prot · GZ09134 · 2012-06-20 00:00:00 — Vår världsdel är mycket mer mångfasetterad, och den är uppbyggd av folk som har olika språk och olika traditioner. I vissa fall finns det länder som innehåller flera olika folk, kulturer, maträtter, litteratur och så vidare. Skulle man försöka plocka ihop denna väldigt disparata kontinent och sätta in den i en enda federativ stat tror jag att man skulle skapa fler problem än man löser. Jag tror alltså inte på i den mening man gör när man tittar på och jämför med , som är ett i grunden mycket mer homogent land. Jag tror i stället att man ska sikta på att ha ett väldigt nära samarbete på många områden. Man ska försöka behålla mångfalden, men mångfalden ska inte skapa konflikter och problem. Det är en mer komplicerad och besvärlig uppgift än att till exempel skapa en federation av kanadensiskt, australiensiskt eller amerikanskt snitt. Vi ska alltså behålla det goda mångfalden men se till att den inte har de destruktiva effekter på kontinentens liv vi har sett i det förgångna. Det är min hållning. 37 (MP) replik: Det var ett intressant svar. Jag frågade dock egentligen efter något annat. Vi hör olika frågeställningar från olika alliansföreträdare om att oppositionen inte är sammanpratad, att vi har olika förslag och så vidare. Här hör jag en vision som jag menar går betydligt längre än vad övriga allianspartier till exempel säger, vill och så vidare. Hur fungerar detta? Ni verkar inte alls vara så sammanpratade som ni borde vara utifrån den kritik ni riktar mot andra. Hur lever man själv upp till den enhetlighet man förespråkar eller kräver av andra? Det var min fråga till , och jag undrar fortfarande hur det ser ut. Kan du utveckla det? 38 (FP) replik: Jag förstår om är nyfiken på detta. Vi har nämligen lyckats med någonting ni har misslyckats med. Vi har lite olika åsikter, och vi kanske har ganska olika visioner om man ser det i ett längre perspektiv vad vet jag? Vi har dock, vilket vi kanske har lärt av den borgerliga historien, en väldigt stark övergripande hållning, att vi ska komma överens. Vi ska komma överens, och vi förhandlar till dess att vi är överens. Vi undviker så långt det är möjligt att ställa olika partier mot varandra. Vi kör inte över varandra utan försöker så långt som möjligt ta alla ombord. blir det naturligtvis så att något parti känner sig överkört, men tittar man på det dagliga förhandlande som pågår i och i riksdagsgrupperna har vi i huvudsak lyckats. Vi har lyckats, till skillnad från tidigare borgerliga regeringar. Vi har hållit på och även , innan den första alliansregeringen tillträdde. Vi har en övergripande borgerlig ideologi, men vi har också en övergripande, väldigt väl knäsatt, arbetsmetod: Vi ska arbeta tillsammans för våra gemensamma mål, och vi ska hålla ihop regeringen. Det har faktiskt inte varit några försök till sådana utbrytningar som vi har sett under tidigare borgerliga regeringar, där partier har lämnat och regeringen har spruckit. Den tiden är förbi. Det ligger nämligen så tydligt i vårt egenintresse att hålla ihop. Om vi inte gör det, , straffas vi av de allmänborgerliga väljarna. Den som bryter sig ur eller bråkar för mycket blir straffad av de allmänborgerliga väljarna. Det är en förklaring så god som någon. 39 PER ÅSLING (C): kan möta framtiden med tillförsikt. har råd att satsa. har makten över både utmaningar och möjligheter, och det känns skönt att kunna stå i riksdag och konstatera detta. har en privilegierad ställning. När det blåser fortsatt snålt i , när andra dignar under skuldkrisen och när många länder står inför omfattande åtstramningar kan vi se framåt. Det är ett resultat av en framsynt politik en politik som har sin början i tidigt 1990-tals budgetsaneringar och i det finansiella ramverk som har visat sig fungera under såväl hög- som lågkonjunktur. Vår förmåga, på båda sidor blockgränsen, att ta ansvar i såväl bättre som sämre tider har gett en fortsatt sjunkande statsskuld och skapat utrymme för framåtsyftande investeringar. Det är inte alltid lätt; det ska sägas. Det är lättare att kräva utgifter i högkonjunktur därför att det finns stora överskott som lockar till löftespolitik, och i lågkonjunktur därför att man då frestas att försöka låna sig ur krisen. Men ramverket har hållit. Det är ett gott betyg till de partier som har anslutit sig till denna politik. Men framför allt är det ett gott betyg till de svenska väljarna, som inte har låtit sig lockas av populistiska tongångar i någon större utsträckning, vare sig till höger eller till vänster. För mig och är det självfallet särskilt tillfredsställande att se resultatet. Vi har varit med och tagit ansvar för budgetsanering och för det statsfinansiella ramverket, i regeringsställning och i opposition, . Och det är ett gott resultat. Att ta ansvar står naturligtvis inte i motsats till att göra framsynta satsningar och investeringar. Varje företagare i vårt land vet att man måste göra investeringar för att kunna bevara och utveckla konkurrenskraften och för att företaget ska kunna växa och anställa fler. De nationella finanserna utgör naturligtvis inget undantag. Men att satsa är inte detsamma som att lättsinnigt sprida pengar på olika intressegrupperingar eller ändamål som är värda att bejaka. Att satsa förutsätter en medvetenhet om vilka problem man egentligen vill åtgärda och hur detta görs bäst. har inför årets vårbudget haft två tydliga prioriteringar: För det första handlar det om att uppmuntra fortsatt utveckling av det svenska näringslivet för att värna konkurrenskraften, sysselsättningen och skatteintäkterna och för att finansiera den gemensamma välfärden. För det andra handlar det om att ta krafttag mot ungdomsarbetslösheten och de höga trösklar som riskerar att kasta ut många unga i permanent utanförskap. På båda dessa punkter visar vårbudgeten tydliga resultat. I och med den ansvarsfulla politiken lösgörs nu resurser som kan användas för att förbättra konkurrenskraften. Det kan ske genom sänkta skatter, sänkt arbetsgivaravgift eller riktade incitament mot att anställa yngre. De viktiga steg som har påbörjats genom sänkt restaurangmoms och sänkta arbetsgivaravgifter för unga ger därmed förutsättningar att bädda för ett fortsatt sänkt kostnadsläge i det svenska näringslivet. För svenska företagare innebär det ökade marginaler som kan investeras i fortsatt tillväxt eller i omedelbara anställningar. Dessa satsningar kompletteras genom satsningar på innovation och utveckling. Det ger näringslivet fortsatta möjligheter att befinna sig i frontlinjen för nya tjänster och produkter. Det innebär i sin tur fler kvalificerade jobb och möjlighet att konkurrera med kunskap. En tydlig näringspolitik är en förutsättning för att också klara den andra utmaningen: att minska utanförskapet bland unga. Här återstår mycket att göra, och trots omfattande insatser är ungdomsarbetslösheten fortfarande hög. Och vad värre är, en stor mängd unga riskerar att hamna i ett permanent utanförskap, där man aldrig har haft kontakt med ordinarie arbetsmarknad och ställs helt utanför de inkomstrelaterade trygghetssystemen. Det är nedbrytande för den enskilda människan och varken mer eller mindre än ett samhällsekonomiskt slöseri. Alliansregeringen har gjort mycket, men mer behövs. Utgiftstaket är inget reformtak. Vår utgångspunkt är att när ett förslag till förändringar avfärdas med hänvisning till att reformutrymmet är begränsat handlar det snarare om att ambitionsnivån är begränsad eftersom vi har reformer som inte kostar mer än politiskt mod att genomföra. Riktade insatser som nystartsjobb och sänkta arbetsgivaravgifter ligger i linje med vad som kan sägas tillhöra en politisk mittfåra i arbetsmarknadspolitiken. Jag tycker att det kan vara läge att i detta sammanhang tona ned något av den hårda retoriken. Oavsett vad man kallar åtgärderna plusjobb, nystartsjobb eller något annat är syftet och metodiken densamma. vinner man också på att erkänna det som förenar. Ett sådant medgivande kanske också kan ge upphov till en mer fruktbar diskussion när det nu står klart att de riktade ekonomiska insatserna har begränsad verkan. Vi måste ta oss vidare för att komma åt problemen. Det finns strukturella problem som måste åtgärdas. En sammanpressad lönestruktur innebär att erfaren arbetskraft, sett till produktiviteten, är relativt billigare än oerfaren. Turordningsreglerna leder till att yngre och svagare etablerade på arbetsmarknaden drabbas hårdare vid neddragningar. Turordningsreglerna leder även till sämre rörlighet generellt, vilket ytterligare bidrar till sämre möjligheter att få in en fot på arbetsmarknaden för dem som inte är där. Helt klart finns också en begynnande insikt om dessa problem hos arbetsmarknadens parter. Handels avtal som slöts innebär att ingångslönerna sänks mot att yngre erbjuds utbildning på arbetsplatser. Andra fackförbund har tidigare tecknat liknande avtal, även om principen ofta kläs i ord som praktik eller utbildning. Oavsett vilket har vi sett ett begynnande trendbrott, precis i enlighet med vad har förordat i den politiska debatten. Från företagens sida, och främst de mindre företagen, har man länge framhållit dessa problem både för yngre som inte kommer in och för de många företag som får sämre tillväxtmöjligheter. Även om många menar att detta är en fråga för arbetsmarknadens parter är det omöjligt att ducka för det faktum att arbetsmarknadens struktur i högsta grad är ett samhällsekonomiskt intresse. Därmed är det också en politisk fråga. I detta avseende återstår självfallet många utmaningar. Ett mer konkurrenskraftigt med fler växande företag måste ha en arbetsmarknad som ligger i tiden och som är så flexibel att den varken stänger ute yngre eller begränsar företagens utvecklingsmöjligheter. Därför kommer att återkomma i frågan om en mer flexibel och öppen arbetsmarknad. engagemang i miljö- och klimatfrågorna är inget som har några problem med tvärtom. och samhällsdebatten behöver fler gröna röster som driver på för offensiva miljösatsningar. I vårbudgeten presenterades ett viktigt steg mot höjd låginblandning av förnybara bränslen, vilket i ett slag minskar koldioxidbelastningen från den svenska vägtrafiken. Vi hoppas att få brett stöd för detta. Men miljösatsningar måste sättas in i ett samhällsekonomiskt perspektiv. Satsningar på miljö och klimat måste också vara satsningar på utveckling av hela den gröna näringen i , på landsbygden likaväl som i innovativa företag som utvecklar hållbara lösningar. En miljöpolitik som gör mindre konkurrenskraftigt gynnar inte och inte svenska företag, svenska löntagare eller konsumenter. Och framför allt gynnar den inte miljön. Finans- och skuldkrisen har lämnat avtryck i industriländernas sätt att resonera om tillväxtbegreppet. Som centerpartister känner vi ett starkt engagemang i fråga om en utveckling mot en grön ekonomi och en grön tillväxt i och i världen. Vi vill satsa på reformer som är självfinansierade till sin konstruktion, som minskar utsläppen och som inte sammantaget ökar skatteuttaget eftersom de sänker skatten på det miljövänliga lika mycket som skatten ökar på det miljöskadliga. På köpet blir skattesystemet bättre då skatterna vrider rätt i stället för fel, vilket skatt på arbete gör. Låt mig ta ett exempel. Ett sätt att minska utsläppen från transporterna är att vid inköpet belöna den som köper en utsläppssnål bil med en rejäl premie, medan den som köper en bil med höga utsläpp betalar en avgift. har infört ett så kallat bonus-malus-system. Ett sådant premieavgiftssystem är självfinansierat och är på plats i . Oavsett vilka angelägna satsningar som presenteras i vårbudgeten och oaktat vilka förslag som partierna här i kammaren framhåller kvarstår ett enkelt faktum, nämligen att resurserna för satsningar på välfärd, utbildning och miljö måste genereras någonstans. För mig utgör därför näringspolitiken själva fundamentet för den ekonomiska politiken. Det är bara genom välmående och växande företag som vi kan klara angelägna satsningar på välfärden, fler unga i jobb och omställningen till ett hållbart samhälle. Därför är det glädjande att höra de positiva tongångar om näringslivets och småföretagens betydelse som förs fram från många håll här . Men måste man hålla i minnet att det är konkreta åtgärder som räknas, inte orden i riksdagsdebatter. har i alliansregeringen drivit fram konkreta och framåtsyftande åtgärder. Vi har inte nått ända fram varje gång, men vi har tagit steg i rätt riktning. I den allmänna debatten har vi varit en konsekvent röst för en mer flexibel och öppen arbetsmarknad. Vi har varit tydliga och konsekventa i vår syn på hur resurser skapas. Det förtjänar att ställas i kontrast mot en opposition som gärna kritiserar och som gärna talar väl om företagandets betydelse men som i den konkreta politiken riktar dråpslag efter dråpslag mot de företagare som bygger och den svenska välfärden. vill jag säga att jag uppskattar det förändrade tonläget från flera partier här i . Det bådar gott inför en framåtsyftande diskussion där vi kanske vågar vända på fler stenar och ifrågasätta gamla sanningar och där vi kanske också i många fall kan nå en större samsyn och kontinuitet i frågorna för att undanröja den politiska osäkerhet som , liksom tidigare, präglar många människors framtidsfunderingar. Det är att ta ansvar för som man har en obruten tro . Jag yrkar bifall till utskottets förslag. 40 (V) replik: Det är rätt intressant men också avskräckande, måste jag säga, att lyssna på det nya som springer om på högerkanten. Det märks mycket tydligt att huvudkontoret har flyttat till Stureplan. Tittar man på den förda politiken kan man se att det är en mycket tydlig klasspolitik. Den lägsta inkomstdecilen, det vill säga de fattigaste i , har fått en negativ inkomstutveckling på 2 700 under ledning. De rikaste har fått hela . Att dessutom försöker sprida myter om att LAS skulle vara ett stort problem är väl en del i den nya politiska uttryck. Det är de facto så att det är äldre arbetslösa som har det allra svårast att komma in på arbetsmarknaden. Unga har ofta visstidsanställningar, men det är framför allt unga utan utbildning som har svårt att etablera sig på arbetsmarknaden. Det jag tänker ta upp handlar om lönerna. Det är mycket tydligt att tre av fyra partier i regeringen har en uttalad låglönepolitik framför ögonen. Man vill alltså se sänkta löner på arbetsmarknaden. Först ut var som skällde på landstings- och kommunpolitiker och ansåg att det var för höga ingångslöner i kommunsektorn. Därefter var ute och krävde sänkta ingångslöner i kommuner och landsting. Sedan toppade det hela med att kräva lägre ingångslöner på hela arbetsmarknaden. Det betyder att en undersköterska som jobbar heltid skulle tjäna i och en sjuksköterska 15 00016 000. De flesta känner till sjuksköterskeuppropet som kräver 24 000. Min fråga till Per Åsling är: Varför ska en undersköterska i jobba för att tjäna lika mycket som gör på en månad? 41 PER ÅSLING (C) replik: Du står i talarstolen och far med osanning, . Vi har inte krävt eller föreslagit någon generell sänkning för alla. Däremot har vi lagt fram förslag på hur vi ska få en bättre fungerande arbetsmarknad och en mer dynamisk arbetsmarknad. Vi har tagit intryck av hur det fungerar i där unga i betydligt större utsträckning har en fot inne på arbetsmarknaden på grund av att de har andra regler och större flexibilitet. Vi har tagit intryck av hur det ser ut i . Det viktigaste för dessa ungdomar är att de kommer in på arbetsmarknaden. Därför har vi också föreslagit att utbildningssystem ska förändras, att möjligheten att praktisera ska utökas och att nya lönesystem ska införas där man varvar med praktik för att kunna kombinera praktisk utbildning med teoretisk utbildning, och den teoretiska delen ska vara förlagd till arbetsplatsen. 42 (V) replik: Om ni i är intresserade av att ungdomar ska få ett arbete, och det är väl bra, skulle ni enkelt kunna föreslå en ändring av lagstiftningen där rätten till fasta jobb på heltid blir norm på arbetsmarknaden. Då skulle unga slippa att springa omkring på olika visstidsvikariat, spring-och-ring-vikariat och så vidare. Ni kunde göra en mycket stor utbildningssatsning och ge unga rätt till gymnasieutbildning, för det är unga arbetslösa utan utbildning som har de största problemen. Ni skulle också kunna satsa på att gymnasieskolan ska ge högskolebehörighet. Vi ser nu hur unga människor lämnar yrkesutbildningarna på gymnasiet just för att de inte längre ger högskolebehörighet. Per Åsling väljer att inte svara på min fråga. var ute i tidningarna och krävde sänkta ingångslöner på hela arbetsmarknaden. Det förslag hon lade fram innebar att en undersköterska som jobbar heltid i , och ska vi veta att det är väldigt få undersköterskor i som jobbar heltid, skulle ha i månadslön. En sjuksköterska skulle ha 15 00016 000. Det var ett förslag som ni presenterade offentligt. Här väljer Per Åsling att lägga skulden på mig. Du får väl stå för den politik ni presenterar eller ta avstånd från den! Det är faktiskt så att tre av fyra partier i regeringen offentligt har krävt sänkta löner. skällde på kommun- och landstingspolitiker för att det var för höga ingångslöner och sade: Håll nere löneutvecklingen! instämde och krävde sänkta ingångslöner, och gick längst. Det är så det är. Varför ska en undersköterska jobba för att få samma inkomst som får på en månad? Vad gör som är så unikt att det ska ta för en undersköterska att uppnå detta? Jag tror inte att det praktiska ansvaret är så mycket större hos än hos en undersköterska. Förklara nu varför en undersköterska ska ha i , Per Åsling! 43 PER ÅSLING (C) replik: Jag är förvånad över den retorik som använder från talarstolen. Det är viktigt att vi ökar efterfrågan på arbetskraft för att även unga ska komma in på arbetsmarknaden. Den politik som alliansregeringen för och den politik som har på sin dagordning är att det måste skapas fler företag som anställer, för det är fundamentet i Välfärdssverige genom att det är näringslivets samlade insatser och ekonomi som genererar skatter till välfärdssamhället. Jag tycker att många av de frågor som lyfter här nu ligger inom parternas ansvarsområde. Apropå parterna tycker jag att det är glädjande att vi nu börjar få se att det tas initiativ för att underlätta för insatser för unga att komma in på arbetsmarknaden i form av bland annat det avtal som Handels tecknade som jag exemplifierade med i mitt anförande. Metall är ett annat exempel. Utbildningsinsatserna är av avgörande betydelse för att få ned ungdomsarbetslösheten. Här måste det göras mer, och här måste arbetsmarknadsutbildningarna anpassas så att de i större utsträckning är inriktade på företagens behov. Det är också viktigt, återigen, att det skapas fler praktikplatser. Den offentliga sektorn har inte tagit sitt ansvar här. Det är den privata sidan som framför allt öppnar för ungdomar att komma in på arbetsmarknaden, och vi kommer från sida att återkomma när det gäller detta. 44 (MP) replik: Min fråga handlar om miljön och näringslivet. Per Åsling tog i sitt anförande upp frågan om låginblandning och höginblandning, vilket är en fråga som jag också har arbetat en hel del med. Efter det att vårpropositionen presenterades blev jag kontaktad av en hel del personer från näringslivet som var väldigt oroade över de satsningar som har gjorts, och man undrar om de kommer att hålla i längden. Det handlar inte om låginblandningen. Där är snarare problemet att man är rädd för dålig kvalitet på till exempel etanolen, vilket har visat sig vara en följd av låginblandningen, exempelvis i . När det gäller höginblandningen har man satsat mycket stora resurser, byggt fabriker och arbetat hårt för att etablera sig som ett teknikdrivande land när det gäller hållbar utveckling och alternativa bränslen. Men man är nu orolig för om detta kommer att hålla i längden. Regeringen verkar ha en väldigt kort startsträcka. Det handlar , och får man inga satsningar färdiga. Man kan inte skriva av de satsningar man gjort när det gäller produktionsmedel, fabriker etcetera. Min fråga till Per Åsling är: Vad kommer att gälla rörande den fortsatta skattebefrielsen på höginblandning? 45 PER ÅSLING (C) replik: Från regeringens sida har man varit tydlig med den omställning vi vill göra när det gäller fordonsbränslet, alltså att gå från fossilbränslen till förnybara fordonsbränslen. Ribban är lagd högt och bra ska vi ha en fossiloberoende fordonsflotta. Delmålet är att ha 10 procents inblandning i den totala volymen bränsle. Vad vi nu gör är att vi i vårpropositionen anför ett förslag på ett kvotpliktssystem för inblandningen, vilket vi gör för att tydliggöra för näringsliv och konsumenter att här kommer en förändring. Vi har också sagt mycket tydligt att vi återkommer med en strategi för hur det mer konkret ska utformas. Det är angeläget att det finns en långsiktighet i omställningen för att klara tydliga spelregler, såväl för hushåll som för näringsliv. Jag noterar att det också var en av dina poänger, , när du ställde din fråga. Jag delar din uppfattning att det är viktigt att klara ut spelreglerna för att på så sätt underlätta omställningen eftersom det är fråga om investeringar i ny teknik. Det är också glädjande att konstatera att det förnybara tar en allt större del av den svenska energibudgeten och är uppe i . Speciellt glädjande är det att kunna konstatera att vindkraft, solenergi och bioenergi växer starkt. 46 (MP) replik: Jag tror inte att vi tycker så olika när det gäller vilken riktning detta ska ta. Från sida vill vi bara gå fortare framåt. För att konkretisera det hela blir min följdfråga till Per Åsling: Kan Per Åsling garantera att den fortsatta produktionen av bränslen med höginblandning blir ekonomiskt lönsam för företagen ? Det är det man undrar. Man har investerat väldigt stora summor i dessa anläggningar. Man vill fortsätta denna investering. har blivit ett ledande land, men producenterna är oroliga över om man kan hålla detta. Kommer man att kunna fortsätta eller måste man skrota hela konceptet? Där famlar man och är orolig. Ställtiden från när höstpropositionen läggs fram till när detta ska träda i kraft är, tror jag, eller så. Du bygger inga anläggningar eller skriver av anläggningar som finns . Jag undrar: Kan Per Åsling säga någonting om detta, och kan han garantera att det kommer att vara vettigt och lönsamt att i även fortsättningsvis satsa på denna teknikutveckling? 47 PER ÅSLING (C) replik: Jag har egentligen svarat på frågorna. Jag har tydligt redogjort för ambitionen när det gäller omställningen av energisystemet. Det är angeläget och viktigt, och det är en viktig del i att skapa ett robust och långsiktigt hållbart samhälle. Jag har också redogjort för att fordonssidan prioriteras just för att vi ser att omställning från fossilberoende till förnybart bränsle har stor inverkan på miljö och klimat. När det gäller detaljer måste jag hänvisa till det vi har sagt tidigare om att här återkommer regeringen så snart man kan. Det är angeläget och viktigt att ha både tydliga och långsiktiga spelregler för att stimulera en grön energi- och teknikomställning i det svenska samhället. 48 (S) replik: stora bidrag till debatten handlade om förslaget att sänka ingångslönerna på hela arbetsmarknaden . Per Åsling var inne på det i sitt anförande, men sedan tryckte lite på den ömma punkten blev det rena fanflykten från den ståndpunkt som både partiledare och andra talespersoner har uttryckt. Det är lite märkligt. Jag skulle ändå vilja be Per Åsling att fundera lite grann över effekterna av en sådan förändring som ni ju faktiskt har föreslagit, även om Per Åsling nu inte riktigt vill kännas vid detta. Hur har du tänkt att det ska isoleras till den här delen av arbetsmarknaden? Får det inte ganska stora effekter på lönebildningen rent allmänt i samhället så att det blir ett tydligt tryck ned på lönerna på hela arbetsmarknaden?