prot · GZ0974 · 2012-02-22 00:00:00 — Med respekt för din envishet när det gäller privata alternativa utförare i äldreomsorgen, , vill jag säga att jag tror att det är allt färre som vill gå tillbaka till den kommunala monopollösning som fanns och som är en del vänsterpartisters dröm. Om jag frågar dem som då var i behov av äldreomsorg om de upplevde att det alltid fanns någon som var beredd att stryka den äldre över hans eller hennes kind tror jag inte att svaret blir ja. Vi har alltså fått en kvalitetsutveckling genom att vi låter olika alternativ redovisas i öppna jämförelser. Denna kvalitetsutveckling är nödvändig. Också jag sätter ett stort värde på att det finns tid för det personliga. Det ska vägas in. Detta är en del i att denna proposition inte skrevs när ni vänsterpartister stödde sosseregeringar. Propositionen kom först när vi fick en alliansregering med en kristdemokratisk äldreminister. Det är styrkan för framtiden och tryggheten för pensionärerna! 72 (V) replik: Det är intressant att du tror att riskkapitalbolag inte får finnas därför att man tar bort räntesnurrorna. Är detta något beslut som inte jag vet om och som ni inte har talat om som du refererar till? Riskkapitalbolagen har ju som idé att verka här i . De köper upp andra företag, ofta småföretag, som kan öka värdet av det egna företaget, till exempel Carema, och säljer dem sedan vidare och kan då göra en vinst. Jag har inte hört att ni tänker förbjuda eller göra något åt att man kan göra vinst här i , bara man skattar här också. Det är väl inte lösningen när det gäller att slippa riskkapitalbolag och att Carema, Attendo och de största privata utförarna fortsätter att bedriva äldreomsorg här. Jag vill inte ha dem i äldreomsorgen, och jag vill inte ha dem i . Jag har inte heller hört några starka krav från pensionärsorganisationerna i gemen om att detta är det viktigaste. Jag vill ta upp en sak med dig när man pratar om en värdig äldreomsorg. Det jag hör är att man har för lite personal. Oroar det inte dig att resurserna till äldreomsorgen har krympt när ni har suttit vid makten? De har krympt , och antalet äldre har ökat. Äldreboendeplatserna fortsätter att minska medan ni sitter och regerar. Det är detta som är viktigt för en värdig äldreomsorg. När man inte klarar sig längre ska man kunna få en äldreboendeplats så att min dotter inte ska behöva gå ned i arbetstid för att hjälpa mig. Jag vill kunna bli sedd som den person som jag är genom att personalen har tid att sitta ned och prata med mig, att följa mig till torget och gå på kaféet. Jag kanske skulle vilja att någon följer med mig på bio eller något annat som jag tycker är extra viktigt. Är det inte detta som är värdighet? Då behövs det mer personal. Jag har bara hört att det är som har öronmärkt pengar för det. 73 (KD) replik: Din aversion mot privata företag, , särskilt i äldreomsorgen, har gått så långt att vi har noterat att som ny partiledare för ett parti som jag har uppfattat att du vill regera ihop med har tvingats markera att Socialdemokraterna inte vill klistras ihop med i dessa frågor. Varför kan en ny partiledare behöva göra ett sådant uttalande? Anledningen är att ditt synsätt på de privata entreprenörerna är destruktivt. Det leder inte till respekt för den personal som jobbar där. Det ger inte heller den utvecklingsmöjlighet som en mångfald av utförare kan innebära för äldreomsorgen. Det är därför jag är övertygad om att partivänner i den socialdemokratiska ledningen håller sig ett stycke ifrån dig när du kritiserar privata företag inom äldreomsorgen. Också i denna debatt kan vi nu notera hur uppsplittrad den opposition som vi har framför oss är. Jag kan hålla med dig när det gäller resurserna, . Också jag har jobbat som kommun- och landstingspolitiker . Jag kan se detta, och jag kan också ha en fundering och en oro kring det. Men jag noterar att när det gäller stimulansinsatser från regeringens sida fanns det ingen tidigare regering med socialdemokratiska ministrar som då stöddes av som gjorde sådana satsningar på kvalitetsutveckling eller på de sjukaste äldre. Det fanns inte . Detta gör vi nu som vi underlättar för kommunerna att upprätthålla en resursnivå där vi vet att 300 000 pensionärer runt om i landet och kommer att få hjälp av personal inom eller på ett särskilt boende. Vi satsar av bnp i vårt land på detta. Det är betydligt mer än i de möjligtvis jämförbara socialistländer vi har i . Jag är stolt över att är ett alliansland som gör dessa satsningar. 74 (MP) replik: nämnde i sin inledning någonting om ett värdigt liv, välbefinnande, respekt och värdighet. Det är ord som ingen kan säga något annat om än att det är något positivt. Men för att de äldre ska kunna leva detta värdiga liv behövs en ökad bemanning i äldreomsorgen. Det behövs utbildad personal. Det vi ser är precis det som sade så ser det inte ut , utan man drar ned på resurserna. Min fråga till dig, , är kort: Hur ska man, med tanke på att man kommer att behöva 220 000 fler människor inom äldrevård och äldreomsorg, få dit dessa människor? Jag tänker på den låga lönen, de delade turerna och det faktum att allt färre söker till omsorgsprogrammet på gymnasiet eftersom det är högskoleförberedande. Jag träffade ett av de större pensionärsförbunden i går, som talade om detta. Detta är en av de saker som verkligen oroade dem. Jag vill alltså fråga dels om personalen, dels om du inte är orolig över att man minskar resurserna till äldrevården och därmed också ambitionerna, . 75 (KD) replik: Precis som ser också jag att ett värdigt liv och även välbefinnande delar som vi antog i samband med att vi behandlade den proposition som lades fram och där besluten trädde i kraft är grundläggande och någonting som är oerhört viktigt. Som ett led i detta gjordes stimulansinsatser för att utveckla de sju områdena. Därutöver finns Omvårdnadslyftet. I de 210 kommuner som sökt bidrag försöker man stärka såväl den grundläggande utbildningen och kompetensen för undersköterskor och vårdbiträden som den kompetens som behövs för de specialiserade uppgifterna. Jag är övertygad om att den här satsningen på att uppvärdera personalen är ett av de moment som är nödvändiga för att kunna rekrytera nya medarbetare. Den är också en nödvändig del för att landets pensionärer ska känna trygghet i den vård de får i eller i särskilt boende. Omvårdnadsprogrammet råkar jag ha följt som kommun- och landstingspolitiker. När vi hade vår hearing ställde jag därför särskilda frågor till ordförande på den här punkten. Det blev ett tapp när ansvaret gick över från landstingen till kommunerna. Man hann inte följa upp det intresse som fanns när landstingen hade ett ansvar i samband med omvårdnadsprogrammet. Det där har vi inte återtagit. Jag tycker att det är oerhört viktigt att använda de erfarenheter som företrädare lyft fram för att öka intresset och också för att få tillbaka intresset för omvårdnadsprogrammet. Detta är en viktig del. tror jag att medarbetarna i äldreomsorgen dels kommer att vara unga killar och tjejer som vill gå in i ett arbete i äldreomsorgen, dels människor som byter yrkesbana för att därigenom också mitt i livet välja och se värdet av att jobba i äldreomsorgen. 76 (MP) replik: Jag upprepar frågan i min förra replik: Känner du, , ingen oro för att resurserna inom äldreomsorgen minskas och för att det är färre boendeplatser? 77 (KD) replik: När det gäller antalet boendeplatser är det precis så som beskrivit. Vi hade ett oerhört stort tapp . Man talade om en utökning, men det blev 18 000 färre platser. Detta tog vår äldreminister tag i direkt efter valet . Vi såg till att stoppa den utvecklingen, eftersom vi såg att det blev fler äldre i vårt land. Det är inte rimligt att fortsätta med den utveckling som var när Socialdemokraterna, med och stöd, regerade. Det är nödvändigt att ge kommuner bättre förutsättningar att bygga särskilda boenden, äldreomsorgsplatser och också trygghetsboenden. Därför har vi påbörjat en utveckling som möjliggör att i en dialog med företrädare för kommuner se till att vi inte hamnar i platsbrist. Det har varit regeringens inriktning, och jag vill påstå att denna inriktning är oerhört viktig när det gäller att klara de här uppgifterna. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 12 §.) Föredrogs socialutskottets betänkande 2011/12:SoU8 Barnfattigdom. 78 (S): Barnfattigdomen är ett stort samhällsproblem. Efter många års minskningar åren 19992006 har barnfattigdomen börjat öka igen. Enligt levde 220 000 barn i fattiga familjer. Antalet har ökat ytterligare , men statistiken släpar efter. Därför har vi inga exakta siffror för åren därefter. Ökningen av socialbidragen indikerar dock att redovisningen kommer att se värre ut. Barn som växer upp i fattigdom tvingas alldeles för tidigt att ta ett stort ansvar för familjens ekonomi. De bor ofta sämre än andra barn och går i skolor där allt färre elever klarar kunskapskraven. Många barn tvingas av ekonomiska skäl att avstå från att delta i avgiftsbelagda fritidsaktiviteter; de får svårare att delta i aktiviteter inom skolan som är förknippade med kostnader. Gemensamt för många av dessa barn är att de har föräldrar som antingen saknar jobb eller jobbar deltid och att familjens hushållsekonomi helt enkelt inte räcker till. Många familjer är beroende av försörjningsstöd, och många familjer står långt ifrån arbetsmarknaden. I ett land som kan det betyda utanförskap att sakna sådana saker som de flesta andra har. Jag tänker då på att inte kunna åka på semester, inte följa med på skolutflykter och inte få samma chanser att utvecklas som andra. Den relativa fattigdomen handlar alltså om de allt större klyftorna i samhället och om att inte kunna utvecklas på samma villkor som andra barn. Hjälporganisationer och sociala myndigheter märker ett ökat tryck från hjälpsökande. Även om det bara gäller någon tusenlapp eller några hundralappar gör det skillnad i familjer som får tillbringa semestern på balkongen. ökade antalet hjälpansökningar till Majblomman . har redovisat en liknande bild och redovisar att man nu söker inte bara för att få hjälp med lite extra utan även för att täcka så viktiga grundläggande behov som att kunna betala elräkning och hyra. Att slå sig fram till samhällets bistånd är ofta både svårt och krångligt och för en hel del också klart förnedrande. Många klarar helt enkelt inte av detta. Det här drabbar barnen extra hårt. Många familjer behöver inte bara försörjningsstöd utan också terapeutisk hjälp i form av samtal och annat stöd. Enligt Nobelpristagaren i ekonomi Amartya Sen handlar fattigdom ytterst om människors frihet och livschanser. Om ens ekonomiska och sociala position gör att man inte har några reella möjligheter att välja vilket liv man vill leva, då är man fattig detta enligt ståndpunkt. Fattigdomen är en riskfaktor när det gäller utanförskap. Men också för dem som får jobb igen är risken stor att återfalla i fattigdom vid nya kriser. Att krisen ledde till långvariga svårigheter för många, särskilt för yngre personer, är välkänt. Men kanske är det inte just de som då var fattiga som löper ökad risk att på nytt bli fattiga när konjunkturen vänder nedåt även av ökat välstånd. Bakom ökningen ligger bland annat en ökning av arbetslösheten. har a-kassan fördyrats och urholkats. De utjämnande mekanismerna i det svenska systemet urholkas av alliansregeringen som ser stödsystem som ett hinder för att få ut människor på den ordinarie arbetsmarknaden. A-kassorna har förlorat flera hundra tusen medlemmar, och många arbetslösa och sjuka står helt utan ersättning från a-kassa eller sjukförsäkring. Alliansregeringen genomförde snabbt denna förändring för att få utrymme för att sänka skatten för personer med jobb och lön ett beslut som på ett tydligt sätt ökade inkomstskillnaderna i samhället och gjorde det svårt för de sjuka att klara vardagens utgifter. Glasögon till barnen är för många familjer en utgift som inte ryms inom familjens budget. Att växa upp i fattigdom har stora negativa effekter för deltagandet i arbetslivet och ökar risken för utanförskap och låga livsinkomster. En politik mot barnfattigdomen är således inte bara en politik för minskade klyftor och ökad social sammanhållning utan också en politik för framtida jobb och tillväxt. En aktiv arbetsmarknadspolitik med fler arbetande föräldrar är den allra viktigaste åtgärden för att bekämpa barnfattigdomen. Generell välfärd med ett skyddsnät vid arbetslöshet och sjukdom spelar också en stor roll för möjligheterna att minska barnfattigdomen. En välfärd som omfattar alla jämnar ut när det gäller chansen för alla barn att förverkliga sina livsdrömmar, minskar de ekonomiska klyftorna och ökar den sociala sammanhållningen. Vi socialdemokrater anser att nolltolerans mot barnfattigdom ska råda. Det krävs ett samlat grepp för att analysera och finna lösningar på problemen. Andelen arbetande i befolkningen har sjunkit . Detta är något som den borgerliga regeringen knappt vill låtsas om. I stället pratar man om att fler människor arbetar nu jämfört , utan att tala om att det helt och hållet beror på befolkningsökningen. Andelen arbetande i befolkningen har inte ökat, vilket är det enda intressanta måttet i sammanhanget. Den allra viktigaste åtgärden för att bekämpa barnfattigdomen är därför en aktiv arbetsmarknadspolitik med fler arbetande föräldrar. Därefter kommer en generell välfärd som omfattar alla. Mot bakgrund av vad jag har anfört anser vi socialdemokrater att regeringen bör ta initiativ till en nationell handlingsplan mot barnfattigdom. På så sätt kan det tas ett helhetsgrepp på problem för barn som lever i ekonomiskt utsatta familjer och i annan utsatthet. En handlingsplan bör innefatta åtgärder med sikte på en aktiv arbetsmarknads- och utbildningspolitik, rätt till arbete på heltid, ökad rätt till barnomsorg på obekväm arbetstid, förstärkta trygghetssystem samt specifika satsningar på just ekonomiskt utsatta barnfamiljer. Andra viktiga insatser är resursfördelning utifrån elevers behov, satsning på kultur- och , ökade möjligheter till skuldsanering och sociala investeringar på nivå. Fattiga barn i ett rikt land är för mig som socialdemokrat oacceptabelt och ovärdigt vårt moderna välfärdssamhälle. Det är dags att vi politiskt kraftsamlar mot barnfattigdomen och bekämpar den , med alla till buds stående medel. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till reservation 1. I detta anförande instämde , och (alla S). 79 (MP): Jag vill börja mitt anförande med att yrka bifall till reservation nr 1, alltså samma reservation som ChristerEngelhardt yrkade bifall till . fick alla riksdagsledamöter inför Almedalsveckan en pocketskrift från . Den är grå till kulören och har . Föreningen har samlat ansökningar från en genomsnittlig dag, drygt 150 stycken. Det blir drygt 56 000 på helårsbasis, och antalet ökar . Familjer som hör av sig till Majblomman har det besvärligt på grund av sjukdom, funktionsnedsättning eller social situation. I många ansökningar framgår det tydligt att hushållets pengar inte räcker till de grundläggande behov barnen har, såsom glasögon, cykel eller något annat man behöver för sin personliga utveckling som barn. Inte sällan är det ensamstående föräldrar som hamnar i denna situation somliga trots att de har ett arbete, ofta på deltid. Detta brer också ut sig; det är mer och mer av bemanningsföretag i välfärden och även i andra branscher . Då blir det deltid. Varje barn har egna rättigheter enligt FN:s konvention om barns rättigheter. Mänskliga rättigheter måste vara utgångspunkten i allt arbete runt barnfattigdom och barns särskilda utsatthet. och alla barns rätt till hälsa, bostad, utbildning och ett i största allmänhet socialt värdigt liv är i detta sammanhang en grundläggande utgångspunkt. Rätten till utveckling, rätten att växa upp i trygghet och skyddas mot övergrepp samt rätten att respekteras för sina åsikter måste vara utgångspunkten i samhällsplanering och politiskt beslutsfattande. anser också att det är viktigt att lyfta debatten bortom höjda bidragsnivåer eller fler jobbskatteavdrag. Det sistnämnda har varit regeringens svar på snart sagt alla samhällsproblem. Grundläggande strukturella förhållanden i den socioekonomiska strukturen är väldigt viktiga att ta upp i denna diskussion. Det handlar om att människor ska ha råd att bo i sina bostäder och att skolan är bra oavsett var i landet man bor. Det är oacceptabla skillnader vi ser mellan kommuner och mellan stadsdelar inom samma kommun . Ökad jämställdhet är därtill väldigt viktigt. Ett fungerande socialförsäkringssystem betyder mycket för att människor ska ha skydd när de blir sjuka och inte behöva oroa sig för det. Detsamma gäller ett fungerande skydd vid arbetslöshet. Det är ett problem som har blivit påtagligt med nuvarande regerings politik. Det har för övrigt stor betydelse för människor i praktiken ute i verkligheten hur försörjningsstödet är utformat, och på vilket sätt det ges. Andra faktorer som bidrar till ett bra liv är tillgång till natur, rent vatten, ren luft och en bullerfri miljö. Det är grundläggande och något alla människor behöver. Vi gröna ser vidare som ett viktigt perspektiv att skapa vad vi kallar nya livschanser. Det handlar om att skapa möjligheter och vägar för enskilda att ta sig vidare oavsett hur deras liv har varit . Det gäller såväl vuxna som barn. I ett annat ärende på dagens föredragningslista ser Alliansen ut att gå mot ett nederlag, nämligen när det gäller vuxenutbildning. I betänkandet från utbildningsutskottet står att bör tillkännage för regeringen att den ska lägga fram ett förslag om ett riktat statsbidrag för vuxenutbildning som garanterar en hög nivå på denna utbildning. Vi från stöder detta helhjärtat. Detta krav hade mycket väl platsat alldeles utmärkt som en komponent i den handlingsplan vi rödgröna gemensamt är överens om att regeringen borde ta fram. Nya livschanser behövs i geografiska områden eller bostadsområden som av olika skäl kännetecknas av förlorad framtidstro. Kanske i framför allt dessa områden är det av stor betydelse att det skapas nya livschanser att barn, unga och deras föräldrar ges möjligheter att bryta negativa livsmönster och gå vidare. Där fyller en bra skola med hög kvalitativ nivå som sagt en särskilt viktig funktion. Utsatthet kan till viss del sägas gå i arv det sociala arvet. Det är viktigt att skapa förutsättningar för att människor ska kunna bryta det, och det är synnerligen viktigt att barn och unga inte tappar framtidstron. Det i sig skapar nämligen en grogrund för inte bara egna, individuella problem utan också fortsatta samhällsproblem strukturella problem. Brottslighet kommer ofta som en orsak av sociala förhållanden. Det finns flera olika mått och definitioner på ekonomisk utsatthet. När mäter barnfattigdom använder de två kriterier: att barnet bor i en familj som tvingats söka kommunalt försörjningsstöd eller att familjen har mindre än så kallad skälig inkomststandard enligt definition. Med detta beräkningssätt kan vi konstatera att det finns ungefär 220 000 fattiga barn i . I betänkandet finns referenser till pågående arbete inom EU med en rekommendation i frågan om barnfattigdom och utformande av gemensamma principer och effektiva övervakningsverktyg för att förebygga och bekämpa densamma. Faktum är att det redan finns ett mål i EU inom ramen för EU 2020-strategin, som slogs fast . Fram ska minst 20 miljoner EU-medborgare lyftas ur fattigdom. Fattigdomsgränsen som EU använder är också intressant att notera i denna diskussion. Den är av medianinkomsten inom respektive land. EU anser att det är inom respektive land man ska se hur det relativt ser ut. Där har såvitt jag vet regeringen inte protesterat. Varje land ska alltså omvandla EU-målen till nationella mål som speglar situationen och förutsättningarna i landet. Ingenting hindrar från att kraftfullt visa vägen. Det skulle finnas en bred samling i riksdag bakom en sådan politik, är jag helt övertygad om. I EU 2020-strategin står det bland annat att medlemsstaterna måste främja ett gemensamt kollektivt och individuellt ansvar i kampen mot fattigdom och social utestängning, fastställa och genomföra åtgärder för att hantera specifika villkor för särskilt utsatta grupper och helt bygga ut de sociala trygghetssystemen och pensionssystemen för att garantera ett lämpligt inkomststöd och tillgång till hälso- och sjukvård. Debatten om barnfattigdom har alltför länge fastnat i sidodebatter om en definition av hur den ska mätas. anser att det finns ett stort ansvar för oss representanter för svenska folket att lyfta debatten och fokusera mer på ett renodlat barnperspektiv. Låt mig avslutningsvis citera tidigare nämnd skrift från : I den politiska debatten försvinner snabbt diskussionen om barnens behov till att i stället handla om arbetsmarknadspolitik och sysselsättning som det långsiktigt bästa sättet att bekämpa barnfattigdom. Det är säkert sant och i sig självklart. Problemet är att många barn har föräldrar som inga arbetsmarknadspolitiska åtgärder kan hjälpa, det handlar exempelvis om barn till föräldrar med funktionshinder eller sjukdom. Ett annat problem för barnen är att det tar tid för arbetsmarknadspolitiken att få genomslag och full effekt på ekonomiskt utsatta familjers ekonomiska situation. Och för barn är tiden viktig. En vuxen person klarar kanske av att leva under ekonomiskt knappa förhållanden , men för ett barn innebär att en viktig period av livet går förlorad. 80 (SD): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 2 och anser att regeringen bör ta de oroväckande signalerna om barnfattigdom på allvar. Det finns mycket att säga om den här saken. Det är naturligtvis sorgligt att allt fler barn i vårt land har fått svårare uppväxtvillkor. Till viss del kan nog arbetsklimatet vara en orsak. Jag är av uppfattningen att vi i högre grad bör rannsaka det svenska arbetslivet, som för många upplevs vara ohållbart. Om inga attitydförändringar sker på våra arbetsplatser som gör det möjligt för folk att arbeta under rimliga förhållanden tenderar ohälsa och utslagning att breda ut sig ännu mer. Vi har sett hur det kris har skett omfattande besparingar, nedskärningar av personal, omorganisationer och ständiga krav på att de anställdas flexibilitet ska öka. har det handlat om ytterligare tidsbrist för de anställda. Det olyckliga är att detta har fått samverka och gå hand i hand med ett dåligt ledarskap i samhällets alla strukturer. Det är en väldigt olycklig kombination. Föga förvånande bidrar det till stress, osäkerhet och sämre arbetsrelationer med ökade konflikter som följd. Jag tror inte att man behöver vara expert för att förstå att ett långvarigt stressrelaterat arbete kombinerat med barn och familj i längden blir ohållbart för många. Det är också så att när människor går sönder kostar det inte bara i personligt lidande utan även samhällsekonomiskt. Framför allt blir barnen drabbade när föräldrarnas ekonomi inte längre håller. Jag tycker att särskild kritik skulle kunna riktas mot kommuner och landsting när det gäller detta. Den offentliga sektorn är oftast en väldigt dålig arbetsgivare, enligt många kanske den till och med sämsta. Den största delen anställda där består av kvinnor som är ensamstående med barn. Man har otrygga arbetsformer med oregelbundna arbetstider och låga löner, och den livssituationen drabbar definitivt barnen. Därför kan jag tycka att det är konstigt att man inom offentlig sektor gärna drar ned på personal som leder till att de som jobbar kvar får sämre arbetsmiljö, för vårdbehovet minskar ju inte för att man drar ned på personal. Men eftersom man fortsätter med den här hållningen får de kvarvarande flera stressrelaterade sjukdomar. Och har man väl blivit sjukskriven i det här landet vet ju alla att det är väldigt svårt att ta sig tillbaka, och det drabbar barnen i allra högsta grad. Så här blir det lätt när man bara räknar människor i siffror och effektivitet i stället för att även sätta människan i sitt sammanhang i samhället.