prot · H00929 · 2012-11-22 00:00:00 — Det är ett bekymmer om man bara tittar på vad som händer här och hos mig och om man inte ser vad som händer runt omkring i världen. Då ser vi inte att för att vi ska ha en chans att vara med och konkurrera om jobben, se till att behålla vår välfärd och utvecklas framöver är det oerhört viktigt att också vi springer på bra under trygga förutsättningar. Då är det viktigt med de fria rörligheterna, som är kärnan i EU:s inre marknad. Det som kommer fram i det gemensamma ställningstagandet från Socialdemokraterna, , och är att man vill sätta de fackliga rättigheterna över detta. Det innebär försvårande av den fria rörligheten, och det får konsekvenser. 117 (V): debatterar vi i första hand hur villkoren i bemanningsbranschen ska regleras på den svenska arbetsmarknaden. Jag måste säga att jag inte tycker att debatten har gett en fullständig bild av hur personaluthyrning och bemanningsföretag upplevs ute på arbetsplatserna. Det går inte att komma ifrån att bemanningsbranschens expansion på den svenska arbetsmarknaden har kantats av många konflikter och problem. Fördelen som vi ser med den nya lag som införs är i första hand att arbetstagare som är anställda av utländska bemanningsföretag får ett starkare skydd. Möjligheten för att kräva likabehandling för inhyrda kolleger från andra länder kommer rimligen att minska risken för lönedumpning. Det är en välkommen förbättring i den nya lagen. Dess värre saknas ett antal paragrafer i den nya lagen som vi i anser behövs för att undanröja de grundläggande problem som bemanningsverksamheten för med sig. Jag tänkte i huvudsak fokusera på två av de punkter som även från Socialdemokraterna har lyft upp. Det handlar först och främst om att tryggheten i den fasta tillsvidareanställningen de facto har urholkats eftersom det är fullt lagligt att säga upp sina egna anställda och ersätta dem med inhyrd personal. Exemplen på att så har skett och fortsätter att ske är många. Det har skett på Marabou, Lagena, , , och jag skulle kunna fortsätta mycket längre. Detta är bara några i raden av företag där fast anställd personal har blivit uppsagd och ersatt med inhyrda. Ett alldeles aktuellt exempel är Scans slakteri i , där 55 personer varslades om uppsägning som företaget avser att behålla ett 70-tal arbetare som de hyr in från tre olika bemanningsföretag. påstående att det alltid är de inhyrda som får gå först är alltså helt enkelt inte sant. Ända sedan det så kallade avgjordes i Arbetsdomstolen har det funnits en upprättad praxis om att det är tillåtet i enlighet med lagen om anställningsskydd att säga upp egna anställda och ersätta dem med inhyrd personal. Det är en av grundorsakerna till det stora missnöje med bemanningsföretag som finns ute på många arbetsplatser. Möjligheten att säga upp egen personal och sedan hyra in andra för att göra samma jobb innebär i praktiken att en tillsvidareanställning är den garant mot godtycklighet som är hela tanken med lagen om anställningsskydd. Denna möjlighet ger också utrymme för arbetsgivare att använda hotet om att ersätta egna anställda med inhyrda för att få sin vilja igenom gentemot de anställda. Vi i anser att det är en oacceptabel maktförskjutning mellan parterna. Det är alltså ett omfattande och högst aktuellt problem som varit uppmärksammat och väl känt , och vi har debatterat det här i . Men ändå framhärdar regeringen och majoriteten i utskottet med att ingenting behöver göras åt saken. I stället får vi veta att regeringen tänker utreda om det möjligen kan finnas några problem med företrädesrätten till återanställning i samband med inhyrning. Vi i anser att det är klart bortom varje rimligt tvivel att de här problemen finns och att lagen om anställningsskydd måste uppdateras så att den ger det skydd för tillsvidareanställda som är lagens själva kärnfunktion. Vi i värnar anställningstryggheten och löntagarnas möjligheter att ställa krav på inflytande och bra villkor på arbetsplatsen. Därför vill vi att LAS ändras så att det blir tydligt att det inte är tillåtet att sparka de egna anställda och ersätta dem med inhyrd personal. Det andra problemet som regeringen avstår från att reglera i det liggande lagförslaget är det faktum att inhyrning i allt högre grad kommit att användas för att täcka permanenta arbetskraftsbehov. Att ständigt ha en viss andel, och ibland faktiskt hela personalen, inhyrd ger arbetsgivaren en möjlighet att anpassa arbetsstyrkan efter minsta variation i produktionstakten. Det ger också en möjlighet att byta ut oönskade personer på arbetsplatsen utan att behöva ta hänsyn till sedvanlig förhandlingsordning. Det är lätt att förstå det lockande för arbetsgivaren med den här flexibiliteten, men de bemanningsanställda betalar ett högt pris för det. genomförde en enkätundersökning bland sina bemanningsanställda medlemmar. Jag kan rekommendera utskottsmajoriteten att läsa igenom den. Det är genomgående en ganska nedslående läsning om stressen i att alltid tvingas vara standby för ett jobb, att aldrig kunna planera sin tid och att alltid känna pressen att vara på topp för att inte åka ut i kylan. Flera i enkäten tar också upp det omöjliga i att kombinera bemanningsjobbet med att ha barn och familj. Särskilt intressant i den här enkäten är att tre av fyra svarande uppger att de sällan eller aldrig byter arbetsplats utan ständigt jobbar åt samma arbetsgivare via ett bemanningsföretag men utan den kontinuitet i arbetstider, schemaläggning, kompetensutveckling och allt annat som en fast anställning på arbetsplatsen ger. I har det nu gått så långt att nyetablerade journalister i praktiken är hänvisade till en enda arbetsgivare, nämligen ett bemanningsföretag som hyr ut journalister till , , , , , och TV4. En av medarbetarna på det här bemanningsföretaget uttryckte sig så här i en intervju i tidningen : Vill man jobba som journalist i , är man mer eller mindre beroende av Kompetens i . Den rädslan blir väldigt påtaglig. Det är därför jag inte vågar gå ut med mitt namn. Det ger en ganska beklämmande bild av villkoren i mediebranschen när journalister inte vågar uttala sig under eget namn. Tyvärr är den generella bilden att bemanningsanställda lever och arbetar i större utsatthet än andra anställda. konstaterade i en stor granskning att det finns stora brister i arbetsmiljöarbetet för inhyrda. handlar det om otillräcklig introduktion av den inhyrda arbetskraften och en stor okunskap om vem som egentligen är ansvarig för arbetsmiljön. Det visar sig också att arbetsolyckor är dubbelt så vanliga bland inhyrda som bland övriga arbetstagare. Samma bild bekräftas och fördjupas ytterligare i en färsk enkätundersökning som LO har gjort bland sina bemanningsanställda medlemmar. I den enkäten uppger sex av tio att de har monotona och ensidiga arbetsuppgifter. Sju av tio brukar inte få delta i utbildningar vare sig hos bemanningsföretaget eller hos kundföretaget. Nio av tio av de svarande uppger att de hellre skulle vara anställda direkt av kundföretaget än av ett bemanningsföretag. Det är högst logiskt. Det är lika logiskt som att en majoritet av dem som är tim- och behovsanställda helst av allt vill ha en fast anställning. Att jobba på det här sättet, att ständigt tvingas vara beredd att hoppa in och jobba med kort varsel, att erbjudas ensidiga arbetsuppgifter och ofta tvingas till ett högre arbetstempo skapar stress och tröttar ut. Utbytbarheten skapar otrygghet och gör det svårt att bedriva ett meningsfullt fackligt arbete på arbetsplatsen. värnar om goda arbetsvillkor, fackligt inflytande och anställdas hälsa. Vi vet att trygga anställningsförhållanden är A och O för att uppnå det. Vi menar därför att det finns goda skäl för att den nya lagen måste tydliggöra att inhyrning inte ska få användas för att täcka permanenta arbetskraftsbehov. Det faktum att de fackliga rättigheterna i allt högre grad kommit att inskränkas genom EU-direktiv och domar i har debatterats i det här utskottet. De borgerliga regeringspartierna har konsekvent förhållit sig passiva och undfallande inför den här utvecklingen. Vi i har i stället konsekvent hävdat att den borde ta strid för den svenska kollektivavtalsmodellen och för de fackliga rättigheterna i allmänhet när de undergrävs av direktiv och domar från EU. Vi i är varma förespråkare av människors möjligheter att röra sig fritt och arbeta i andra länder, men den fria rörligheten ska inte tillåtas leda till lönedumpning och exploatering av arbetare. Det är därför det är så viktigt att värna de grundläggande fackliga rättigheterna på den inre marknaden så att vi inte får en union där lönedumpning och jakten på den billigaste arbetskraften blir det som håller hjulen rullande. Vi anser att den praxis som har utvecklat, efter bland annat Lavaldomen och Rüffertdomen, innebär en kränkning av de grundläggande fackliga rättigheter som vi i är skyldiga att värna enligt konventioner som vi har undertecknat inom ramen för , enligt och sociala stadga. Här har vi stöd inte bara av en majoritet i utskottet utan också av , de svenska fackliga centralorganisationerna och en rad ledande juridiska forskare liksom av . Denna expertkommitté hävdar att de inskränkningar i strejkrätten som är effekten av den praxis som har utvecklat innebär en otillåten inskränkning av rätten att vidta fackliga stridsåtgärder. Detta är bakgrunden till att vi lyfter upp och driver kravet att EU måste anta ett socialt protokoll. Det handlar om att EU också är skyldigt att leva upp till annan rättspraxis än den som utvecklas av , nämligen de rättigheter som slås fast i , och sociala stadga. Jag är därför glad att det finns en majoritet som har ställt sig bakom vårt och Socialdemokraternas krav att regeringen ska driva kravet på ett socialt protokoll för att säkerställa att de fackliga rättigheterna inte kan kränkas i namn av den fria rörligheten. Det är ett första steg mot att vända den allvarliga utvecklingen mot allt större inskränkningar i lönearbetarnas rättigheter inom EU. Mot samma bakgrund anser vi i att den parlamentariska utredning om utstationering som regeringen har tillsatt bör få sitt uppdrag utvidgat till att också omfatta åtaganden gentemot och . Målsättningen med den utredningen måste vara att lägga fram förslag på hur den så kallade lex kan ändras så att vi också lever upp till våra åtaganden gentemot de här institutionerna. Först då kan löntagare från andra EU-länder, oavsett om de är uthyrda eller utstationerade, få ett fullgott skydd mot lönedumpning på den svenska arbetsmarknaden. Det är målsättningen med de förslag som vi lägger fram. Jag står självfallet bakom alla de reservationer har i det här betänkandet, men jag nöjer mig med att yrka bifall till reservationerna 3 och 13 samt till majoritetsförslaget under punkt 8. 118 (KD): värnar den svenska avtalsmodellen på arbetsmarknaden. Modellen bygger på att parterna tar ansvar för arbetsmarknadens villkor och att anpassningar kan göras till lokala och branschspecifika villkor. Detta gynnar både anställda och företag. Jag brukar inte direkt ligga sömnlös om nätterna när det gäller de fyra olika oppositionspartiernas politik det gjorde jag inte heller, ska jag säga men det gemensamma oppositionsförslaget i AU5 kan ta en annan vändning än vad de själva har tänkt sig, tror jag. I debatten som vi har lyssnat till har mycket handlat om de fyra oppositionspartiernas förslag om att införa ett juridiskt bindande socialt protokoll. Kolleger till mig från Alliansen har lyft fram att detta förslag skulle kunna vara ett hot mot den svenska modellen och att det riskerar att begränsa den fria rörligheten över EU:s gränser. Genom öppna gränser har vi skapat en gemensam arbetsmarknad inom EU. Fler människor har möjlighet att söka sig till fler jobb, och gamla gränser är utsuddade. Länder som tidigare stod i krig mot varandra samarbetar och är delar av samma arbetsmarknad. Det bidrar till ökad sysselsättning och tillväxt. Öppna gränser är inget vi i kompromissar med inom EU. Företags och arbetstagares rörlighet över gränser skapar möjligheter. Vi vill, i motsats till Socialdemokraterna, , inte begränsa den fria rörligheten mellan EU-länderna. Denna rörlighet är möjlig att förena med en situation där alla som arbetar i ges rimliga och rättvisa arbets- och anställningsvillkor. Det är viktigt att vi slår vakt om den svenska modellen på EU-nivå. Lissabonfördraget har stärkt arbetstagares rättigheter inom EU. Det finns en balans mellan fri rörlighet och arbetsmarknadens parters självständighet och betydelse. I Lissabonfördraget framgår också att social marknadsekonomi är en av EU:s övergripande målsättningar. Utöver diskussionen om ett socialt protokoll tar betänkande AU5 upp ett lagförslag från regeringen angående införandet av EU:s bemanningsdirektiv. Propositionen som vi debatterar omfattar anställda hos bemanningsföretag som hyrs ut för arbete under ett kundföretags kontroll och ledning. Likabehandlingsprincipen är en hörnsten i denna lag. En anställd hos ett bemanningsföretag ska ha minst samma grundläggande arbets- och anställningsvillkor som skulle ha gällt om han eller hon hade anställts av kundföretaget direkt för att utföra samma arbete. Med grundläggande arbets- och anställningsvillkor menas till exempel arbetstidens längd, övertid, raster, semester, lön och skydd mot diskriminering. Likabehandlingsprincipen är också en miniminivå. Villkoren fastställs i kollektivavtal eller av andra bindande, generella bestämmelser. I sammanhanget tycker jag att det är viktigt att understryka att av bemanningsföretagen i omfattas av kollektivavtal. Det finns möjlighet till vissa undantag i lagen, men de gäller bara om kollektivavtalet respekterar det övergripande skydd för arbetstagare som avses i bemanningsdirektivet. måste därför innebära en rimlig skyddsnivå för att avvikelse från likabehandlingsprincipen ska få göras. Det innebär i praktiken att den anställde hos ett bemanningsföretag alltid måste garanteras ett grundläggande skydd på de områden som anges i direktivet, till exempel när det, som jag sade, gäller arbetstidens längd, övertid och semester. I lagen finns även regler om att bemanningsanställda ska ha samma tillgång till gemensamma anläggningar och inrättningar, exempelvis personalmatsalar och andra utrymmen, på samma villkor som de anställda hos företaget. Den inhyrda personalen ska också informeras om lediga tillsvidareanställningar eller provanställningar hos företaget där de arbetar. Det är viktigt att alla som kan och vill arbeta får chans och möjlighet att göra det. När vi debatterar den här typen av frågor är det lätt att fokusera på de problem som kan finnas. Det är förstås viktigt att göra det och att vidta åtgärder där det behövs. Men låt mig åter påminna om att av företagen i bemanningsbranschen omfattas av kollektivavtal. Bemanningsbranschen är en viktig och dynamisk del av den svenska arbetsmarknaden. Företag i denna bransch ska ha möjlighet att växa och skapa fler jobb. Inte minst när det gäller ungdomar innebär bemanningsföretagen ofta ett steg in på arbetsmarknaden. Jag har träffat ungdomar och har kompisar som tack vare en anställning via ett bemanningsföretag har tagit steget över de höga trösklar som finns på arbetsmarknaden. inte fungerar tillräckligt effektivt när det gäller att förmedla jobb har bemanningsföretagen blivit en väg in på arbetsmarknaden för många. Jag skulle gärna se att bemanningsföretag och andra aktörer får en större roll när det gäller att matcha unga människor in på arbetsmarknaden. Men det, herr talman, ligger lite utanför dagens ämne för debatten. Jag yrkar bifall till propositionen och reservation 9 av , och avslag på resterande reservationer. 119 (V) replik: Jag vill inleda med att fråga om utfall här om förslaget om ett socialt protokoll. Han menar att den svenska kollektivavtalsmodellen på något mystiskt sätt skulle vara hotad av ett socialt protokoll. Jag skulle vilja påstå att inte bara den svenska kollektivavtalsmodellen utan faktiskt de mest grundläggande fackliga rättigheterna i hela EU är satta under akut hot av praxis, som har ställt de grundläggande fackliga rättigheterna åt sidan till förmån för den fria marknaden. Det här är alltså grundläggande fackliga rättigheter som och flertalet andra EU-länder har åtagit sig att respektera genom att ratificera kärnkonventioner, , som ju gäller som lag, och sociala stadga. Den här rättsutvecklingen, som har inneburit dom efter dom med kränkningar av och inskränkningar i grundläggande fackliga rättigheter, har analyserats av ledande internationella arbetsrättsjurister, av de fackliga centralorganisationerna i , av och av egen expertkommitté. De har kommit fram till att denna praxis är en kränkning av de fackliga rättigheterna och att det faktiskt behövs en reglering av de fackliga rättigheternas ställning i EU genom ett socialt protokoll. Jag undrar vad det är för expertis och annan analys som ligger bakom påståenden att det skulle förhålla sig precis tvärtom, alltså att de fackliga rättigheterna och kollektivavtalsmodellen skulle ha någonting att förlora på att de fackliga rättigheterna inskärps och skrivs in som grundläggande i det europeiska fördraget. 120 (KD) replik: Jag ska gärna svara. Det var trevligt att begärde replik, för jag har också en fråga till henne som jag tänkte börja med. kollega i oppositionspartiet sade att bemanningsföretagen är en del av arbetsmarknaden och är här för att stanna. 70 000 personer är enligt branschen anställda inom bemanningsföretagen, och det är av arbetsmarknaden. Jag skulle vilja fråga hur hon ser på bemanningsbranschen och på de 70 000 personer som arbetar i den. Jag ska också svara på frågan som ställde med att konstatera att EU består av 27 medlemsstater. Vi ska driva att ett socialt protokoll ska införas på EU-nivå och därmed öppna för den diskussionen. Vad säger att slutsatsen i den diskussionen blir precis det som tycker? Vi har allihop viss erfarenhet av olika frågor som har beretts på EU-nivå. Vi har bland annat diskuterat . Den stannade upp. När man inleder en diskussion och öppnar en fråga kanske utfallet inte alltid blir som man hade tänkt. Vad är det som säger, om oppositionspartiernas förslag går igenom och vi börjar driva detta från svenskt håll, att de 26 andra medlemsstaterna skulle anamma den linjen och gå på den helt och hållet? Vi i Alliansen är oroliga för att det skulle hota den svenska modellen om vi skulle öppna den diskussionen. Risken finns att vi skulle se en annan typ av modell mejslas fram som skulle hota den avtalsmodell som vi har i , som har fungerat väl och som vi gärna vill försvara med alla redskap vi har. Det vi är oroliga för om vi öppnar upp detta är vad det är som säger att de 26 andra medlemsstaterna i EU skulle köra på den linjen. Jag tror att de kanske skulle köra över oss. Det skulle bli ännu värre. 121 (V) replik: För det första är det väldigt intressant att konstatera hur de i allmänhet EU-positiva och EU-entusiastiska partierna när det väl kommer till kritan hävdar att vi inte kan påverka EU och att det därför inte är någon idé att vi gör något. För det andra skulle jag vilja säga att det är fel i sak. Det är inte den svenska kollektivavtalsmodellen som ska skrivas in i ett socialt protokoll. Det hade vetat om han hade läst vad vi faktiskt har skrivit i våra motioner och i reservationen. Ett socialt protokoll skulle slå fast att de grundläggande fackliga rättigheterna, rätten att organisera sig och rätten att förhandla, teckna avtal och vidta stridsåtgärder, ska säkerställas så att de inte ska kunna ställas åt sidan till förmån för marknadsintressen, helt i enlighet med hur det är formulerat i . Det är vad det sociala protokollet handlar om. Det kräver över huvud taget inte att man öppnar hela fördraget för någon form av omförhandling. Det är en av-eller-på-fråga. Antingen är de fackliga rättigheterna säkerställda och överordnade eller så är de det inte. är de det inte. Det finns alltså ingenting att förlora på att driva detta krav. För det tredje vill jag säga att vi i anser att arbete på bemanningsföretag är en högst problematisk anställningsform på den svenska arbetsmarknaden. Vi kan ju se att de som arbetar på bemanningsföretag har väldigt mycket större problem på sina jobb än de som är fast anställda. Vi kan också se hur bemanningsföretagen faktiskt har undergrävt anställningstryggheten på den svenska arbetsmarknaden. Jag måste säga att jag tycker att det är häpnadsväckande, oavsett vad man anser om bemanningsföretag som sådana, att företrädare för majoriteten hävdar att problemet med att fast anställda kan sägas upp och ersättas med inhyrda är ett icke-problem, när detta är någonting som drabbar människor vecka ut och vecka in på den svenska arbetsmarknaden. Vari ligger det rimliga i att människor som har arbetat på ett företag, kanske , ska kunna få sparken och bytas ut mot inhyrda? 122 (KD) replik: Jag har noga läst och reservation. Problemet är ju att det i oppositionen finns ganska olika förslag när det gäller vad man egentligen vill. Hur man ska genomföra detta sociala protokoll är någonting som, om det går igenom här i kammaren, regeringen får arbeta fram. Det man skriver i reservationen är inte direkt tydligt i fråga om vad de olika partierna har för ingångar i den frågan, vilket jag tycker också synliggör problemen mycket tydligt. Jag vet inte om menar att jag har sagt att det är ett icke-problem att företrädesrätten gås förbi på den svenska arbetsmarknaden. Regeringen har aviserat att det kommer en utredning för att kartlägga hur det ser ut. Jag vill återigen påminna om att av företagen i bemanningsbranschen är anslutna till kollektivavtal. Låt oss se vad den utredning som är aviserad pekar på. Sedan framkommer också väldigt tydligt, herr talman, skeptiska inställning till bemanningsföretag över huvud taget. Låt oss leka med tanken att vi tar bort dem. Vi tar bort alla bemanningsföretag som finns i . Vi tar bort de 70 000 arbetstillfällen som finns i bemanningsbranschens företag. Låt oss göra steget in på arbetsmarknaden ännu större för ungdomar. Vi leker med den tanken. Ta bort av arbetsmarknadens anställningar! Vi gör det och säger: Ni får klara er själva. Det här är ju ett steg in på arbetsmarknaden för många ungdomar. Som jag sade i mitt anförande känner jag personer som har varit på bemanningsföretag som senare har fått anställning på den arbetsplats de har varit på. vill inte se det faktumet. Hon vill inte ha de här jobben. Hon vill inte ha de här arbetstillfällena. Men vi ser att det finns behov. Som , din kollega i oppositionen, också sade: De är här för att stanna. Och vi i vill skapa förutsättningar för dem att skapa ännu fler jobb för att ungdomar ska kunna komma in på arbetsmarknaden. 123 (MP): debatterar vi lagen om uthyrning av arbetstagare. Jag vill börja med att säga att vi i välkomnar regeringens förslag till lagstiftning i proposition 2012/13:178, som just införlivar EU:s bemanningsdirektiv i svensk rätt. Vi i anser att bemanningsföretag har en viktig roll att fylla på den svenska arbetsmarknaden. Bemanningsföretag bedriver verksamheter inom en rad områden, bland annat personaluthyrning, omställning och jobbförmedling. Vi ser att branschen ger både hjälp och stöd åt arbetslösa och dessutom skapar nya jobbtillfällen för många unga och utrikes födda. Jag tycker att det över lag är bra förslag som regeringen lägger fram om hur bemanningsdirektivet kan genomföras på ett sätt som respekterar den svenska kollektivavtalsmodellen. Vi vet att av de anställda i svenska bemanningsföretag omfattas av kollektivavtal. Frågan hur man kan förhindra att bemanningsföretag används för att kringgå anställningsskyddet kvarstår dock. Vi hoppas och ser fram emot den aviserade utredning som ska kartlägga problem gällande företrädesrätten till återanställning enligt LAS, kopplad till inhyrning av arbetstagare. Vi hoppas att den tillsätts . Vi kommer också att noga följa utvecklingen på den svenska arbetsmarknaden så att inte oönskade effekter uppstår som ett resultat av den nya lagstiftningen.