prot · H00934 · 2012-11-30 00:00:00 — Tredje vice talmannen meddelade att (M) avsagt sig uppdraget som suppleant i . Kammaren biföll denna avsägelse. 2 § Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Till hade inkommit följande skrivelser: Interpellation 2012/13:114 Till Interpellation 2012/13:114 Likvärdiga förutsättningar att driva verksamhet av (S) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är att statsrådet på grund av sjukdom inte kunde besvara interpellationen vid det tillfälle som tidigare bestämts. (M) Enligt uppdrag och rättschef 2012/13:130 Till Interpellation 2012/13:130 Bolagsskattesänkning av (S) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tjänsteresor och inbokade engagemang. (M) Enligt uppdrag och rättschef 2012/13:137 Till Interpellation 2012/13:137 i renskötselområdet av i (S) Interpellationen kommer att besvaras . Miljöministern har inte möjlighet att besvara interpellationen inom anvisad tid på grund av redan inbokade engagemang. (C) Enligt uppdrag och rättschef 3 § Hänvisning av ärende till utskott Föredrogs och hänvisades Motion 2012/13:So6 till socialutskottet 4 § Svar på interpellation 2012/13:107 om landgrabbing och matsäkerhet 1 Statsrådet (M): har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att säkra att svenskt utvecklingssamarbete inte bidrar till landgrabbing, för att tydliggöra i denna fråga samt vilka initiativ jag avser att ta för att förhindra att landgrabbing hotar matsäkerheten. Så kallad landgrabbing är mycket riktigt ett problem i många utvecklingsländer. Det har sin grund i otydliga landrättigheter, svaga institutioner, korruption och i lokalbefolkningars ofta begränsade möjligheter att komma till tals när beslut ska fattas som rör deras livsvillkor. Det är dock mycket viktigt att skilja på begreppen landgrabbing som handlar om illegalt eller oetiskt övertagande av mark och markinvesteringar som är nödvändiga för att utveckla jord- och skogsbruket samt för en hållbar ekonomisk utveckling. Det är av yttersta vikt att de problem som kan uppstå genom landinvesteringar inte tas till intäkt för att försvåra eller förhindra det stora flertal positiva investeringar i jordbrukssektorn som trots allt sker och som måste ske för att vi ska kunna öka produktiviteten i jordbruket på både små och stora brukningsenheter. Det gäller särskilt då vi vet att globalt tryggad livsmedelsförsörjning och fattigdomsbekämpning kräver ökade investeringar i hållbart jordbruk, skogsbruk och fiske under de kommande decennierna. Det gäller framför allt i låginkomstländer, där produktiviteten är som lägst och eftersom befolkningsökningen beräknas bli proportionellt störst där. Dessa investeringar bör självfallet alltid göras på ett sätt som inte skadar lokalbefolkningars rättigheter eller möjligheter att trygga sitt uppehälle. Det inkluderar också respekten för människors nyttjanderätt till den mark de brukar för sin försörjning. Det yttersta ansvaret för att så sker vilar på nationella regeringar i de länder där investeringen sker. Inom utvecklingssamarbetet har stora resurser lagts ned på att stärka nationella institutioner med uppgift att formulera och implementera marklagstiftning. Bland dessa kan nämnas institutioner för rättssystem och lantmäteri eftersom sådana fungerande funktioner måste finnas på plats för att enskilda småbrukares rättigheter ska säkerställas. Sida har i ökad utsträckning prioriterat arbetet med att stärka lokala brukarorganisationer. Avsikten är att dessa ska förbättra förutsättningarna för en balansering av den ojämna maktbalans som ofta finns mellan småbönder och investerare. Vad gäller internationella initiativ antogs de frivilliga riktlinjerna för ansvarsfull förvaltning av mark-, skogs- och fiskeresurser vid tryggad livsmedelsförsörjning (CFS) i FAO . Dessa riktlinjer togs fram med stöd från regeringar, civilsamhälle och näringsliv och har som direkt syfte att motverka problem som till exempel så kallad landgrabbing och försäljning eller långtidsuthyrning av mark som skadar människors livsuppehälle och naturresurser. När de tillämpas stärker de människors rättigheter, i synnerhet vad gäller deras tillgång till mark- och vattenresurser, inkomst och möjlighet att uppnå anständiga livsvillkor. Styrkan med de frivilliga riktlinjerna, som är ett gediget och genomarbetat instrument, är just att de utgår från mänskliga rättigheter och lyfter upp för viktiga frågor såsom ägande- och nyttjanderätten både formell och informell och hållbart nyttjande av naturresurser. I synnerhet gäller detta för kvinnor som brukar jorden men ofta har svaga markrättigheter. De här frågorna är viktiga för rättvisa samt tillgång till mat och jobb, vilket bidrar till att ge människor möjlighet att ta sig ur fattigdom. deltog aktivt och brett i framtagandet av riktlinjerna, och vi ser fram emot det lovande arbete som FAO bedriver för att stödja kunskapen om och implementeringen av dem. CFS kommer att se över deras införande, och det finns därför goda möjligheter att följa vilka effekter riktlinjerna får. Från kommer vi också inom utvecklingssamarbetet att aktivt arbeta med och följa upp implementeringen av FAO:s riktlinjer. Inom ramen för Sidas samarbete med näringslivet införs till exempel så kallade due diligence-utredningar av företag. Inom ramen för dessa utredningar om uppförandekoder är socialt, ekonomiskt och miljömässigt ansvarstagande viktiga kriterier som måste uppfyllas före och under själva samarbetet. När det gäller framgår det klart och tydligt i bolagets ägaranvisning att investeringarna ska ske i enlighet med internationella normer och principer för ansvarsfulla investeringar. Samtliga investeringar genomgår en granskningsprocess där bland annat miljöfrågor, sociala frågor och styrningsfrågor samt förväntade utvecklingseffekter utifrån biståndsmålen bedöms. Vid markinvesteringar sker en aktiv konsultationsprocess och kontinuerlig intressentdialog med berörda parter, till exempel landägare, landutnyttjare, närliggande samhällen, civilsamhällesorganisationer och myndigheter. Löpande uppföljning sker under hela investeringen. verksamhetsfält näringsliv och utveckling i de fattigaste länderna är förstås komplext och präglas av såväl affärsmässiga risker som svåra avvägningar utifrån de utmaningar som länderna står inför. Det är därför som regeringen fortlöpande har utvecklat styrningen av bolaget för att tydliggöra dess roll, uppdrag och åtaganden. utvecklar också löpande sin investeringsprocess. Utöver detta vill jag också påpeka att bidrog aktivt till att lyfta fram behovet av ansvarsfull markförvaltning i deklarationen från + 20-konferensen . Arbetet med dessa frågor fortsätter framöver, och kommer även fortsättningsvis att vara en stark röst för fattiga individers rättigheter samt behoven av ökade investeringar i jordbruk där små och stora brukningsenheter är viktiga för att trygga livsmedelsförsörjningen. 2 HANS (V): Jag får inledningsvis tacka biståndsministern för svaret. Det var ett ovanligt utförligt svar som jag med stort intresse tagit del av. Jag börjar med att konstatera att 1,4 miljarder människor beräknas leva i extrem fattigdom och 900 miljoner människor är kroniskt undernärda. Det här är två av de absolut största utvecklingsutmaningarna. Om vi ska lyckas med att minska fattigdomen och minska hungern kommer jordbruksutveckling och matsäkerhet att vara centralt. Vi vet att en mycket stor andel av jordens fattiga och hungriga är beroende av småskaligt jordbruk för inkomster, arbetstillfällen och tillgången till mat. ser vi nu en mycket kraftig ökning av investeringar i jordbruksmark, i synnerhet i jordens absolut fattigaste länder. Bakom dessa investeringar finns privata företag som vill satsa i en växande biobränsleindustri. Men vi ser också efter livsmedelskrisen 20072008 hur allt fler länder går in och investerar i syd för att garantera mattillgången i sina egna länder. kunde vi i SVT se ett konkret exempel och följa denna jakt på mark i . Självklart är investeringar i mark inte per definition dåliga, men investeringar i mark är inte heller per definition bra. När köper mark i gör man inte det primärt för att man vill gynna småskaliga bönder i , utan man gör det för att man vill garantera mattillgången för sitt eget land. När svenska företag väljer att anlägga sockerrörsplantager i är det inte för att först och främst bekämpa fattigdom i utan för att tjäna pengar. Vid dessa stora markinvesteringar finns det uppenbara intressekonflikter mellan olika intressen. kommer de olika intressena att sammanfalla. kommer de inte att göra det. kommer de till och med att stå i konflikt med varandra. Och det är intressekonflikter där det råder en stor ojämlikhet i makt och resurser, när det uppstår konflikter mellan fattiga småbönder i och resursstarka internationella aktörer. Frågan är hur ska agera när dessa stora intressekonflikter uppstår runt om i världen. Det är i högsta grad en relevant fråga att ställa sig, för är en stor aktör när det gäller markinvesteringar. Enligt International Land Coalition är en av världens 20 största investerare i . Jag kan ge några exempel på detta. Det statliga riskkapitalbolaget har genomfört omfattande investeringar i biobränsleproduktion i . Kreditgarantier har utfärdats till svenska företag som investerar i jordbruksmark. Andra AP-fonden har placerat våra pensionspengar i mark i flera länder. Sida har understött storskaliga markinvesteringar i . Det är här någonstans jag tycker att biståndsministern börjar få problem, för när det kommer till frågor om privat sektor och investeringar börjar nyanserna försvinna. Den privata sektorns agerande och investeringar i utvecklingsländer blir alltid per definition någonting bra i värld. säger till exempel i sitt svar till mig att storskaliga investeringar är en förutsättning för att öka produktiviteten i småskaligt jordbruk i . Det är självklart inte sant. Att Addax Bioenergy anlägger en sockerrörsplantage i ökar ju inte produktiviteten i landets småskaliga produktion av ris och . Det är också ett påstående som FAO:s högnivåpanel helt har avfärdat. Ska vi lyckas utveckla jordbruket i utvecklingsländerna kommer det att kräva ett utvecklingssamarbete där vi fokuserar på de fattiga småbönderna och deras produktion och villkor, där vi sätter dem i centrum. Tyvärr kan vi konstatera att i svenskt bistånd har den typen av utvecklingssamarbete nedprioriterats, som man lägger allt större vikt vid just de storskaliga investeringarna. Det beklagar jag. 3 Statsrådet (M): Tack för detta tillfälle att kunna diskutera intressekonflikter och framför allt hur vi ska få en tryggad livsmedelsförsörjning som också är rättvis och hållbar, på ett jordklot där vi nu behöver planera för att 9 miljarder människor ska leva tillsammans. Flera av dessa drygt 1,4 miljarder, som tog upp lider av undernäring och brist på mat. Det är naturligtvis helt ohållbart i det långa loppet. Mitt svar har mycket fokus på behovet av att kunna göra långsiktiga investeringar, inte minst i jordbruk, som jag ser det. Det har varit underfinansierat, och man har inte fått den produktivitetsutveckling som behövs. Vi har därför gett uppdrag. Därför är det inte så konstigt att eller våra kreditgarantier används just för att kunna göra mer investeringar och att vi då ställer krav på att när biståndsmedel används ska de stärka de direkt berörda i lokalsamhället men också de småbrukare som därmed kan få ta del av investeringen. I till exempel fallet Addax har vi fått se en ökning av antalet anställda, och tillsammans med bolaget gör FAO och olika utvecklingsprogram för att på plats kunna bidra till de uppenbara obalanser som finns mellan rik och fattig, mellan dem som har och dem som inte har. Jag är glad att vi diskuterar det här utifrån de intressekonflikter som finns. Jag hävdar inte att det alltid går rätt till. Jag vet att det finns stora risker med detta. Men alternativet är att inte skulle vara med och försöka jobba med den här typen av frågor som interpellationen handlar om. Hur får vi upp livsmedelsproduktionen? Hur kommer detta fattiga människor till del så att de för det första kan äta mat och för det andra, som så riktigt påpekade, kan ha arbete? Jag tror att det behövs investeringar utifrån. Och vi försöker så gott vi kan. Men ett av de problem som vi har är att vi verkar i länder som själva är rätt svaga, som saknar fungerande institutioner som garanterar markrättigheter eller markanvändningsrättigheter och som inte har transparens och möjligheter till ansvarsutkrävande. Det gör att vi kanske inte fullt ut kan få den utvecklingseffekt som vi skulle vilja se. Det sker också en del investeringar som kanske inte alltid har haft ett gott syfte. För mig är det då viktigt att är med på det här, att vi inte flyr undan och att vi inte ryggar för intressekonflikterna. Jag tror att mycket av problemen bottnar i att vi har att göra med regeringar som inte alltid har sett till att få fungerande institutioner på plats. Det gör att det blir svårt att få en debatt om hur vi ska kunna påverka så att utvecklingskraften och ansvarsutkrävandet kommer inifrån. är det och svenska civilsamhällesorganisationer, men också företagen, som tar upp de svåra frågeställningarna med de berörda regeringarna och myndigheterna. Just vår närvaro där skulle man också kunna se från det andra perspektivet, eftersom vi ställer kraven att man inte bara ska ha hållbarhetskriterier utifrån ett ekologiskt och miljömässigt perspektiv utan också ska se de sociala utmaningar som kommer med dessa investeringar. All utveckling, herr talman, innebär naturligtvis förändring. Det har varit så i vårt eget land också. Man vill bygga en ny väg och expropriera mark, och människor får lämna sin gamla gård eller får se sina lekplatser i bostadsområdena användas till någonting annat än det var när man växte upp. Det här är i stort och smått intressekonflikter. Det bästa sättet att hantera dem är att människor har rättigheter, kan göra sina röster hörda och kan söka stöd i lagstiftning och institutioner. Det är här jag ser det stora problemet i många utvecklingsländer. 4 HANS (V): När vi diskuterar de här frågorna tror jag att det är viktigt att påminna sig vad som är utgångspunkten för svensk utvecklingspolitik: politik för global utveckling. Det är tydliga perspektiv som ska genomsyra alla politikområden, även områdena landinvesteringar och jordbruksutveckling, som vi diskuterar. Det handlar om fattigdomsbekämpning och de fattigas perspektiv på utveckling. Jag påminner om detta, för jag tycker att lite tappar de perspektiven när vi diskuterar de här frågorna. Det blir väldigt mycket ett europeiskt näringslivsperspektiv på frågorna i stället för att sätta de afrikanska småbönderna i fokus. Vi kan se att det tyvärr får konsekvenser när svenskt bistånd utformas. Ska vi öka produktiviteten i småskaligt jordbruk i , och behöver vi sätta småbönderna och deras behov i fokus. Vad kan vi göra med svenskt bistånd för att stötta deras verksamhet? Här har vi goda svenska exempel. åkte jag till exempel till och besökte projektet , som var Sidafinansierat, där man stöttade småbönder i inom olika sektorer. De hade fantastiska resultat, vilket regeringen också har visat i sin resultatredovisning, och senare när man avvecklade projektet tyvärr, får jag väl säga. I detta fall väljer regeringen i stället att fokusera alltmer på de storskaliga investeringarna, och vi ser att man väljer att nedprioritera det svenska biståndet till att utveckla jordbrukssektorerna i syd där man sätter de småskaliga bönderna i fokus. Jag har sett att av den svenska biståndsbudgeten går till att utveckla jordbrukssektorn i syd, detta i ett läge när vi vet att det här är nyckelområden om vi ska lyckas bekämpa fattigdom och minska hunger i världen. Det blir också tydligt att regeringen har olika måttstockar för olika former av bistånd. Man resonerar på helt olika sätt när man pratar om den privata sektorn jämfört med hur det låter när pratar till exempel om frivilligorganisationerna. I sitt svar säger att investeringar i mark inte ska skada lokalbefolkningens rättigheter eller möjligheter att trygga sitt uppehälle. Är det så lågt vi ska lägga ribban för svenskt bistånd, att man inte ska skada lokalbefolkningen? Jag trodde att vi hade betydligt högre ambitioner än så med svenskt bistånd, det vi har slagit fast: politik för global utveckling. Frågan till blir då: Ska inte det tydliga målet för politik för global utveckling också omfatta verksamhet, Sidas stöd till markinvesteringar, AP-fondernas investeringar i mark och den privata sektorns verksamhet när de nu involveras alltmer i utvecklingspolitiken? Jag tycker att det är glädjande att i sitt svar lyfter fram det tydliga stödet till FAO:s Frivilliga riktlinjer för ansvarsfull förvaltning av mark-, skogs- och fiskeresurser. Det var viktiga riktlinjer som var ett stort steg framåt. Jag välkomnar att den borgerliga regeringen stödde detta arbete. Men jag konstaterar också att verkar ha läst riktlinjerna lite selektivt. Redan i första artikeln i riktlinjer slår man fast att de fattigas rätt till mat måste vara utgångspunkten vid storskaliga markinvesteringar. Det är det som ska vara utgångspunkten. Om det uppstår intressekonflikter ska alltid de fattigas matsäkerhet väga tyngst. Jag vet inte om anser att det alltid har varit så när det gäller till exempel investeringar. I den tredje artikeln slår man också fast att det råder ett delat ansvar vid investeringar. Regeringarna i syd och regeringarna i nord har ett gemensamt ansvar för att se till att investeringarna blir ansvarsfulla. säger att det yttersta ansvaret vilar på nationella regeringar i syd, men det stämmer inte med de riktlinjer som den borgerliga regeringen har stött. 5 Statsrådet (M): När jag tar upp problemet med det så kallade delade ansvaret handlar det just om att jag uppfattar det så att vi inte har möjligheter att fullt ut resonera och agera med utvecklingsländernas egna regeringar. De har kanske ibland korrupta ledare som har gett bort markrättigheter eller andra tillgångar till företag på ett sätt som inte alls är transparent eller där det inte är möjligt att jobba tillsammans med den här typen av överenskommelser. Vi försöker ta vårt ansvar. Det är också därför, , som jag i svaret säger: Dessa investeringar bör självfallet alltid göras på ett sätt som inte skadar lokalbefolkningars rättigheter eller möjligheter att trygga sitt uppehälle. Det är just för att jag vet att när det sker markinvesteringar, vare sig de är storskaliga eller små, och när det sker förändring och utveckling kommer det kanske alltid att vara någon som får sina rättigheter kränkta eller sin utkomst ifrågasatt. Det är därför jag vill vara rätt ödmjuk. Det som behövs nu inte minst i som växer och där fler unga människor vill ha arbete och många vill komma bort från jordbruket och komma in till städerna och få andra typer av arbete, en utveckling som har funnits också i vårt eget land är att fundera över hur vi kan göra både och, hur vi kan stötta de mer så kallade storskaliga investeringarna för att nu snabbt få upp produktiviteten, så att även städernas befolkningar kan köpa mat med bra kvalitet och till vettiga priser. Det är därför jag säger att det är viktigt att vi nu jobbar med näringslivet och ser till att få resurser inte bara från biståndet för att göra investeringar, som vi samverkar inom ramen för internationella överenskommelser, som vi först nu har fått på plats. Jag tycker att de skulle ha behövts för väldigt länge sedan, för det har skett felaktigheter jag medger det. Men det vi försöker göra inom ramen för biståndet är att göra just dessa balanser och intressekonflikter mer tydliga. Jag är jätteglad att och nu delar uppfattningen att vi behöver investera mer i jordbrukssektorn, för det är kanske den bästa möjligheten att få fram jobben, få fram inte bara mat utan också företagsamhet, entreprenörskap och inte bara en fungerande livsmedelsproduktion utan också distribution, försäljning och vidareutveckling. Det är en enorm kraft i att också se till att fler människor kan gå från informell till formell sektor. Men detta kommer att ta mycket . För att göra det möjligt har vi också sett till att inom ramen för en ökad livsmedelssatsning, som vi har hållit på med inom biståndet, lägga mycket på att försöka förstå vad vi vet och inte vet. finns det väldigt mycket okunskap, dålig uppföljning och dåliga möjligheter att se vad som gör skillnad för just de fattiga människorna och hur vi hanterar möjligheterna till nya brukningsmetoder och nya insatsvaror. Här har vi lagt mycket pengar jämfört med andra länder på just forskning och kunskapsuppbyggande i utvecklingsländerna. Vi satsar på deras kunskapsuppbyggnad och forskning. Det är också ett sätt att försöka få fram att fler har kunskap och förståelse för att på plats forska och utveckla kunskap om vad det betyder med nya utsäden, nya brukningsmetoder och den produktivitetshöjning vi behöver ha. Det i sin tur har betydelse för hela utvecklingskraften i de länder där vi är verksamma. Jag är, herr talman, väldigt glad över att vi har den här interpellationen och möjligheten till den här debatten. För många av de stora investeringar som sker, till exempel i AP-fonderna, ligger ansvaret snarare på fondernas styrelser, som behöver leva upp till ett ansvarsfullt företagande och ha en förmåga att mäta dessa utvecklingseffekter. Vad gäller bolaget , som jag har ansvaret för, har vi successivt skärpt kraven för att ett bättre utvecklingskunnande och ett vaktslående om fattiga människors perspektiv ska beaktas i bolagets verksamhet. 6 HANS (V): Jag inser redan nu att min talartid inte kommer att räcka till för att lyfta upp alla de aspekter på frågor om landgrabbing, matsäkerhet och jordbruksutveckling som jag hade önskat lyfta upp i debatten. Vi får väl, biståndsministern och jag, återkomma och fortsätta diskutera de här frågorna. Jag välkomnar i alla fall att biståndsministern har gett mig svar på flera av mina frågor och har tagit sig tid med att ge mig ett utförligt svar på min interpellation. Men jag ser fortfarande att det finns olika perspektiv på frågorna. Det kanske inte är så förvånande att en moderat biståndsminister och en vänsterpartistisk biståndspolitisk talesperson har olika perspektiv på frågorna. Men det jag känner och upplever när jag lyssnar till biståndsministern är att det väldigt mycket är ett näringslivsperspektiv på frågorna, att det är ett nordperspektiv och ett uppifrånperspektiv. För mig som vänsterpartist är det naturligt att sätta de småskaliga bönderna i syd i fokus, att se det utifrån deras perspektiv och deras möjligheter. Jag tror trots allt att om vi ska lyckas möta de enorma utmaningar som fattigdom och hunger utgör , då måste vi sätta de fattiga bönderna i fokus, att de kan höja sin produktivitet. Hur kan vi se till att de kan utveckla sin verksamhet och få ökade inkomster och ökad avkastning på sina fält? Det är så vi måste lösa de problem som vi står inför . Jag inser att min talartid börjar löpa ut, men jag vill ändå göra några medskick till inför nästa möjlighet att debattera de här frågorna som vi får. Jag ser fortfarande ett behov av att se över på de här områdena. Hur kan vi garantera att inte igen går in i ett projekt som Addax Bioenergy, som man gjorde i ? Det är ett projekt som har blivit hårt kritiserat. Jag tror att det är viktigt att se över hur Sida jobbar med de här frågorna. Även Sida har begått misstag. Vi har ett uppmärksammat exempel där Sida stöttade projekt i i . Det fick oerhört negativa konsekvenser. Jag tror att det är viktigt att man fortsätter att stärka brukarorganisationerna i syd, småböndernas egna organisationer. Men kanske viktigast av allt är att man ökar det svenska biståndet till stöd till småbönder i utvecklingsländerna. 7 Statsrådet (M): Jag tycker det är bra att vi kan ha den här bredden i diskussionen eftersom det är så otroligt komplexa frågor.