prot · GZ09131 · 2012-06-15 00:00:00 — 1 § Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Till hade inkommit följande skrivelser: Interpellation 2011/12:406 Till Interpellation 2011/12:406 Vindkraftsvinster av (S) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tidigare inbokade arrangemang och resor. (C) Enligt uppdrag 2011/12:413 Till Interpellation 2011/12:413 Brister i postutdelning av (S) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tidigare inbokade arrangemang och resor. (C) Enligt uppdrag 2011/12:423 Till Interpellation 2011/12:423 Narkotikarelaterad dödlighet av (S) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är redan inbokade engagemang. (KD) Enligt uppdrag 2 § Hänvisning av ärende till utskott Föredrogs och hänvisades Motion 2011/12:Fi21 till finansutskottet 3 § Förnyad bordläggning Föredrogs och bordlades åter betänkande 2011/12:NU24 betänkanden /12:UbU20 och UbU22 Miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2011/12:MJU20 betänkanden /12:CU27 och CU5 4 § Svar på interpellation 2011/12:412 om franchisetagarnas utsatta situation 1 (): har frågat statsrådet vilka åtgärder hon avser att vidta för att förbättra franchisetagares villkor. Interpellationen har överlämnats till mig. Franchising kan vara ett bra val för en person som vill starta näringsverksamhet. Det kan kännas tryggt att börja verksamheten med ett redan inarbetat affärskoncept och med ett välkänt varumärke. Franchisegivaren kan också bistå med kunskap och stöd till franchisetagaren. Att franchising är ett attraktivt sätt att starta och driva företag visar de nära 30 000 franchisetagarna i . gäller en särskild lag om franchisegivares informationsskyldighet. Lagen syftar till att stärka en blivande franchisetagares ställning. Den reglerar bland annat vilken information en franchisegivare ska lämna innan parterna ingår avtal. Informationen ska till exempel avse de ekonomiska villkoren för verksamheten, villkoren för uppsägning av avtalet och upplysningar om hur en tvist med anledning av avtalet ska prövas. Genom den informationen får franchisetagaren upplysningar om särskilt viktiga delar av avtalet och kan på grundval av informationen ta ställning till om han eller hon vill ingå avtalet. Med nu gällande lagstiftning finns det också möjligheter att ingripa mot en franchisegivare som inte fullgör sin skyldighet att lämna ut information. Ett problem är att en franchisetagare ofta intar en underlägsen ställning i förhållande till franchisegivaren, vilket gör att det kan vara svårt för honom eller henne att med tillräcklig kraft påverka innehållet i parternas avtal. Med stöd av lagen om avtalsvillkor mellan näringsidkare kan dock förbjuda franchisegivaren att uppställa oskäliga avtalsvillkor. Domstolen ska ta särskild hänsyn till behovet av skydd för den som intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet. Oskäliga avtalsvillkor kan också jämkas eller lämnas utan avseende i sin helhet. rapporteras det om franchisetagare som har råkat illa ut, och bland annat mot den bakgrunden har det ifrågasatts om den gällande lagstiftningen är tillräcklig. Som jag har pekat på finns det skyddsregler som kan tillämpas för att ge franchisetagaren ett bra underlag inför sitt beslut att ingå avtalet och för att komma till rätta med missförhållanden inom ramen för ett avtal. Ytterligare lagstiftning på området skulle utgöra ett ingrepp i den avtalsfrihet som bör finnas mellan två näringsidkare som vill ingå en affärsrelation. Jag anser att man ska vara försiktig med att göra sådana ingrepp. Jag kan konstatera att inte heller anser att det finns skäl att införa ny lagstiftning. Frågan har behandlats av vid ett flertal tillfällen, senast . Då avslogs ett motionsyrkande om lagstiftning på området. Utskottet ansåg att det inte fanns skäl att ytterligare lagreglera avtalen. Enligt min uppfattning vore det bästa om de problem som förekommer i stället kunde hanteras av de branschorganisationer som är verksamma på området. Jag instämmer således i den bedömning som har gjort och har inga planer på att föreslå ytterligare lagstiftning på området. 2 (S): Jag kan delvis hålla med om vad statsrådet sade i sitt svar. Ytterligare reglering av eller ändringar i den fria avtalsfriheten ska man vara försiktig med. Man ska fundera ett par varv innan man bestämmer sig för att göra ändringar. Från tid till annan vet vi att företag kommer i kläm på olika sätt. Det absolut vanligaste är att det lilla företaget inte har så mycket att sätta emot det stora företaget. Men det förekommer också andra mer sofistikerade former, till exempel franchisetagarnas situation. Därför finns det någonting vi kan kalla lag på området. Men det finns flera sätt att frångå lagen, och det är därför jag har väckt interpellationen. Kraven återkommer ständigt. Först och främst är det oklart om ens i något fall har dömt i en sådan här fråga. Den enkla anledningen är att det finns skiljeklausuler i avtalen, vilket gör det i praktiken omöjligt för en franchisetagare att få en fråga prövad. Skiljedomsförfarande är någonting som nästan bara riktigt stora företag över huvud taget har råd med. Det handlar om för att lösa en sådan fråga. I ett sådant sammanhang får man definitivt stå för sina egna kostnader. Det finns en rad andra saker att tänka på. En populär sak är att man tvingas betala till ett marknadsföringsbolag utan att ha något inflytande över marknadsföringen. Det är mycket sofistikerat. Man råkar ofta ut för ett obegränsat borgensåtagande. Det är inte heller ovanligt att man när avtalet hävs, för att avtalstiden löper ut eller för att man faktiskt häver avtalet, inte får betalt för de insatser man de facto har gjort i sitt företag. Här kan man inte bara stillatigande titta på. Visst är det viktigt att upprätthålla den fria avtalsrätten, men vi måste också skydda dem som inte på annat sätt kan få stöd. I den bästa av världar kan branschorganisationerna lösa dessa frågor själva. Men i det här fallet står branschorganisationerna långt från varandra. Det är inte så konstigt eftersom det är franchisegivarna som tjänar mycket pengar på att göra en liten insats. Varför skulle de vilja minska sin möjlighet att tjäna pengar? Det skulle vara mer ärligt av regeringen att framföra ungefär följande, nämligen att det är självklart att regeringen ska se över frågan. Om regeringen sedan måste lägga fram förslag till ytterligare lagstiftning kan man inte veta , men det här är en fråga som det kommer att bli mer och mer problem med. 3 (M): har ställt en i allra högsta grad viktig interpellation som handlar om franchisetagande och ytterst näringsliv och villkoren för näringslivet. Att jag går in i debatten beror på att vi i civilutskottet har hand om dessa frågor. har motionerat om frågan, och vi har behandlat den i civilutskottet. I det betänkande som vi tog fram och som var föremål för beslut föreslog vi från utskottets majoritet avslag på motionen, och det inkom en reservation från Socialdemokraterna. Vad jag skulle vilja lyfta upp här är, precis som justitieministern har sagt, att det finns en lagstiftning. Den handlar till stora delar om att skydda den svagare parten, i detta sammanhang franchisetagaren. Men jag vill lyfta upp en annan fråga som är så viktig i dessa sammanhang, och det handlar om att franchise ger ett stort antal människor möjligheter att starta och driva företag. Vi har sett åtskilliga exempel på personer som har startat franchise i liten skala och utvecklat det till ytterligare företag, andelar, inom franchisesystemet. Det innebär att personerna är nöjda med verksamheten och vill gå vidare. Det finns också franchisetagare som lämnar franchisesystemet och startar ett eget företag där de själva står som ägare. I det stora hela uppfattar jag att systemet fungerar bra. Men vad jag också vill lyfta fram är att vi i , precis som inom andra områden när det gäller företagande, har en tradition att branschorganisationerna samarbetar och hittar gemensamma lösningar och förhållningsregler som respekteras av båda sidor. Jag är övertygad om att även om parterna inom franchise står långt ifrån varandra finns det möjligheter att gå vidare för att bygga på den svenska tradition som finns inom många områden. Vad jag också vill säga och lyfta fram är att det är så viktigt för den som vill starta franchise att ta del av andras erfarenheter, att titta på vilka organisationer och vilka franchisegivare som har ett bra renommé, att tala med sin bank inför lån, att tala med branschorganisationen för att få information. nämner i sin interpellation att det finns franchisetagare som går i konkurs och har gjort fel bedömningar. Det är oerhört tragiskt. Det är tragiskt för en företagare som går i konkurs absolut både för företagaren personligen och för den som ger ut franchisen, kanske också för bygden där företaget drivs. Men det visar också de risker som finns med att starta företag. Detta är inte en risk som är specifik för franchise utan en risk som finns inom allt företagande. Det är angeläget att såväl den som startar franchise som den som erbjuder franchise har med marknadsanalyser. Att gå in och reglera ytterligare är ingenting som vi från civilutskottet har diskuterat och tagit ställning till, och det är heller ingenting som vi från utskottets sida har sagt att vi förordar. 4 (): Jag tror att gör stor nytta genom att lyfta fram frågan så att vi får diskutera den. Det finns ett skäl till att har fattat beslut om en lagstiftning på detta område, med informationsskyldighet för franchisegivarna. Genom att lyfta fram de problem som kan dyka upp ökar medvetenheten och kunskapen om dessa problem. Det behöver inte leda till slutsatsen att man måste ändra i lagstiftningen. sade också att vi är överens om en viss försiktighet när det gäller att göra ingrepp i avtalsfriheten. Det finns några saker som jag tycker att man ska komma ihåg när det gäller detta. Det ena är naturligtvis att denna typ av avtal kan vara väldigt besvärliga. var inne på hur viktigt det är att franchisetagare tar del av och förstår de olika delarna i avtalen och att kunskap om andras erfarenheter sprids. Det är på det sättet man kan börja ställa krav eller formulera dem. Här har branschorganisationerna ett oerhört viktigt ansvar och en möjlighet. Sedan kan man diskutera detta med skiljeklausuler, som lyfte upp. Man ska ha klart för sig att det finns fördelar med skiljedomsförfarande, för det går ofta snabbare än en domstolsprocess. Det är ett av skälen till att många företag väljer den typen av lösning. Det är inte heller så att en sådan klausul i ett avtal innebär att inte har möjlighet att lyfta frågan. Det problem som ändock finns är att de inte har fått in något mål att pröva. Då blir det inte mycket gjort, utan här behövs naturligtvis någon prövning. Då tycker jag att det är centralt att påpeka att det inte bara är enskilda småföretagare, eftersom vi pratar om ganska små företag, som kan väcka en sådan fråga. Det kan även branschorganisationer göra. Det finns goda möjligheter att få specifika frågor prövade, och det vore väl bra om man gjorde det. Jag tror också att det från perspektiv är bra om den lagstiftning som vi har, som har tagits fram i ordnade former och som är rätt tydlig får prövas. Innan man börjar fundera om man bör justera i lagen vill man gärna veta om den lag man har fungerar. Det vore därför bra om man fick en prövning. Jag tror att det är viktigt att ha ögonen på den problematik som pekar på. Det är svårt att vara liten företagare i alla typer av företagande, men gentemot den här typen av stora kedjor eller franchisegivare kan man lätt hamna i regelverk som man kanske inte har tänkt igenom riktigt. Här behövs det stöd. Det är också därför reglerna är utformade på det sätt som de är. Jag tycker att vi har en tämligen bra lagstiftning. Jag tycker att det vore bra om den prövades. Det kan också vara så att den lagstiftningen gör att inte så många är missnöjda utan har inneburit en bättre information till franchisetagare. Om det vet vi inte så mycket. Det är inte heller så att branschorganisationerna har drivit något ärende , så vi får avvakta och se. 5 (S): Det finns naturligtvis exempel på att franchisesystemet fungerar utmärkt. Det som framför allt brukar diskuteras är ett företag som inte har så stor ordning när det gäller arbetsrätt och annat i förhållande till sina anställda. Men just bland franchisetagarna finns det de som har utvecklat sina företag mer och kanske skaffat ännu fler enheter. Men det finns också stora, välkända företag som tyvärr visar på motsatsen, där man utnyttjar varje liten del som man över huvud taget kan utnyttja, som balanserar på gränsen för vad som är lagligt. Det är ju det som är det stora problemet, och det är för den gruppen det behövs skyddslagstiftning. Låt mig då säga två saker, först när det gäller ekonomi och varför det inte finns så stor kunskap om konkurser. Det går så långt att man pantsätter allt man har, och sedan blir man tvungen att sluta. Man kanske inte ens under många års franchisetagarsituation har kunnat ta ut någon lön över huvud taget, utan familjen får försörja en. Det finns åtskilliga sådana fall att berätta om. Det är därför det inte finns så många konkurser. Sedan skulle jag vilja peka på en annan del, där man inte behöver gå in med lagstiftning men göra dem observanta. Det är det statliga ansvaret, där Arbetsförmedlingen, och borde vara mer uppdaterade om hur systemet fungerar. Det skulle vara väldigt bra om vi kunde vidta åtgärder där. Det krävs det inga lagåtgärder för, utan det krävs att vi hittar möjligheter till en annan ordning för att få dem medvetna om att detta system kanske inte är så bra. Man kanske till och med ska kunna säga ifrån till vissa företag. Den största kritiken gäller väl informationsplikten. Man har en informationsplikt, men oftast ligger man på gränsen till vad man är tvungen att göra. Det är därför väldigt många franchisetagare hamnar i den situation som de hamnar i. Jag tror, herr talman, att jag får avbryta här och låta andra debattörer komma in, så återkommer jag i ett slutanförande sedan. 6 (M): Jag instämmer i vad som har sagts här om att frågan är viktig, eftersom den berör en stor del av näringslivet och företagandet. Men i och med att det är en viktig fråga är det angeläget att vara försiktig med en lagstiftning som kan stjälpa över och reglera på ett sätt som blir negativt för hela branschen. Precis som justitieministern nämnde är lagstiftningen inte prövad. Det kan vara intressant för branschorganisationen att bistå genom att lyfta fram ett ärende, om den enskilde franchisetagaren inte har kraft och förmåga att ta sitt ärende vidare. Då kan det vara en angelägen fråga för branschorganisationen att stödja, för att gå vidare. Jag vill här, precis som i alla sammanhang när det gäller företagande, lyfta upp att det är angeläget att den enskilde företagaren gör en analys, tar reda på vad som gäller och hämtar in information från flera ställen. Det är extra viktigt och angeläget när det handlar om en förstagångsföretagare, just för att inte hamna i den tragiska situationen där företaget inte utvecklas i den riktning som tankarna var och där familjen får lida men. Det finns flera komponenter i detta. 7 (): Det är klart att det finns problem. Jag tror att det är viktigt att ha klart för sig det som lyfte fram, nämligen att allt företagande är ett risktagande och att man måste vara beredd att ta risker och medveten om att man tar risker, så att man lägger ribban på rätt nivå. Det är ett problem. Där är det viktigt med information till den som ska ingå avtal, inte minst ingå ett franchiseavtal, så att man går igenom det. Vi har ungefär 30 000 franchisetagare i , vilket visar att det är en form av företagande som passar många och där de allra flesta uppenbarligen också tycker att det fungerar väl. påpekar däremot på sin hemsida att det krävs mycket arbete och att det inte är lätt i början. Men det är det aldrig när man ska starta företag, och det finns fortfarande risker. De har också gjort en undersökning, där de har frågat om positiva och negativa saker som franchisetagare ser med det här konceptet. Det man tycker är väldigt bra är att det finns ett färdigt affärskoncept. Om man ska starta en firma kan det vara svårt att själv hitta en modell som fungerar. får man ett färdigt affärskoncept, vilket är bra. Det gör också att man snabbt kommer i gång med företaget, som annars kan ha en uppstartsfas som är nog så besvärlig. Risktagandet är mindre än om man startar ett helt eget företag och ska komma i gång då, dels på grund av att det går snabbare, dels på grund av att man har ett affärskoncept. Många tycker också att det är en fördel att det ingår utbildning i både företagande och de produkter eller den verksamhet som det gäller och att man kan få stöd löpande. Man ser många stordriftsfördelar. Det är sådant som franchisetagare själva framhåller som fördelar. De nackdelar som man pekar på de finns uppenbarligen är inte i första hand att man känner sig helt låst av avtalet, även om det är klart att man påpekar att friheten är begränsad. Det är skillnad att driva ett franchiseföretag i förhållande till att driva en helt egen firma, eftersom det finns ramar och regler för vad man får göra och på vilket sätt man får disponera den idé eller det märke som man har avtalat om. Det är naturligtvis också mindre roligt ungefär som att betala skatt att man får betala serviceavgifter och royalty till franchisegivaren. I en situation där man jobbar hårt och tycker att man gör ett fantastiskt jobb, i synnerhet om man har hållit på ett tag, kan det ibland kännas som om de avgifterna är höga eller att det är en pålaga. Men det ingår så att säga i avtalet och konceptet det är de villkor man har gått med på. Det är de nackdelar man framhåller. Det leder mig inte till att säga att vi inte har ett och annat problem som är allvarligt och att enskilda företagare kan hamna i besvärliga situationer. Det är just därför som jag pekar på att vi har en relativt ny lagstiftning som tydliggör ansvaret, att man ska få rätt information på ett bra sätt, och där man också på olika sätt kan döma av företag och franchisegivare som inte lever upp till de krav som ställs. Det har inte skett någon prövning i . Man använder i förekommande fall skiljedomsförfarande, vilket är en modell som är vanlig i näringslivet. Vi får vänta och se om vi får några prövningar innan vi kan säga att lagen är bra eller dålig. Men så här långt måste jag säga att mitt intryck är att den fyller en viktig funktion och på det sättet har fungerat väl. Det är något som bör glädja sig åt. 8 (S): Först vill jag kommentera detta med domstolar, varför det inte har varit några domar. Det är just därför att man i kan utdöma viten det går inte att utdöma något annat, och man får inte ens tillbaka de pengar som man eventuellt har mist. Jag tror att jag måste återkomma i den här frågan, och jag får väl återkomma när min röst är något bättre, för jag känner att jag inte klarar av att prata mycket längre . 9 (): tid skulle disponeras mycket bättre om folk var förkylda i den utsträckning som visade upp här . Men det är lite sorgligt, eftersom det är en viktig fråga som vi diskuterar. Om skulle göra en prövning är det vite som kan utdömas. Det är den form som vi har. Det är inte så märkvärdigt med det. Det understryker att det kanske är just branschorganisationerna som borde lyfta upp frågan, för det är på det sättet man kan få lagstiftningen prövad och se var gränserna går för hur man kan agera. Vi kommer att följa frågan, och jag är övertygad om att interpellanten också kommer att göra det, förhoppningsvis med lite mindre förkylning. Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2011/12:421 om otydligheter i lag (1974:191) om bevakningsföretag 10 (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att förtydliga vad som avses med bevakning enligt lagen om bevakningsföretag. Jag har så sent som och besvarat liknande frågor från . anför att lagen om bevakningsföretag är svårtolkad och hänvisar bland annat till en dom från . Som jag har anfört i mina tidigare svar har jag ingen möjlighet att uttala mig i enskilda fall eller om en domstols tolkning av lagen. Det pågår inte någon översyn av lagen om bevakningsföretag. Jag följer självfallet utvecklingen på rättsområdet i syfte att uppmärksamma eventuella brister i lagstiftningen som vi behöver åtgärda. 11 (S): Jag vill tacka justitieministern så mycket för svaret. Skälet till att det blev ganska många frågor kan man kalla olycksfall i arbetet, eftersom jag i datorn använde fel mall. Det betyder också att interpellationen faktiskt sändes in för sent för att egentligen kunna besvaras , så jag är mycket tacksam för att vi trots det får möjlighet att diskutera frågan . Man kan naturligtvis göra som justitieministern, tolka att frågan ställs utifrån endast ett rättsfall. Men faktum är att det finns många fler än så. För tittarnas skull skulle jag vilja berätta lite grann om hur knasigt det kan bli med tillämpningen av lagen om bevakningsföretag. Principen är att för att få bevaka egendom åt någon annan måste företaget vara auktoriserat, det vill säga godkänt av . Det innebär bland annat att de som står bakom företaget inte har någon kriminell koppling och att personalen har rätt typ av utbildning. Fallet i , som ministern talade om och som jag också har skrivit om i min interpellation, gäller den rikskända Gävlebocken. Där har kommunen anlitat ett företag som inte kan kallas bevakningsföretag eftersom det inte är auktoriserat. I avtalet som kommunen och företaget har satt upp kan man läsa att personalen, som kallas värdar i stället för vakter, ska finnas vid bocken för att informera förbipasserande som kan tänkas vara intresserade av bockens historia eller vill fotografera eller liknande. Det står dock också att i händelse av till exempel brand detta är kanske inte helt irrelevant när det gäller just Gävlebocken ska värdarna också ringa efter hjälp. I ett av de skriftliga svar som jag har fått av justitieministern hänvisar hon till föreskrifter, som kompletterar lagen. Där står det ganska tydligt att vakt är man om man är ett extraskydd mot skada som orsakas genom brottsligt angrepp, brand eller liknande. Det gör att man kan tolka det som värdarna i gör som en vaktsyssla. Det är inte bara jag som tycker att lagen är lite luddig. uppmärksammar det här . Branschorganisationer och domare som jag har talat med tycker att lagen är väldigt svårtolkad. Om man väljer att kalla vakter för värdar, som i fallet med Gävlebocken, kommer man liksom runt kärnfrågan. Värt att notera är också att de så kallade värdarna i i sina egna anteckningar kallar sig själva för vakter. Det säger en del om hur det ser ut. Skälet till att en del företag vill ge sig in på den här marknaden är såklart att det är en lukrativ bransch. Bevakning, vakter och larmsystem är sådant som många känner ett behov av. Den situation vi har får givetvis konsekvenser. Justitieministern säger att hon följer utvecklingen på området för att se om något behöver åtgärdas. Då vill jag fråga justitieministern vad det är hon ser. Är det något som behöver åtgärdas? Vilken roll anser hon som ansvarig politiker att lagen ska fylla? 12 (): Vi har alla råkat ut för datastrul och konstiga formulär, så jag förstår naturligtvis de problem som har varit. Det var dock lite svårt för oss på departementet att tolka vad det egentligen var som var ute efter och vad frågan egentligen handlade om eftersom den var tämligen kortfattad. Med det inlägg som nu gör blir det lite klarare, vilket naturligtvis underlättar. Lagen om bevakningsföretag är inte otydlig. Den reder faktiskt ganska noga ut hur sakläget ser ut. För auktoriserad bevakning krävs ett ganska omfattande godkännande från . Då talar vi om riktiga väktare. Sedan finns det andra typer av vakter, om man får uttrycka det så: entrévärdar, publikvärdar och så vidare. Det är en ganska brokig skara som inte har de befogenheter eller de krav på sig som väktare har.