prot · GZ0965 · 2012-02-01 00:00:00 — Vid sidan om den utredning som har tagit sikte direkt på brottsskadeersättning och skadestånd i samband med brott finns det också tre andra utredningar som parallellt är under utredning eller beredning. Den andra rekommendationen från handlar om att ska underrätta om att brottsskadeersättning utbetalats så att indrivningsbelopp kan justeras. Denna punkt är i princip redan verkställd. När det gäller utskottets hantering av hantering av ekonomisk kompensation på grund av brott ställer sig ett enigt utskott bakom regeringens skrivelse. Det finns dock ett antal motioner. Dessa motioner har inkommit under den allmänna motionstiden och berör frågor som bereds eller utreds. Vi hoppas därför att vi kan återkomma till kammaren eller i andra sammanhang för att fortsätta diskussionen om hur vi kan förbättra brottsskadeersättning och skadestånd vid brott eftersom det här är en fråga som står högt upp på Alliansens agenda. Med detta vill jag yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande. 55 (FP): I alliansregeringens handlingsplan mot mäns våld mot kvinnor slår vi fast att våldsutsatta människor ska få samhällets stöd att leva ett normalt liv i frihet. Myndigheternas insatser ska syfta till att hindra våldsverkare från att begå brott och därmed hota andra människors trygghet. Låt oss också slå fast att frihetsinskränkningar måste riktas mot den som utövar våld, medan den våldsutsattas frihet ska värnas. Brottsoffer ska bemötas på ett professionellt sätt. Kommunerna har enligt lagen ett ansvar för att brottsoffer ska kunna få den hjälp och det stöd som de behöver. Socialtjänstlagen har skärpts för att tydliggöra kommunernas ansvar för brottsoffer. Jag vill också påminna om att i det betänkande som justitieutskottet har berett har inga följdmotioner väckts med anledning av den skrivelse som regeringen har presenterat med anledning av . Jag är dock inte förvånad över att den rödgröna oppositionen försöker använda rapporten i denna debatt. Regeringen har avsatt mer resurser till rättsväsendet, och fler förövare ställs till svars för sina handlingar. Det finns ett antal möjligheter att utkräva ekonomisk kompensation. En väg är att gå via för att få ut ersättning frivilligt eller genom en så kallad tvångsutredning. Det kan även gå försäkringsvägen, och som en sista utväg kan brottsoffret vända sig till och ansöka om brottsskadeersättning. Utifrån detta kan man tycka att vi har ett generöst system i , där staten kan träda in ekonomiskt för att stötta enskilda brottsoffer. Det är något som vi ska slå vakt om. Att domstolarna dömer någon att betala skadestånd innebär dock inte per automatik att pengarna betalas ut till brottsoffret. Tyvärr är det alldeles för vanligt att gärningsmannen inte betalar skadeståndet frivilligt. I den delen instämmer vi i skrivelse att uppföljningen kan förbättras när det gäller stödet till dem som utsatts för brott men inte får ut sitt skadestånd. Brottsoffer är fortsatt en prioriterad fråga för regeringen, och därför pågår också ett antal utredningar, vilket tidigare kolleger har nämnt. Det är också bra att de äldre lagarna jag tror att den äldsta var ses över. Det är viktigt, och jag vill också påminna om att det är och alliansregeringen som har tagit dessa initiativ. Därför finns det ingen anledning att fatta andra beslut än att invänta utredningen som presenteras . Utgångspunkten i utredningen har varit väldigt tydlig: Man ska fortsatt stärka brottsoffrets ställning och stöd samt hur samhället, exempelvis genom staten, kan ta ett ännu större ansvar för att utkräva skadeståndet. Det finns också ett större fokus när det gäller brott i nära relationer och sexuella övergrepp. Regeringens tidigare presenterade handlingsplaner för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld, förtryck och våld i samkönade relationer samt människohandel för sexuella ändamål är ytterligare exempel på hur regeringen lyft upp frågan på agendan. Vi har också genomfört ett antal fortbildningsinsatser på det här området. Tjejjourerna och brottsofferjourerna har fått förstärkta resurser. Även polismyndigheterna har fått särskilda uppdrag att jobba med den här frågan, och lagen om stalkning har trätt i kraft. Det Socialdemokraterna efterfrågar, fru talman, är egentligen inga nyheter. har ett särskilt uppdrag att säkerställa att det hos varje polismyndighet ska finnas tillgång till kvalificerad kompetens där man kan ge brottsoffer relevant information om de insatser som finns tillgängliga för brottsoffer i samhället. Detta ska följas upp. Utifrån de beslut som togs finns det uppenbarligen ett behov av att följa upp handlingsplanens uppdrag och beslut ännu tydligare. Det håller jag med om. Brottsoffer måste få mer stöd. Det måste bli lättare att få ut sitt skadestånd, men låt oss ändå avvakta den utredning som lämnas till regeringen. 56 (C): som denna, när vi ska debattera brottsoffers situation och kompensation till brottsoffer, måste man i första hand tänka på de brottsoffer som finns i . Det får inte finnas någon tvekan om att samhället står på brottsoffrets sida och att massiva insatser sätts in för att bekämpa den brottslighet och de kriminella som tror sig kunna göra vad som helst i . Detta är dock inte riktigt dagens debattämne, utan det handlar om ekonomisk kompensation på grund av brott, det vill säga skadestånd. När man lyssnar på några av de tidigare debattörerna har det delvis, speciellt när var uppe i talarstolen, låtit som att samhället skulle ha ett ansvar för att ersätta skadelidande. Så kan bli fallet, det vill säga att samhället får ta över ett ansvar, men man måste alltid vara tydlig med att den som i första hand ska kompensera en skadelidande är den som har vållat skadan. Den som har begått ett brott mot en person och blir dömd till att utbetala skadestånd har huvudansvaret för att betala detta skadestånd. I andra hand kan det komma in försäkringar i bilden, och i tredje hand ska samhället ställa upp och hjälpa brottsoffret. Men det är inte samhället som blir skadeståndsskyldigt till den som lidit skada, utan det är faktiskt den som har begått brottet. Det måste man komma ihåg. Detta i sin tur betyder inte att samhället ska överlåta hela processen till den som har lidit skadan. Som det är kan det vara mycket besvärligt att få ut sitt skadestånd. Vem som helst kan förstå att det för den som exempelvis har blivit våldtagen och ska kräva ut skadeståndet från våldtäktsmannen inte är lätt att ta kontakten för att försöka få ut skadeståndet. Man kan dock få hjälp; det ska också sägas. Så fungerar det . Det är klart att många av oss, inklusive jag och , tycker att det vore bra med en ordning där samhället kan ta en större del i att hjälpa den brottsutsatta att få ut sitt rättmätiga skadestånd från den person som har ansvar för att betala skadeståndet, alltså den som har begått brottet. Just därför har vi tillsatt den utredning som heter . När jag lyssnar på som i ett ganska högt tonläge frågade vad Alliansen vill göra och om vi tycker att allting är bra så är svaret att vi redan har agerat. tillsammans med och Socialdemokraterna skriver i sin reservation, och jag citerar: Vi föreslår därför att en översyn görs i syfte att överväga en annan ansvarsfördelning vid utkrävande av skadestånd. En översyn det vill säga en utredning. Men vad är det som pågår just nu då? , , tillsatte ju regeringen som har precis detta uppdrag. Man måste därför ställa sig frågan om , och Socialdemokraterna vill ha en utredning till. Är det egentligen det ni yrkar på? Eller vill ni ha något tilläggsdirektiv? Det skulle vara rätt bra att få veta vad ni egentligen vill. När det gäller är de tydligare. Det får man ge dem. De säger att det ska vara på ett visst sätt. Jag får säga att vi från Alliansens sida kanske är lite mer seriösa och tycker att det är bra att man har sett konsekvenser av och kostnader för ett förslag innan man lovar att det ska bli så. Men det kan mycket väl vara så att kommer fram till att vi ska ha ett sådant system. Det vill jag inte alls utesluta på något sätt. Med det, fru talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. 57 (KD): Att komma sist i debatten gör att det ibland känns som om allting har blivit sagt, men det jag vill säga är att jag tycker att det finns vissa saker som det behöver tryckas lite mer på. Det verkar ha varit så att alla inte riktigt har läst utskottsbetänkandet. Först och främst vill jag trycka på att jag tycker att det är bra att gör sådana här genomlysningar. Det är för oss väldigt viktigt att vi får ett rättsväsen som fungerar på ett bra sätt och att vi kan ta vår uppgift på allvar och försöka förbättra det. Det finns en stor uppslutning kring att systemet inte funkar på ett optimalt sätt. Det står också tydligt i vårt utskottsbetänkande att både utskottet och regeringen instämmer i att det finns problem i nuvarande ordning och att mycket kan förbättras. Därför blir jag lite förvånad när oppositionen sedan kommer till slutsatsen att det inte görs någonting, för regeringen har agerat på olika sätt. Bland annat har det tillsatts en utredning vars utlåtande hette Lätt att göra rätt och som handlade just om förmedling av brottsskadestånd. tillsatte regeringen en brottsskadeutredning. Den har mina allianskolleger varit inne på. Den ser jag fram emot väldigt mycket. Vi har också tillsatt en utredning som heter Målsägandebiträdet ett aktivt stöd i rättsprocessen. Avslutningsvis tillsattes , vars syfte är att skapa ett mer ändamålsenligt brottmålsförfarande. Allt det här bereds, allt det här pågår. Då undrar jag lite, precis som min kollega var inne på: Vad mer behövs i så fall? Jag håller med om att många upplever att reglerna för skadestånd och brottsskadeersättning är svåra att förstå. Därför har vi kristdemokrater länge velat utreda brottsskadelagstiftningen. Det är inte meningen att man ska vara tvungen att vänta på att få den ersättning man har rätt till och inte heller att man ska vara tvungen att ta personlig kontakt med förövaren. Det finns otroligt mycket mer att göra och vi kristdemokrater har även varit inne på att det kanske är dags att höja den symboliska summan på som man betalar in till Brottsofferfonden för att brottsutsatta i större utsträckning ska få hjälp och stöd. Det finns mycket att göra, men jag känner mig säker på att de utredningar och processer som är i gång också kommer att behandlas väl. Är oppositionen osäker får ni gärna konkretisera vad det är ni är osäkra på. I detta anförande instämde (KD). Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 16 §.) 12 § Rätt information vid rätt tillfälle inom vård och omsorg Föredrogs socialutskottets betänkande 2011/12:SoU7 Rätt information vid rätt tillfälle inom vård och omsorg (skr. 2011/12:34). 58 (S): Det finns stora möjligheter att förbättra och utveckla vården med hjälp av informations- och kommunikationstekniken. Dagens system är inte alltigenom bra. Det visar också den rapport som riksrevisorn låtit göra, Rätt information vid rätt tillfälle inom vård och omsorg samverkan utan verkan? Det är bra att den här granskningen görs. Vi kommer nogsamt att följa de åtgärder som regeringen avser att vidta. Riksrevisorns granskning visar på ett antal problem när det gäller tillämpningen av den nationella strategin för e-hälsa. Till exempel finns lagliga möjligheter för vårdpersonal att få elektronisk direktåtkomst till patientinformation hos andra vårdgivare, men vägledningen för att tillämpa lagen är otillräcklig. och Datainspektionens tillsyn av patientens integritet är motsägelsefull. Det är fortfarande inte möjligt att utbyta information med den kommunala omsorgen, vilket är en klar brist. påbörjades arbetet med att se över utbytet av information mellan hälso- och sjukvården och den kommunala omsorgen. Det är i och för sig bra att man påbörjade arbetet, men det borde ha gjorts och borde ha gått betydligt fortare. har utvecklat en nationell informationsstruktur och ett nationellt fackspråk för vård och omsorg. Men det finns inte någon klar ansvarsfördelning när det gäller hur förvaltningen av densamma ska ske. Det är heller inte klarlagt hur kunskaperna om detta ska spridas till vård och omsorg. Vårdens organisering är avgörande för att informationsflödena och informationsutbytet ska fungera. Det är klart att vi skulle kunna ha en särskild diskussion kring effekterna av den ökade andelen privata aktörer, men det är inte det vi är här för att debattera . Vad som dock är klart är att med en regering som har ambitionen att öka andelen privata aktörer inom vård och omsorg blir det allt viktigare att säkerställa ett effektivt utbyte över organisationsgränserna. Det är inte så att regeringen inte har några ambitioner. Det har den visst, och det tycker vi är bra, också inom de områden som riksrevisorn lyfter fram. Men, fru talman, regeringens ambition räcker inte till. Vi anser att det finns stora möjligheter att utveckla vården för patienterna med hjälp av informations- och kommunikationsteknik. En välutvecklad it-infrastruktur leder till att vårdpersonalen kan ägna mer tid åt patienterna, att vården anpassas till varje patients behov och att de samlade vårdresurserna kan användas på ett mer effektivt sätt. Vi anser inte att regeringen tillräckligt har prioriterat arbetet med den nationella strategin för e-hälsa, utan den måste vidareutvecklas och förtydligas med bland annat uppföljning och mål som är utvärderbara. förekommer en överkonsumtion av såväl läkemedel som intag av olämpliga kombinationer av läkemedel. är den medveten, ibland omedveten. Vi menar att dessa problem skulle kunna minska med ett samordnat datasystem för förskrivning av läkemedel hos samtliga vårdgivare och apotek. Även journalhanteringen behöver utvecklas på motsvarande sätt. All information om en patient bör finnas på ett och samma ställe. Patienten borde själv ha tillgång till sin egen journal och ta ansvar för att dela med sig av den till olika vårdgivare. Patienten skulle på så sätt kunna avhända sig ansvaret att hålla reda på vilken medicin som ska tas tillsammans med en annan och så vidare. Vi förespråkar ett system som per automatik kommer att minska risken för felmedicinering och överkonsumtion. Tid kommer att sparas och patientsäkerheten att öka. Det skulle också öka friheten för människor vid byte av vårdgivare och inte minst underlätta för att hålla ordning på informationen som har med den egna hälsan att göra. Rent praktiskt skulle frågan kunna lösas på liknande sätt som ett bankkonto på internet eller varför inte samlat på ett chip på . De tekniska möjligheterna finns och de har funnits . Flera socialdemokrater har motionerat kring just lösningarna för att effektivisera vården genom utvecklad informationsteknik. Tyvärr, och jag menar verkligen tyvärr, saknas den politiska viljan att gå vidare till smartare lösningar för framtiden. Jag yrkar bifall till vår reservation under punkt 1. 59 (FP): behandlar vi regeringens skrivelse om rätt information vid rätt tillfälle inom vård och omsorg. Det är ju regeringens svar på om vad som behöver göras. Ingen motion har väckts, utan det vi diskuterar är motioner som kom under allmänna motionstiden och som jag menar besvaras i regeringens skrivelse. Oppositionen visar otålighet över att det går långsamt att skapa den här it-strategin och vad därtill hörer. Vi visar också otålighet inför att få de olika delarna i mål, där strategin Nationell e-hälsa utgör det största enskilda initiativet. Men jag tror att det är viktigt att vi också tittar lite i backspegeln på vad det är som kan ha bidragit till att det här måste få ta sin tid. höll vi på att få slopa vårt missbildningsregister som används för att tidigt upptäcka risker för det väntade barnet. var också i fara. Då fanns det en Orwelldebatt i samhället. Det rådde en debatt om ett stort register Metropolit. Det var en FRA-liknande reaktion mot centrala register i hälso- och sjukvården. Det fanns en reaktion mot att och hälso- och sjukvården skulle kunna utbyta information, absolut inte via datanätet. Inom psykiatrin kunde man inte skicka journaler från till . Undersökningar gjordes om. Allt detta berodde på en rädsla för att för mycket information skulle komma i för mångas händer. Det inrättades en datainspektion som hade ett vakande öga på att informationsflödet inte skulle bli för utbrett och integrationskänsligt. Detta ligger i botten för de processer som finns för att få ett bra och enhetligt journalsystem där man enkelt kan skicka information mellan olika vårdgivare, mellan och hälso- och sjukvården, och se till att det inte blir ett informationsflöde som den enskilde huvudpersonen inte kan acceptera. Det hela måste också ske med ett språk som är begripligt för alla inblandade. När jag var chef för upptäckte jag hur det svenska språket inom olika discipliner och specialiteter användes på olika sätt. I it-branschen betyder ordet digitalisering en sak, inom medicinen betyder digitalisering en helt annan sak, nämligen att en person behandlas med läkemedlet Digitalis. Det finns rader av exempel på hur vår användning av språket måste utformas så i hälso- och sjukvården och att inga missuppfattningar kan ske. Alla dessa delar, integriteten, sekretessen, språket och användarvänligheten i datorsystemen, måste ut. Det tar tid. Det måste man ha förståelse för. Oppositionen och regeringssidan har här samma mål, men en rad frågetecken måste rätas ut. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationen. 60 (C): Jag skulle vilja börja med att instämma i föregående talares yrkanden i fråga om bifall till förslaget i betänkandet och avslag på motionerna. En god vård förutsätter mycket mer än bara kompetenta läkare och duktig sjukvårdspersonal. Funktionerna runt sjukvården måste också fungera effektivt och underlätta en bra vård. Det är också centralt, som vi i påpekat, att vi behöver en god förebyggande vård. En person behöver kanske inte uppsöka sjukvården, utan det räcker med att kontakta sjukvårdsupplysningen. Det skapar stora vinster inte bara för samhället utan också för individen som inte behöver bli sjuk och uppsöka sjukvården. Av den anledningen är det glädjande att se de satsningar som regeringen har gjort på e-hälsa i form av sjukvårdsupplysningen på nätet, , eller Ungdomsmottagningen, . Förebyggande hälsovård behöver finnas där människor finns. Det behövs i form av arbetsplatser, friskvårdsanläggningar och på nätet där många människor rör sig. Föregående talare tog upp historien . Det var då jag föddes, och den historien har jag inte riktigt med mig. Men jag har med mig historien om nätet. Jag har med mig historien om hur digitaliseringen av texter och information har skett. Jag spenderar betydligt mer tid på nätet, att läsa och skriva text där. Då är det också viktigt att jag har tillgång till dessa saker. När en människa blir sjuk måste vårdkedja och vårdval fungera smärtfritt. Det är en självklarhet att om patienten ger sitt medgivande ska journalen vara tillgänglig både för den aktuella vårdgivaren och även för mig som patient. Här finns ett bra arbete som har påbörjats med webbportalen Mina vårdkontakter. Det hoppas vi givetvis ska utvecklas så att man kan boka kontakter och läsa sin egen journal. Det är glädjande att både majoritet och opposition är överens om att det finns en utvecklingspotential att ta till vara på området. It är en del av vardagen, och många skriver, läser och hanterar text på en datorskärm i betydligt större grad än i pappersform. Då är det också naturligt att information finns tillgänglig i den formen. Regeringen delar också bedömning att det finns behov av att se över vissa delar av patientdatalagen och annan berörd lagstiftning för att säkerställa integritetsaspekter och utbyta information på ett kompetent sätt. Det är också glädjande att regeringen avser att tillsätta en utredare om integritetsaspekterna och har förordat utredare på flera andra områden som tar upp i sin kritik. är det viktigt att komma ihåg att alla inte har den tekniska kompetensen eller de ekonomiska möjligheterna att ha en fast internetuppkoppling. De får inte glömmas bort och knuffas undan. Deras rätt till information och integritet får inte bli lidande. Därför är det viktigt att internet inte får bli den enda vägen till patientinformationen. Det ska ses som en möjlighet och ett gott alternativ, inte den enda lösningen. It har en fantastisk potential och kan underlätta, effektivisera och förbättra för både vården och patienterna. Vi behöver bygga stödjande, integritetssäkrade och enkla system. Där är och regeringens åtgärder en god bit på vägen. 61 (KD): Regeringens skrivelse om om rätt information vid rätt tillfälle inom vård och omsorg är mycket intressant läsning. Den visar oss vilket stort utvecklingsarbete inom det vi kallar e-hälsan som pågår inom vård och omsorg till nytta för individen, alltså patienten, för personalen och för beslutsfattare. Den nationella it-strategin, som är grunden för den gällande strategin Nationell e-hälsa, var ett initiativ från den socialdemokratiska regeringen. Det ska de ha en eloge för. Sedan har strategin utvecklats och förbättrats. Vi ser att den nya inriktning som strategin fick 2010, med det nya namnet Nationell e-hälsa, på ett tydligt sätt handlar om att rätt aktör inom hälso- och sjukvården och ska ha tillgång till rätt information vid rätt tillfälle. Strategiarbetet leds av regeringen, , Kommuner och Landsting, Famna och Vårdföretagarna tillsammans. Målet är säkrare insatser av högre kvalitet och konkret nytta. Exempel på nytta för individen, patienten, är den nationella sjukvårdsrådgivningen via internet och telefon med kortnumret 1177 och Ungdomsmottagningen på nätet, , som vi också har hört nämnas tidigare. Patienten ska äga sin journal, och en nationell patientöversikt, NPÖ, ska göra det möjligt att behörig vårdpersonal med patientens samtycke ska kunna ta del av journalinformation som har registrerats hos andra vårdgivare. Målet är att den nationella patientöversikten ska vara införd i alla landsting , 2012/13. Ur ett individuellt perspektiv är det naturligtvis viktigt att kommunikationen mellan vården och omsorg fungerar. Lika viktigt är det att integritetsaspekterna beaktas. Det här utreds , och förslag kommer om en mer sammanhållen och ändamålsenlig hantering av information inom och mellan hälso- och sjukvård och . Jag ser en framtid där patientens makt har stärkts ytterligare. Patientsäkerheten förbättras och allt det som ingår i det vi kallar e-hälsa har bidragit till en ännu bättre vård och omsorg i vårt land. Därmed yrkar jag att skrivelsen läggs till handlingarna. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 16 §.) 13 § Försvarsmaktens stöd till samhället vid kriser Föredrogs försvarsutskottets betänkande 2011/12:FöU2 Försvarsmaktens stöd till samhället vid kriser (skr. 2011/12:19). 62 (SD): Jag yrkar inledningsvis bifall till utskottets förslag under punkterna 1 och 2 samt bifall till reservationen under punkt 3. Variationen av hot mot samhället ökar. Vad som är militära respektive civila hot är inte längre självklart. Försvarsmakten kan vid svåra kriser och påfrestningar bistå det civila samhället. Civil-militär samverkan är därför en viktig funktion. Försvarsmaktens huvuduppgift är existensförsvaret av . Naturligtvis ska detta vara i huvudsak dimensionerande för investeringen i det militära försvaret. I någon mån bör civil krishantering kunna räknas in i dimensioneringen av försvaret. Detta utrymme bokförs i så fall inte på de militära anslagen. Eftersom militären regelbundet bidrar till det civila bör detta synas i uppdelningen av anslagen. Det skulle underlätta den ekonomiska styrningen. Att den befintliga militära förmåga vi bygger och vidmakthåller bistår det civila samhället innebär ett effektivare utnyttjande av skattepengarna. Den mängd bistånd till det civila samhället som Försvarsmakten kan ge är beroende av hur vi planerar för civil-militär samverkan.