prot · GZ0979 · 2012-03-01 00:00:00 — För att kunna erbjuda individuellt utformad ledsagning på lika villkor och med god kvalitet oavsett kommun bör, enligt , större enhetlighet mellan kommunerna eftersträvas. har lämnat sin rapport och utvecklingen inom hälso- och sjukvård och socialtjänst Lägesrapport till regeringen. I denna rapport konstateras bland annat vissa av de begränsningar som pekar på i sin interpellation. Jag anser, i likhet med , att det är mycket otillfredsställande om den enskilde går miste om insatser enligt LSS på grund av brister i kommunernas förutsättningar att handlägga ärenden enhetligt och säkert. svarade jag på en skriftlig fråga från som också rörde ledsagning för personer med synskador. Jag sade då att jag har för avsikt att följa de åtgärder som har vidtagits för att förbättra kommunernas möjligheter till enhetliga och säkra beslut. Jag vill betona att jag även fortsättningsvis kommer att följa utvecklingen inom detta område, bland annat när det gäller stöd som ges till personer med grava synskador. 182 (V): Jag får tacka statsrådet för svaret. Men det enda som jag kan utläsa av svaret på mina fyra frågor är att ska följa hur ledsagningen utvecklas för människor med grava synskador. Då undrar jag om statsrådet inte kan vara lite mer konkret. Jag vet att många människor som är synskadade, blinda eller dövblinda är väldigt intresserade av den här frågan. Några sitter faktiskt här på läktaren och lyssnar och har fått lyssna på två interpellationsdebatter innan. har samlat in mer än 2 000 namn bakom uppropet att blinda och gravt synskadade ska omfattas av LSS och därmed få tillgång till den så viktiga insatsen ledsagarservice. Att vara gravt synskadad, blind eller dövblind innebär behov av stöd av någon annan person för att klara vardagen i boendet, klara utbildningar, klara sig på arbetsplatsen och . Det behövs hjälp med orientering och förflyttning, att ta del av information och kunna kommunicera skriftligt. Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, har till uppgift att främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhället. Det är en hög ambitionsnivå. Med utgångspunkt i de egna önskemålen och intressena ska det vara möjligt att få stöd för att till exempel träffa vänner, delta i kultur- och fritidsaktiviteter, hälsa på sina barnbarn eller bara ta en promenad. En av insatserna som man kan få enligt LSS är ledsagarservice. Det är en service som ursprungligen utvecklades för människor med synskador men som har blivit en allmän form av stöd till personer med funktionsnedsättning. Men tillbaka har det blivit svårare just för personer med grava synskador att få sina ansökningar om ledsagarservice beviljade. Allt fler kommuner anser inte att grav synskada längre ingår i de funktionsnedsättningar som gör att man har rätt till stöd enligt LSS. Den tolkningen har fått stöd i domstol, men andra förvaltningsdomstolar har en annan mening. Just nu beror det alltså på i vilken ort i man bor vilket stöd man får genom ledsagning eller, för att säga det rent ut, vilka möjligheter man får att leva ett självständigt och delaktigt liv. Man kan i stället få ledsagning beviljad enligt socialtjänstlagen. En av nackdelarna med det är att det kan kosta rätt mycket pengar, till skillnad från insatserna enligt LSS som är avgiftsfria. Och för oss i är det självklart att behovet ska styra vilka insatser som ska gälla. Lika självklart är det att alla människor ska ha inflytande över sitt eget liv. Då är det orimligt, tycker jag, att det ska bero på vilken kommun man bor i om man som blind eller gravt synskadad får tillgång till ledsagarservice. Det är lite oroligt att det ska hänga på ens ekonomi om man ska ha möjligheter att leva ett självständigt och gott liv. Och det är oroande att det ibland är svårare för denna grupp att få ledsagning enligt LSS. Om kommuner och domstolar tolkar lagen på olika sätt måste det vidtas åtgärder för att personer som är blinda eller gravt synskadade ska få rätt till kostnadsfri ledsagarservice enligt samma premisser som LSS föreskriver. Jag vill därför ställa några frågor till , och den här gången skulle jag vilja ha ett mer konkret svar som innehåller lite mer än det längre svaret som vi hörde . Är statsrådet nöjd med situationen som den är? Finns det något som statsrådet anser behöver genomföras på nationell nivå? Vad avser statsrådet att göra för att blinda och gravt synskadade inte ska tvingas avstå från ledsagning av ekonomiska skäl? 183 Statsrådet (KD): Jag tackar för frågeställningarna. Det är av stor angelägenhetsgrad att diskutera denna fråga. Det finns en utveckling som visar att insatsen ledsagarservice enligt LSS har minskat . var det 9 700 personer som kom i fråga för insatsen enligt LSS. Den senaste siffran jag har är 9 300 personer 2010. Det är alltså en minskning. Det är också 29 000 personer som får insatsen via socialtjänstlagen. Sedan senast ställde sin fråga till mig har vi fått ytterligare underlag som visar på problem inom området. , som speglar 2011, fick jag . Det gör att vi inte till fullo har hunnit analyserat den . Vi vet att lokala riktlinjer på LSS-området finns i endast fyra av tio kommuner. Det finns begränsningar i insatsen av lite olika slag i av kommunerna. Det kan handla om begränsningar för vissa aktiviteter och geografisk begränsning. Det finns inget lagstöd för att införa denna typ av begränsningar inom ramen för LSS. Det upplevs som svårt från kommunernas sida att kunna rekrytera lämpliga ledsagare. I av kommunerna ställer man inga specifika krav på ledsagarnas kompetens. Den enskilde kan inte heller alltid påverka valet av ledsagare. Detta vet vi, och det finns nu ett samlat underlag inklusive den lägesrapport som jag mottog som vi behöver titta närmare på. Vi behöver överväga hur vi kan förbättra förutsättningarna för en ledsagarinsats som håller god kvalitet på lika villkor oavsett kommun. har också vid ett tjänstemannabesök fått muntlig information från om hur de ser på detta och om vad problemen man har iakttagit från förbundets sida kan leda till. Sådan information är givetvis också värdefull för oss och för bedömningarna. frågar vilka initiativ jag avser att ta. Vi behöver utifrån det samlade underlag vi har fått från överväga vilka åtgärder som kan vara effektiva att ta initiativ till och göra någon form av analys. Jag föreställer mig att vi kommer att ha behov av att ta en kontakt med Kommuner och Landsting för att efterhöra hur de tänker arbeta för att få fram en enhetlighet och säkerhet i besluten om ledsagarservice för att den enskilde ska kunna känna sig trygg med att man får en enhetlig prövning och bedömning oavsett vilken kommun man bor i. På fråga om jag avser att verka för en mer enhetlig och likvärdig tillämpning av ledsagarservice är mitt enkla svar: Ja. 184 (V): Det var ett något bättre svar än det jag fick på interpellationen. som kom bygger på den rapport som var resultatet av det uppdrag regeringen gav att göra en kartläggning av ledsagningen, och den kom och har funnits ett tag. Det har alltså gått att se var bristerna finns. Jag är också säker på att SRF tydligt upplyste om det vid det möte som talade om. Jag ska koncentrera mig på en fråga. Ledsagarservice enligt LSS är viktigt. Många människor får ledsagning genom socialtjänstlagen, och det kan bli väldigt dyrt. Det hänger på den egna ekonomin om man ska kunna promenera, gå till simhallen, gå på konsert eller fotbollsmatch, hälsa på vänner eller annat. av kommunerna tar ut avgifter för ledsagning enligt socialtjänstlagen, och avgifterna varierar. De flesta tar betalt enligt hemtjänsttaxan. Där är taket , vilket är ganska mycket. Ofta ligger hemtjänstavgifterna på . Hur många av oss skulle vilja betala för en timmes promenad eller för ett besök i köpcentrumet eller på stan? Vem har råd att betala både den egna och ledsagarens konsert- eller teaterbiljett plus kostnaden för ledsagningen? Vissa kommuner låter den som behöver stöd för att delta i olika aktiviteter betala både resor och eventuella inträden för såväl sig själv som ledsagaren, och det är rent ut sagt oanständigt. Det här betyder att man måste ha bra ekonomi för att kunna vara delaktig i samhället. Här behöver vi sätta ned foten ordentligt. I svaret har statsrådet hänvisat till lagen om valfrihet, vilket statsrådet ofta gör. Det svarar dock inte på någon av frågorna: Hur ska vi komma till rätta med begränsningar som inte har stöd i lagen eller som ibland är alldeles orimliga? Hur ska vi komma till rätta med att en del kommuner sätter avgifter som i sig blir en begränsning av ekonomisk art? Vi har haft aktiva förslag om att titta på nationella riktlinjer och om att utreda frågan om avgifterna. Räcker det att tala med SKL eller är statsrådet beredd att sätta ned foten ordentligt? Vi vet att många funktionsnedsatta inte har så bra ekonomi. Många har lägre inkomster och svårare att få jobb än andra. Ska man dessutom vara isolerad i sitt hem för att man inte har råd med ledsagning? Borde vi inte kunna vara överens om att ändra på det? 185 Statsrådet (KD): När vi av begärde en genomgång på detta område fick vi en första rapport . Det kan dock vara svårt att identifiera trender, och man kan behöva få saker belysta över . Det är anledningen till att vi har inväntat lägesrapporten. Den understryker det som var synligt i rapporten . Det har skett förändringar, och det görs väldigt olika bedömningar i olika kommuner. Jag tror dock att vi även fortsättningsvis behöver två typer av ledsagarservice, för även om man inte ingår i LSS-kretsen kan man ha behov av ledsagning. Att ledsagning också kan ges via socialtjänstlagen kommer nog att vara en nödvändighet också . Det är fyra kommuner av tio som har en avgiftsfri ledsagarservice, precis som nämner. Att prissättningen ser ut så har att göra med att vi har kommunalt självstyre. Det gäller alla taxor och avgifter. Jag vet inte om avser att sätta sig över det och säga att staten ska ta över eller vad som ligger i frågeställning. Det tror inte jag på. Jag tror på att man strävar efter en större enhetlighet också när det gäller taxesättning. och finns representerade i nästan varenda kommun i och har därigenom stora möjligheter att påverka prissättningen och lägga den på en rimlig och överkomlig nivå. Lösningen på alla problem är inte alltid att staten ska överta ansvaret från kommunerna. Det kommunala självstyret är överenskommet och värnas av många, och då måste vi också beakta att det finns en viss självständighet när det gäller taxesättning. Här finns det dock möjligheter för oss som partier att verka och dessutom slå följe med andra partier. Jag tycker inte att man ska försumma att inse att det finns påverkansarenor på olika nivåer. Jag har redan svarat på frågan om jag avser att verka för en mer enhetlig och likvärdig tillämpning. Det gör jag. Jag tycker att det är bekymmersamt att det är så stora olikheter och att begränsningarna för ledsagning enligt LSS har kommit in i nästan hälften av kommuner. När vi är klara med vår analys är det självklart att vi måste titta på vad som är det mest effektiva vi kan göra för att få förändringar till stånd. Jag tror att en del i detta kommer att vara att föra samtal med SKL som ju också har uppmärksammat problemet. En faktor som jag vill nämna och som kan vara viktig att ta hänsyn till när man diskuterar enhetlighet och säkerhet i kommunernas beslut är handläggarnas kompetens. har pekat på det. LSS-handläggarna är ofta ensamma i sin roll. De kan ha svårt att få stöd i sitt arbete och de kan ha svårt att göra lagtolkningar. Det finns handböcker, men ibland finns de inte hos LSS-handläggarna. Det råder en kompetensbrist på många ställen. Det finns skäl att titta på om det är där problemet ligger när det gäller att bedömningarna blir så olika. 186 (V): Det vore intressant att höra vad det är mer konkret som står i lägesrapporten. Jag har tittat i den. Jag tycker att det står mycket mindre i den än i den omfattande kartläggningen. har skrivit tydligt i sin sammanfattning i kartläggningen att ledsagning är en betydelsefull och ofta avgörande insats för ökad delaktighet i samhället för människor med funktionsnedsättning. Man skriver också att det borde vara en självklarhet för kommuner att erbjuda individuellt utformad ledsagning av god kvalitet. Vidare skriver man: För att kunna erbjuda individuellt utformad ledsagning på lika villkor med god kvalitet oavsett kommun bör större enhetlighet mellan kommunerna eftersträvas. Det håller ju med om. Det är bra. Jag tycker inte att det är rimligt att kommunerna sätter så olika avgifter när det är helt avgörande att man får hjälp av ledsagning för att man inte ska bli isolerad, sittande hemma utestängd från samhället. Annars får man sitta där eller bli beroende av anhöriga eller vänner. Vi har möjlighet att fundera över om det ska vara fri avgiftssättning eller inte. har föreslagit ett tak när det gäller hemtjänsttimmar på . Det går att sätta ett tak här också. Det finns en maxtaxa, men är väldigt mycket för att man ska kunna röra sig ute i samhället, promenera och hälsa på vänner. Det borde gå att fatta beslut om att man inte får tvinga folk att betala även ledsagarens resor och entréavgifter. Jag tycker att det finns nationella saker att göra och att det inte räcker med att säga att vi ska prata med SKL om detta. Är beredd att göra något på nationell nivå? 187 Statsrådet (KD): Låt mig först säga att LSS-lagstiftningen är unik i ett internationellt perspektiv. Det är en lagstiftning som vi ska vara stolta över och som vi ska vårda. Den kom till under den tidigare borgerliga regeringen. Det är en lagstiftning som vi har all anledning att värna och vårda. Ledsagning är en av tio delar av LSS. Frågan är mycket angelägen för mig. Vi har ett underlag från som måste föranleda oss att analysera vad som är effektiva åtgärder att ta till. Mycket av problematiken ligger hos kommuner. Man kan alltid fundera över om statlig reglering är det bästa sättet eller om man ska flytta uppgifter från den ena arenan till den andra. Jag tror inte att lösningen är att staten går in och tar ett tydligare ansvar just när det gäller detta. Vi kan stödja kommunerna i ett arbete där enhetligheten och rättssäkerheten blir större. Det vill jag försöka göra; det har jag uttryckt tydligt i den här debatten. Men jag kan inte säga vilka som är de mest effektiva insatserna. Det ska vi titta på utifrån den rapport som vi fick . Jag ber att få återkomma. Det är det svar jag kan ge . Med tanke på att lägesrapporten kom tror jag att det kan finnas förståelse för det. Tack för debatten. Överläggningen var härmed avslutad. 22 § Svar på interpellation 2011/12:233 om regeringens relation till bankerna 188 Statsrådet (M): har ställt frågor till finansministern som rör bankers verksamhet. Han har efterfrågat mer konkreta försök att påverka bo- och sparräntor men även efterlyst förslag till ny eller ändrad beskattning av den finansiella sektorn. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. har etablerat ett ramverk för att stärka förutsättningarna för finansiell stabilitet i det finansiella systemet. Detta ramverk inkluderar ett förbättrat regelverk för finanssektorn, effektiva tillsynsstrukturer, krishanteringssystem och insättningsgarantiskydd. De fyra storbankerna redovisade ett sammantaget rörelseresultat på för . steg bolånemarginalen, som den beräknas av , från i början av . Slutsatsen ligger nära till hands att av bankernas kunder har inte minst bolånekunderna bidragit till bankernas goda vinster. De höga vinsterna visar att det hade varit möjligt att bygga buffertar som gör bankerna och det finansiella systemet mer robust utan att vältra över kostnaderna på kunden. Regeringen har ingen avsikt att direkt styra över marknadens prissättning, vare sig det gäller finansiella tjänster eller andra tjänster. Regeringen avser däremot att verka för en effektiv konkurrens, bland annat genom att stärka konsumenternas ställning på finansmarknaderna. På det området har regeringen genomfört en rad åtgärder. Under den återstående delen av mandatperioden avser regeringen att särskilt fokusera på bland annat ökad transparens om kostnader med mera samt en tydligare gränsdragning mellan försäljning och rådgivning. När det gäller frågan om beskattning är det riktigt att regeringen har ställt sig avvisande till förslaget om en finansiell transaktionsskatt. Regeringen anser att finanssektorn ska bära sin rättmätiga andel av kostnader och risker vid finansiella kriser. Att införa en finansiell transaktionsskatt är dock fel väg att gå, bland annat mot bakgrund av negativa effekter på den reala ekonomin. Det finns andra och bättre lämpade åtgärder för att hantera den finansiella sektorns risktagande och ansvar i samband med finansiella kriser. Regeringen har redan infört stabilitetsavgifter som betalas av bankerna och som innebär att bankerna själva bär kostnaderna för risker som de tar. Regeringen verkar även för att kapitaltäckningsreglerna ska få en utformning som säkerställer finansiell stabilitet, med hänsyn tagen till banksektorns storlek i förhållande till bnp och utan att försvåra gränsöverskridande tillsynssamarbete. Vi kan inte utesluta behovet av ytterligare åtgärder även på skatteområdet. Det kan mot bakgrund av finanskrisen och det senaste årets mycket stora vinster i banksektorn övervägas om det krävs ytterligare åtgärder för bättre stabilitet och mot överdrivet risktagande. Det kan även övervägas om det inte är rimligt att bankerna lämnar ytterligare bidrag till samhället. Regeringen följer noga den fortsatta utvecklingen. 189 (S): Jag tackar för svaret. Interpellationen var ursprungligen ställd till finansminister , men jag har respekt för att har tagit över svaret. Skälet till att jag interpellerade är att man ibland får känslan av att uppträder med Bertolt dramatiska toner om banksektorn. sade: Vad är det största brottet att råna en bank eller att äga den? Många människor i vårt land har med rätta blivit djupt upprörda över att bankerna vägrar sänka främst bolåneräntorna när det finns marginaler och att det på lönekontot inte utgår någon ränta. Men till bankdirektörerna utgår flotta bonusar, fantasifulla konstruktioner för att fylla på lönekuvertet, omfattande lyxboende och andra excesser som vi alla har kunnat skåda. rycker men också ut med en mycket radikal samhällskritik. Men sedan återvänder de till med alla de instrument som man förfogar över som regeringsmakt. Då blir det ingenting. Det blir bara prat rakt ut. Det enklaste är väl att byta bank, säger , och överlämnar ansvaret till konsumenten som ska ägna någon dag åt att göra jämförelser och ränna runt och förhandla. , du träffar de fyra storbankerna vid så kallade rundabordsträffar. Jag tycker att det skulle vara mycket intressant att få reda på vad ni säger där. Framför du den kritik som du och framför i den samhälleliga debatten? Vad svarar de? Vad drar du för slutsats av svaren? Tycker de om kritiken? Eller kan det möjligen vara så att de tackar snällt och säger: Vi förstår att ni måste skälla lite där ute. Men vi är väl sams här inne? Det skulle vara utomordentligt intressant att höra beskrivning av dessa konferenser och stämningsläget. Det skulle också vara intressant att höra om denna upprördhet över bankernas vinstmaximering är i överensstämmelse med möjlig handling. Skulle du kunna tänka dig att medverka till att uppmana och stödja andra bolagsformer än vinstmaximering inom banksektorn? Tycker du att det skulle vara en bra utveckling? Är du beredd att delta i den samhälleliga debatten för att inleda en sådan process mot någon annan styrning än en ren vinstmaximering för en sådan viktig samhällelig infrastruktur som bankerna utgör? ska det bli mycket spännande att få en rapport från rundabordssamtalen. 190 (S): Jag kan fortsätta på det spår som har i sin interpellation. Jag tänkte börja med frågan om kapitaltäckningsgraden som också varit uppe till diskussion. Det har framförts kritik från och mot att bankerna går fram för hårt och kräver ökad kapitaltäckningsgrad i stället för att göra någonting åt räntemarginalerna för bolånekunderna. Detta är ett stort problem, inte minst för småföretagen. Det har nämligen visat sig att det framför allt i glesbygd men också på andra hål har blivit allt svårare för småföretagare att låna pengar av bankerna. Bankerna har hänvisat till att de måste bygga upp sin egen kapitaltäckningsgrad i stället för att låna ut till företag. När man tittar vidare på hur det ser ut inom den statliga verksamheten kan jag konstatera att Fouriertransform, som är ett statligt ägt bolag med ungefär 3 miljarder, har till uppgift att låna ut pengar till småföretag. Det skapades i samband med fordonskrisen . Detta företag har enligt regeringens skrivelse till ett avkastningskrav på på sitt kapital. Det är precis det som diskussionen har handlat om. Av de 3 miljarder som ställde till förfogande har bolaget lånat ut , och det har skett på sådana villkor som har gjort att företagen i många fall har sagt att de lika gärna kan gå till banken som att gå till denna fond eftersom de har ungefär samma villkor. har detta företag till och med ännu hårdare krav på återbetalning. Vad är då poängen med detta resonemang? För mig blir slutsatsen följande: Precis som säger har regeringens företrädare i dessa frågor utåt en agenda och kritiserar bankerna. Men där man själv har möjlighet att agera på ett annat sätt än vad bankerna gör så gör man inte det. Man ställer orimliga krav genom dessa höga avkastningskrav även på de egna företagen som har till uppgift att låna ut pengar som ska ge möjlighet att få fart på det svenska näringslivet och inte minst på småföretagen. Här borde regeringen använda sig av de instrument som man själv förfogar över och också tillse att man går före och visar på marknaden vad som ska göras för att få fart på i stället för att öka på kapitaltäckningsgraden till orimliga nivåer som orimliga utdelningar görs, vilket de olika bankerna också gör inte minst till sina aktieägare, och det tycker jag att man ska kritisera hårt. säger i interpellationssvaret: De höga vinsterna visar att det hade varit möjligt att bygga buffertar som gör bankerna och det finansiella systemet mer robust utan att vältra över kostnaderna på kunden. Det är väl kunden som betalar, antingen genom en liten ränta på sina pengar eller genom hög ränta på det som man behöver låna? Det är alltså kunderna som får betala även det. Det skulle vara intressant att höra utveckla resonemanget om hur staten ska kunna gå före med de instrument som man förfogar över. 191 HANS (M): Bankernas nyckelroll i det finansiella blodomloppet kan inte på något sätt förringas. Det ömsesidiga beroendeförhållandet mellan banker och deras omvärld ställer särskilt stora krav på ansvarstagande. Därför har alliansregeringen verkat aktivt för att skapa ett bättre regelverk i . Erfarenheten från den senaste krisen visar att bankerna inte hade tillräckliga kapitalbuffertar. Detta skapade en extra sårbarhet i den svenska ekonomin då har den tredje största finanssektorn i förhållande till bnp i Europeiska unionen. Man har dessutom flera stora banker som har gränsöverskridande verksamhet. Detta gör att utsatta position ställer större krav på säkerhetsmarginaler för att säkra finansiell stabilitet. röstade därför för regeringens förslag om en skärpning av bankernas kapitaltäckningskrav. Detta ställer dock krav på att bankernas anpassning till de nya reglerna inte innebär en övervältring av kostnader på kunderna. En sak är säker, nämligen att alla kriser inte kommer att kunna upptäckas och förebyggas. Mycket tyder på att instabiliteten finns inbyggd i själva de finansiella systemen. Därför är min fundering med anledning av interpellationen vilka problem som Socialdemokraterna vill lösa genom ett införande av en EU-skatt på finansiella transaktioner.