prot · H00946 · 2012-12-18 00:00:00 — I åkte vi upp på ett av de berg som blivit kända för att unga afghaner flyger med drakar där och tittade ut över . En av de afghaner som följde med oss pekade ut ruinerna efter britternas olika befästningar första anglo-afghanska krig och 1870-talets andra anglo-afghanska krig. Han pekade också ut ruinerna efter det sovjetiska kulturcentrumet som är en söderskjuten hemvist för Kabuls narkomaner. Han behövde dock inte peka ut Natos närvaro. De utländska soldaterna och deras posteringar gick inte att undgå. Vår afghanske vän log mot oss och sade stolt: Det är hit imperier kommer för att dö. Jag får erkänna att det inte var lätt att argumentera emot. Om det är något vi kan lära av historia är det att det inte finns en militär lösning på detta lands stora och komplexa utmaningar. Det har aldrig varit och kommer med största sannolikhet aldrig att bli soldater, förarlösa flygplan eller nattliga räder som bygger demokrati, bekämpar fattigdom eller ger afghanerna makten att försvara och nyttja sina grundläggande rättigheter. Trots det står vi i och ska förlänga det svenska deltagandet i den Natoledda ISAF-insatsen i . De borgerliga partierna, Socialdemokraterna och föreslår visserligen att den svenska insatsen under inledningen av 2013 ska minskas till 400 personer på marken i . Att den svenska insatsen nu minskas är ett steg i rätt riktning. Det kan dock vara bra att veta att även med den här minskningen kommer den svenska insatsen att vara större än den var när den borgerliga regeringen, Socialdemokraterna och gjorde sin överenskommelse . har faktiskt aldrig förr haft så många soldater i som vi har just . Nyheten i den proposition som regeringen lagt fram tillsammans med Socialdemokraterna och är att man öppnar för att ska kunna ha kvar 200 soldater i även efter 2014, utan något slutdatum. ser vi att merparten av de 50 länder som har soldater i avvecklar sina insatser. tog hem sina soldater . har stängt flera baser, och kommer att lämna landet . börjar bli väldigt ensamt med sin starka tilltro till den militära insatsens möjligheter att nå framgång. Man kan med rätta fråga sig: Ska bli det sista landet kvar med militär trupp i ? I regeringens proposition kallar man insatsen i för fredsfrämjande. Men efter mer än av utländska ISAF-soldater i kan vi konstatera att den fred som skulle främjas har blivit alltmer avlägsen som gått. dödades 3 021 civila afghaner, ännu ett dystert rekord i landets historia. Merparten dödades av talibaner och andra motståndsgrupper, men vi såg också hur antalet afghaner som dödades i Natos flygattacker ökade. Under det gångna decenniet, som vi har haft ISAF på plats i , har en tredjedel av afghanerna tvingats lämna sina hem. Våldet har eskalerat, spridit sig till allt fler områden och blivit allt grövre. , 2012, minskade visserligen antalet civila dödsoffer något. Det är fortfarande för tidigt att säga om detta är ett trendbrott eller en tillfällig förändring, men vi kan i alla fall konstatera att minskningen av antalet civila dödsoffer sammanfaller med att flera länder i ISAF-styrkan börjar dra tillbaka sina trupper. De som hävdar att utländska soldater skapar säkerhet i har gång på gång motbevisats av utvecklingen på marken. Anhängarna av ISAF-insatsen börjar få väldigt ont om argument. I denna kammare har insatsen också motiverats med jämställdhetsargument, men det finns inga feministiska krig. Vi som är feminister, även i lägen när vi inte ska skicka soldater utomlands, vet att det inte är med vapenmakt vi säkrar respekten för kvinnors rättigheter. De framsteg som skett i och jag vill på inget sätt blunda för eller förminska värdet av att fler flickor får gå i skolan och fler kvinnor får tillgång till mödravård har skett genom ökat civilt bistånd från organisationer som , inte genom vapenmakt. släppte tre svenska organisationer, Kvinna till Kvinna, 1325 och , en omfattande rapport om arbete med jämställdhetsfrågor i . Man konstaterar: Trots löften och insatser från och det internationella samfundet med syfte att skydda och stärka kvinnors rättigheter och delaktighet i har mycket litet förändrats för de afghanska kvinnorna. har många tidigare framsteg omintetgjorts. berömmer man i samma rapport för att man har utbildat de svenska soldaterna i FN-resolution . Man konstaterar dock att arbete med att implementera resolution i snarare handlat om att kvalitetssäkra de egna militära insatserna. Man skriver: Det har emellertid inte lett till några hållbara resultat för afghanska kvinnor. Sug på det, ni som planerar att gå upp i talarstolen och hålla brandtal om hur vi har åkt till för att skydda kvinnorna där. Kvinna till Kvinna, 1325 och avslutar sin rapport med tio tydliga rekommendationer för hur ska stärka sitt arbete för jämställdhet i . Jag noterar dock att man i utskottsmajoritetens betänkande inte har hörsammat en enda av dessa rekommendationer. För duger inte det. För att åstadkomma tydligt fokus på kvinnors rättigheter i och för att stärka de afghanska kvinnornas ställning krävs en ny inriktning. Vi anser därför, i enlighet med rapporten, att därför ska ta fram en nationell handlingsplan för hur FN-resolution ska implementeras i . Utgångspunkten för är vår solidaritet med det afghanska folket. Därför uppmärksammade och kritiserade vi som enda parti i denna kammare förtrycket under . Därför har vi motsatt oss avvisningar av afghanska flyktingar, och därför menar vi att måste byta strategi i . Man måste ersätta en misslyckad militär strategi med civila insatser för att stödja försöken till freds- och försoningsprocess. vill därför att , likt en lång rad andra länder, avvecklar sin militära insats i . Vi vill att det svenska biståndet ökar till landet, och vi vill att intensifierar försöken att bidra till fred i . Vi anser att vårt land borde ta till vara våra starka traditioner av att stödja freds- och försoningsprocesser och stödja de samtal som pågår. Vi behöver öka insatserna för att återintegrera tidigare motståndsmän i det afghanska samhället. Fred i förutsätter att de som slåss ges en möjlighet att få utbildning, arbete och inkomst. Det kanske viktigaste av allt om vi vill främja fred i är att vi bekämpar fattigdomen. Hopplösheten som följer i fattigdomens spår är talibanernas bästa vän och borde vara den största fienden för oss som önskar se ett demokratiskt i fred. Då, men först då, skulle vårt land på allvar bli en kraft för fred, demokrati och frihet i . Jag yrkar bifall till reservationerna 1 och 3. 157 (S): kammare behandlar betänkandet om fortsatt svenskt deltagande i den internationella säkerhetsstyrkan i . Betänkandet grundar sig på en överenskommelse som gjordes mellan Socialdemokraterna, den borgerliga regeringen och så sent som . Vi kom överens om ett långsiktigt perspektiv på hur vi skulle arbeta . Varför är 2014 ett viktigt årtal? sade att det är bra att många länder drar ned och minskar, precis som om det berodde på att man var orolig för utvecklingen och ville åka hem. Sanningen är att på meddelade afghanerna att de själva vill ta hand om säkerheten. Det är en klar signal till det internationella samfundet att fram till dess vill man ha tillräckligt med resurser till den afghanska polisen och den afghanska militären så att man själv klarar att upprätthålla säkerheten. När datumet är klart och afghanerna själva klarar att upprätthålla säkerheten vill man inte längre ha några utländska trupper. Det är högst rimligt. Vi har stått i den här kammaren och sagt att vi bara kommer att vara i det finns ett FN-mandat och det afghanska folket vill att vi ska vara där. Frågan är naturligtvis om någonting av detta skulle ha lyckats. Skulle utbyggnaden av skolor och mödrahälsovården ha kunnat ske i om det inte hade funnits säkerhetsstyrkor där som möjliggör att biståndsarbetet kommer på plats? Det är denna problematik vi har diskuterat i ett tiotal år i denna kammare. Jag är fullständigt övertygad om att vi inte hade sett ett så pass lyckat biståndsarbete i om det inte hade funnits säkerhetsstyrkor på plats. Det är just det som är hela bakgrunden till varför det internationella samfundet tycker att det är väsentligt att finnas där. 50 länder deltar . Det är många trupper. När vi i valrörelsen sade att vi ville lämna över ansvaret provins för provins till afghanerna själva blev vi attackerade också från borgerligt håll. Man sade att detta var ett slags naivt sätt att inbilla sig att det skulle gå så lätt i . Sanningen är att överlämnandet av ansvaret till de olika provinserna har gått fortare än vad man ursprungligen trodde. Det har gått väldigt snabbt i vår del av landet eftersom det där är en säkrare situation än på många andra platser. Därför har vi tillsammans med den borgerliga regeringen och kommit överens om att det ska vara en successiv neddragning . Det vi behandlar är hur det ska se ut . Tiden och tiden behandlas alltså inte i betänkandet. Jag har hört personer säga i den här talarstolen och även sådana som har skrivit artiklar ute på stan att det på något sätt i detta dokument skulle stå att vi har bestämt oss för att det ska finnas aktivt militärt stridande trupp även efter 2014. Så är icke fallet. Betänkandet handlar , då vi har kommit överens om att vi ska ned till 300 soldater. Därefter ska vi göra en ny förhandling när vi vet hur vi ska avveckla insatsen 2014. Däremot öppnar vi för att vi i fortsättningen ska vara kvar i inte med stridande militärer men möjligen genom att bidra med någonting annat om det afghanska folket så självt vill. Det vet vi inte ännu, men det kanske vi får ett svar på . Är allting då perfekt och gröna skogar? Är det lämpligt att bara åka hem eftersom uppgiften är slutförd? Nej, det är klart att det finns massor av oroande tecken. Ett är det som tar upp. Det handlar inte om vad som främst nu sker för kvinnornas rättigheter. Det man i störst omfattning är rädd för är vad som kommer att hända efter det att de internationella trupperna åker hem och lämnar landet. Kommer det då att vara en överenskommelse mellan Karzai och talibanerna där man enas om ett slags fred i men på bekostnad av kvinnornas rättigheter och villkor? Tyvärr finns det många sådana tecken. Det afghanska samhället är konservativt, och man är mån om att inte stärka kvinnornas rättigheter. Det är jag orolig för. Jag är orolig för att det kan bli någonting sådant. Därför välkomnar jag med stor tillfredsställelse den kritiska rapport som de organisationer som nämnde har skrivit. Den pekar på att det bistånd som vi nu ökar ska ha starkt fokus på att stärka just kvinnornas rättigheter och se till att sätta press på dem som kommer att styra i så att de verkar för mänskliga rättigheter och inte förhandlar bort kvinnorna i en uppgörelse för att nå fred i sitt land. Det är vad det handlar om här. Jag är glad över att vi, och de borgerliga har kommit överens i en arbetsgrupp om biståndet tillsammans med biståndsministern där vi har lovat att vi kommer att investera någonstans mellan 8 och 8 ½ miljard kronor i bistånd. är utan tvekan största biståndsland. Vi lämnar inte . Vi lämnar inte det afghanska folket. Vi är glada över att de själva nu vill ta över säkerheten i sitt eget land, och vi är beredda att fortsätta att bidra till biståndsuppbyggnad i . Slutligen skulle jag vilja säga ett par ord om korruptionen. När vi hade presskonferens och presenterade propositionen påtalade jag att vi vet att det finns en stor korruption i . Jag har varit på konferenser där alla bidragande länder i insatsen har redovisat olika misslyckade projekt alltifrån att man har gett stöd till en väg som sedan inte visar sig finnas till att man har gett stöd till en skola som har byggts upp men som sedan inte visar sig finnas. Ha inga illusioner! I länder där fattigdomen är stor och korruptionen utbredd måste vi naturligtvis ha bistånd. Vårt bistånd syftar till att stärka de fattiga människornas situation. Då måste vi också finnas i de länder där det är svårarbetat. är ett sådant land. Men vi måste se till att till det yttersta säkra vårt bistånd så att det inte bidrar till korruption. Om vi kan se till att vårt bistånd går till rätt saker bidrar vi med otroligt mycket för att få en ordentlig samhällsutveckling i . Om vårt bistånd bidrar till korruption är det dock den rakt motsatta utvecklingen. Avslutningsvis: Vi är glada över den breda överenskommelse som finns. Detta är en successiv nedtrappning som kan genomföras genom att afghanerna själva tar en större del av sitt ansvar. Vi är glada över att vi ser utveckling på marken skolor, flickor som går i skolan, mödrahälsovård, vägar, elektricitet och så vidare. Det är positivt. Vi är glada över att afghanerna klarar av att ta en större del av säkerheten själva och att våra soldater är stridande vid fronten. Det är afghanska soldater som är ute och gör jobbet, och våra är mer sådana som hjälper till, stöder, informerar och utbildar. Det är positivt, och det är en positiv utveckling. Men vi ska naturligtvis inte vara naiva när det gäller vad som händer 2014 och 2015. Det är parlamentsval och presidentval som kommer att vara oerhört avgörande för framtid. Det gäller för oss att se till att vi med vårt bistånd inte göder korruption. I detta anförande instämde , , , , och (alla S). 158 (M): engagemang i är långsiktigt. Grunden för den svenska närvaron är en bred överenskommelse i riksdag mellan alliansregeringen, Socialdemokraterna och . Det är viktigt. Vi ber svenska män och kvinnor, flertalet soldater och officerare, att åka ut på internationella insatser och göra skillnad. Då är det viktigt att det finns ett brett stöd i folkvalda parlament för att sluta upp bakom detta. kom den 23:e svenska missionen hem från . Den har varit på plats . Det är klart att det är viktigt att de känner att det finns ett starkt stöd på hemmaplan. Över 8 900 officerare och soldater har varit på plats från för att göra skillnad i . Som tur är görs internationella undersökningar av hur detta uppfattas i vår omvärld. Transatlantic Trends mätning senast visar att Försvarsmaktens insatser har ett stort stöd bland svenska folket. sade att Libyeninsatsen var en bra insats för att göra skillnad i vår omvärld. var positiva till den insats vi gör i . När det är skarpt läge och vi ber svenska soldater, biståndsarbetare, sjömän och andra att göra insats på internationell mark finns det ett starkt stöd för den internationella solidaritet som av tradition har att visa. Vi bygger säkerhet tillsammans med andra under FN-mandat. Vi är i främst för det afghanska folket skull. Det är viktigt att hjälpa ett land och dess befolkning som under har upplevt inbördeskrig, flyktingkatastrofer och auktoritärt förtryck. Vi är där tillsammans med 49 andra länder under ett FN-mandat och vi har viktiga funktioner för att skapa stabilitet i en orolig region och förhindra att blir en bas för terrorgrupper och narkotikahandel. Vi ser problemen. Vi ser även fortsatt problemen. Det är viktigt att se dem, för de påverkar självfallet också i längden. Vårt deltagande sker tillsammans med andra. Vi skapar säkerhet tillsammans med andra. Det är en av hörnstenarna i svensk säkerhetspolitik . Vi är inte i för att vinna ett krig utan för att vara med och bygga fred. Fredsbyggande i ett samhälle som förstörts och slitits sönder går inte att göra i ett nafs. Vi har en otrolig respekt för vad det internationella samfundet gör där långsiktigt. Det är därför som också är där långsiktigt. Det har varit med militära insatser men med både civila och humanitära insatser. Och vi kommer att vara där mycket längre med både civila och humanitära insatser. Att bygga fred är i grunden en fråga om politik och ekonomisk utveckling. Det handlar om att bygga upp stabila institutioner och en rättsstat, skapa säkerhet och arbeta för människors lika värde. fokus är fortsatt, precis som Socialdemokraternas sade, kvinnor, barn, tjejer och killar, att bygga morgondagens samhälle och att hjälpa andra att göra insatser. Men det förutsätter en uthållig och robust säkerhetsnärvaro. Det är också grunden till att är på plats där. kommer att inleda en fördjupad militär samverkan med , och på plats för att vi tillsammans ska göra mer för att få effekt. Vi kallar det Nordic plus. Det är internationellt i våra termer mätt ett sätt att visa att vi kan samverka med andra på plats på olika ställen på jorden. De gemensamma förbanden kommer att verka i landet fram . Den svenska insatsen går från stridande till stödjande, utbildande och rådgivande som ett led i det säkerhetsansvar som man har kommit överens om inom världssamfundet att ta och överlämna ägarskapet av säkerhetsansvaret i landet till afghanerna själva. har en tydlig färdplan. Det är viktigt att vi deltar i diskussionerna om den när det gäller hur vi fortsatt självklart vill utveckla den. Vi ska visa att vi kan bidra med biståndsinsatser framöver och att vi är där långsiktigt. Vi vill kunna göra skillnad i fråga om infrastruktur, rättsstat och utbildningsinsatser. I takt med att nu reducerar den militära närvaron ökar vi också den civila långsiktiga insatsen. uppgår det totala beloppet av skattebetalarnas pengar till . Då blir det största mottagarlandet. Det är rejäla insatser som svenska folket gör. Vi har självklart också en skyldighet att följa upp detta och se till att biståndet når ända fram till barnen på gatan, till lärarna bakom katedern och till dem som jobbar med hälso- och sjukvård på vårdcentraler och i hälsostugor. Det svenska biståndet kommer att gå främst till humanitära insatser för att utveckla dem och för att försöka vinna effekt långsiktigt. Vad har man då åstadkommit under de senaste dryga tio åren? Jag tycker inte att man ska förringa att internationell närvaro ändå har gett effekt. Exempelvis går åtta gånger fler elever i skolan nu jämfört med , och närmare två och en halv miljoner av dem är unga tjejer. Tiotusentals nya lärare har utbildats. Vi har också förbättrat tillgången till hälsovård som har lett till att barnadödligheten har halverats och att medellivslängden för en afghansk kvinna har ökat med . Det har skett i ett mycket sargat land och från en mycket låg nivå. Men det är klart att insatserna har gjort skillnad. Det är steg för steg i en blygsam men långsam utveckling mot ett bättre samhälle, och den insatsen ska vi självklart se som långsiktig. Det som sker i är föremål för fortsatta diskussioner, inte minst i det internationella samfundet. Det är viktigt att framsteg fortsätter att göras i fråga om hälsa, barn, kvinnors rättigheter, utbildning och inte minst demokrati. Det är viktigt att vi inte bara belyser de orosmoln som finns utan också lyfter fram de positiva saker som har skett, inte minst för de enskilda som har fått en bättre och drägligare tillvaro. åkte Fortsättningsstyrka 24 till . Det är ytterligare soldater och officerare från som åker dit och gör en insats och gör skillnad. De är på plats för att öka stödet, supporten, rådgivningen och utbildningen för att afghanerna själva ska få större säkerhet. Jag yrkar bifall till propositionen och till förslaget i betänkandet i dess helhet. 159 HANS (V) replik: har vi haft svenska soldater i . Det är verkligen läge att vi börjar fråga oss vad vi egentligen har uppnått. Vilka resultat har uppnåtts ? motiverade denna insats med att vi ska bygga fred. Men frågan är om freden har kommit närmare eller längre ifrån oss. Jag skulle nog säga att freden har blivit mer avlägsen som har gått. dog 3 021 civila afghaner. Det var betydligt fler än 2010, betydligt fler än 2009 och betydligt fler än 2008. Så här har det sett ut under en lång rad år, det vill säga att som går ökar antalet döda civila afghaner och freden har blivit alltmer avlägsen. säger att vi är i för att stärka kvinnornas rättigheter och för att öka möjligheterna för flickor att gå i skolan. Jag rekommenderar att läsa den utmärkta rapport som Kvinna till Kvinna, 1325 och har tagit fram om arbete med jämställdhet i . Där säger man att den svenska militära insatsen inte har resulterat i några hållbara resultat för kvinnor i landet. Visst har det skett framsteg, och de ska inte underskattas på något sätt. Men de har skett genom civila biståndsorganisationer. Ta inte äran från de organisationer som mödosamt har gjort detta arbete långt ifrån någon militär inblandning. Tvärtom vill organisationer som och en lång rad andra civila organisationer inte ha militära trupper i närheten av sina verksamheter. De säger precis tvärtom att en förutsättning för att de ska kunna verka i är att de uppfattas som oberoende och opartiska. Jag har en fråga till . På punkt efter punkt kan vi konstatera att den militära insatsen i har misslyckats. Ändå väljer ni att fortsätta med en misslyckad insats. Varför gör ni det? 160 (M) replik: Att bygga säkerhet och trygghet är ett långsiktigt arbete. När tog möjligheten att tillsammans med andra länder inom FN bidra både militärt och civilt var det för att göra det långsiktigt. Ingen trodde att detta skulle ske , utan man trodde verkligen att detta skulle ta sin tid. Arbetet tar sina stapplande steg. är det till och med steg tillbaka. Det är mycket viktigt att ha en öppen syn på verkligheten och inse att problem fortfarande finns på plats. Det sägs att ingenting har skett och att utvecklingen har stannat av. Men jag tycker att det är mycket bra att se att åtta gånger fler barn får gå i skolan, att barnadödligheten har minskat och att hälso- och sjukvården har ökat så att av befolkningen har tillgång till den. Det är självklart att det inte har skett av sig självt, utan det har också skett genom att det är säkrare i den miljö i som människorna befinner sig i. Det är tryggare, och man har successivt börjat bygga en egen rättsstat med hjälp och stöd av det internationella samfundet. Det handlar om militär utbildning och polisutbildning. För att afghanerna själva ska kunna klara av detta långsiktigt, , är det viktigt att denna säkerhet finns på plats. På vilket sätt vill säkra att biståndet når fram om det är så att kvinnor och barn inte känner sig säkra när de går till skolan eller när de går till hälsostugan? På vilket sätt vill du att det svenska biståndet i så fall ska nå fram? 161 HANS (V) replik: Det är självklart sant att det måste vara ett långsiktigt arbete att bygga fred och säkerhet. Jag önskar att och de borgerliga partierna hade samma långsiktighet i sitt arbete med att stötta det civila samhället i , där många organisationer är beroende av kortsiktiga projektstöd för sin överlevnad. Det saknas ofta långsiktighet i finansieringen. Men det kanske är en lite annan fråga. ser, i , att det inte är möjligt med en militär lösning på de problem som finns. Det är inte möjligt att med vapenmakt och utländska soldater garantera eller bygga säkerhet. Det kommer i grunden att krävas andra strategier, vilket jag också tydligt redovisade i mitt inlägg i talarstolen. Det handlar om att stödja försök till en freds- och försoningsprocess. Det handlar om att med kraft gå in och stödja det arbete som pågår med att försöka återintegrera de före detta motståndsmän som tyvärr fortfarande befinner sig i väpnade grupper och få tillbaka dem in i det afghanska samhället och ge dem en utbildning, ett arbete och en inkomst. Det handlar också om att bekämpa fattigdomen med massiva biståndssatsningar. pratar om framstegen, men vi ska komma ihåg att av afghanerna lever i fattigdom. Jag tror att de senaste uppgifterna när det gäller mödradödlighet är att det dog 5 kvinnor i samband med en förlossning. I är samma siffra 20 000 kvinnor. Det är enorma skillnader, och där finns det också enorma behov. Vad jag nu kan konstatera är dock att skillnaden mellan mig och inte bara är att är moderat och jag vänsterpartist utan också att sitter i försvarsutskottet medan jag sitter i utrikesutskottet. Jag ser hur de biståndsorganisationer som verkar i ska redovisa vilka resultat de uppnår. De ska utvärdera sin verksamhet, men jag har inte sett någon som helst utvärdering av den svenska militära insatsen.