prot · GZ09132 · 2012-06-18 00:00:00 — Vi har också säkerställt att industrin finansierar alla nuvarande och framtida kostnader som rör hantering och slutförvaring av kärnavfallet. Vi har formulerat principer för forskningsfinansieringen, och det säkerställer att industrin själv finansierar inte bara sina utvecklingskostnader utan också den forskning som staten behöver för sin myndighetsutövning. All skattelagstiftning har gåtts igenom i jakt på lättnader eller andra fördelar som inte är generella och som skulle kunna uppfattas som subventioner. I skrivelsen har vi varit väldigt tydliga med att regeringen inte har för avsikt att framöver bevilja några nya undantag från koncernbidragsreglerna, eftersom det skulle innebära en subvention av eventuell ny kärnkraft i . från nämner definition av subvention och säger att det är ett resultat av en handling från staten som innebär en fördel för konsumenter eller producenter i syfte att öka deras intäkter eller minska deras kostnader. Den definitionen är snävare än regeringens. har bland de tuffaste kraven när det gäller skadestånd i fråga om kärnkraft i jämförelse med de flesta andra länder. Dessutom växer den förnybara energin i . Precis som energiminister sade i en interpellationsdebatt i ämnet antog alliansregeringen vid energiöverenskommelsen ett mål om att vi ska ha förnybar energi till 2020. Många undrade hur det skulle vara möjligt och om vi verkligen skulle kunna nå det här målet. kan vi konstatera att vi har förnybar energi i det svenska energisystemet. Jag kan också avslutningsvis konstatera att det inte byggs någon ny kärnkraft i . 44 (MP) replik: besked är mycket tydligt. Allt annat än att kärnkraftsbolagen betalar sina egna kostnader är en subvention. Den synen på subvention överensstämmer också mycket väl med bland annat , som säger att kärnkraftens begränsade försäkringsansvar är en subvention. Därför blir jag mycket nyfiken när från säger att regeringens definition av subvention är mycket skarpare än bland annat . Vad är regeringens definition av subvention? Det är precis det vi har frågat i den här debatten. Det blir inte en särskilt saklig debatt när regeringen inte ens bryr sig om att definiera en subvention utan bara fastslår att man inte anser att det finns några subventioner. Regeringen har haft ett tydligt uppdrag att avskaffa de subventioner som finns till kärnkraften. Det uppdraget har man inte uppfyllt. Vi har fokuserat på de två största ekonomiska subventionerna till kärnkraften. Kärnkraftsbolagen betalar inte den fulla kostnaden om det sker en kärnkraftsolycka. De summor som nämner, på 11 miljarder, är en droppe i havet jämfört med en kärnkraftsolycka i Tjernobyl och , som kostar . påstår också att har satt ett ansvarskrav som är mycket högre än i de flesta länder. Det är inte sant. , bland annat, har satt en gräns som är dubbelt så hög vad gäller det finansiella kravet jämfört med vad den har satt på de svenska ägarna. De representanter från allianspartierna som jag har frågat vem som betalar för kärnkraften i har inte svarat. Jag testar än en gång. Vill svara på den avgörande frågan? Om en olycka motsvarande den i , med en kostnad på , skulle ske i , vem är det som får betala? 45 (C) replik: Jag försöker anteckna alla frågor. Jag har just talat om vad regeringens definition av subventioner är. Jag undrar hur vi ska behöva upprepa det i den här talarstolen. Jag tror inte att jag vill säga det, för jag har upprepat det som alla mina allianskolleger har varit uppe och sagt. Då måste jag be att ni läser underlaget en gång till, för där står det exakt vad regeringen säger om vad en subvention är. Jag har också tittat på , och enligt är det svårt att uppskatta graden av subvention som går att härröra till försäkringsansvaret. Att då, som gör, hävda att rapporten visar att det utgör en stor subvention är en märklig hantering av sanningen. Dessutom står det att man ska återkomma och fördjupa den här analysen för fortsatt diskussion, och det är vad jag har uppfattat står i när det gäller försäkringsansvaret. har ett av de högsta skadeståndsansvaren när det gäller kärnkraft i jämförelse med många andra länder. har högre, men i jämförelse med många andra länder ligger högt, och det är inte så illa. När det gäller , , vill jag ställa en motfråga: Vad händer om en damm brister? Är det statens ansvar? I slutändan är det ändå så, och jag kan villigt erkänna att om det, förbjude, skulle hända en sådan stor ödesdiger olycka är det självklart att staten kommer att få gå in på samma sätt som om det skulle ske en olycka där en damm brister. Jag måste vara ärlig och rak, och jag tror egentligen inte att det är någon som betvivlar detta. 46 (MP) replik: Jag har läst regeringens skrivelse mycket noggrant. Där nämns inte ordet definition över huvud taget, så jag blir förvånad när säger att regeringens definition är skarpare och att regeringspartierna i den här debatten skulle ha klargjort det. Jag har inte utläst någon definition över huvud taget, och det är det som gör att den här debatten, som är helt avgörande för framtidens energi, blir så oseriös, nämligen att regeringen inte sakligt vill presentera en definition eller gå igenom de subventioner som finns. Vad gäller liknelse med vattenkraft om en damm brister är det viktigt att först klargöra att kostnaden för något annat energislag aldrig kan bli så hög som om något skulle brista i kärnkraftstekniken. Jag är gärna med och diskuterar med regeringen hur vi kan garantera att förorenaren-betalar-principen gäller även vattenkraften, men i det här fallet har regeringen fattat ett beslut om att det inte ska finnas några subventioner till kärnkraften. tolkar jag här som att hon glider och erkänner att det förstås finns en situation där det är staten som är ansvarig. Kan vi då inte vara ärliga och säga att det finns subventioner till kärnkraften? Sedan kan vi diskutera om det är önskvärt eller inte, men vi kanske kan vara överens om att det finns subventioner. Det har i den här debatten hänvisats mycket till och att det är den som är i vägen och gör att inte avskaffar de subventioner som finns. Jag ska be att få läsa från regeringens egen proposition 2009/10:173 om , där det står att utöver de 11 miljarderna finns det till följd av tilläggsprotokoll till inte längre någon formell övre beloppsgräns för en finansiellt garanterad ersättning, som staten kan kräva att anläggningshavaren ska svara för. Det finns alltså ingen ursäkt för regeringen att inte kräva ett fullt kostnadsansvar om det skulle ske en olycka. Med regeringens politik är det svenska folket som får betala för kärnkraften. Det menar jag och är en bromskloss för utbyggnad av den förnybara energin. 47 (C) replik: Vi har inte en oseriös framställan. Jag vill å det starkaste hävda det. Det här är en väldigt viktig fråga för alliansregeringen, annars skulle vi aldrig ha tagit på oss att göra en så gedigen undersökning och framställan som vi faktiskt gör. En del har i kammaren också kritiserat regeringen för att det har tagit så . Jag tycker tvärtom att det är väldigt seriöst av regeringen att ta på sig när det gäller så här viktiga frågor. Skulle vi däremot ha hastat igenom det och framfört någonting skulle exakt samma personer stå i den här talarstolen och säga hur oseriösa vi var som har varit för snabba och att vi har hastat fram något. Därför tycker jag att det är väldigt bra att regeringen har tagit det här på så stort allvar och tagit god tid på sig. Detta är väldigt viktiga frågor för alliansregeringen. När det gäller subventioner har vi olika syn på om det är så att det är moderbolaget som ska ta det obegränsade ansvaret eller om det är driftsbolaget. Däri är skillnaden som vi ser det. Det är den uppfattningen jag har. Jag har egentligen inte uppmärksammat att vi tycker så annorlunda kring de här detaljerna, även om jag tycker att det är många som har tagit tid här i talarstolen och diskuterat mycket oväsentligheter om tidsaspekter hit och dit. Jag tycker i stället att vi skulle ägna mer fokus åt att diskutera allvaret, därför att det här är en seriös framställan. Med detta vill jag sätta punkt i den här debatten, och jag återkommer gärna till ytterligare en diskussion med när det gäller till exempel vattenkraften och vems ansvar det är när dammar brister. 48 (SD): Subvention innebär att ett ekonomiskt stöd, indirekt eller direkt, ges till någon form av verksamhet för att sänka priset på en vara eller en tjänst. Det är med andra ord egentligen inte lönsamt att bedriva en viss verksamhet, men genom subventioner i form av exempelvis lägre skatter eller direkt ekonomiskt stöd drivs den ändå av olika skäl. Det kan vara samhällsnytta i stort, det kan vara för att det behövs ett stöd i ett initialt skede. Jag måste medge att jag har svårt att se på vilket sätt den förmenta subventionen till kärnkraften uppenbarar sig. Så långt har jag dock förstått att i den förmenta subventioneringen ingår det skadeståndsbelopp som blir aktuellt om det skulle ske en radiologisk olycka. Grundtanken måste väl vara att vi med teknik och forskning försöker förebygga fel och motverka att fel leder till allvarliga olyckor och att om det skulle ske en allvarlig olycka lindra verkningen av densamma. Som vanligt i all mänsklig verksamhet måste vi väga risken mot nyttan. Jag vågar påstå att med det system vi har i med kontroll av kärnkraft och förebyggande av risker så överväger nyttan helt risken. Jag vill påpeka att jag inte är någon vän av generella subventioner och otid. Visst kan subventioner behövas och för viss verksamhet, men subventioner kan också förorsaka att verksamhet stagnerar. Vi kan nu se hur systemet med elcertifikat näst intill håller på att lamslå vindkraftsindustrin. Låga elpriser i kombination med låga priser på elcertifikat gör att de ekonomiska kalkylerna inte håller. Att i det läget börja laborera med kvotplikter skulle förmodligen bara göra det hela än mer ekonomiskt svåröverskådligt. Det blir än mer problematiskt med en subventionsdebatt om vi dessutom börjar diskutera kringeffekter. Var drar vi då gränsen för vad som kan betraktas som en subvention? Är statlig utbildning av civilingenjörer inom exempelvis materialteknik att betrakta som en subvention av kärnkraft? Det finns ju en möjlighet att denne expert inom materialteknik får anställning inom kärnkraftsindustrin. Om man går vidare i subventionstanken kan det innebära att man till slut blir direkt kontraproduktiv i tankegången. Låt mig ta ett tänkt exempel: Vi tänker oss att en utvecklare av vindkraftsteknik är intresserad av att ta fram en effektivare metod för elkraftsöverföring. Det visar sig att ett samarbetsprojekt med ett tekniskt universitet verkar bli möjligt, och detta kan driva projektet framåt. Staten är också villig att gå in med ett relativt stort belopp. Gott så; det är precis sådana framåtblickande projekt som detta land så väl behöver. visar det sig att kärnkraftsindustrin också är intresserad av att delta i utvecklingsprojektet med ett betydande belopp och att det förmodligen skulle kunna innebära än större utvecklingspotential. Ska staten då tacka för sig och dra in det utlovade beloppet på grund av att detta kan anses vara en subvention av kärnkraft? Projektet riskerar att bli vingklippt eller helt enkelt inte bli av alls. Vem vinner på det? Där står bara förlorare i alla led: svensk forskning, svensk industri och kanske till och med framtida exportintäkter. Jag vill nämna några konkreta fakta om skatter inom elproduktionen. Kärnkraften betalar effektskatt, dessutom avgift för att säkra kärnbränslehanteringen och fastighetsskatter. Effektskatten som de svenska kärnkraftverken betalar in uppgår till ca , det vill säga . Effektskatten tas ut även om kärnkraftverken står stilla och inte producerar någon el alls. Hur denna effektskatt i det fallet skulle kunna betecknas som en subvention är för mig en gåta. Även om finansieringen av den framtida kärnbränslehanteringen kanske inte har direkt med dagens debattämne att göra så är den finansierad via en avgift. Att denna avgift har använts väl kan vi konstatera när vi tar del av omdömet från den internationella expertgrupp som har granskat SKB:s underlag till ansökan om att få bygga kärnbränsleförvaret i Forsmark: Ett moget forskningsprogram som är innovativt och tillämpar bästa möjliga teknik. Jag vill i det sammanhanget påminna om att vi bör notera att vattenkraften påläggs en fastighetsskatt som är mer än tio gånger större per producerad kilowattimme än den fastighetsskatt som vindkraftsanläggningar betalar. Det kanske i så fall är dags för en annan subventionsdebatt? kravet på så kallat ansvarsgenombrott. Ansvarsgenombrott innebär att ägarna, tvärtemot aktiebolagslagen, skulle bli skadeståndsansvariga även om alla krav hade uppfyllts enligt aktiebolagslagen. Att införa en princip om ansvarsgenombrott skulle strida mot aktiebolagsreglerna, och om den infördes endast för kärnkraftsproduktion kan man genast ställa frågan: Kan frånvaron av ansvarsgenombrott i sig anses som en subvention? I så fall borde all energiproduktion, inte bara kärnkraften, och i en bortre förlängning till och med all teknisk verksamhet anses vara subventionerad. 49 (MP): Vi har hört ett stort antal företrädare från alliansregeringen beskriva sin närmast religiösa tilltro till den problemfria kärnkraften. Jag tycker att det framstår nästan i ett löjets skimmer när man upprepade gånger säger att det inte finns några subventioner det finns inga subventioner utan att på något sätt förklara det, utan att på något sätt beskriva det. Om det är så att man har den här religiösa tron på kärnkraftens brist på problem är det klart att man inte kan hitta några svårigheter. Vi från oppositionen ägnar oss inte åt att dra några sägner, ismer eller så. Vi baserar vår argumentation på regeringens egna myndigheters ställningstagande. Vi baserar den på den oberoende forskningens ställningstagande. Innan jag går till mitt egentliga anförande måste jag kommentera några saker som har sagts tidigare. har lämnat lokalen, men jag har antecknat rätt mycket av det han sade. Han började med att KD har blivit klokare, men sade han att kärnkraften är nästan klimatneutral. Så länge varade den klokskapen. Det är ju sakfel. Kärnkraften är långt ifrån klimatneutral. Jag trodde faktiskt att ni på allianssidan hade slutat att säga sådant när nu vd för har slutat säga det, efter det att en av de stora drakarna på elsidan blev stämd inför domstol och drog tillbaka sin annons där man uttryckte sig på det sättet. Jag trodde att ni hade lämnat den typen av argumentation. Sedan har jag ju hört företrädarna för allianssidan prata om att det är för industrins skull man gör de här avvägningarna. Det är bra att ni talar om att ni inte bryr er om säkerhetsfrågan, utan att er argumentation bygger på vad industrin kräver. Sedan påstår ni att kärnkraften ska vara en trygg och kontinuerlig producent av el. Det är ju er politik som leder till beroendet av kolkraft. Det är när man tvingas snabbstoppa i en reaktor och den effekten försvinner som kolkraften kommer in, inte när några vindkraftverk slutar snurra. Jag tror att jag nu går över till mitt egentliga anförande. Regeringen påstår att man har lagstiftat om ett obegränsat ekonomiskt ansvar vid en kärnteknisk olycka. Det obegränsade ansvaret ska gälla för den som kallas för anläggningshavaren i lagtexten till den lag som ännu inte gäller. Det kan vi diskutera. är reglerna sämre än de skulle vara om regeringen genomförde den här lagen. Den som är nyfiken och vill hitta texten om det obegränsade ekonomiska ansvaret går naturligtvis till lagen och tittar. Det är ju vi i civilutskottet som har hanterat den, så jag har läst den ganska noga. Om man läser lagen kan man konstatera att det är väldigt svårt att hitta några belägg som stöder hypotesen om ett obegränsat ekonomiskt ansvar. Tvärtom är lagtexten fylld av paragrafer som anger begränsningar och takbelopp för det här ansvaret. Det är mot den bakgrunden som vi i oppositionen ibland, kanske lite spydigt, brukar påpeka att regeringen tycks sakna grundläggande kunskaper i matematik, eftersom man säger att 11 miljarder skulle vara så mycket att man kan kalla det för ett obegränsat belopp. Lagtexten är också mycket tydlig med att det ska finnas en säkerhet. Det erkänner regeringen, men vad regeringens representanter därutöver påstår är att om säkerheten inte räcker ska anläggningshavarens alla övriga tillgångar tas i anspråk. Då undrar man om det stämmer. Var i lagen står det? Jag kan inte hitta någonting i den nya lagen, som ännu inte är genomförd, som handlar om den saken. Däremot finns det många paragrafer som motsäger regeringens påstående. Exempelvis rimmar regeringens tolkning väldigt illa med lagens innehåll i en paragraf som uttryckligen talar om vad som gäller när den uttalade säkerheten för ersättning inte räcker till. Då står det: Om de medel som skall användas för betalning av ersättning enligt denna lag inte räcker, och det är helt klart att när man säger de medel och enligt denna lag åsyftar man det här garantibeloppet och ingenting annat. Att lagtexten dessutom i till exempel 42 § anger ett takbelopp för det ansvar som åligger staten utöver det ansvar som anläggningshavaren har skyldighet att garantera gör att det blir ännu svårare att förstå varifrån regeringen hämtar sitt argument för att lagen skulle innebära ett obegränsat ekonomiskt ansvar. Jag hittar det inte i lagen. Ordet obegränsat förekommer faktiskt i lagen. Det är kanske det som ni från regeringssidan inte har förstått eller har misstolkat. I den paragrafen används ordet för att tala om att anläggningshavarens ansvar gäller även om anläggningshavaren inte alls är ansvarig för olyckan, även om någon som är anställd av anläggningshavaren eller som på annat sätt ligger under anläggningshavarens domän och ansvar skulle vara orsak till olyckan. Det är alltså klart att man har ett absolut ansvar om det händer någonting, utan några som helst undantag, till och med om olyckan skulle orsakas av en terroristattack. Det enda sättet som lagen talar om ett obegränsat ansvar är att oavsett varför en olycka inträffar och hur det går till har anläggningshavaren alltid ansvaret. Det är i så måtto det är ett obegränsat ansvar, inte i någon annan dimension. Att regeringen påstår att man med den nya lagen skulle ha infört ett obegränsat ekonomiskt ansvar innebär ju inte att man har gjort det, om det i den nya lagen inte finns någonting som man kan ta på om det skulle bli allvar. Jag hoppas att vi med det här kan lämna frågan huruvida den nya lagstiftningen innebär ett obegränsat ekonomiskt ansvar eller inte med att konstatera att så inte är fallet. Både i den nuvarande och i den nya lagen, som regeringen förhoppningsvis ska införa, anger man tydliga maximala beloppsgränser för det ekonomiska ansvaret, såväl för anläggningshavaren som för staten. Att medborgarna skulle kunna förvänta sig något ansvar från staten utöver det som finns där beror ju helt och hållet på vilken politik som styr, vilken villighet som finns. Det finns ingen säkerhet i lagen för att staten skulle ta ett ansvar därutöver. Vet ni som lyssnar vilka det är som är anläggningshavare, de som alltså ska stå till svars om det skulle hända någonting? Om det skulle vara så att regeringen ändå vidhåller att man har ett obegränsat ansvar kan jag tänka mig att ni har för avsikt att i samband med att lagen genomförs skriva någonting som skulle få den konsekvensen. Det tänkte jag att man kunde utgå ifrån och ge er den möjligheten. När ni inför lagen skriver ni någonting som gör att det faktiskt ska vara ett obegränsat ansvar. Vad betyder då det? Då måste man veta att det alltså inte är , Eon eller Fortum som är anläggningshavare. Det tror jag att ni känner till, men det vet nog inte de flesta människor. Dessa stora företag är naturligtvis inte så dumma att de själva sätter sig i den positionen. De har naturligtvis skaffat sig något som vi i mitt utskott i andra sammanhang kallar målvakter. Visst är det de tre stora drakarna som är huvudägare till kärnkraften, men i rent juridisk mening är de ägare bara till de företag som driver de respektive geografiskt placerade anläggningarna, till exempel Oskarshamnsgruppen, Forsmarksgruppen och Ringhalsgruppen. Dessa företags balansräkningar visar inte särskilt stora tillgångar utöver sina reaktoranläggningar. Det är därför vi från sida menar att ett ansvarsgenombrott är nödvändigt. För den som drabbas av en reaktorolycka är det knappast en tröst att bolagen i princip saknar andra tillgångar som kan göra skillnad från det som lagen stipulerar. Låt mig summera. Lagen säger inget om något obegränsat ekonomiskt ansvar, men om regeringen vid ikraftträdandet ändå skriver något som binder anläggningshavarna att ansvara med sina tillgångar innebär det i praktiken att de medel som finns till hands ökar från 11 till i bästa fall 15 miljarder. Det ni i övrigt pratar om, det vill säga att det ska finnas försäkringar, finns inte i lagen. Det är bara ren gallimatias ni håller på med. Det är bara på det sättet dessa 11 miljarder ska garanteras. Det finns inte något därutöver. Det där har ni missförstått. Ni får nog läsa på lagen. handlar det här betänkandet om subventioner. Subventioner till vem? Pratar vi om subventioner till , Eon och Fortum och de övriga mindre ägarna som finns bakom anläggningshavarna? Eller pratar vi om subventioner till anläggningshavarna? Eller är det så enkelt att det inte spelar någon roll huruvida företagen har byggt olika koncernstrukturer när man pratar om subventioner? Det borde ha behandlats av regeringen. När det gäller anläggningshavarna är det helt klart att 11 eller 15 miljarder inte räcker långt, även om det skulle bli en olycka av betydligt mindre karaktär än de stora olyckor vi ibland pratar om, Tjernobyl och . En väsentligt mindre olycka genererar ändå större kostnader än dessa belopp. Att man inte ställer krav på till exempel tio gånger större garantibelopp måste man se som en subvention. Ingen annan tolkning är möjlig. Bara det faktum att staten enligt den lag vi pratar om har ett delansvar är naturligtvis även i sig en subvention. Det kan ingen komma ifrån. Jag tror inte att någon seriös bedömare skulle komma till en annan slutsats. Den enda som såvitt jag vet har försökt att sälja över ansvaret till någon privat anläggningshavare från företag som till exempel OKG och de andra anläggningarna är . Kommer ni ihåg det? När spekulanterna insåg att de riskkalkyler som fanns och de reservfonder som var uppbyggda var helt felkalkylerade, att man behövde tillföra minst tio gånger så mycket pengar, lämnade de naturligtvis detta. Forskningen är tydlig med att det inte finns någon kärnkraft någonstans i världen som klarar sig helt utan statliga subventioner. Det bevisas av att inte ens den mest hängivna avregleraren vi har haft i världen lyckades få marknaden att ta över riskerna. Så ser det ut. Hur ska vi resonera när det gäller subventioner till de stora drakarna? Eftersom vi med bred marginal kan konstatera att anläggningshavarna är tydligt subventionerade borde det spilla över på ägarna. är det inte så lätt att analysera årsboksluten för , Eon och Fortum. Egentligen är det inte så enkelt att gå igenom anläggningshavarnas bokslut heller. De är nämligen i sin tur också små koncerner. I boksluten förekommer också koncernbidrag fram och tillbaka inom anläggningshavarna och mellan ägarbolagen i flera riktningar. Vi lärde oss av för inte så länge sedan att vi också måste titta på hur lånedelen i finansieringen ser ut, det vill säga räntorna och till vem vi betalar. Efter en snabb genomgång av bolagens årsberättelser vågar jag mig inte på att hävda någon bestämd siffra för hur stora vinster de stora drakarna gör på sina ägarandelar och i vilken mån det skulle vara subventioner. Men att de stora vinsterna finns där, speciellt när reaktorerna står stilla, är klarlagt.