prot · GZ0969 · 2012-02-14 00:00:00 — Att vi följer FN-sanktioner, EU-sanktioner och vapenembargon är självklart för och den , dessutom att vi följer de begränsningar som finns för handeln med och ockuperade områden i som vi enats om inom EU. Men jag måste fortfarande få trycka på vikten av att också kunna finnas i svåra länder. Vi har vidare varit i gulfländerna där det sker ett stort förtryck när det gäller mänskliga rättigheter. Vi har även där anordnat en just för att trycka på de här frågorna för att få också den delen av världen att förstå att detta är väldigt viktigt, och inte minst viktigt för företagen. Vi har också planer på att göra detta i , som är ett annat land där det sker kränkningar, inte minst av arbetstagares rättigheter. Dessutom handlar det om miljöhänsyn, och det sista benet är antikorruption. Jag ska vara väldigt tydlig och säga att regeringen anser att CSR ska vara företagsägt och företagsdrivet. Vad vi sedan kan göra är naturligtvis att underlätta för den här typen av frågor. Vi ska lyfta upp frågan när vi samarbetar med andra länder och när vi reser till andra länder. Vi kan också hjälpa till att lyfta upp frågan i , där har varit drivande i att få ytterligare ett ben. Förutom de fyra vi redan har med mänskliga rättigheter, arbetstagares rättigheter, att jobba mot korruption och att visa miljöhänsyn har vi hårt drivit frågan om vikten av frihet på nätet. Vi var väldigt glada över att detta kunde beslutas på det senaste mötet i . Jag ska också kort kommentera frågan om att finnas i svåra länder med olika företag. tog upp frågan om telekom och övervakning. Ja, det är tveeggade verktyg, och det är svåra bedömningar. Men jag vill också säga att det var oerhört viktigt att det fanns telekom inte minst med det som skedde under den arabiska våren. Hade inte människorna haft tillgång till nätet, Facebook, Twitter och Youtube hade de aldrig kunnat göra det som vi nu har sett, vilket vi alla tycker är fantastiskt. 82 (MP): Jag börjar där handelsministern slutade. Ja, telekom var väldigt bra under den arabiska våren. Men när de oppositionella i menar att telekom och svensk telekomutrustning också kan användas av regimen för att punktmarkera dem, sedan hitta dem och fängsla dem måste vi tänka om. Då måste vi tänka i nya banor. Då kan vi inte bara fortsätta som . Där är jag mycket kritisk till hur regeringen agerade. Jag vill återkomma till företagen på ockuperad mark. I har flera företag använt sin etiska kompass och avslutat verksamheter efter uppmärksammanden på hemmaplan. Alla vill väl någonstans ha konsumenternas goda minne, och man vill kunna fortsätta att sälja produkter. Så fungerar det i men kanske inte i alla EU-länder. beslut att associationsavtal med EU inte ska gälla produkter som är tillverkade på eller på ockuperade områden i allmänhet är ett steg i rätt riktning, men vi tycker inte att det är tillräckligt. Ett investeringsförbud i ockuperade områden vore den naturliga fortsättningen och skulle göra det svårare att upprätthålla illegala bosättningar och bygga nya sådana på ockuperat område. Någonstans måste vi ändå sätta den pressen på att det ska bli en tvåstatslösning. Bosättningarna är den allra värsta avarten i det som sker på eller över huvud taget i . När det gäller har den svenska livsmedelshandeln visserligen varit lyhörd för konsumenternas krav och försöker undvika inköp som misstänks komma från ockuperad mark, men det är svårt att veta då ursprungsmärkningen är bristfällig. Eftersom anser att är blir ursprungsmärkningen naturligt . För konsumenterna är det väldigt svårt att veta, och risken är att konsumenterna väljer bort alla marockanska produkter till men för de marockanska producenterna för att kunna följa sin egen etiska kompass, när man vet att man inte är säker på att det inte kommer från . När det gäller pågår i EU en glidning i beskrivningen av som ett ockuperat område till territorium som de facto administreras av . Det är mycket oroande eftersom det innebär en indirekt acceptans både av ockupationen och av synen att produkter från västsahariskt territorium är marockanska. Ursprungsmärkningen är avgörande när det gäller just och . Där tycker jag att vi ska underlätta för konsumenterna här i och i resten av EU att kunna veta varifrån produkterna kommer. Det postkodssystem som man har innebär att det är här hemma som ska sköta kontrollen. När postnumret inte talar om varifrån varan verkligen kommer utan bara var den har satts ihop har vi inte ett system som faktiskt fungerar. Det blir ett väldigt stort problem för oss konsumenter och också för . 83 Statsrådet (M): Jag vill börja med att säga att jag är glad över att svenska företag förändrar sig när det kommer tryck från konsumenterna, precis som säger. Då har det fungerat i praktiken. Då har företagen insett vikten av CSR och hur man faktiskt stärker sitt varumärke. Det är också något som vi ser . Fler och fler företag ser detta som viktigt. Jag ser själv en stor skillnad sedan jag startade med de här frågorna 2007 fram till . De stora företagen går ofta i bräschen, men fler och fler mindre och medelstora företag ser också det här som en av sina absolut viktigaste frågor. Den andra sidan av den är att konsumenterna blir mer upplysta och ställer högre krav på de produkter som finns. Det är precis så det ska fungera. Jag tycker att det verkligen är framsteg i verkligheten. Då har det fungerat. När det handlar om frågan huruvida skulle kunna införa investeringsförbud eller importförbud är det inte riktigt så enkelt. kan inte ensidigt införa vare sig import- eller investeringsförbud eftersom det är en gemenskapskompetens. Utländska direktinvesteringar är en del av den externa handelspolitiken, och EU har befogenhet till och med exklusiv sådan att besluta om foreign direct investments från EU. Vidare indikerar att sanktioner mot andra länder beslutas enhälligt och genomförs genom EU-förordningar, vilket underförstått innebär att inte kan fatta egna beslut i den frågan. Jag skulle vilja ställa frågan till och : Hur ser på hur vi bäst gör skillnad när det handlar om länder där kränkningar av mänskliga rättigheter sker? Det handlar om länder som befinner sig i konflikt och om länder som är diktaturer där människor ständigt förtrycks. Är recept att vi ska ha investeringsförbud och förbjuda handel med dessa länder liksom med ockuperade områden? 84 (MP): är det jag som ställer frågor . Den fråga som ministern ställde nu kommer hon förmodligen att få svar på när vi har utrikespolitisk debatt. inser inte alla att konsumenterna har rätt till upplysning. Alla inser inte att man måste uppföra sig. Det är därför som det behövs bra regelverk, så att man kan stoppa de företag som inte uppför sig. Jag har inte sagt att ministern ska driva att bara de svenska företagen ska ha investeringsförbud. Ministern måste naturligtvis driva den frågan på EU-nivån, så att fler alla europeiska företag har investeringsförbud i de ockuperade områdena. Det räcker inte med att vi har det. Dessutom sköter sig kanske de svenska företagen någorlunda bättre än många av de andra, för i har vi upplysta konsumenter medan vi inte har samma situation i de andra länderna. Därför har också ett extra stort ansvar. CSR är bra, men det är inte tillräckligt. Det är inte tillräckligt eftersom inte riktigt alla har förstått att man för att fortsätta vara ett bra, konkurrenskraftigt företag faktiskt måste hålla sig till de reglerna. Sådan är inte situationen. När det gäller sanktioner stoppar faktiskt ibland sådana. Senast handlade det inte om ockuperade områden utan om , där alla EU-länder var för tuffare sanktioner för telekomsektorn, utom som lade in sitt veto, vilket innebar att det inte blev en tuff sanktion mot i det fallet. Till och med har tuffare sanktioner när det gäller telekomsektorn. Jag tycker fortfarande att ett bindande regelverk är det som vi ska eftersträva. Jag håller inte med ministern om att allt redan är bra som det är. 85 Statsrådet (M): Den driver frågan om CSR på svensk nivå, på EU-nivå och inom . Jag vill till och med gå så långt som att säga att vi driver den på global nivå eftersom vi också befinner oss i flera av de länder där förtryck sker just för att genom CSR kunna göra skillnad på riktigt. Jag kan ta som ett tydligt exempel. Den , både den nuvarande och den tidigare, har rest till , träffat våra kolleger och naturligtvis alltid tagit upp frågan om kränkningar av mänskliga rättigheter. Det gör att man förstår att inte accepterar sådant. Vi accepterar inte kränkningar av mänskliga rättigheter. Jag tror dock att det gör ännu större skillnad med det samarbete som vi har i praktiken, där svenska företag möter kinesiska företag och man bland kinesiska företag tar frågan i sin mun på riktigt: Hur gör vi skillnad, hur ser vi till att man inte kränker mänskliga rättigheter och att det finns rätigheter för arbetstagarna? Det har jag själv sett med egna ögon. Det är skillnad, framför allt när det gäller företag som handlar med andra länder, för man får influenser och goda förebilder utifrån. Svenska företag är utmärkt goda förebilder. Återigen måste vi komma tillbaka till grundfrågan: Hur gör vi bäst skillnad i verkligheten? Jag är övertygad om att det är genom att vi handlar med andra länder, genom att vi har öppenhet och genom att vi har dialog och kontakter. För den skull är det absolut på sin plats med skarp kritik i de fall det behövs, men jag ser fortfarande CSR som det riktigt operativa verktyget när det handlar om mänskliga rättigheter. Överläggningen var härmed avslutad. 15 § Svar på interpellationerna 2011/12:220 och 226 om arbetsskadeförsäkringen 86 Statsrådet (M): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa att arbetsskadeförsäkringen är rättssäker och jämställd. Hon har också frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att anmälan om arbetsskada ska prövas av även om det inte föreligger någon begäran om ersättning. har frågat mig om jag kommer att vidta några åtgärder för att säkerställa att kvinnor och män behandlas lika och vilka konsekvenser det får för arbetsskadeavgiften. ändrades bevisregeln i arbetsskadeförsäkringen på initiativ av den dåvarande regeringen. Ett uttalat syfte var att beviskraven skulle mildras, vilket bedömdes kunna leda till att skillnaderna i beviljandefrekvens för ansökningar från kvinnor och män utjämnades. Detta har inte visat sig bli fallet. Jag anser att det är mycket viktigt att tillämpningen av arbetsskadeförsäkringen sker på ett jämställt sätt. Det var bland annat därför som regeringen gav Inspektionen för socialförsäkringen (ISF) i uppdrag att granska hela beslutsprocessen vid beslut om arbetsskada utifrån ett jämställdhetsperspektiv. ISF fick också i uppdrag att granska åtgärder för att säkerställa att kvinnor inte särbehandlas vid beslut om arbetsskada. ISF har riktat kritik mot brister i handläggning. I ett svar har också sagt att sådana brister har funnits. har därför låtit samtliga handläggare genomgå en utbildning i hur exponeringsutredningar bör göras och även utarbetat ett nytt metodstöd. Det är dock, enligt ISF, inte handläggning som främst förklarar skillnaderna i utfall för kvinnor och män. Kvinnor och män som arbetar inom samma yrke beviljas arbetsskadelivränta i lika stor utsträckning. Skillnaden i beviljandefrekvens tycks i stället huvudsakligen bero på att arbetsmarknaden för kvinnor och för män fortfarande ser olika ut. Antalet godkända arbetsskador är högre i typiskt manliga yrken än i kvinnliga. Detta skulle kunna bero på att typiskt manliga yrken i vissa avseenden är farligare. För detta talar till exempel att allvarliga olyckor på arbetet enligt statistik från och Försäkring drabbar fler män än kvinnor. Dödsfall genom arbetsolyckor drabbar också oftare män. Men ISF har också påpekat att själva kunskapen om arbetsmiljöns betydelse för uppkomst av sjukdom är större för mansdominerade arbetsmiljöer. Detta är sannolikt riktigt. För att ta till vara den forskning som finns har regeringen gett i uppdrag att bistå med kunskapsöversikter beträffande risker för arbetssjukdomar och då särskilt när det gäller kvinnors arbetsmiljöer. Genom att göra sådana översikter kommer vi även att få en bättre bild av var det finns behov av ytterligare forskning. ISF har även väckt frågan om en mer omfattande förändring av arbetsskadelagstiftningen. Detta kräver dock en djupare analys. Jag vill även påminna om att den parlamentariska kommittén, det vill säga Parlamentariska socialförsäkringsutredningen, har till uppgift att överväga om huvudmannaskapet för arbetsskadeförsäkringen bör förändras. tar emot drygt 100 000 anmälningar om arbetsskada . I cirka vart femte fall begär den skadade ersättning från . Det skulle vara förenat med mycket stora kostnader att pröva även de ärenden där det inte är aktuellt med ersättning från arbetsskadeförsäkringen. Det är dock viktigt att arbetsskadeanmälningar görs, då de ger en viktig information om arbetsmiljöns utveckling och därmed bidrar som ett underlag för tillsynsverksamhet. När det gäller arbetsskadeavgiften har denna sänkts och motsvarar nu kostnaderna för arbetsskadeförsäkringen. 87 (S): Tack, statsrådet, för svaret, även om jag inte tycker att jag har fått något svar på mina frågor! Jag får väl upprepa dem, fru talman. Åtminstone när det gäller en del ministrar brukar man få svar om man upprepar frågorna. Målet med arbetsskadeförsäkringen är att ge ett ekonomiskt skydd till den som skadas i sitt arbete. Men många upplever att försäkringen inte är rättssäker. Dessutom har den upplevts som ojämställd. Den är per definition ojämställd eftersom kvinnor inte får sina skador godkända i samma omfattning som män. förändrades lagen i syfte att få en mer jämställd försäkring som inte missgynnar kvinnor. Dess värre har lagstiftningen inte fått den effekt som den dåvarande regeringen, socialdemokratisk, och avsåg. Inspektionen för socialförsäkringen har, precis som ministern säger, granskat beslut om arbetsskada, och man konstaterar att det är svårare för kvinnor än för män att få sina arbetsskador godkända. Vidare konstateras det att beslutet om livränta är oförutsägbart och rättsosäkert för den försäkrade. Vi socialdemokrater föreslog att det skulle göras en översyn av arbetsskadeförsäkringen i syfte att komma till rätta med brister i försäkringen. Den önskan avslogs av den borgerliga majoriteten i . I programmet , , redovisades det att det för anställda inom vården har blivit nästan omöjligt att få en arbetsskada godkänd. En majoritet av de anställda i vården är kvinnor. Att en så här stor yrkesgrupp därmed hanteras som om den vore oförsäkrad kan inte vara rimligt. Därför, fru talman, har jag ställt följande frågor till statsrådet: åtgärder avser statsrådet att vidta för att säkerställa att arbetsskadeförsäkringen är rättssäker och jämställd? Det, fru talman, har jag inte fått något svar på. Jag hoppas att statsrådet tänker försöka ge ett svar. Avser statsrådet att vidta några åtgärder för att anmälan om arbetsskada ska prövas av även om det inte föreligger en begäran om ersättning? Det har statsrådet inte heller svarat på, fru talman. Däremot har han redogjort för att det skulle vara förenat med stora kostnader att pröva dessa ärenden. Jag trodde liksom att det var poängen om man anmäler en arbetsskada, att man ska få den prövad. Att rätt många inte får sin anmälan prövad beror ju på att de blir utförsäkrade från sjukförsäkringen och därmed aldrig får en chans att få den prövad. Statsrådet väljer i sitt svar att hänvisa till att man tittar på om huvudmannaskapet för arbetsskadeförsäkringen bör förändras, som om privatisering vore en lösning på problemet med att försäkringen inte är rättssäker och inte är jämställd. Det är att göra det lite enkelt för sig, tycker jag. När Inspektionen för socialförsäkringen, ISF, pekar på arbetsmiljöns betydelse för uppkomst av sjukdom pekar också statsrådet på att det är viktigt med forskning. Då får man väl konstatera att den här regeringen har valt att lägga ned , som forskade just kring arbetsmiljö. Jag vet inte riktigt vad jag ska säga om det här svaret. Det är i alla fall ett dokument på två sidor. Men jag har inte fått något svar på mina frågor. Jag ger statsrådet en chans till att svara på hur försäkringen ska kunna bli mer rättssäker och jämställd. Den är uppenbarligen inte det , om kvinnor som skadas i vården inte får ut något från försäkringen med hänvisning till att de hade kunnat skada sig och fått ont i ryggen just bara för att de är kvinnor. Vi kan inte ha en sådan försäkring. Den kan inte kallas socialförsäkring i så fall. Jag hoppas på att få svar från statsrådet. 88 (S): Jag tackar också statsrådet för svaret. Jag är en till i raden som inte är nöjd med svaret. Man kan analysera lite grann vad statsrådet säger i sitt svar. Jag vet inte om statsrådet konstaterar eller antar att yrken som domineras av den manliga arbetskraften är farligare än de yrken som domineras av den kvinnliga arbetskraften. Vidare konstaterar statsrådet att kunskapen om arbetsmiljöns betydelse för uppkomsten av sjukdom är större för mansdominerade arbetsmiljöer. Jag tycker att det är viktigt att vi, fru talman, påminner oss lite grann om vad som egentligen är grundidén med den här försäkringen. Man kan titta på till exempel hemsida, hur de beskriver försäkringen. Där står det: Skadas du på arbetsplatsen eller på vägen till eller från arbetet kan du få ersättning från arbetsskadeförsäkringen. Arbetsskadeförsäkringen gäller för anställda, uppdragstagare och egenföretagare. Det innebär att den här försäkringen omfattar alla yrkesverksamma på arbetsmarknaden. Alla bidrar lika mycket till försäkringen genom att de betalar en avgift, arbetsskadeavgiften, och den är procentuellt lika hög för alla på arbetsmarknaden. Då går folk till jobbet i tron att de har betalat till en försäkring och att de kommer att behandlas lika. Om en psykiater blir utbränd frågar man inte honom eller henne om han eller hon har någon hemma som har schizofreni och om han eller hon inte har blivit utbränd på grund av det eller att någon närstående hemma har någon sjukdom. Man har ju respekt för professionen. Det är samma sak med en byggnadsarbetare. Man frågar inte honom ofta är det en han om han har donat med och snickrat på sin egen sommarstuga. Man vet ju att det är en professionell människa som inte skadas om han fixar på sin fritid om det är riksdagsledamöter eller statsråd kanske man kan ifrågasätta om de inte kan skada sig genom att fixa och dona med sin sommarstuga. Men när en undersköterska, ett hemtjänstbiträde eller någon inom vården kommer och begär arbetsskadeersättning kan man hänvisa exempelvis till någon sjuk närstående hemma och till att ryggbesvären eller förslitningsskadorna kanske har uppkommit . Det tycker jag är respektlöst, för vi talar även där om proffs. Däremot är det lite svårare att hitta varför det är så. Varför ska det vara så svårt i vårt samhälle att ha samma respekt för olika grupper? Det beror inte på anställda. Det beror inte på om de får en utbildning som den som statsrådet nämner i sitt svar eller inte, utan det beror på den syn vi har på vissa yrken ute i samhället. 89 (MP): Tack för en mycket viktig fråga som tas upp i interpellationen kring synen på arbetsskadeförsäkringar och hur de bedöms som söker hjälp hos för att få en skada godkänd. Jag blir lite förvånad när jag ser svaret. Man hänvisar där till att det fortfarande ser väldigt olika ut på arbetsmarknaden, alltså att vi har en starkt könssegregerad arbetsmarknad. Ja, det har , men det borde inte utgöra grund för att man ska bedöma arbetsskadorna i sig olika. Det borde snarare vara en varningssignal att kvinnor är sjukskrivna mer än män. Det vet vi också, för vilka skador är det som räknas? I svaret står det att det skulle kunna bero på att typiskt manliga yrken i vissa avseenden är farligare. Hur gör ministern den bedömningen, och vilka skador är det som räknas? SKL Kommuner och Landsting har visat att hälso- och sjukvården i mångt och mycket är ojämställd. Det finns strukturer och attityder som fortfarande gör att kvinnor och män inte behandlas lika inom vården. Tyvärr kan sådana strukturer även påverka arbetsskadeförsäkringen. När det handlar om en belastningsskada eller att man har fastnat med armen i en maskin är det klart att det är lättare att bevisa att det var maskinen som skadade armen än det är att bevisa något i en situation som en kvinna som ringde mig berättade om. Hon hade blivit misshandlad av en dement patient. Patienten hade ryckt henne i håret och slitit i henne så att hon fick en nackskada. går då in och ifrågasätter vissa andra saker i hennes privatliv och kopplar det till hur hennes barn mår. De kopplar alltså skadan till någonting annat än det hon själv uppfattar sig ha utsatts för. Det finns sådana attityder och bemötanden inom vården, och det är ett problem. Jag tycker att det är viktigt att ISF nu tar upp det här och väcker frågan om en mer omfattande förändring av arbetsskadelagstiftningen. Den rapporten borde vi här i den lagstiftande församlingen ta till oss. När det gäller hänvisningen i svaret till huvudmannaskapet förstår jag inte riktigt vad det skulle ha att göra med själva bedömningen av arbetsskadeärenden. Vem som är huvudman för försäkringen borde inte göra någon skillnad för hur man bedömer ärendena. Snarare måste vi titta på innehållet och på vad som är bra beslutsstöd så att kvinnor och män inte ska behöva känna sig kränkta i situationer där man söker stöd från arbetsskadeförsäkringen. Tyvärr är det nu ofta så att man blir ifrågasatt för den person man är i stället för att det görs en bedömning av den situation man har varit med om och att själva fallet utreds. Det är bra att man nu ordnar en utbildning i exponeringsutredning, men då måste man också se till att göra exponeringsutredningar i alla de fall som bedöms. I många fall gör man fortfarande bedömningen utan att en sådan utredning har gjorts. Min fråga till ministern är därför: Vilka initiativ kommer ministern att ta? 90 Statsrådet (M): Jag tyckte att jag försökte beskriva just precis att vi har ett problem. Jag försökte mig också på att ge några historiska förklaringar till att några av problemen kan finnas. Jag trodde att det var möjligt att säga detta utan att anklagas för att tycka att det är bra att det är på det sättet, men jag förstår att det inte riktigt funkade. Vi backar bandet en gång till: genomfördes en förändring på den insikt man då hade, det vill säga att det här föreföll missgynna kvinnor. Den insikten är med andra ord ganska gammal. Det gjordes en förändring som i någon mån mildrade de fortfarande ganska strikta och legitimt strikta kraven på koppling mellan själva arbetet, arbetets händelser, arbetets miljö och själva skadan. Detta förändrades något, men det har inte fått någon praktisk betydelse. Det beror i sin tur sannolikt på två saker. Man kan säkert dividera om hur mycket som är vad. Det var en ganska liten förändring, och det var svårt att med den förändringen och bibehållet krav på starkt kausalt samband göra skillnad i tillämpningen. Som ISF påpekar gav man också kritik till en del av handläggning, vilket vi har bett dem granska specifikt för att undersöka om det finns någon systematisk förändring eller skillnad i kassans sätt att hantera detta. Den kritiken tar till sig, och de har genomfört en del förändringar. Till detta kommer ett väl känt faktum att många av tradition manligt dominerade yrken är mer beforskade. Vi har mer kunskap. Det är inget försvar för att det är på det sättet, men det är bara att konstatera att det sannolikt är så. Det gäller inte enbart den här försäkringen. Det gäller många andra samhällsfenomen, där vi förefaller ha bättre kunskap om problem som av tradition har drabbat män, och inte minst män i koppling till arbete, mer än kvinnor. Vi måste våga se det problemet för att kunna göra någonting åt det.