prot · GZ0981 · 2012-03-13 00:00:00 — Det är in i landet till och norrut efter kusten till . använder de åklagare som finns där väldigt många arbetsdagar för att bara resa till och från och vid tingsrättsförhandlingar. Det är klart att det skulle märkas och bli förbättringar för dem om de i stället kunde använda till att utföra de uppgifter som de är satta att göra som åklagare. Arbetsbelastningen för dessa människor är hög och blir högre alltjämt. Så blir det också i . De exempel jag tar upp tar jag från så att det inte blir så mycket uppradande av siffror och så vidare. Även i ser vi att brottsligheten tyvärr ökar, och åklagarna får mer att göra. Då blir det inte lättare av att de ska sitta och åka bil per dag när de är uppe på tingsrättsförhandlingar. Möjligtvis kan de åka buss, men då tar det ännu fler timmar. Kollektivtrafiken i inlandet är inte speciellt bra. Om man skulle använda resurserna på ett annat sätt skulle inte detta slöseri med både mänskliga och ekonomiska resurser kunna fortgå på det här viset. Åklagarnas tid skulle kunna användas mycket bättre. I min interpellation, fru talman, angav jag flera skäl till att vi tycker att den nuvarande organisationen är dålig. Det handlar om arbetsmiljön för åklagarna. Det finns många aspekter på arbetsmiljöproblemen. Det handlar också om hur vi hushållar med ekonomin och med resurserna över huvud taget. Men framför allt handlar det om effektiv handläggning och rättssäkerhet. Ministern skriver i sitt svar att rättssäkerheten aldrig får bli en fråga som är avhängig var i landet man bor, att rättsväsendet ska kännetecknas av hög kvalitet och att medborgarperspektivet är i fokus. Jag måste fråga: Menar verkligen ministern, med tanke på de skäl som hon själv läste upp i svaret, att förhållandena i och inryms i det som ministern har skrivit i sitt svar till mig? 20 (): Jag tackar för komplimangen om jag får kalla den så för att jag var tydlig med att rättssäkerheten ska vara hög i hela landet. Jag står för det. Det är otroligt viktigt. Jag var också tydlig när det gäller den konflikt som ligger i de problem som vi har i delar av , nämligen stora avstånd och små enheter. När det gäller rättssäkerheten är det viktigt att vi har åklagare och också andra som kan ta sig an alla de olika typer av ärenden som kan dyka upp. Det vi vet är att man på tingsrättsnivå och andra olika nivåer har hundratals olika typer av ärenden. För att kvaliteten i det juridiska arbetet med de olika funktioner som finns ska hålla hög kvalitet krävs det specialisering. Det är klart att man kan välja att ha en, två eller tre åklagare spridda över ytan. Men då är det inte säkert att man kan åstadkomma denna kvalitet. Jag försökte också vara tydlig med att vi har lagt ett stort ansvar på myndigheten att döma av situationen just därför att den är komplex. nämner i första hand miljöaspekter för dem som arbetar som åklagare och de bekymmer som ligger i att man tvingas resa och använda mycket tid till det. Det är naturligtvis ett bekymmer. Men i arbetsrelaterade frågor ligger också möjligheten att ha kolleger och möjligheten att ta föräldraledigt och att inte ha en sårbarhet i organisationen som gör att man bär hela ansvaret själv. Detta är ett av skälen till att till exempel när det gäller tingsrättsorganisation och annat har sett det som nödvändigt att ha något större enheter. Där har regeringen valt att sätta ned foten och säkerställa att man i inte har samma fyrkanter och samma nivåer på storlek som man behöver ha på andra håll just därför att man måste avväga avstånd och mycket annat. Det är denna problematik som ligger bakom situationen. Det är ingen ny sak som vi diskuterar. Om jag har rätt uppgifter från det är därifrån jag har dem har man i , till exempel, inte haft åklagare och i inte . Det är alltså för ganska länge sedan man bestämde sig för att organisationen var för liten och inte skulle hålla för att ha denna typ av bemanning. Vad jag försöker säga är att jag ser problemen. Jag ser den målkonflikt som ligger i att man skulle vilja ha hela organisationen på varje ställe. Men här har myndigheten i valt att ha åklagarna på en plats och i stället resa ut till olika orter eftersom vi har valt att ha tingsrättsverksamhet på fler ställen. Det är en bedömning man kan göra. Det är också en bedömning som utgår från det krav som vi ställer, nämligen att rättssäkerheten ska hållas högt. Man har menat att ur rekryteringssynpunkt, ur specialiseringssynpunkt och av många skäl finns det anledning att ha den organisation man har. Det är inte optimalt, men ligger och där de ligger. Det kan vi inte göra så mycket åt. Jag tror att ändå har försökt väga för- och nackdelar mot varandra. Det svar jag har fått när jag har frågat dem är att man bedömer att detta är en lösning som är bättre än alternativen. 21 (S): Det är alldeles rätt; det är mindre enheter i och än det är i . När vi hade åklagare i hade vi tre stycken stationära, och i fanns det två. Man har alltså inte varit ensam . Det är riktigt att det inte finns någon åklagare i . Vi har också på alla upptänkliga sätt försökt driva frågan för att få tillbaka åklagare till . Jag har inte varit i så . Det är min första mandatperiod som riksdagsledamot. För mig är det viktigt att få ta upp den här frågan. Den är och har varit mycket besvärlig för . Det säger polisen, och det säger nämndemännen. Jag måste få ta några exempel för att försöka tydliggöra det här ännu mer. , 2012, fanns det 671 aktiva ärenden i . Av dessa hade 210 åklagare som förundersökningsledare. Jag vill ge några exempel på hur dessa 210 ärenden ser ut. 25 av dem handlar om våld i nära relationer. 17 var barnbrott som man kallar det, sexuella övergrepp, barnpornografi och våld mot barn. Det fanns 50 ungdomsärenden och ett antal häktade. I den här typen av ärenden finns det ett så kallat skyndsamhetskrav. När det gäller barnbrott tror jag att det till och med står i någon text att det ska finnas särskilda skäl för att en åklagare inte ska sitta med vid förhören. Polisen i säger att åklagare aldrig är närvarande vid förundersökningar när det gäller barnbrott eller något annat av dessa brott. Det här gör att polisen menar att det finns en risk att rättssäkerheten inte kan upprätthållas. Förutom det säger polisen att ärendena tar . Det tar att avsluta ärenden. Det tar att få ihop hela förundersökningsprocessen därför att man har tillgång till telefon och dator. Det är jättebra med tekniska lösningar. Problemet är bara att det försenar och förlänger hanteringen av ärendena. När man hade åklagare i staden satt man i samma hus. Man kunde gå förbi och få en synpunkt eller svar på en fråga. Man kunde känna att det fanns ytterligare en part som var med i förundersökningen. Vi ska också komma ihåg att de allra flesta människor som utsätts för brott eller som begår brott inte är så vana. Det är ett fåtal som är vana vid den här situationen. Det gör att människor känner sig hämmade, oroliga och rädda vare sig de är brottsoffer eller förövare. Polisen säger att det är klart att det vore bra att ha en åklagare på plats. Det här gör att vi är bekymrade. Det är inte så, justitieministern, att vi har tigit still och tyckt att det här har gått bra tvärtom. Det är också så att det här beslutet var ett tjänstemannabeslut, och man sade att det var en tillfällig lösning. Min fråga kvarstår. 22 (): De här besluten fattades möjligen av en tjänsteman, men det var före min tid som minister och under en annan regering. Jag kan tyvärr inte historien. Låt oss gå till nutid. pekar på svårigheterna att ha en effektiv handläggning därför att förundersökningsledningen i den här typen av besvärliga ärenden som interpellanten gav exempel på blir bekymmersam när åklagare finns på annat håll. Så kan det naturligtvis vara, men man använder sig , precis som också nämndes, av telefon, dator, videolänk och en hel del annat. När man tittar på resultatet kan man se att åklagarkammaren i har hög produktivitet. Genomströmningstiderna ligger i princip på myndighetens verksamhetsmål. Man upplever också att man har ett bra samarbete med de aktuella tingsrätterna. Ser man till genomströmningstiderna vid tingsrätterna är en av de tingsrätter i landet som snabbast avgör sina mål. ligger även den på snabba genomströmningstider av brottmålen avgjorda inom lite drygt från det att de aktualiserades. Resultaten är alltså ganska bra. Det kan ju vara dåligt ändå därför att vi vill ha dem korta, men min poäng är att vi har ställt väldigt tydliga krav på polis och åklagare att samverka om hur man ska ha en bra organisation. I den bästa av världar hade vi naturligtvis polis, åklagare och domstol på samma ställe, men så ser det inte riktigt ut. I de fall som vi diskuterar nu har man fått välja mellan att ha åklagarna samlade för att kunna möjliggöra en bra rekrytering, specialisering och annat. Man har valt att ha den lösningen i stället för att placera ut åklagare på mindre enheter. Jag vill inte sätta mig till doms över det. Jag bara konstaterar att man har gjort den bedömning att det är det som bäst svarar mot uppgiften. Kravet från vår sida har varit och är mycket tydligt: man ska samverka. Om polisen har synpunkten att en annan lösning vore betydligt bättre måste polisen ge uttryck för det till , men uppenbarligen har det inte vägt tillräckligt tungt under de år som har gått. Jag menar att man får se till resultaten, och resultaten är inte dåliga när det gäller och utan tvärtom riktigt bra. Det kan förklaras av att det är mindre enheter som inte har så många ärenden, men det är ändå mycket bra trots de bekymmer som naturligtvis ligger i att åklagaren finns en bit bort. Sammantaget tror jag ändå att myndigheten har gjort sitt bästa för att hitta en lösning som motsvarar kravet på att säkerställa hög kvalitet och hög rättssäkerhet. Det måste vara A och O även om vi ser att det blir nödvändigt med ett resande som inte i alla delar är något man vill ha. Jag har ingen anledning att ifrågasätta de beslut som myndigheten har fattat i den här delen av verksamheten. 23 (S): jobbar inte jag som åklagare eller polis och inte ens som nämndeman längre. Jag har haft det förtroendeuppdraget. Jag tror naturligtvis på justitieministern när hon säger att man tycker att man har en hyfsat bra handläggning. Den måste alltså ha varit ännu bättre förut. Jag förstår också det justitieministern säger om små enheter och problemen. Men man kan väga de här sakerna mot varandra och ta med arbetsmiljöproblemen, de risker det innebär för människor att ligga ute på hala, sliriga vintervägar i inlandet eller det faktum att det tar väldigt många arbetsdagar att bara resa. Kör man bil kan man tänka, men man kan inte göra något annat under resan. man buss kan man möjligtvis sitta vid datorn . Problemet är också att man åker till de här tingsrättsförhandlingarna, och det händer kanske inte jätteofta att man får ställa in en rättegång eller att det blir förseningar. Allt detta kostar pengar. Det är många människor som är inblandade i en tingsrättsförhandling. Många av dem måste kanske också resa. Det är dyrt och ett slöseri med tid, pengar och mänskliga resurser. I den förra interpellationsdebatten pratade man om sjukvården i glesbygden i . När jag kom hit som ledamot sade statsminister under sitt installationstal att hela ska leva. Under det dryga som jag har varit här känner jag att man på område efter område kan undra om vi har samma definition av hela . På område efter område får backa, och det är inte bra. Vi behöver åklagare i och . 24 (): Det är nog många som inte vet hur det ser ut i , , men jag har ganska bra koll på läget. Det är inte heller så länge sedan jag var i och förde resonemang med polisen. Jag känner väl till de här avstånden, de snöiga vägarna och de mörka eftermiddagarna och kvällarna när det är jobbigt att köra. De 16 åklagare som vi har i är ute i verksamheten två , och eftersom vi har valt att behålla tingsrätten till exempel i är det en hel del verksamhet som måste bedrivas över ett större område. Det frågan här gäller är att för bestämde man sig för att det var bättre att samla åklagarna i en organisation placerad i och att de sedan reser ut i området. Då fick man en arbetsgemenskap och en möjlighet till specialisering som man saknade när verksamheten var mer decentraliserad. Detta gjorde man trots att man visste att åklagarna skulle behöva röra sig över ett större område. Man ska ha klart för sig att sedan det skedde har vi ansenligt ökat resurserna till den här verksamheten, och det är också på det sättet som effektiviteten har ökat. Om vi skruvar tillbaka klockan och tittar på hur det var tidigare ser vi att det inte var bättre och högre effektivitet då om man ser till lärandeutveckling och annat. Det kan finnas sådana öar, men de är inte många. Vi har faktiskt bättre resultat . De är dock långt ifrån den nivå vi kanske önskar, för vi vill ju att det ska gå ännu snabbare och vara ännu bättre. Jag ser den här konflikten. Den finns där. Men jag har inte anledning att ifrågasätta den slutsats som man dragit efter att ha prövat för- och nackdelar med olika lösningar inom , nämligen att ha åklagarna placerade i . Det beskedet tycker jag är viktigt att ge. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2011/12:229 om illegala vapen 25 (): har frågat mig vilka åtgärder som jag planerar att vidta för att stoppa vapensmugglingen, för att minska mängden illegala vapen i och för att skärpa vapenlagstiftningen. Regeringen ser mycket allvarligt på förekomsten av illegala vapen i samhället eftersom det ökar risken för brottslig användning av skjutvapen. Regeringen genomförde under förra mandatperioden en av de största straffskärpningsreformerna någonsin när straffen för allvarliga våldsbrott skärptes. Ändringarna får betydelse även för bedömningen av allvarliga våldsbrott där vapen har använts. har fått i uppdrag att utvärdera om straffskärpningsreformen har fått avsedd effekt. Ska vi få ned antalet skottlossningar och användningen av skjutvapen vid allvarlig brottslighet är det också nödvändigt att stoppa införsel av illegala vapen till . Ett viktigt steg för att finna mer effektiva metoder mot illegal vapeninförsel är regeringens uppdrag till och att kartlägga omfattningen av den illegala införseln och tillvägagångssätten. I uppdraget ingår att effektivisera kontrollverksamheten genom fler gemensamma operativa insatser. Uppdraget ska redovisas . Regeringen har vidare genomfört ett antal ändringar i vapenlagstiftningen som syftar till att förbättra kontrollen av vapen som förs över gränsen. infördes krav på att vapen ska märkas vid tillverkningen och vid varaktig införsel till . Märkningskravet skapar bland annat förutsättningar att spåra vapen och syftar ytterst till att motverka illegal tillverkning av vapen och handel med illegala vapen. fick utökade befogenheter att göra kontrollbesök och revisioner hos dem som för in vapen. Regeringen har också , i den lagrådsremiss som nämner, föreslagit att det ska bli straffbart att låta bli att till anmäla införsel av vapen från en annan EU-stat. Det föreslås vidare vissa skärpningar av reglerna för vapenhandlare. I remissen föreslår regeringen dessutom ett förtydligande av under vilka omständigheter ett vapenbrott kan anses vara grovt. En sådan omständighet är om vapnet har varit av särskilt farlig beskaffenhet, en annan är om gärningen har avsett flera vapen. Detta förtydligande innebär att fler brott än kan komma att bedömas som grova, vilket innebär att påföljden blir minst sex månaders fängelse. Jag anser att man behöver överväga ytterligare straffskärpningar för den här typen av brott. Regeringen avser att ge en särskild utredare i uppdrag att bland annat se över hur regleringen om grova vapenbrott ytterligare kan förändras för att en skärpt syn på vapenbrottsligheten ska få genomslag. Uppdraget ska redovisas . En annan viktig åtgärd som planeras är en ny, tillfällig vapenamnesti. En sådan amnesti är ett sätt att minska den totala mängden illegala vapen, särskilt om den kombineras med signaler om skärpta straff för olaga vapeninnehav. Jag har tidigare meddelat att en ny vapenamnesti bör genomföras senast . Regeringen vidtar således en mängd åtgärder för att komma till rätta med de problem som tar upp. Några har vi redan genomfört, men flera viktiga initiativ pågår eller ska genomföras . Tillsammans utgör åtgärderna en verksam och kraftfull politik för att skärpa vapenlagstiftningen och bekämpa förekomsten av illegala vapen i . 26 (S): Bakgrunden till den här interpellationen är de många mord som vi har sett i på väldigt . Det är en alarmerande utveckling, och vi är överens i om att någonting måste göras. vill jag betona att detta är en riksfråga. Den grova organiserade brottslighet som finns i finns också i övriga landet, och den sprider sig. Det är alltså viktigt att poängtera att detta inte enbart är ett Malmöproblem. När det gäller vapensmugglingen är det som jag har hängt upp mig på och som jag också tar upp i min interpellation att tullen inte har haft ett speciellt uppdrag att just leta efter vapen, utan huvudprioriteringarna har varit smuggling av knark, cigaretter och sprit och ekobrottslighet för att på så sätt komma åt organiserad brottslighet. Det är absolut inget fel med det. Det är väldigt bra att man angriper problemet från alla håll och kanter, men det är väldigt viktigt att komma åt vapnen om man vill komma åt den organiserade brottsligheten och framför allt det grova våldet och morden. Min önskan är att får ett tydligt direktiv att prioritera vapensmuggling. Det räcker inte att kartlägga verksamheten, utan det handlar om att prioritera att jaga rätt på så många vapen som möjligt vid gränsen och även förbättra samarbetet med tull och polis i andra länder för att man ska kunna veta när vapentransporter är på väg. Det är så bistert att de få vapenbeslag som tullen har gjort har gjorts vid rena rutinkontroller, och det är alltså en slump att man har fått tag i de här vapnen. vet vi att det finns omkring 30 00040 000 illegala vapen i omlopp i varav många finns i kriminella kretsar. Trots detta lyckades man bara beslagta 689 olagliga vapen varav 209 togs i . I tullen gjordes 38 vapenbeslag , och bara sju av dem gjordes vid där väldigt mycket kommer in. Det här är alltså ett enormt problem. Jag vill att tullen ska få resurser att jobba med det här och få verktyg och framför allt att problemet ska ges en tydlig prioritering. När det gäller olaga vapeninnehav verkar det som att vi är överens. säger att det ska tillsättas en särskild utredare som ska komma med förslag om straffskärpningar just när det gäller olaga vapeninnehav. De här andra delarna som tas upp om att märkning av vapen ska införas och att man ska tvingas anmäla om man för in vapen från EU till är bra, men vapnen vi talar om går utanför alla regelverk. Ligorna, den organiserade brottsligheten, kommer inte att anmäla vapeninnehav, och jag tror att de har andra vägar för att komma över vapen och därför inte behöver använda sig av märkta vapen. A och O är att vi kan skärpa straffsatserna för innehav av de här vapnen. Det har funnits löjliga påföljder för grovt kriminella med böter eller fängelse på någon enstaka månad. Det är ingen bra signal att sända ut. Har någon ett dödligt vapen i sin ägo får man förutsätta att det finns en risk för att det kommer att användas, och det ska självklart anses som ett grovt brott. Jag vill att vi ska skynda på processen så att vi äntligen kan få en skärpning av det här. 27 (): Jag delar helt bedömning att skjutningarna i är allvarliga, men illegala vapen är inte enbart ett Malmöproblem. Däremot har belyst hur grov kriminalitet använder sig av illegala vapen, och att det förvärrar situationen och riskerar att drabba många. Därför finns det anledning att diskutera vad vi kan göra åt det. Den första fråga har är varför det inte är prioriterat inom tullen. Det är det naturligtvis. I och för sig anges inte vapen specifikt i regleringsbrev, men har i uppdrag att kontrollera och beslagta illegala vapen vid den svenska gränsen. I regleringsbrevet står bland annat att kontroller av in- och utförselrestriktioner särskilt ska inriktas på hot mot hälsa, miljö och säkerhet. I det ligger förstås även kontroll av illegal införsel av vapen. Sedan säger att man inte beslagtagit så många vapen, inte ens vid över vilken många av vapnen förs in. Det stora problemet har visat sig vara att man har en ganska dålig bild av vilka vägar vapen kommer in och vilka metoder som används för den mängd vapen som strömmar in i landet. Det är skälet till att ett av uppdragen till och tullen är att kartlägga det. Vi har mycket bättre kontroll och kunskap om vägarna när det gäller till exempel narkotika än när det gäller vapen. Om man vill ingripa måste man veta var och mot vad man ska ingripa. En sak vet vi emellertid, och det är att det inte är alldeles ovanligt att viss illegal vapeninförsel sker i närheten av den vanliga vapenhandeln och vapeninförseln. Det finns dock gråzoner, och dem täcker vi in och försöker hantera med en del av de regler som riktar sig mot den legala vapenhandeln. Krav på märkning och krav på vem som ska ha tillstånd och hur det ska se ut är oerhört viktigt för att inte ge utrymme eller möjligheter för illegal hantering vid sidan av. Tyvärr finns det exempel på att en del vapen kommer in den vägen. Det är därför inte oviktigt att även arbeta med den sidan. Det finns mer att göra när det gäller de här frågorna, och därför aviserar vi ytterligare uppdrag. När det gäller skärpningar av straffen för dessa brott verkar de förstås inte ensamma, men de är viktiga. Den utredning som gjordes om vapenfrågorna och påföljderna föreslog ingen skärpning av påföljderna, vilket jag tyckte var lite olyckligt. Det är skälet till att vi nu tittar på vad man ska göra för att snabbt kunna skärpa eller tydliggöra vad som krävs för att ett brott ska anges som grovt. Då har vi nämligen fängelse som miniminivå i straffskalan. Därutöver behöver vi titta på frågorna för att få det underlag som krävs för att kunna göra ytterligare skärpningar. Det andra som vi lyfter in i det uppdraget, och som en del lite grann gör sig lustiga över, är ett problem som är rätt allvarligt. Man köper delar och bygger, bygger om och förstärker vapen. Det finns en mängd attiraljer som man kan använda sig av. Där finns ingen prövning, och inte heller finns det några regelverk som är användbara. Vi behöver titta på de frågorna, för de ligger lite grann om hörnet. 28 (S): När det gäller tullen och det uppdrag tullen fått beträffande vapen säger ministern att ordet vapen inte ens nämns. Sedan kan det förutsättas ingå i begreppet säkerhet, det som är ett hot. Om man vill prioritera något tycker jag att det ska nämnas vid namn; det ska tydligt sägas vad som är prioriterat. Tullen har begränsade resurser och om man inte säger att något är prioriterat är risken att det hamnar längst ned på agendan för att de ska hinna med de andra uppdrag som är tydligt prioriterade, exempelvis knarksmuggling. Jag anser därför fortfarande att det behöver slås fast att detta är prioriterat och ska komma högt på dagordningen. Man kan självklart även göra kartläggningar, men det får inte innebära att man enbart kartlägger, utan man måste prioritera att faktiskt ta vapen vid gränsen. Låt mig ge ett konkret exempel. Det finns 54 så kallade hundekipage, alltså hund med förare, som alla är tränade för att leta efter knark. Det är såklart både bra och effektivt. Däremot finns inte ett enda hundekipage som letar efter vapen. Det kunde vara en tydlig signal att åtminstone ha ett hundekipage jag skulle önska fler med specifik uppgift att leta efter vapen. Siffrorna talar sitt tydliga språk. Det är ingen prioritering på vapen, och väldigt få vapen beslagtas. När det gäller tullen har samtliga vapen beslagtagits vid rutinkontroll där man inte specifikt letat efter vapen. Här krävs alltså en rejäl uppryckning, och första steget är att regeringen ger att prioritera det och även satsar resurser så att tullen hinner med det.