prot · GZ0999 · 2012-04-18 00:00:00 — Det som vi debatterar här , herr talman, är arbetslöshetsförsäkringen, och den är alltså den enskilt viktigaste åtgärden för att lyckas med att avskaffa arbetslösheten, enligt den moderatledda regeringen. Det är man själv som beskriver det här. Vad är det då som har hänt? genomförde man försämringar. Man genomförde höjda avgifter. Man genomförde sänkta ersättningsnivåer. Man genomförde sänkta tak i arbetslöshetsförsäkringen. Då sade man att det var väl avvägt och väl utrett. Man påstod att man hade forskning bakom sig. Man sade att den nivå som man införde , som motsvarar som högsta ersättningsnivå i a-kassan, var en så väl avvägd nivå att den skulle öka funktionen på arbetsmarknaden, att arbetslöshetsförsäkringen då skulle medverka till att skapa fler jobb. Den nivån motsvarar ca om man ser till hur utvecklingen har varit på lönesidan. 2006 motsvarar 2012. Men det är fortfarande . En fråga, herr talman, som jag har ställt till företrädarna för allianspartierna här i och som jag tänker ställa också är: Vad ska det vara för nivå för att er försäkring ska fungera så som det var tänkt? Den här åtgärden har inte fungerat. De arbetslösa har blivit fattigare, men de har inte fått några jobb. Hur länge ska ni vänta med att höja ersättningsnivåerna i arbetslöshetsförsäkringen? Och vilken nivå är det som skulle vara den optimala, den nivå som skulle göra att er försäkring fungerar på det sätt som ni själva ger uttryck för? En fråga som man också skulle kunna ställa sig i dagens debatt är om allianspartierna själva tror på sin egen politik. Vi kan välkomna arbetsmarknadsutskottets ordförande till debatten. Bland andra arbetsmarknadsutskottets ordförande har gett uttryck för att han vill öppna upp försäkringen. Han är häpen, herr talman, över att hundratusentals människor har hamnat utanför försäkringen och säger att han vill öppna upp försäkringen så att fler ska få ta del av den. Då kan ju vän av ordning fråga sig varför man har genomfört en politik som har drivit ut dessa hundratusentals människor ur försäkringen. Det är inte någonting som har skett av sig självt. Det är någonting som arbetsmarknadsutskottets ordförande har genomfört när han har genomfört sin och den moderatledda regeringens politik här i kammaren när man har voterat för de regelverk, sänkta nivåer, höjda avgifter och andra regler som gör att folk inte får ta del av försäkringen. verkar det som att arbetsmarknadsutskottets ordförande är bekymrad över vad han själv har åstadkommit. Det må möjligen, herr talman, vara positivt att arbetsmarknadsutskottets ordförande är bekymrad över vad han har åstadkommit. Men då funderar jag över varför man i så fall inte lägger konkreta förslag på att återställa och förbättra det som man har rivit ned och förstört. Arbetsmarknadsministern var också ute när hon, hårt trängd av journalister som frågade hur arbetslösa personer i skulle försörja sig utan en fungerande försäkring, försökte hänvisa till , trots att den inte har några direktiv att öppna upp försäkringen. Då säger arbetsmarknadsministern: Ja, men det kan man väl göra i alla fall det spelar väl inte så stor roll vad det är för direktiv. Även arbetsmarknadsministern verkar ändå, åtminstone när hon ställs inför reportrars frågor, vara bekymrad över vad hon själv och hennes regering har ställt till med. , här representerat av , vill höja ersättningsnivåerna. Det verkar som att har insett att den försäkring som hon själv har varit med om att förstöra inte längre fungerar, och då vill hon höja ersättningsnivåerna. , här representerat av , brukar prata om att det ska vara en inkomstrelaterad försäkring. har av de arbetslösa sin inkomst skyddad i försäkringen. Det kan ingen, , påstå är en inkomstrelaterad försäkring. När man får alla dessa signaler om missnöje med försäkringen från allianspartiernas olika representanter, som jag delvis här har exemplifierat, och när man konstaterar att den inte fungerar undrar jag: Vad vill ni i Alliansen egentligen med arbetslöshetsförsäkringen? Det skulle vara spännande att få några svar på det , herr talman. Är det bara statsministern som står fast vid fattigdomslinjen? Statsministern gick ut och sade att det väl inte var så farligt att det inte fanns någon fungerande försäkring. Man kan ju leva på sina anhöriga, och om de inte skulle ha några pengar finns det i värsta fall socialbidrag eller försörjningsstöd, säger statsministern. Ståndaktigt som tennsoldaten står han fast vid fattigdomslinjen. Vad är detta i övrigt ett uttryck för, de olika signalerna om att man vill öppna upp och höja ersättningsnivån? Har man insett att arbetslöshetsförsäkringen inte fungerar? Har man insett att den moderatledda regeringens arbetsmarknadspolitik är ett monumentalt misslyckande? Det är en fråga som det skulle vara spännande att få reda ut här , herr talman. Vad vill då vi socialdemokrater med den här försäkringen, och vad är vårt alternativ? Ja, det är ganska enkelt. Vi vill ha en försäkring som fungerar och som alla ska ha råd att vara med i. Det är första delen, att vi måste öppna upp försäkringen så att folk har möjlighet att vara med. Vi vill kraftigt sänka avgifterna så att de med låga inkomster inte av ekonomiska skäl väljer att stå utanför. Vi vill inte att det ska variera på det sätt som det gör nu när det gäller arbetslöshetsnivån inom avtalsområdet. Vi vill att arbetslöshetsförsäkringen ska vara till för den som har en arbetsinkomst att försäkra. Vi vill att villkoren ska utformas så att den som blir arbetslös normalt ska kunna få ut ersättning från försäkringen när man drabbas av arbetslöshet. Vi vill höja taket i försäkringen. Taket, som bland annat brukar prata om för att man ska kunna få den inkomstrelaterade försäkringen, måste naturligtvis höjas. Annars är det inte en inkomstrelaterad försäkring. Vi vill att en stor majoritet av löntagarna ska få ut när man drabbas av arbetslöshet. Vi vill ha en frivillig försäkring som är solidariskt finansierad, som administreras av de fackliga organisationerna. Vi vill inte att man ska göra försäkringen obligatorisk. Man har från allianspartierna kört ut en bluff, herr talman, där man säger att man löser problemet med alla som står utanför försäkringen genom att göra den obligatorisk. Det kan jag direkt dementera här i kammaren och konstatera att det är en bluff, att det alltid har varit en bluff och att det kommer att vara en bluff även när det framförs från talarstolen här , herr talman. Om man genomför den obligatoriska försäkringen med det förslag som ligger kommer inte fler att ha nytta av försäkringen. En stark a-kassa ska omfatta alla löntagare och är en avgörande del av en väl fungerande arbetslinje. Det måste naturligtvis också innebära krav på aktiva insatser från den enskilde, och det måste mötas av en aktiv arbetsmarknadspolitik och utbildningsmöjligheter. Det är det här som är helt avgörande om vi ska lyckas klara den svåra utmaningen med jobben. Vi vet att matchningen inte fungerar. Vi vet att arbetslösheten ökar. Vi vet att långtidsarbetslösheten biter sig fast. Vi vet att regeringens politik inte fungerar. Vi måste ha ett alternativ. Vi måste ha en aktiv arbetsmarknadspolitik, och den måste kompletteras med en arbetslöshetsförsäkring värd namnet. Med detta vill jag yrka bifall till reservation nr 1 i betänkandet. 141 (MP): Jag vill börja mitt anförande med att jag självklart står bakom båda reservationer i betänkandet. debatterar vi arbetslöshetsförsäkringen, en försäkring som berör många människor, både dem som omfattas av den och speciellt alla dem som står utanför. Arbetslöshetsförsäkringen ska fungera som en ekonomisk grundtrygghet för människor som ofrivilligt blir arbetslösa. Den ska vara en omställningsförsäkring en person söker ett nytt jobb. Men som situationen ser ut på arbetsmarknaden omfattar nuvarande arbetslöshetsförsäkring alldeles för få människor. Vi i anser därför att det behövs ett moderniserat trygghetssystem, som är bättre anpassat till dagens arbetsmarknad och omfattar även företagare. Regeringen har genomfört en rad försämringar av trygghetssystemen genom bland annat höjda avgifter till a-kassan, hårdare krav och sämre ersättningsvillkor. har bett att ta fram siffror. Initialt tappade a-kassan en halv miljon medlemmar. var andelen av arbetskraften utanför a-kassorna . är det , det vill säga en av tre står utanför. Bland unga är siffran ännu högre. Det beror till stor del på att det så kallade studerandevillkoret har avskaffats, vilket har gjort det omöjligt för arbetslösa att kvalificera sig för ersättning genom att studera. Medlemsraset beror på ändrade ersättningsvillkor men också på den direkta kopplingen mellan avgifter och arbetslöshet. Dessa höjningar ledde till att personer med högst sannolikhet för arbetslöshet fick de högsta medlemsavgifterna. A-kassan har med andra ord blivit dyrast för dem som behöver den mest. Många människor har inte råd med de dyra avgifterna. Det har drabbat främst sjukskrivna, studerande och deltidsarbetslösa. I stället tvingas allt fler söka försörjningsstöd från kommunen. Ekonomiskt bistånd genom försörjningsstöd från kommunerna har ökat med 1,7 miljarder . Det innebär en tung belastning på de kommunala budgeterna. Och vi hör att fler människor i behov av försörjningsstöd blir hänvisade till frivilligorganisationer. av dem som får försörjningsstöd är arbetslösa som inte har rätt till a-kassa. Är det meningen att ekonomiskt bistånd det yttersta skyddsnätet ska vara det som den som förlorar sitt jobb ska vara hänvisad till? Det ska tydligen svida rejält att vara arbetslös. Regeringen har sett till att a-kassan blir dyrast för den som behöver den bäst. Är det så vi får en dynamisk arbetsmarknad som skapar nya arbetstillfällen? Regeringens politik har inte lett till några nya jobb. I stället har arbetslösheten ökat. Redan innan krisens effekter har nått oss med full kraft ser vi ett ökat försörjningsstöd på grund av arbetslöshet. Som en konsekvens av regeringens försämringar av trygghetssystemen står alltså en tredjedel av arbetskraften utanför a-kassan. Detta faktum försvårar rörligheten och omställningen på arbetsmarknaden, både generellt och för den enskilda individen. vill ha en socialförsäkring och ett trygghetssystem som omfattar alla. Det ska vara ett modernt trygghetssystem arbetslivstrygghet som ska fungera som en omställningsförsäkring och inkludera såväl sjukdom som arbetslöshet. Människor ska slippa slussas runt mellan olika myndigheter. På så vis skapas en större tydlighet för individen och ett effektivare arbetssätt för myndigheterna. Vi vill ha en allmän och gemensamt finansierad försäkring. Med en enda ingång blir det en bättre helhetssyn på individen och dennes behov. Arbetslöshetsförsäkringen ska hjälpa människor tillbaka i arbete. Som ett steg på vägen mot arbetslivstrygghet föreslår vi ett antal förändringar i sjukförsäkringen och arbetslöshetsförsäkringen. Vi föreslår en långsammare nedtrappning av ersättningsnivån och en höjning av taket i arbetslöshetsförsäkringen. Alliansens företrädare talar ibland föraktfullt om det så kallade Bidragssverige, som skulle göra människor mindre benägna att arbeta. Men det finns forskning som visar att en hög ersättning på leder till att den arbetslöse får ett mer välbetalt jobb. Om en person inte tvingas bort från hus och hem hittar den lättare tillbaka till ett mer stabilt arbetsliv. Vi i vill förbättra möjligheten att starta eget företag, till exempel genom kooperativ och egenanställningar. Det ska vara lika självklart att starta ett företag som att söka ett jobb. Vi vill sänka trösklarna för människor att pröva sina företagsidéer och förverkliga sina drömmar. Men då måste trygghetssystemen hänga med. Egenanställning är en smidig lösning för den som vill marknadsföra sin kompetens utan att ta steget att starta ett eget företag. I stället blir personen anställd av ett företag som fungerar som arbetsgivare, medan det är individen själv som skaffar sina uppdrag. Det minskar den administrativa bördan. Egenanställning ger möjlighet att utvecklas successivt som företagare och efter hand gå vidare och starta eget företag med ett upparbetat nätverk av kontakter och arbetstillfällen. Problemet är att a-kassorna betraktar egenanställda som självständiga uppdragstagare och därmed klassar dem som egenföretagare, vilket gör att de inte har rätt att vara kvar i a-kassan. vill också att en anställd i ett socialt företag ska få a-kassa vid arbetslöshet även om denne sitter i en styrelse eller tecknar företagets firma. är det stor risk att en anställd i ett socialt företag inte kan få a-kassa vid arbetslöshet i denna situation. Det är ett bekymmer och hindrar människor från att ta ansvar. För att underlätta egenanställningar måste reglerna för a-kasseersättning ändras. Vi vill med vårt yrkande att regeringen återkommer med förslag på regelförändringar för att underlätta egenanställningar. 142 (SD): Låt mig börja med att klargöra att inställning till arbetslöshetsförsäkringen är mycket tydlig: A-kassan ska utöver sjukförsäkringen och pensionsförsäkringen utgöra det tredje allmänna försäkringsbenet i form av en omställningsförsäkring, det vill säga en trygghetslina vid arbetslöshet och en försörjning mellan två jobb. Men för att arbetslöshetsförsäkringen ska upplevas och uppfattas just som en allmän omställningsförsäkring som skänker den nödvändiga försörjningen och tryggheten mellan två jobb måste den också vara utformad och tillämpbar för alla. Av den anledningen kan till att börja med inte taket på arbetslöshetsersättningen vara för lågt satt. Med dagens taknivå på ersättningen blir det, för många med lån och utgifter, ohållbart eller för vissa till och med omöjligt att överleva arbetslösheten med mindre än att man måste ta det jobb som erbjuds hellre än att avvakta ett kort tag för att finna det arbete man är kvalificerad och utbildad för. Faktum är att man med regeringens politik redan vid en månadsinkomst på slår i ersättningstaket. Ersättningen från a-kassan blir då före skatt. Inte heller justeras ersättningsnivåerna upp i takt med inflationen, vilket betyder att arbetslöshetsersättningen urholkas den inte förstärks. Den låga ersättningsnivå som regeringen önskar ska leda till att arbetslösa piskas att söka arbeten tenderar således att straffa inte bara dem som har drabbats av tillfällig arbetslöshet utan även de grupper som för både sin egen och samhällets skull i stället för att söka första bästa arbete skulle behöva söka mer avgränsat. De kortsiktiga fördelar regeringen anser sig vinna med arbetslinjen äts således upp av den grundtrygghet en mer ambitiös a-kassa skulle innebära för oss som till skillnad mot regeringen tror att människor som har drabbats av tillfällig arbetslöshet dessutom, sist av allt, skulle vilja permanenta den situationen, såväl som av den minskade matchningen på arbetsmarknaden. Ett rimligare system vore att den som blir temporärt arbetslös inte tvingas ta första bästa jobb för att klara de omedelbara utgifterna utan i stället ges möjlighet att se sig om efter ett arbete som motsvarar dennes kvalifikationer eller utbildning. Även om det kanske innebär en ökad kostnad på kort sikt gynnas hela samhället av att på lite ha en arbetskraft där individerna i hög grad arbetar inom sina respektive kompetensområden, för att inte tala om den individuella tillfredsställelse som kan uppnås. Med nära 700 000 inskrivna på Arbetsförmedlingen torde knappast sökbenägenheten bland arbetslediga vara det största bekymret för oss politiker att tackla utan snarare att lösa kombinationen av att för få arbeten erbjuds de arbetslösa och att delar av de arbetslösa inte är kvalificerade för de arbeten som erbjuds. Om regeringen hade som mål att få människor i arbete vore därför matchande åtgärder, till exempel satsningar på lärlingsjobb och utbildning, där vi bland annat föreslår 50 000 lärlingsjobb med slopade arbetsgivaravgifter, tillsammans med en betydligt mer selektiv invandring mycket effektivare medel. Själva grundförutsättningarna för att människor ens ska få ett arbete är dels att arbeten finns att söka dels, inte minst, att arbetskraften är anställningsbar. Vi vet att av de utlysta arbetstillfällena har krav på utbildning. Den som vill stärka arbetslinjen per definitionen att varaktigt öka arbetsdeltagandet satsar således rimligen också tillräckliga resurser på att göra människor anställbara och trygga i tider av förändring snarare än att tvinga dem att matransonera i sina egna hem. Av den anledningen väntar vi också på att regeringen hörsammar riksdagsmajoritetens mening i fråga om att återinföra den så kallade 100-dagarsregeln, med innebörden att den arbetslöse, tvärtemot , slipper att tvingas söka arbeten över hela landet redan från dag ett utan i stället får på sig att söka i sitt närområde. Det kan ju inte vara en rimlig ordning att man ska behöva ryckas upp med rötterna redan i början av arbetslösheten för att söka jobb i andra delar av landet arbeten som man dessutom kanske inte har vare sig utbildning för eller erfarenhet av. Det är varken en bra eller en human arbetsmarknadspolitik. Likaså måste 75-dagarsregeln slopas, då den kvarhåller människor i arbetslöshet på grund av att deltidsarbetslösa endast berättigas . Det är enligt vår mening inte hållbart med ett system som med ekonomiska sanktioner inte i realiteten tillåter människor att ta vägen från ett deltidsarbete till ett heltidsarbete. Ett deltidsarbete, menar jag, kan vara nödvändigt för många, då de kanske inte kan jobba mer än så. Men det kan också vara en bra väg, vilket bland annat också visar, till ett heltidsarbete för dem som både kan och vill arbeta mer. Omvänt kan också situationer uppstå där heltidsanställda tvingas välja mellan att gå ned till halvtid eller att förlora arbetet. Är då den bästa vägen att inte arbeta alls? Det tror inte jag, inte mitt parti och inte heller riksdagsmajoriteten, som också har fällt regeringen i denna fråga. Ändå ser vi anmärkningsvärt nog ännu ingen förändring från regeringens sida. Men när regeringen slutligen kommer till skott och tar riksdagsmajoritetens vilja på allvar, ta då och lyd mitt råd och löp linan ut genom att även göra arbetslöshetsförsäkringen tillämpbar för alla. För även om fler , enligt Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen, IAF, är medlemmar i a-kassan, förmodligen delvis som en trolig reaktion på lågkonjunkturen, så står fortfarande hundratusentals människor utanför. Genom att göra arbetslöshetsförsäkringen till en del av välfärdssystemet görs inkomstförsäkringen tillgänglig för alla som arbetar. Tillsammans med ökade ersättningsnivåer, så att även normal- och höginkomsttagarna får en reell nytta av en allmän arbetslöshetsförsäkring, görs på så vis omställningen mellan arbete, arbetslöshet och åter arbete betydligt enklare och mer åtkomlig till gagn för samhället i stort. Ökar man därtill a-kassans servicegrad, så att handläggningstiderna för utbetalning av arbetslöshetsersättning kan garanteras inom rimliga tidsramar, får också den arbetslöse både större möjligheter att snabbare påbörja sitt sökande efter ett nytt arbete och mindre problem att hantera sin vardag. Lämpligast låter sig detta göra genom att slå ihop landets 30 självständiga a-kassor till en a-kassa som administreras under . Som en bonus slipper man därmed också politiseringen av a-kassan, så att a-kassan helt fokuserar på den enskilde och dennes behov av en tillfällig försörjning mellan två jobb. Trots att fackförbunden själva, liksom a-kassorna, påstår att a-kassorna är självständiga och fristående är kopplingen till enskilda fackförbund stark. Den politiska inblandningen syntes inte minst vid rekryteringen av en chef till , då man i tidningen sökte en ny chef till sin a-kassa med kravet på att denne också delade arbetarrörelsens värderingar. För egen del har jag mycket svårt att förstå varför enskild politisk bakgrund ska utgöra ett av de viktigaste kriterierna för administrationen av välfärden. Det enda viktiga torde i stället vara att utforma en så enhetlig, rättvis och välfungerande offentlig service som möjligt. Inte minst därför bör en oberoende, effektiv, central och professionell myndighet skapas för att administrera arbetslöshetsersättningen för alla i arbetsför ålder. Med detta sagt är förhoppningen att vi kan låta göra a-kassan till en balanserad omställningsförsäkring, det vill säga en tillgänglig trygghetslina vid arbetslöshet och en försörjning mellan två jobb som om möjligt via välfärdssystemet omfattar alla, som är politiskt färglös, som genom adekvata ersättningsnivåer och tak möjliggör en grundtrygghet och ett aktivt sökande av arbeten men som också medför en möjlighet att kunna söka arbeten på hemorten, som tillåter deltidsarbete och som även, i enlighet med förslaget i den motion från SD vi behandlar, sköter utbetalningar snabbt. Låt oss enas om att det är hög tid att sluta nedprioritera dem som vill arbeta. Med de orden avslutar jag med att yrka bifall till SD:s reservationer 2 och 5. 143 (V): I dagens betänkande berömmer sig de borgerliga regeringspartierna av de drastiska försämringarna av arbetslöshetsförsäkringen. I betänkandet slår regeringspartierna rent av fast att förändringarna i arbetslöshetsförsäkringen är den av regeringens arbetsmarknadsreformer som i högst grad bidrar till minskad arbetslöshet. Det är ett intressant påstående med tanke på att arbetslösheten enligt regeringens vårbudgetproposition, som vi fick , har stigit från till . har dessutom antalet långtidsarbetslösa ökat med nästan 100 000 personer. Antalet personer som har varit arbetslösa har fördubblats på bara . Då kan man inte låta bli att ställa sig frågan exakt hur katastrofalt ineffektiva resten av regeringens reformer har varit om nu försämringen av a-kassan betecknas som den mest framgångsrika i kampen mot arbetslösheten. Den bistra sanningen är att regeringens jobbpolitik, hur man än räknar, har misslyckats. Det har inte fungerat att minska arbetslösheten genom att utförsäkra sjuka och arbetslösa, genom att strypa möjligheterna till fortbildning och omskolning och genom att avskräcka de arbetssökande med förnedrande arbetsmarknadsåtgärder. Det har inte lyckats, för det är i grunden fel tänkt. Det är inte bristen på arbetsvilja på grund av för generösa ersättningssystem som är orsaken till den höga arbetslösheten. Det är en misslyckad ekonomisk politik, en helt obefintlig näringspolitik, en brist på långsiktiga investeringar och en helt undermålig utbildningspolitik som ligger bakom den höga och stigande arbetslösheten i . Det som behövs för att på allvar bekämpa arbetslösheten är en ökad efterfrågan på arbetskraft. Och det är en utbildningspolitik och en arbetsmarknadspolitik som ger människor de kunskaper som de faktiskt behöver för att kunna ta plats i arbetslivet. Till skillnad från regeringen vill bekämpa arbetslösheten med satsningar på just sådana åtgärder. Vi vill investera i bostäder, infrastruktur, energieffektivisering och bättre kvalitet i skolan och omsorgen. Vi vill också satsa på fler platser i yrkesutbildningar och bättre möjligheter till omskolning och fortbildning, både för dem som är arbetslösa och för dem som har jobb men som vill gå vidare till någonting nytt. värnar också om den svenska modellen, där parterna tecknar avtal om löner och arbetsvillkor. Den modellen förutsätter starka fackföreningar och löntagare som är trygga nog att våga ställa krav och hålla ihop mot försämringar av löner och arbetsvillkor, också i dåliga tider. En arbetslöshetsförsäkring som ger alla löntagare inkomsttrygghet vid arbetslöshet är en helt omistlig del i den här modellen. En bra arbetslöshetsförsäkring understöder nämligen de avtalade lönenivåerna och förhindrar lönedumpning. En bra arbetslöshetsförsäkring i kombination med en aktiv arbetsmarknadspolitik understöder också en positiv strukturomvandling som utvecklar ekonomin och kvaliteten i arbetslivet. Det tycker vi är någonting positivt.