prot · GZ09130 · 2012-06-14 00:00:00 — Jag vill därför göra uppmärksam på att det har skett en förändring i synsättet. Det tycker jag är glädjande, och jag tycker därför att granskningen har fyllt sitt syfte, nämligen att tala om för regeringen att man ska vara oerhört försiktig när man försöker tillrättavisa riksdag. Det är vår suveränitet att fatta de beslut som majoriteten här vill fatta. Det är väldigt viktigt att man håller på den principen. Jag kan också konstatera det som framgår av KU:s eget ställningstagande på s. 208: Av granskningen framgår att det inte framförts några krav på ersättning på grund av aktieägaravtalet. Det är också viktigt att konstatera. Jag är utifrån mina utgångspunkter nöjd med detta och drar följande slutsatser för framtiden. Regeringen bör vara mycket försiktig med att försöka tillrättavisa . Jag tror också att regeringar oavsett vilken regering det är ska tänka sig för när man ingår långsiktiga avtal som sträcker sig över flera mandatperioder. Man ska arbeta för att de ska bygga på breda majoriteter i . Det är viktigt. Då blir det en mer tydlig och handlingskraftig regering. Vidare kan jag notera att det statliga ägandet av Posten är en tillgång för . Jag kan konstatera att statsrådet i sade: Vi har ett jättefint postverk som vi ska vara stolta över. Han sade faktiskt postverk. I kammaren noterade han också att hade fattat beslut om att ta tillbaka bemyndigandet och att han förhåller sig till det. Därför pågår det inte någon börsintroduktion av . Arbetsmarknadsministerns uttalande och agerande i en viss EU-fråga (avsnitt 1.1) 14 (M): När gick med i EU var den allmänna bilden att vi gick med i ett samarbete som handlade om fri handel och fri rörlighet för människor. Att medlemskapet därutöver skulle få effekter för arbetsmarknadspolitiken var det kanske färre som hade kunnat föreställa sig. är dock arbetsmarknaden ett av de områden som EU engagerar sig i, och det är bakgrunden till den granskning av regeringen som vi nu ska debattera. Varje gång EU konfronteras med svensk arbetsmarknadspolitik blir det något av en kulturkrock. I låter vi av tradition arbetsmarknadens parter alltså företag och organisationer som företräder de anställda förhandla om vilka villkor som ska gälla. I andra delar av är det i stället detaljerad lagstiftning som anger vilka villkoren ska vara och vilka rättigheter och skyldigheter som företag respektive anställda har. I stället för våra starka kollektivavtal har de minimilöner och så vidare. Den uppfattning som dominerar här i är att den svenska modellen är att föredra framför lagstiftningsmodellen. Inte minst i tider av ekonomisk kris tycks komma lindrigare undan genom att inte vara insnärjt i alltför mycket detaljlagstiftning. Den nuvarande regeringen, liksom tidigare regeringar, ser det som en prioriterad uppgift att slå vakt om den svenska ordningen i alla de sammanhang då arbetsmarknadspolitik diskuteras i EU. Ett sådant sammanhang var mötet med EU:s arbetsmarknadsministrar . Mötet skulle ta ställning till en text som uttryckte ministrarnas uppfattning om EU:s framtida arbetsmarknadspolitik. Det är regeringens arbete i samband med det mötet som har anmälts till . inställning till den text som antogs på ministrarnas möte var att det behövde läggas till ett antal punkter. Arbetsmarknadsminister och hennes departement jobbade för att dokumentet skulle lägga större vikt vid kvinnors deltagande på arbetsmarknaden. Hon framförde också krav på att vi tydligare skulle betona vikten av utbildning, och framför allt förklarade hon att det för är nödvändigt att parternas roll på arbetsmarknaden respekteras. I är rätten för arbetsgivare och arbetstagarorganisationer att själva förhandla grundläggande, men som alltid i en förhandling får man inte exakt som man vill, utan man gör så gott man kan. Precis som andra länder fick ge sig för att vi skulle få igenom vissa av våra punkter fick vi själva ge oss på en och annan punkt. hade till exempel velat lägga större tonvikt vid integrationen av utrikes födda, eftersom vi i är alldeles för dåliga på att släppa in utrikes födda i arbetslivet. Regeringen har också framfört budskapet att social dumpning inte ska förekomma och att det borde skrivas in i . Detta har vi trots flera försök tyvärr inte fått stöd för i förhandlingarna. På arbetsmarknadsministrarnas möte i hade regeringen att förhålla sig till de andra medlemsländerna, och man hade också ett mandat från som låg ganska nära regeringens egen, ursprungliga ståndpunkt. Inom det riksdagsmandatet hade regeringen att agera. Det gjorde regeringen, som man ville respektera den ordning som brukar gälla inom EU-samarbetet. Det normala är att medlemsländerna förhandlar fram gemensamma strategier på tjänstemannanivå, och när ärendet väl kommer till ministrarna är tanken att texterna i stort sett ska vara färdiga att antas. Denna ordning förklarade arbetsmarknadsministern i genom att använda det något tvetydiga uttrycket slutsatserna är låsta. Även detta förargade vissa oppositionspolitiker, som hävdade att ministern vilseledde . Jag vill då påpeka att det av protokoll tydligt framgår att nämnden var fullt medveten om hur ministerrådets möten fungerar. Det tillvägagångssätt som regeringen valde för att både följa mandat och agera enligt ministerrådets praxis innebar först och främst att man tydligt framförde de svenska ståndpunkterna. Det gjordes muntligen på mötet. Ministern valde sedan att avstå från att delta i beslutet. Därigenom markerade att man inte ställer sig bakom de slutsatser som de andra länderna antog. Vi som står bakom reservationen har kommit till slutsatsen att ministern har agerat på ett sätt som ligger inom mandatet från . 15 HANS (S): har behandlat flera ärenden som rör hur regeringen ska samråda med innan man för fram svenska ståndpunkter inom ramen för EU:s beslutsfattande. Vårt medlemskap i är inte ens , så det är i och för sig inte så konstigt att de bestämmelser om detta som finns i riksdagsordningen blir föremål för tolkning i samband med utskottets granskningsbetänkanden. Regeringen sköter enligt regeringsformen utrikespolitiken, men samrådsskyldigheten inför beslut i EU innebär på sitt sätt en begränsning av detta. I regeringsformen och riksdagsordningen finns föreskrifter om regeringens informations- och samrådsskyldighet gentemot när det gäller samarbetet i EU. Regeringen ska överlägga med berörda utskott och samråda med om frågor som ska beslutas i Europeiska unionens råd och rådgöra med om hur förhandlingarna i rådet ska föras inför besluten. Den praxis som utvecklats innebär att utskottens synpunkter ska beaktas och att regeringen aktivt ska agera i enlighet med råd och synpunkter. I det ärende som vi nu debatterar ledde överläggningen fram till att arbetsmarknadsutskottet inte stod bakom regeringens ståndpunkter om de inte kompletterades med en skrivning om att motverka social dumpning. Vidare innebar samrådet att tydliga ståndpunkt var att om skulle kunna acceptera rådets slutsatser måste dessa innehålla tydliga skrivningar som klargjorde bland annat att alla former av social dumpning ska motverkas. Såväl i arbetsmarknadsutskottet som i klargjordes därmed tydligt för arbetsmarknadsministern vad ståndpunkt var. Regeringens uppdrag var därmed tydligt vad gäller vilken linje man skulle driva. praxis och uttalanden från KU gav de ramar inom vilka regeringens agerande skulle rymmas. Det vill säga att förväntade sig ett aktivt agerande från ansvarigt statsråd. Men i stället för att driva synpunkterna från samrådet valde arbetsmarknadsministern att lägga ned röst. Det går inte att bedöma detta på ett annat sätt än att arbetsmarknadsministern och regeringen inte med tillräckligt eftertryck agerat i enlighet med de råd och synpunkter som genom berört utskott och lämnat till regeringen vid de samråd som genomfördes i . Regeringen borde i rådets förberedande organ tydligare ha markerat att rådsslutsatser som saknar skrivningar om att motverka social dumpning skulle gå emot svenska intressen. Detta skulle i ett tidigare skede ha markerat avsikt att inte acceptera rådsslutsatserna utan dessa skrivningar och därmed rösta emot slutsatserna. KU:s granskning visar även att arbetsmarknadsministerns uttalande i om att rådsslutsatserna var låsta gjordes när slutsatserna fortfarande formellt inte hade antagits. Det är viktigt att de gällande reglerna för hur det svenska agerandet i EU ska ske följs. och dess måste genom regeringens agerande garanteras det grundlagsfästa inflytandet över den politiska linje som regeringen driver i EU. Så har inte skett i detta fall. Mot den bakgrunden kan arbetsmarknadsminister inte undgå kritik för sitt agerande vid unionens råd och sitt uttalande vid samrådet med . 16 (M) replik: Även när vi hanterar sådana frågor som har viss politisk sprängkraft, till exempel arbetsmarknadspolitiken, är det viktigt att vi håller oss tydligt till det som är KU:s uppgift, nämligen att vi granskar hur regelverket ser ut och om regeringen har agerat i enlighet med det här regelverket. Vi kan nog vara helt överens om att det är på det sättet. Mot den bakgrunden skulle jag vilja ha några förtydliganden vad det gäller ert ställningstagande och vad det är ni faktiskt vill säga. För ni säger inte att regeringen aktivt skulle ha agerat i strid med och instruktioner. Ni säger inte heller, åtminstone inte rakt ut, att regeringen har underlåtit att agera enligt instruktioner. Vad ni säger i det ställningstagande som ni har formulerat är att regeringen inte har agerat med tillräckligt eftertryck. Då är min fråga: Är det här det som er kritik kokar ned till, att regeringen har gjort det som har gett mandat för men inte med tillräckligt stort eftertryck? Är det korrekt tolkat? 17 HANS (S) replik: Det vi är kritiska mot har att göra med att regeringen och arbetsmarknadsministern vid det samråd som skedde i arbetsmarknadsutskottet fick väldigt klart för sig att utan kompletteringar kring bland annat social dumpning skulle inte ställa sig bakom rådsslutsatserna. var det också vid samråd ett väldigt tydligt mandat från riksdag när det gällde hur vi såg på detta, att inte kunde acceptera rådsslutsatserna utan att detta klart och tydligt framgick i det beslut som togs. Det vi är kritiska mot är att regeringen i det läget valde att inte driva den linjen och det uppdrag som man hade fått från den svenska sida. Man lade ned sin röst när det kom till själva beslutet. Då kan man säga att det finns lite olika sätt att se på det. Det är ju på det här sättet vi arbetar i riksdag. Regeringen ska följa det mandat man har fått hemifrån. Det framgår såväl i regeringsformen som i riksdagsordningen. Det är också den praxis som har utvecklats. Det är någonting som har tjänat väl. Jag skulle vilja fråga : Är ni emot det sättet att arbeta när det gäller EU-frågor? Vill ni ha en ändring på detta? För oss är det klart och tydligt i det här ärendet. Vi har inte ens behövt ha någon utfrågning av arbetsmarknadsministern, utan det har funnits underlag. Det har gett en klar beskrivning av vilken information som har funnits, vilka ställningstaganden som har gjorts i och hur ministern och regeringen sedan har agerat när man har kommit till det möte där man skulle fatta beslut om detta. 18 (M) replik: Svaret på frågan är nej. Det finns inte någon plan på att vi skulle vilja ändra den ordning som råder. Jag tror inte heller att vi har någon oenighet kring vad ordningen säger, nämligen att ger ett mandat, och regeringen har att förhålla sig till det mandatet. Jag tror också att vi är överens om hur det mandatet i det här fallet var formulerat. Men det ni skriver i er text är att regeringen på något vis borde ha agerat annorlunda. Men ni ger ingen tydlig förklaring till hur ni kommer till den slutsatsen. Sanningen är att ministern fick ett mandat. Mandatet sade att om inte vissa skrivningar, till exempel den om social dumpning, kommer med i texten ska inte acceptera det är alltså den fras man använde i beslutet rådsslutsatserna. Resultatet i blev att vissa av de punkter som ville ha med i texten kom med, till exempel kravet på att svenska arbetsmarknadsmodellen och parternas roll skulle accepteras. Men det här med social dumpning lyckades man, som sagt, inte få in. I det läget valde arbetsmarknadsministern att inte rösta för förslaget. ställde sig alltså inte bakom den här texten och accepterade inte slutsatserna. Då förstår jag inte riktigt hur man kan tolka det som ett stöd till den här texten. 19 HANS (S) replik: Det var väldigt bra att och , framför allt, står bakom den ordning vi har, för det är det som är grunden för hela granskningen. Det är grunden för det ställningstagande som vi har kommit fram till. Det har funnits ett tydligt mandat, att för att acceptera rådsslutsatserna ska arbetsmarknadsministern aktivt driva att det ska vara skrivningar som innebär att man måste jobba mot social dumpning. Det är den delen som inte har kommit in, och det var därför som arbetsmarknadsministern lade ned detta. Sedan är det klart att man i samband med kanske försöker rädda situationen. Jag vet inte, men då säger man att det inte går att göra någonting åt det här. Det här är redan låst. Det finns inga möjligheter att påverka detta. Då kan man fråga sig och där är vi också kritiska: Vad finns det för anledning att över huvud taget ha ett samråd i om man har den inställningen från regeringens sida vid det tillfället? Det här var klart för regeringen och för arbetsmarknadsministern månad. Här hade man på ett mycket tydligare sätt kunnat agera inom ramen för de möjligheter man har i EU. Man hade kunnat ställa stenhårda krav vad gäller att inte accepterar de här rådsslutsatserna om det inte klart och tydligt framgår att vi ska motverka social dumpning. Regeringens ansvar för förseningen av lärarlegitimationsreformen (avsnitt 2.1) 20 (M): Det här är på flera sätt ett intressant ärende, inte minst därför att det väldigt tydligt visar på den glidning som utskottsmajoriteten ägnar sig åt när det gäller vad KU:s uppdrag är. Det KU ska granska är formerna för det politiska beslutsfattandet, att beslut fattas i enlighet med det regelverk som finns. Och i förekommande fall ska man föreslå förbättringar av regelverket. Politikens innehåll är däremot inte föremål för granskning. Vad anmälan här i grunden handlar om, nämligen att statsrådet i ett tv-program skulle ha framfört vilseledande uppgifter om lärarlegitimationsreformen, har majoriteten valt att inte uppehålla sig särskilt mycket vid. Tvärtom konstaterar man lite i förbifarten att det inte finns några belägg för att statsrådet skulle ha framfört felaktiga uppgifter i det här tv-programmet. I stället har man tagit anmälan till intäkt för en rätt allmänt hållen kritik av beredningsarbetet i . Det må man naturligtvis göra. Problemet är bara att majoriteten inte på någon konkret punkt har kunnat visa att handläggningen, beredningen, har brustit. Vad var det då som hände? Jo, det var en socialdemokratisk regering då tillsattes en utredning för att titta på ett system med auktorisation av lärare. Den rätt nytillträdda alliansregeringen utvidgade utredningens direktiv och lade bland annat till ett uppdrag att föreslå behörighetsregler för lärare. Utredningen, som heter SOU 2008:52, Legitimation och skärpta behörighetsregler, presenterades och gick då i vanlig ordning ut på remiss, en mycket bred sådan. Bland de remissinstanser, och detta är ett urval vill jag påpeka, fanns ombudsmän, , Myndigheten för kvalificerad yrkesutbildning, Myndigheten för skolutveckling, Nationellt centrum för flexibelt lärande, , Internationella programkontoret för utbildningsområdet, , , , , , och alla lärosäten som bedriver lärarutbildning. Där fanns också , ett stort antal kommuner, skolor och fackliga och andra organisationer. En del uttryckte kritiska synpunkter när det gällde reformen i sig. Men beträffande tidsplanen och den kostnadsberäkning som fanns var det ingen som höjde så mycket som ett varningens lillfinger. Man ställde inte den frågan i remissen, har det sagts i diskussioner. Beträffande den fråga det handlar om, legitimation av lärare med äldre utbildning, står det så här i utredningen: När fastställer en lärares behörighet utifrån de krav som anges i en särskild förordning (se författningsförslaget) ska huvudprincipen vara att han eller hon behåller den behörighet som utbildningen gav då studierna genomfördes. Normalt torde det inte innebära några större svårigheter att fastställa vilken behörighet en gammal utbildning ger i förhållande till de nya kraven. I de fall tolkningsproblem uppstår får behörigheten avgöras av efter en mer ingående prövning. För var och en som är läskunnig, till exempel för den som sysslar med lärarutbildning, ger detta stycke utomordentligt stora möjligheter att säga: Men vänta nu! Så enkelt är det nog faktiskt inte. Men det var det alltså ingen som gjorde. arbetade vidare med frågan och upprättade en promemoria som heter Legitimation för lärare och förskollärare som bygger på innehållet i utredningen. Även denna promemoria gick ut på bred remiss; jag ska inte göra någon ny uppräkning av remissinstanserna. Men inte ens den gången varnades det för att tidsplan och budget inte skulle kunna hållas. Regeringen överlämnade propositionen Legitimation för lärare och förskollärare till . fick i uppdrag att organisera själva det praktiska arbetet med legitimationerna. När hade antagit propositionen, vilket skedde , inledde man ett arbete i . Dels utfärdade man den så kallade behörighetsförordningen, dels inledde man ett arbete med att utforma övergångsregler för lärare med äldre lärarutbildningar. Förordning om detta utfärdades , . Det som sedan har hänt är att arbetet med att validera äldre utbildningar av väldigt många skäl har visat sig vara oerhört mycket mer komplicerat, kostsamt och tidsödande än vad någon hade förutsett. Det har varit it-trassel. Det har också varit så att det ibland är väldigt svårt att avgöra innehållet i äldre lärarutbildningar. Vad innebär till exempel kurser som gavs i termer av dagens lärarutbildning? Därför har tidsplanen förskjutits. Det är vad detta handlar om. Genomförandet av lärarlegitimationsreformen blir senare och dyrare än vad som ursprungligen var beräknat. Detta är beklagligt. Men är det regeringens fel? Är det fel? Borde regeringen ha begripit att den ursprungliga tidsplanen inte skulle hålla? Utskottsmajoriteten besvarar den frågan med ett rungande ja. och regeringen borde ha begripit att det inte skulle fungera. Beredningen av ärendet har varit bristfällig, säger majoriteten. I själva verket är faktiskt arbetet med lärarlegitimationsreformen och arbetet med alla andra stora reformer av skolan bland de noggrannast beredda regeringsärenden man kan hitta. Runda efter runda av utredningar, departementspromemorior och remissomgångar har föregått den lagstiftning vi nu har på plats. Det är som sagt beklagligt av många skäl att arbetet med lärarlegitimationsreformen har försenats och att det blir dyrare än beräknat. Men detta kan inte läggas regeringen till last. Regeringen agerade på det sätt regeringen gör, nämligen utifrån den kunskap som var tillgänglig efter en beredning som hade skett i enlighet med gängse regler. Detta medger till och med utskottsmajoriteten. Därmed menar vi att det inte finns någon grund för att dra den slutsats om bristfällig beredning som utskottets majoritet har dragit. 21 (FP): Lärarlegitimationsreformen har försenats, och för detta vill tillsammans med S, V och MP kritisera regeringen. Kritiken är väldigt märklig. Vi har ju den ordningen att regeringen bereder den här typen av reformer. Man genomför utredningar, man har remissrundor och så vidare. gick igenom detta. Alla i är också överens om att beredningen har skett enligt konstens alla regler. I yttrandet från , skriver man att beredning har skett enligt rådande regelverk och praxis. När problem uppstod i reformen, när noterande att det fanns it-problem och andra sorters problem och att situationen var värre än vad man hade kunnat föreställa sig, skriver , att man då följde gängse regler och rutiner. Ingen har under den här processen, i beredningen inför eller under beslutet i , någonstans påpekat eller påtalat att det skulle behövas för att genomföra det här än vad man trodde från början. rapporterade till regeringen hur arbetet fortlöpte. Man hade visserligen upptäckt några problem, men man sade att det gick att hantera enligt den tidsplan som är fastlagd, och det skulle inte behövas mer pengar för att genomföra reformen . Man sade att pengarna räckte. Det är först som man upptäcker problemen. It-problemen har blivit värre, och man har upptäckt hur mycket svårare det var att validera lärarutbildningar . Utskottsmajoriteten skriver då att man borde ha inhämtat synpunkter i större utsträckning. Från vilka då, undrar jag. Den enda rimliga chansen att kunna få fler remissinstanser eller inhämta information i större utsträckning hade varit genom att skapa nya myndigheter. Det hade varit chansen. räknade upp en del av dem som varit inblandade i detta. Det är en mängd remissinstanser, expertgrupper, interna lärartestgrupper, rektorsutbildningar och så vidare. Ingen har påpekat någonting om möjliga förseningar eller att tidsplanen inte skulle hålla. Det blir ganska intressant när man tänker på skoldebatten i sin helhet. och allianspartierna har gång på gång anklagats för att vi svartmålar svensk skola. Man har sagt att problemen inte är så stora som vi påstår att de är. börjar det finnas en samsyn om att problemen är stora i svensk skola och att den behöver reformeras. Men i detta fall var det långt värre än vad någon kunde tro. Lärarutbildningarna tillbaka i tiden har varit ännu svårare och rörigare att sammanställa än vad någon kunde tro. Min slutsats är att det enda sättet för regeringen och utbildningsministern att undgå kritik är om han hade varit synsk, om han hade kunnat förutspå de här förändringarna helt på egen hand. Det hade varit hans enda chans. Han skulle dessutom ha gripit in i på något sätt, och då hade han naturligtvis blivit anklagad för ministerstyre. Detta är ett politiskt slagträ. Oppositionen har förlorat skoldebatten. Man har sett att problemen i svensk skola är väldigt stora. Man har sett att en hel del av de reformer som regeringen genomför är väldigt viktiga att genomföra, men man måste ha något att slå med. Detta är ett halmstrå, men man försöker göra det till ett politiskt slagträ. 22 (MP): Lärarlegitimationsfrågan, som vi diskuterar , tycker jag, som jag sade i mitt inledningsanförande, är ett av de viktigare ärendena när det gäller KU:s granskningsbetänkande . Man har från regeringens sida framställt den här reformen som en av de absolut viktigaste på skolområdet. Det kan hända att det är det också. Det är en mycket viktig, stor reform för att säkra kvaliteten i den svenska skolan. Tyvärr har genomförandet av reformen misslyckats. Det är inte bara så att det handlar om åratal i försening, utan det handlar också om mycket stora kostnader. läste något från den utredning som gjordes i det tidiga stadiet av reformen. Där sade man att det här ganska enkelt skulle kunna hanteras av , om det uppkom problem. Jag tycker att det var bra att vi fick det uppläst. Det visar på en del av de problem som det här handlar om. fick en budget på, om jag minns rätt, 12 miljoner eller något i den storleksordningen för att genomföra själva det administrativa hanterandet av lärarlegitimationerna. är man uppe på årlig basis. Det är alltså en höjning på i kostnader för att genomföra reformen, och det är . Det handlar alltså om ökade kostnader som kommer att uppgå till för att genomföra reformen. Det är det säkerligen värt om det här är en viktig reform, men frågan är: Har regeringen något ansvar för detta, eller är det som regeringspartierna säger helt och hållet ansvar att det har blivit dyrt, krångligt, kostar massor av resurser och tar än har beslutat? har faktiskt beslutat att vi ska genomföra en reform vid , och det har man inte klarat av.