prot · GZ0986 · 2012-03-21 00:00:00 — Det är mer humant, och det är också mer kostnadseffektivt. tjänstemän arbetar för att skapa motivation för återvändande genom samtal där den berörda personens olika möjligheter diskuteras. Utlänningar från ett antal länder har även möjlighet att ansöka om återetableringsstöd. Syftet med det stödet är att underlätta ett ökat återvändande till länder som har mycket begränsade förutsättningar för en återetablering. För dem som återvänder självmant kan bistå med planering av resan och stå för kostnaderna för resan, i de fall då personen helt saknar egna medel. informerar berörda personer om att återvändandet i sista hand kommer att genomföras med tvångsåtgärder. Vetskapen om möjligheten till tvång skapar grunden för ett återvändande självmant. Dagens beslut kommer att understödja den ordningen. Att ta någon i förvar innebär ett stort ingrepp i den personens integritet och rörelsefrihet. Förvarstiderna ska därför alltid vara så korta som möjligt. som förvar ska användas med försiktighet är möjligheterna till förvarstagande viktiga för att upprätthålla en välordnad verkställighetsprocess. Det finns ingen lagstadgad gräns för hur länge en utlänning kan hållas i förvar i avvaktan på verkställighet. Med regeringens och förslag införs en maxtid på sammanlagt för förvar i dessa fall om verkställigheten drar ut för att utlänningen inte samarbetar eller det tar tid att få fram nödvändiga handlingar. Ett beslut om avvisning eller utvisning ska enligt förslaget som huvudregel innehålla en tidsfrist för frivillig avresa. skedde av utresorna självmant. Tidsfristen ska bestämmas vid avvisning och vid utvisning. Om det finns särskilda skäl får tidsfristen därefter förlängas. En person som efter avslag på asylansökan har fått möjlighet att lämna landet självmant men som inte har gjort det inom tidsfristen ska som huvudregel meddelas ett återreseförbud till samtliga Schengenstater . Att inte efterleva domstolsbeslut kommer alltså att få tydliga efterverkningar framöver. Hänsyn till barnets bästa kan leda till en förmånligare bedömning för barn och barnfamiljer. I förslaget finns också en bestämmelse till skydd för ensamkommande asylsökande barn och ungdomar. Det är tydligare att ett återvändande får ske bara om det står klart att barnet kommer att tas emot av en familjemedlem, en utsedd förmyndare eller en mottagningsenhet väl lämpad för att ta hand om barn i hemlandet. Att genomföra EU-direktiv är en viktig del av uppbyggnaden av ett gemensamt europeiskt asylsystem. Dagens beslut är därför en angelägen byggsten i denna konstruktion. beslut att införliva återvändandedirektivet i vår lagstiftning är därför inte bara en fråga om att anta ett antal nya paragrafer och genomföra ett antal förordningsförändringar, utan det är en viktig del i ett strukturerat arbete för att åstadkomma den högre rättssäkerhet, trovärdighet och humanism som bör prägla såväl svensk som europeisk asylpolitik. 14 (V) replik: Jag tänker ibland: Om det inte var för det ganska betungande faktum att jag inte alls delar uppfattning i de här frågorna skulle jag kunna bli talskrivare, för jag kan ofta gissa att de svar som jag får handlar om den individuella och rättssäkra prövningen eller något annat. Jag tänkte testa med en annan fråga som jag hoppas inte får samma svar. Vi hörde tidigare från berätta varför regeringen inte tycker att artikel 12.2 i återvändandedirektivet är nödvändig att föra över till svensk lag. Det handlar om att en medlemsstat ska tillhandahålla en skriftlig eller muntlig översättning av de viktigaste delarna av ett beslut. argumenterade att det måste bero på vilka behov den asylsökande själv uttrycker. Min fråga är: Hur i all världen ska den asylsökande själv kunna veta vilken information som är viktig i en så svår situation? Finns det andra anledningar till att svensk lagstiftning inte bör ändras på denna punkt? 15 Statsrådet (M) replik: Jag ska ta propå om att söka sig till under övervägande. Men jag är nog rädd att jag redan nu kan förutskicka att svaret kommer att bli nej, för jag tror inte att det är så många punkter som vi kommer att bli överens om när allt kommer omkring. Så till svaret på frågan. Direktivet kräver helt riktigt översättning på begäran, som det står. Regler i förvaltningslagen och förvaltningsprocesslagen innebär, som gällande lagstiftning ser ut , rätt till tolk när det finns behov av det. Vid bedömning av om behov finns beaktas bland annat vilket man kan tycka är ganska naturligt om utlänningen själv uppger att han eller hon behöver översättning, känner att det är ett behov som föreligger. Direktivets krav anses uppfyllt när vi har processat detta genom dessa bestämmelser. Det är alltså regeringens åsikt att vi klarar den marginal som vi bör ha genom att införa direktivet på det här viset. 16 (V) replik: Visst är det så att jag aldrig skulle kunna vara talskrivare. Jag kan klippa och klistra i svaren, men jag kan naturligtvis inte dela uppfattningarna. har vi hört samtliga borgerliga partier och säga att det är jättebra att vi ligger under nivåerna när det gäller förvarstider och så vidare. Men när det kommer till de positiva förändringar som finns i direktivet, till exempel möjligheten till övervakning eller att ändra i svensk lagstiftning så att den garanterade rättigheten ges, är man inte villig att göra dem. Jag förstår inte det och instämmer inte i regeringens slutsatser i det fallet. 17 Statsrådet (M) replik: Det är tillåtet att ha olika uppfattningar, i synnerhet i kammare. Som företrädare för regeringen anser jag dock att vi har en bred marginal. När vi tillsammans med har tagit fram underlaget för den proposition som kommer att besluta om och som kommer att införliva återvändandedirektivet i svensk lagstiftning har vi också tagit höjd i dessa frågeställningar. Jag skulle vilja ta tillfället i akt och korrigera på en punkt. Hon har återkommit till frågan om övervakning och sagt att anser att man måste ha med oberoende observatörer och så vidare när man genomför tvångsverkställigheter. Det är inte korrekt. Vad man har sagt från kommissionens sida är att Frontexförordningen uppställer krav på en oberoende observatör vid EU-gemensamma återvändandeoperationer som samordnas av Frontex. Det är dock en annan fråga än vad som regleras i återvändandedirektivet. Återvändandedirektivet uppställer inga sådana krav, och därför har vi inte heller det problemet. Det är viktigt att understryka så att vi håller isär dessa två saker. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 11 §.) 6 § Lagring av trafikuppgifter för brottsbekämpande ändamål Föredrogs justitieutskottets betänkande 2011/12:JuU28 Lagring av trafikuppgifter för brottsbekämpande ändamål. 18 (MP): Vår frihet är inte gratis. Våra medborgerliga fri- och rättigheter har tagit att etablera. Många har kämpat för de friheter som vi tar för givna. Meddelarfrihet, rätt till privatliv, rösträtt, yttrandefrihet, brevhemlighet och källskydd är rättigheter som utgör grunden för den öppna och fria gemenskap som vi i lever i. Tyvärr har händelser fått demokratier som vanligtvis skulle stå upp för dessa rättigheter att bli rädda och agera helt irrationellt. Elfte september satte skräck i ledande politiker runt om i västvärldens alla länder. Tänk om det skulle hända här? För att förhindra nya terrordåd har lagar införts som på olika sätt inskränkt dessa fri- och rättigheter som utgör grunden för våra demokratiska samhällen. Lag efter lag har gjort att övervakningen har ökat och friheten minskat. Terrorism går ut på att ingjuta rädsla i ett samhälle. Tyvärr verkar det ha lyckats. Människors rädsla för terrordåd har gjort att långtgående lagar och inskränkningar också har accepterats. Vi har vaggats in i en ständig krismentalitet, vilket gjort att vi accepterat långtgående integritetskränkande lagstiftning som grovt begränsar våra fri- och rättigheter något som vi normalt inte skulle acceptera när det inte är krigstid. Sakta men säkert avskaffar vi grunden för vår öppna demokrati. Vi avskaffar genom lagstiftningen de rättigheter som lagstiftningen egentligen är tänkt att försvara mot terrorism. Politik baserad på rädsla är aldrig lyckad. Datalagringsdirektivet är ett direktiv som inte på något sätt lever upp till de krav vi kan ställa på lagstiftning när den införs. Det är ett oproportionerligt stort ingrepp i den personliga integriteten i förhållande till den eventuella nyttan. Det är inte ett effektivt sätt att bekämpa brott. Det finns inga bevis för att lagstiftningen är effektiv. Polisen säger att de får ut den information de behöver eftersom it-leverantörerna sparar viss information om sina kunder för fakturering. Varför ska vi då införa en lagstiftning som innebär att alla tvingas lagra massor av information för att sedan kunna lämna ut den till polisen utan dröjsmål? Regeringen sade dessutom i sitt svar till EU på varför man inte infört direktivet ännu att det grundläggande syftet med datalagringsdirektivet att säkerställa att uppgifter finns tillgängliga för utredning, avslöjande och åtal av allvarliga brott uppnås i i stor utsträckning med stöd av gällande regler. Till och med regeringen själv konstaterar alltså att direktivet inte behövs, men ändå har man inte gjort något för att försöka undvika att införa det. Dem som man verkligen vill komma åt med denna typ av lagstiftning tenderar dessutom att hitta vägar att kringgå lagstiftningen genom till exempel anonymiseringstjänster som kryptering och kontantkort. I stället är det informationen om vanliga Svenssöner som kommer att lagras. Att information om all vår elektroniska kommunikation kommer att masslagras och övervakas är en hisklig tanke. Det är väldigt mycket information. Det är väldigt personligt. Om informationen skulle komma i orätta händer skulle en enorm skada vara skedd. Det går inte att garantera att denna information inte kommer att läcka ut. I slutändan är det människor som ska hantera informationen, och förr eller senare kommer misstag att begås eller makt att missbrukas. Hur skulle det kännas om information om dina surfvanor, alla samtal du ringt, alla sms du skickat och var du befann dig när du ringde och skickade dem hamnade i orätta händer? Tänk om informationen läcker ut, säljs eller missbrukas? Den risken är överhängande när sådana här stora system införs. Vad skulle hända om ett totalitärt parti tog makten i och direkt hade möjlighet att ta ut all information om landets alla medborgare och alla de kommunicerat med ? Vi ska inte tro att jakt på oliktänkande inte skulle kunna bli verklighet här. Det har ju varit verklighet förut. Risken för att staten skulle kunna få tag i information kan få människor att tystna. Missförhållanden kanske inte anmäls. Känsliga webbsidor kanske inte besöks. Av dessa anledningar är till exempel starkt kritiskt till direktivet. Direktivet får alltså stora konsekvenser. Dessutom kostar det mycket. 1 miljard beräknar branschen att kostnaden kan bli. Kostnaderna kommer att belasta branschen och i slutändan också kunderna vi som ringer, sms:ar och mejlar. lyckades och skjuta upp direktivet . En minoritet i kan göra det när det handlar om lagstiftning som inskränker grundläggande rättigheter. Då kan lagförslaget bli uppskjutet så att politikerna ska kunna tänka igenom saken och för att det ska hinna bli en samhällsdebatt om förslaget. har det gått . Tyvärr har regeringen inte arbetat för att förändra direktivet. I stället har man förhållit sig passiv. står vi här , och det är återigen dags för debatt och omröstning. Jag är rädd att datalagringsdirektivet kommer att röstas igenom. Jag vill dock uppmana liberala ledamöter, särskilt inom , som har ett nytaget stämmobeslut mot datalagringsdirektivet, att göra det ideologiskt riktiga och rakryggat rösta nej till införandet av direktivet . Men jag är som sagt rädd att det kommer att gå igenom. kommer dock att rösta nej. Vi vill att regeringen agerar med andra länder som är kritiska till direktivet för att försöka riva upp det eller omförhandla det så att det blir frivilligt. Vi måste fundera över vad de senaste tio årens övervakningslagar i antiterrorismens namn har gjort med våra samhällen. I stället för att skynda oss och införa fler liknande lagar krävs en överblick av vilka integritetsinskränkningar som alla dessa lagar leder till och ett samlat skydd av den personliga integriteten. En sak går lätt att konstatera. Trots de senaste tio årens övervakningslagar, trots mer kameraövervakning, trots invasioner i flera länder, trots terrorlistor och flygskannrar har världen inte blivit ett dugg säkrare. Sista ordet är inte sagt i denna fråga. 19 (SD): hade vi en debatt om exakt samma sak. Frågan har legat vilande eftersom en minoritet inklusive sköt upp den. Vi sköt upp direktivet eftersom vi ansåg att det var framför allt en sak som saknades i direktivet, nämligen att lagringen skulle ske i . Som det ser ut kan det lagras var som helst i . Vi anser inte att trafikdatauppgifter ska få lagras i något annat land eftersom säkerheten vid en sådan lagring kan ifrågasättas. Det är samma ställningstagande som remissinstanserna Säkerhetspolisen, , och har uttalat. Som jag nämnde angav Data protection working party i EU, det som förkortas WP29 och som har representanter från alla medlemsstaters datainspektioner, i en rapport att det förelåg mycket olika nivåer på skyddet i de olika EU-länderna. Regleringen att det ska lagras inom den egna nationen var den vanligaste regleringen i relation till datalagringsdirektivet. Det är alltså inte något ovanligt krav. Vid hantering av trafikuppgifter utomlands kan vi av naturliga skäl inte garantera att uppgifter hanteras lika korrekt som de förväntas bli hanterade i . Vid eventuella säkerhetsintrång kan läget bli extra komplicerat och känsligt och en svensk medborgare tvingas driva en process mot en utländsk myndighet eller ett utländskt företag. Utskottsmajoritetens motivering att det i EU:s samtliga medlemsländer finns regler för dataskydd är inte tillfredsställande nog, särskilt inte med tanke på att rättssäkerheten och förekomsten av korruption skiljer sig markant mellan medlemsländerna. Enligt organisationen index ligger på fjärde plats av 184 länder när det gäller korruption. är nästan förskonat från korruption och ligger på samma nivå som , och . Andra EU-länder, som , , , och , har så hög uppmätt korruption att de sällar sig till länder som , , och . Vi sverigedemokrater tycker inte att det är vare sig tryggt eller klokt att trafikdatauppgifter om svenska medborgare ska kunna lagras i sådana länder. Med anledning av det yrkar jag bifall till vår reservation, som innebär att dessa data ska lagras i för att säkra rättssäkerheten för svenska medborgare när det gäller den allmänna information som kommer att samlas in. 20 (V): Meddebattörer och åhörare! Jag börjar med att yrka bifall till de två reservationerna från och , nämligen reservationerna 1 och 3. Ett samtal till en familjeterapeut, ett sms till en kanske ökänd förbrytare och mejlkorrespondens med Anonyma Alkoholister är sådant som vi med största säkerhet vill hålla helt för oss själva. På samma sätt som ingen bryr sig om vilken post vi skickar eller vilka brev vi får hem i vår brevlåda vill vi att vår datakorrespondens ska kunna hållas helt privat. Det är inte för inte som korrespondenshemligheten är inskriven i artikel 8. I ett särskilt yttrande om datalagringsdirektivet skrev den nuvarande justitieministern till justitieutskottet: Det innebär en allvarlig kränkning av den personliga integriteten och de mänskliga rättigheterna. Precis så är det. Varför är alla journalistförbund i motståndare till datalagringsdirektivet? Varför uppmanar det sina medlemmar att använda sig av anonymiseringstjänster när de har kontakt med tipsare och folk som ringer och pratar med medier? De vill att medlemmarna ska vidta konkreta åtgärder för att datalagring ska kringgås. För en journalist är det helt grundläggande att kunna garantera meddelarfriheten och källskyddet. Meddelarfrihet och källskydd är inskrivet i vår grundlag. Hur kommer det att påverka de människor som har kontakt med medier i känsliga frågor? Kommer datalagring att leda till att källskyddet och meddelarfriheten stärks eller försvagas? Det kommer tyvärr att leda till att det försvagas. Blotta risken att deras korrespondens med en tidning eller en radio- eller tv-kanal kan hamna i orätta händer kan få människor att dra sig för att ha kontakt med medier. Det vore helt förödande. En annan viktig fråga är om lagringen av data kommer att kunna göras på ett helt rättssäkert och tryggt sätt. Anhängarna av datalagring brukar säga att detta inte läcker ut i orätta händer. Det är it- och telekombolagen som får i uppgift att lagra data. I är det ungefär 500 företag; det är stora och små företag. Från branschen säger man att man inte kan garantera att data inte hamnar i orätta händer, även om man naturligtvis kommer att göra vad man kan. Det tycker jag är viktigt att lyssna på. Vi kan ju titta på Wikileaks till exempel där mängder av information läcker ut från försvarssystem. Det är ett system som man tycker borde vara hur säkert som helst, men även där läcker det. Det finns andra exempel på hur information läcker. Jag tror att alla register och alla stora system helt enkelt har sina brister. Blotta rädslan för att det kan hamna i orätta händer vem vi pratar med, vem vi skickar sms till och vad vi gör på nätet gör att människor kommer att känna sig övervakade och kanske drar sig för att ta kontakter som de annars skulle ha tagit. Det gjordes en opinionsundersökning i strax efter det att man hade infört datalagringsdirektivet där. Den visar att av de tillfrågade tyskarna hade ändrat sitt beteende på nätet efter att datalagringsdirektivet hade införts. Det tycker jag är viktigt att reflektera över. När vi stiftar lagar i den här församlingen säger vi att lagarna ska vara effektiva och proportionerliga. Datalagring är det selektiva sparandets raka motsats. I stället för att gå på ett fåtal, de grova brottslingarna som man ska komma åt med datalagringsdirektivet, ska alla registreras. All kommunikation från alla svenskar ska sparas . Är det effektivt? Jag vet inte hur många av er som lyssnade på den ansvariga kommissionären i Ekots lördagsintervju . Hon hade uppenbarligen svårt att ge ett enda konkret exempel på att datalagring är ett effektivt sätt att bekämpa grov brottslighet. Det kommer kanske att kosta , säger telekombolagen som har uppdraget att göra detta. Det kostar alltså väldigt mycket pengar. Det är pengar som man skulle kunna lägga på något annat. Vad tycker den ? Som sade tidigare svarade den till att syftet med datalagringsdirektivet uppnås med gällande regler. Vad är då vitsen med att införa massövervakning av alla svenskars mobil- och datatrafik? Kom också ihåg att de grova brottslingarna inte kommer att sitta där och kommunicera på ett öppet sätt. De använder sig av anonymiseringstjänster, krypterade mejl, kontantkort och så vidare. De grova brottslingarna kommer alltså inte att fastna i detta nät, utan det är alla vi svenskar som kommer att känna oss massövervakade. När jag läser det som skrivs på nätet och i medierna och lyssnar på vad andra kolleger säger, även från andra partier, undrar jag vem som egentligen vill ha detta direktiv. Alla de politiska ungdomsförbunden är motståndare till datalagringsdirektivet. , som håller på att baxa igenom detta just , är motståndare till datalagringsdirektivet. Mängder av ledande företrädare för de andra borgerliga partierna är mycket kritiska eller direkta motståndare till det. Tittar man på stämningarna nere i , där jag satt tidigare, är motståndet ännu större, särskilt från borgerligt håll, än vad det är här i . Om man talar med telekomoperatörerna säger de att de absolut inte vill ha detta. Och, återigen, den ansvariga EU-kommissionären sade för det första att datalagringsdirektivet var ett hafsverk, för det andra att hon fortfarande var mycket skeptisk och för det tredje att hon lovar att detta måste ses över eftersom det inte är bra som det ser ut . Om till och med den ansvariga kommissionären tycker att detta är ett hafsverk och att det inte är bra, varför ska vi då införa det? Det är helt obegripligt för mig. Det är många bokstavskombinationer FRA, Ipred, ACTA och DLD, alltså datalagringsdirektivet som leder fram till ett och samma mål, nämligen ett samhälle där storföretagen och statsmakterna får alltmer kontroll över enskilda människors liv. Det som vi ska fråga oss , då vi röstar om detta, är följande: Är detta ett sådant samhälle som vi vill ha? Vi i säger absolut nej till datalagringsdirektivet. Vi säger nej till de andra bokstavskombinationerna också därför att vi säger ja till en fri kommunikation. Vi tycker att den nya tekniken ska bejakas i stället. Den ska inte motarbetas. Vad enskilda individer gör med sina mobiltelefoner eller på nätet ska inte staten lägga sig i. Alla som vill värna den fria tekniken, de mänskliga rättigheterna och det öppna samhället ska rösta mot datalagringsdirektivet . Än finns det möjlighet att stoppa detta, och jag hoppas att vi verkligen kommer att lyckas göra det. I detta anförande instämde och (båda V). 21 (S): Grunden i det som vi debatterar är: I enlighet med artikel 1.1 i direktivet om lagring av trafikuppgifter är syftet med direktivet att harmonisera medlemsstaternas bestämmelser om skyldighet att lagra vissa uppgifter för att på så sätt säkerställa att uppgifterna är tillgängliga för avslöjande, utredning och åtal av allvarliga brott. var ett av de länder som var med och drev fram direktivet som antogs . Bakgrunden var bombdåden i och i . Från Socialdemokraterna ser vi att datalagringsdirektivet fyller en funktion vid brottsbekämpning. Vid allvarliga brott kan polisen få ut operatörsuppgifter över kommunikation och lägga ett pussel kring den situation som har varit. Det kan handla om att samla bevis eller att hitta personer som är skyldiga till grova brott. Men det kan också handla om att kunna avskriva personer som från början har blivit felaktigt misstänkta. För polisen är denna information oerhört viktig för uppklarandet av allvarlig brottslighet. Det gäller mord, människohandel, människorov, våldtäkter, grova rån, utpressning, mordbrand, olaga hot och grova narkotikabrott. Det är alltså ingen ny idé att använda trafikdata i brottsbekämpning. Men sparar inte alla företag sin datatrafik. Det gör att polisen kan gå miste om möjligheten att sätta fast kriminella som har begått allvarliga brott. Hos dem som sparar uppgifterna är det inte säkert att det finns några rutiner för hur man ska lämna ut uppgifterna till polisen, till exempel om det är på obekväm arbetstid. Då försenas polisens utredning. Ni hörde vilken typ av brott det handlar om. Då förstår ni också att det är viktigt att utredningen snabbt kan komma framåt eftersom trafikdata ger ovärderliga pusselbitar. I denna fråga vägs insamlingen av trafikdata och effektiviteten när det gäller att lösa allvarliga brott mot människors integritet. Det gäller integriteten för de skötsamma medborgarna men också integriteten för offren för den grova kriminaliteten, något som vi betonar i vårt utlåtande. Att bli utsatt för brott är en oerhörd integritetskränkning. Om brottet dessutom inte kan lösas blir brottsoffret drabbat två gånger. I vår avvägning har vi landat i att detta är en riktig bedömning. Därför förordar vi också minimitiden på sex månaders lagringstid, trots att direktivet ger möjlighet att spara detta . Det fanns också viktiga remissinstanser som ville ha lagring. Men i vår avvägning landade vi . Våra mejlboxar har fyllts av mejl i denna fråga. Jag skulle vilja bemöta några av dessa påståenden som har framförts i dessa mejl. Ett påstående är att direktivet skulle vara olagligt.