På detta sätt skulle man kunna slippa risken att arbetsgivare väljer bort ensamstående föräldrar. Det slår också ekonomiskt om man som ensamstående förälder behöver vara hemma från jobbet mycket. Man missar en massa pengar och har bara sin egen inkomst att leva på. Det är klart att det krävs många olika insatser för att barn inte ska behöva leva i ekonomisk utsatthet i välfärdslandet och för att klyftorna inte ska fortsätta öka mellan de barnfamiljer som lever riktigt gott och de som vänder på varenda slant och ändå inte får pengarna att räcka till det nödvändigaste. Jag avslutar med att citera ur Rädda Barnens rapport: har utan tvekan de resurser som behövs för att se till att inga barn diskrimineras och marginaliseras på grund av föräldrarnas ekonomiska ställning. Men istället medverkar den ekonomiska politiken till att utestänga barn från självklara rättigheter. Jag instämmer i detta och vill liksom ha en nationell handlingsplan för att förverkliga alla barns rättigheter. I ska barn inte behöva leva i ekonomisk utsatthet. 82 (M): debatterar vi ett motionsbetänkande om barnfattigdom. Det är en företeelse som har många namn, stor komplexitet och är en utmaning för oss alla. Jag tror att vi över partigränserna är rörande överens om att alla våra barn ska få en bra start i livet. Enligt finns det inte mindre än tretton olika sätt att mäta om barn lever i fattiga familjer. Jag ska inte redogöra för alla, men det visar att det finns många olika sätt att se på barnfattigdom, vilket både kan förvirra och vara motsägelsefullt. Talar vi om relativ fattigdom, det vill säga av medianinkomsten, är exempelvis ett land där få barnfamiljer kan anses vara fattiga. Mäter man i absoluta tal, det vill säga låg inkomststandard där hushåll inte anses ha tillräckligt med resurser för att uppnå lägsta rimliga levnadsstandard, är antal fattiga hushåll i ofantligt många. I , ett välfärdsland, är det i princip det rakt motsatta. I har den absoluta fattigdomen gått från 2008. Många barn har fått det bra. har valt ett annat sätt att mäta ekonomiskt utsatta barnfamiljer. Man använder ett mått där personer med antingen låg inkomststandard eller ekonomiskt bistånd anses vara fattiga. Antalet familjer som försörjdes via socialbidrag var som störst 1997. Det var när incitamenten att övergå från bidrag till arbete var som lägst. var ett bottenår då av barnen i ansågs leva i fattigdom, enligt . Under regering var det alltså hela 432 000 barn som klassades som fattiga, vilket är nästan dubbelt så många barn som . är vi nere i . Att barnfattigdom inte skulle höra hemma i Socialdemokraternas torde klinga falskt i det flestas öron. Låt mig vara tydlig. Att det tidigare var värre innebär inte att den nuvarande situationen är acceptabel. och Alliansen har arbetat och arbetar stenhårt för ett sammanhållet där våra barn oavsett familj får en bra start i livet. Oppositionen kräver i betänkandet en nationell handlingsplan mot barnfattigdom. Läser man betänkandet visar regeringen tydligt att vi hoppar över plan och går direkt till handling. För att bekämpa att barn lever och fastnar i ett utanförskap krävs en helhetssyn. Detta blir tydligt när hela fem utskott är involverade i frågan. Åtgärder som vidtagits är höjningen av bostadsbidraget för barnfamiljer. Det innebär för de flesta mer . Det är ett riktat bidrag som ger en träffsäkerhet mot just barnfamiljer. Likadant är det med flerbarnstillägget i barnbidraget. Det är ett stöd till dem som behöver det mest. aviserade regeringen att införa korttidsarbeten vilket innebär en trygghet för arbetstagare och att man kan undvika arbetslöshet. För barnfamiljer som riskerar att vräkas från sin bostad är det nu tillsatt en utredning om hur vi kan förebygga detta. Ett förslag som jag tycker låter tilltalande är det förslag som lade fram , nämligen att pengarna till hyran ska gå direkt till fastighetsägaren det är en ordning som tidigare rått allt för att barn ska känna trygghet i sina hem. Vi kommer fram till det som gör skillnad i det långa loppet och det som är den verkliga utmaningen. Det är för det första ordning och reda i statens kassa. Det har vi i . Jag kanske inte behöver nämna hur det ser ut i världen runt omkring oss. För det andra är det viktigt att de som tjänar minst får ekonomiskt utrymme och att det lönar sig att gå från bidrag till arbete. Jobbskatteavdraget kanske inte är hela lösningen, men det innebär mer i plånboken efter skatt för en ensamstående kvinna i den offentliga sektorn. Det är pengar som gör skillnad i hennes oro för riktiga kläder till sina barn. Jobbskatteavdraget har dessutom enligt minskat antalet ekonomiskt utsatta familjer med , och antalet fattiga barn till ensamstående föräldrar med . Jag tror, för det tredje, att det inte finns en enda forskare eller rapport som inte säger jobb, jobb, jobb. är 194 000 fler personer sysselsatta än 2006. Det är 156 000 färre i utanförskap. Reformer som är genomförda och som har lett till att fler har ett arbete är nystartsjobb, etableringsreform för nyanlända, halverad arbetsgivaravgift för unga, RUT- och ROT-jobb och senast halverad krogmoms. Det är reformer som oppositionen säger nej till. Hur kan ni motsätta er reformer som faktiskt leder till att fler människor kommer i arbete när hela forskarkåren är enig om att det på lång sikt är den enda vägen att förhindra att barn växer upp i fattiga familjer? Det gäller inte minst våra nya svenskar som alldeles tydligt är överrepresenterade bland familjer med låg inkomst. För denna grupp är vägen till arbete på tok för lång. Det leder till att man stannar i ett bidragsberoende alltför . Det gäller inte minst kvinnor med utländsk härkomst. Alliansregeringen tittar nu på hur etableringsreformen kan utvecklas så att dessa kvinnor snabbare kommer in på arbetsmarknaden. För mig är det helt uppenbart att oppositionen sviker våra nya svenska kvinnor och deras barn genom att säga nej till reformer som möjliggör ett snabbt inträde på arbetsmarknaden. Det är ett nej som inte bara innebär ett fortsatt utanförskap för föräldrarna utan också ett ärvt utanförskap för deras barn. All forskning visar att risken för ärvt utanförskap är mycket stor. Ett arbete betyder inte bara tryggheten i att kunna försörja sig själv och sin familj. Det innebär också stora sociala förbättringar för barnen. Vi kan se att skolresultaten blir bättre, och det innebär kunskaper som ger framtidstro för barnen. Skolan ger goda förutsättningar att komma in på en bra bana i vuxenlivet. Att man går från ett utanförskap till arbetsgemenskap leder till att föräldrarna blir viktiga förebilder för sina barn, och ett starkare nätverk gentemot omvärlden skapas. Ett nätverk är oerhört viktigt oavsett om det gäller barnens skola, fritidsaktiviteter eller kunskap om det svenska samhället. Det ger kunskaper som inte alltid går att hitta på kommunens hemsida. Regeringen har försett utbildningsväsendet med hela 6 miljarder . Inte minst för barnens skull arbetar nu regeringen för att det ska bli ännu mer lönsamt att gå från försörjningsstöd till arbete. Beräkningen av försörjningsstödet ska förändras så att endast en del av arbetsinkomsten påverkar bedömningen av rätten till ekonomiskt bistånd. För en del familjer kan det visa sig att det inte lönar sig ekonomiskt att gå från bidrag till arbete om alla delar räknas in. Tanken med reformen är att det ska löna sig att ta tillfälliga jobb eller gå upp i arbetstid. Alliansens prioritering är tydlig. Vi vill ha ett sammansatt och jämlikt där nyckeln är arbete. Insatserna för jobb och välfärd för de människor som kommit i kläm i krisens spår är viktigast. Mot detta står en socialdemokrati som säger nej till vår jobbpolitik och hotar tusentals jobb. Deras nej slår direkt mot dem med svag förankring på arbetsmarknaden och mot dem med de lägsta inkomsterna. En ökad barnfattigdom är inte bara i ekonomiska termer utan också sociala som bitit sig fast i generationer. Med detta, fru talman, yrkar jag avslag på samtliga motioner och bifall till förslaget i betänkandet. 83 (S) replik: När jag lyssnar till som slår sig för bröstet och presenterar en fantastisk borgerlig politik börjar jag undra i vilken vardag , och alliansregeringen lever. Ser inte hur denna politik ökar klyftorna i vårt samhälle? Enligt statistik för åren 20082010 ökar antalet hushåll som tvingas leva på försörjningsstöd . Antalet sådana hushåll har alltså ökat under 20082010 med en borgerligt styrd allianspolitik. kunde vi höra på nyheterna och läsa i att 120 000 arbetslösa är utan ersättning. Två av tre av dem i som är utan jobb får ingen arbetslöshetsersättning alls. Det rör sig om ca 120 000 personer som hänvisas till familjen eller socialbidrag. Det tar man upp i . hade av alla arbetslösa ersättning. var det hälften så många, , visar nya siffror från Arbetsförmedlingen som DN har tagit del av. Är och nöjda med den utvecklingen som vi har tagit del av och som jag har refererat till här utifrån ett barnfattigdomsperspektiv? Det är oftast barnen som drabbas värst. 84 (M) replik: Jag börjar med frågan om a-kassan. Jag är inte alls nöjd med att det är så många som inte är med i arbetslöshetskassan och därför inte har tillgång till ersättning. Därför är det så otroligt viktigt att vi gör allt vi kan för att fler människor ska komma i arbete. Ni säger nej till detta. Ni säger ju nej till den halverade arbetsgivaravgiften, och ni säger delvis nej till och sådant som gör att de som står utanför arbetsmarknaden kommer in. Trösklarna kan vara höga. Alla har inte en akademisk examen eller liknande. Framför allt om man kommer från andra länder är vägen väldigt lång. Vi måste våga säga att vi ska sänka trösklarna och att det ska bli lättare för dessa människor att få jobb. Vi gör allt vi kan. Det är särskilt viktigt när de gäller de nya kvinnor som kommer till . De står absolut längst från arbetsmarknaden. Ni fnyser åt den sänkta krogmomsen. Avsikten är inte att det ska bli billigare att äta, utan att det ska bli möjligt för krogägarna att anställa fler. I ditt första inlägg pratade du mycket om kommunala investeringar. Det tyckte jag var intressant. Mycket av problematiken ligger ju på nivå. Det gäller inte minst skola och utbildning. Hur ser på att det ser ut som det gör i ? I har vi det största antalet barn som lever i familjer med låga inkomster. Här har man haft ett långt socialdemokratiskt maktinnehav; ändå ser det ut som det gör. Hur ser du på situationen i ? 85 (S) replik: är det jag som har begärt replik på . Därför är det jag som ställer frågorna, och jag förväntar mig svar från på mina frågor. Vi gör allt vi kan, säger . Det är ju bra att alla försöker dra sitt strå till stacken. Jag vill skicka med ett uppdrag. I gårdagens lokaltidningar runt om i landet hade man en rubrik som kom från TT: Dyrt för föräldrar med barnglasögon. Min son har inlärningssvårigheter och får stöd för det i skolan, men han behöver glasögon för att kunna läsa i böckerna, och jag har inte råd att köpa glasögon. Detta är ett exempel på de ansökningar som kommer in till den ideella föreningen . har denna typ av ansökningar ökat markant. Eftersom synfelen ofta är ärftliga är det inte sällan som fler barn i familjen är i behov av glasögon, men glasögon är dyra, säger som är generalsekreterare i . Bidragen från landstingen varierar kraftigt i landet. Snålast är i där man inte får en enda krona i bidrag till glasögon. Om vi skriver ut glasögon på recept innebär det att det är medicinskt motiverat, och ska barnen också ha det, säger , docent och barnögonläkare vid i . Vad avser och att göra i för att hjälpa de barn i ekonomiskt utsatta familjer som är i behov av glasögon? Vi har ett ansvar här i att väcka frågor, stifta lagar och föra ut förändringar som sker runt om i kommuner och landsting. Det är en del av det som jag tar upp i mitt anförande. Men vad tänker göra för att hjälpa föräldrar vilkas barn behöver glasögon? 86 (M) replik: Jag ska börja med att ta upp detta med glasögon. En utredning om funktionsnedsättningar är på gång, och den kommer att föreslå hur man ska hantera detta. är det landstingen som är ansvariga för dessa frågor, och det stämmer att det är bara som har valt att inte ge något bidrag. Bidragen varierar också mycket mellan de olika landstingen. Jag kan hålla med om att när det gäller sjukdomar som innebär många byten av glasögon tål det att tittas på. Vad jag inte tycker tål att tittas på är generella bidrag till glasögon. Jag tycker att du och jag kan betala för glasögon till våra barn. All forskning visar också att generella bidrag inte hjälper dem som behöver detta mest. Jag är nog beredd att titta på detta när det gäller personer med ekonomiskt bistånd som inte har råd att köpa glasögon. Då tycker jag att noga ska titta på om det är nödvändigt för att faktiskt ska kunna läsa i skolan. Jag vill komma tillbaka lite grann till de kommunala investeringar som du talade dig varm om. Jag håller med om mycket i ditt resonemang. Här har man stora möjligheter med kommunala investeringar vad gäller skola, jobb och så vidare. Hur kan det då fortsatt vara en stor andel av barnen i som lever under knappa förhållanden, trots socialdemokratiskt maktinnehav ? 87 (MP) replik: Det var ett intressant inlägg från . Faktum är att uttalade en rekommendation till att man bör överväga att upprätta en handlingsplan för att bekämpa barnfattigdom i tider av ekonomisk kris. Jag har lyft fram detta även i debatter , men då var det ingen som kommenterade det. Därför lyfter jag fram detta på nytt. Bör vi inte följa vad säger? 88 (M) replik: Som jag sade inledningsvis kan man se på barnfattigdom på olika sätt, och man kan mäta den på olika håll. I har vi en mycket jämlik inkomstspridning. Enligt är vi, om man räknar in alla välfärdssektorer, det mest jämlika landet när det gäller inkomstspridning. Det står också helt klart att i absoluta tal, det vill säga att man har en skälig levnadsnivå, har antalet barn som fått det betydligt bättre ökat. Jag tror att det är oerhört viktigt att vi fortsätter detta arbete, och om vi ska uppnå detta delmål enligt gäller det att det skapas jobb, jobb, jobb. Mig veterligen säger ni nej till den lägre arbetsgivaravgiften för unga, till krogmomsen och delvis även till RUT-avdraget. Detta är reformer som gör att människor som står mycket långt från arbetsmarknaden kommer in på den, men dessa reformer säger ni nej till. Jag har mycket svårt att förstå det, eftersom forskningen visar att det är jobb, jobb, jobb som behövs. Att ni är emot och vill förhindra sådana reformer som faktiskt gör att människor kommer in i arbete, inte minst våra nya svenskar, har jag mycket svårt att förstå. Jag tycker fortfarande att ni sviker dessa människor som verkligen vill in på arbetsmarknaden. Ett arbete som gör att man kan försörja sig utan försörjningsstöd ger en trygghet i den egna vardagen. Det säger ni nej till. 89 (MP) replik: Jag noterar liksom föregående talare att jag inte riktigt får svar på den fråga som jag ställde. lyfter fram oppositionens ställningstaganden. Jag är inte riktigt nöjd med den metoden. Min första fråga var: Bör vi inte leva upp till det som råder att göra? Sedan kan jag spinna vidare på det som tog upp tidigare om vad som står bland annat i . Orsaken till att allt fler hamnar i försörjningsstöd är att folk inte längre får a-kassa. Er regering införde reformer och skärpte till exempel arbetsvillkoret. Den som varvar arbetslöshet och lite jobb kvalar inte längre in genom det skärpta arbetsvillkoret. I står det att man måste arbeta minst . Det innebär att många som arbetar inom sektorer där normalarbetstiden är inte får någon ersättning vid arbetslöshet. Detta måste ni hålla med om är ett problem. Är det inte på sin plats att ni inte bara slår er för bröstet över era egna förslag utan också uttalar er om de förslag som kanske har gått fel? Det är min fråga till dig, . 90 (M) replik: Precis som jag svarade tycker jag att det är ett stort problem att vi har människor som faktiskt står utanför arbetsmarknaden. Jag skulle naturligtvis vilja se att det var noll procent. Det finns en utredning om hur arbetslöshetskassan faktiskt ska se, om den ska vara obligatoriskt eller om det ska finnas olika valmöjligheter. Jag ska inte gå in på det . Återigen, , säger ni faktiskt nej till möjligheten att anställa fler. Vi har gjort det billigare och lättare att anställa fler människor. Detta säger ni nej till. Jag har mycket svårt att förstå det. Vi har försökt med riktade reformer som faktiskt gör det drägligt för människor som står utanför arbetsmarknaden.