prot · H00942 · 2012-12-12 00:00:00 — När nu i sin budget tar bort alla satsningar på särskilda jämställdhetsåtgärder, ser till att blir finito och borta och kapar kommunersättningen vid flyktingmottagande med en femtedel undrar jag om inte ser, inte förstår eller helt enkelt inte önskar se att det får konsekvenser för kommunerna och deras invånare. Det är en fråga. En annan fråga handlar om när man tar bort jämställdhetssatsningarna. Då undrar jag om inte ser, inte önskar eller inte vill förstå att det får effekter för jämställdhetsarbetet. Man skriver så här: anser svenska kvinnor vara kompetenta, resursstarka och således fullt kapabla att ta plats inom vilken bransch de än väljer att söka sig till. Har ni inte sett att det finns en löneskillnad mellan män och kvinnor och att kvinnor till mycket större del tar ansvar för det obetalda hemarbetet? Jag undrar hur ni får detta att gå ihop. 225 (SD) replik: De flesta anslagen under , , Socialdemokraterna, går inte till att förbättra kvinnors löner eller till att förbättra jämställdheten i hemmet. Kvinnors löner förbättras framför allt genom att man från fackföreningshåll tar ansvar för lönebildningen i när det gäller kvinnors löner och visar allvar när man talar om jämställdhetspotter och liknande, vilket man inte har gjort historiskt sett. Under de särskilda jämställdhetsåtgärderna finns däremot en mängd olika projekt som närmast kan beskrivas som genustrams och att kasta pengar i sjön. har helt avskaffat statligt stöd till genustramset och genusvansinnet, för man anser inte att det är en vetenskap som man kan bygga politiska beslut på. Jag tycker att vi ska följa efter där. När det gäller det andra tramset om , om att vi inte vill hjälpa flyktingar och att det får konsekvenser i svenska kommuner vill jag säga: , om du har följt med i debatten och sett vår budget kan du se att vi utgår från att vi ska ta emot väsentligt färre så kallade flyktingar än ni gör, för vi vill hjälpa dem i närområdet. Precis som jag beskrev vill vi stötta UNHCR med betydligt mer pengar än ni för att hjälpa betydligt fler flyktingar än och vill. Sätt er inte på de höga hästarna! Ni platsar inte där. Kom ned på jorden! De flyktingar som ni lämnar i sticket är dem som vi är beredda att hjälpa inte dem som av olika anledningar lyckas ta sig till med hjälp av flyktingsmugglare och andra kanaler. Kliv ned från de höga hästarna och se verkligheten! UNHCR har lika mycket pengar, eller lika lite, som ni lägger på integrationspolitik. 226 (V): Det är dags att ta debatten, för det finns frågor som inte ställs i dagens , perspektiv som inte lyfts fram och röster som inte hörs. Det är dags att ta debatten om hur är och hur det borde vara. Det är dags att ställa frågan: Hur mycket rasism tål ? Vi vet att fattigdom i alltmer kopplas till etnisk bakgrund. SCB:s siffror visar att de mest sårbara är utomeuropeiska invandrare som har varit i landet i mindre än . Av dessa räknas som fattiga, det vill säga att de har av medianinkomsten. Det här är familjer som kanske inte har råd med vinterskor, familjer som inte har pengar till en bussbiljett, och det är barn som ibland dricker sött te för att stilla hungern. Klasstrukturen i har en etnisk dimension. Fattigdom har färg. Detta hänger självklart ihop med svårigheterna för dem som slarvigt kallas utlandsfödda att komma in på arbetsmarknaden. Men det drabbar faktiskt inte bara människor som är födda utomlands utan alla som upplevs som utlandsfödda. Det drabbar människor som är födda i , som levt sina liv här, gått på samma gator som vi, lekt i samma snö, smakat på samma regn och kisat mot samma vårsol. Men de har kanske mörkare hudfärg, mörkare hår, ber till en annan gud eller har ett namn som inte är , eller . Vi vet att det är åtta gånger svårare för människor med utländskt klingande namn att kallas till en jobbintervju. Vi vet att kompetens, utbildning och yrkeslivserfarenhet inte tas till vara i samma utsträckning om din bakgrund är utomeuropeisk som när du har rötterna i . Vi vet att kvinnor i romska kläder nekas att hyra bilar på Statoil. Vi vet att kvinnor med slöja får utstå glåpord och att det spottas efter dem när de rör sig på gator och torg. Vi vet att män i kippa utsätts för hatbrott. Vad är detta, herr talman, om inte rasism? Det är dags att ta debatten om det som orsakar detta, det som drabbar människor i hela landet. Det är dags för alla oss som företräder politiska partier som menar allvar med allas lika värde att sätta ord på diskrimineringen. Det är dags att från denna kammare erkänna att det finns strukturell rasism i och att vi alla, medvetet eller omedvetet, är en del av den strukturen. Först då kan vi påbörja det verkliga arbetet och åstadkomma förändring. För är det ett första litet steg i rätt riktning att öka anslaget till för att arbeta förebyggande mot diskriminering. Vi ser även ett behov av att DO driver fler mål till domstol för att åstadkomma en praxis som kan ge avtryck i vardagen. Förutom detta behövs det en separat diskrimineringslag för arbetslivet, så att parterna på arbetsmarknaden tar ansvar för antidiskrimineringsarbetet på sina ansvarsområden. För att stärka arbetet mot diskriminering ska arbetsgivare med fler än tio anställda arbeta förebyggande för likabehandling. Det offentliga ska vara en föregångare och förebild när det gäller att rekrytera personal som speglar befolkningen i alla delar. Tvärkulturell kompetens liksom flerspråkighet bör därför vara meriterande vid offentliga anställningar. I samhället talar vi många språk och har många identiteter. Det måste självklart också återspeglas i personalsammansättningen. har jag ofta sett mig omkring och undrat om jag befinner mig . Jag gillade det inte då, och jag gillar det inte nu heller. Tiden efter valet och SD:s inträde i var full av tillkännagivanden om att SD inte skulle få ändra någonting, att vi i tillsammans skulle se till att rasistisk retorik inte skulle smyga sig in i debatten och att etablerade partier minsann skulle hålla fast vid anständighet och gemensamma värden för att hindra en så kallad dansk utveckling där främlingsfientlighet normaliseras och bereds plats i det politiska finrummet. Det var naturligtvis bra och viktigt att säga så. Men saken är den att samhällsdebatten ändå har förändrats. Den förändras när försvar för majoritetens rätt att använda sig av nedsättande språk eller rasistiska stereotyper är viktigare än debatten om vardagsrasism som drabbar så många . Den förändras när rädsla för det nya får skymma vår skyldighet till solidaritet med dem som söker asyl undan krig och förföljelse här hos oss. Den förändras när symbolpolitik ska ersätta grundläggande välfärdspolitik, som ju är förutsättningen för ett jämlikt samhälle. När integrationsminister statssekreterare påstår att oppositionen inte har en integrationspolitik försöker han bortse från att de grundläggande integrationspolitiska förutsättningarna är helt beroende av huruvida vi bygger en välfärd som ger alla, oavsett ursprung, hud- eller hårfärg, religion eller klasstillhörighet, samma rättigheter, skyldigheter och möjligheter. Den borgerliga regeringen väljer gång på gång inom samtliga områden att prioritera skattelättnader och subventioner av allt från bartendrar till läxhjälp för dem som redan har framför satsningar på en välfärd för oss alla. Ett samhälle med ökande klassklyftor skapar inte förutsättningar för integration. Det skapar fattigdom och segregation. Regeringens lösningar är i första hand inriktade på att fortsätta den ideologiska marknadiseringen av välfärden. Genom att skapa ännu fler köp-och-sälj-system i välfärden vill man lösa alla problem. Det gäller den misslyckade satsningen på jobbcoacher liksom den på etableringslotsar. Vi ser att denna metod inte har lett till något annat än att välfärden dräneras när ägarna försöker maximera sin vinst. De människor det gäller, de som verkligen önskar sig utbildning och arbete för att bli en del av samhället, blir en handelsvara i detta spel och lämnas utanför. Det andra regeringen har att erbjuda är symbolpolitik som ska täcka över grundläggande brister. Sfi-bonusen lägger ensidigt ansvaret att lära på individen och bortser från att bristande lärarkompetens och resurser påverkar resultatet. I satsningen på det så kallade utvecklingsarbetet låter man stadsdelar tävla om medel för att kompensera ökande bostadssegregation, arbetslöshet och klasskillnader i inkomst- och utbildningsnivå. Men man kan inte lappa på en nedmonterad välfärd med projektpengar som fördelas via ett bonussystem. Det är dags att ta debatten. Hur stora skillnader i utbildningssystemet tål ? Den svenska skolan har blivit allt mindre likvärdig. Skolornas elevsammansättning förändras men efter nya mönster. Den sociala och ekonomiska segregationen ökar. Men segregationen mellan skolor beroende på om man har utländsk bakgrund ökar ännu mer märkvärt. Det fria skolvalet har bidragit till ökande skillnader mellan skolors resultat och till etnisk segregation. Betydelsen av vilken skola en elev går i har blivit avsevärt större. I stället för RUT-avdrag för läxhjälp och alltmer segregerade skolor vill ha en likvärdig utbildning för alla som kompenserar för elevernas olika förutsättningar. Med direkta satsningar på de skolor som har störst behov och en generell ökning av lärartätheten prioriterar allas rätt till grundskola och gymnasium. Dessutom satsar vi på bättre kvalitet i sfi, utbildning av lärare i alfabetisering för vuxna, fler platser på komvux samt yrkeshögskola, högskolor och praktikplatser. Det behövs en politik som ger alla rätt till utbildning. Det är dags att ta debatten. Hur stor bostadsbrist och segregation tål ? Varken ursprung eller klasstillhörighet ska avgöra var vi kan bo. Men har bostadssegregationen i fördubblats. Det innebär att i områden med den högsta andelen människor med utländsk bakgrund har andelen fördubblats . I den del av som har lägst andel människor med utländsk bakgrund har andelen däremot legat i stort sett stilla. Dessutom saknar 250 000 unga vuxna ett eget boende. Därför behöver vi bygga fler och billiga hyresrätter, blanda boendeformer i alla områden och skapa en fördelning av bostäder genom en bostadskö som enbart ser till kötiden och inte till färg, klass eller ursprung. prioriterar i vårt budgetförslag byggande av 40 000 bostäder varav en majoritet hyresbostäder. Jämfört med skulle det innebära en fördubbling av antalet nyproducerade hyresrätter. Dessutom satsar vi på upprustning och renovering av ca 60 000 bostäder , för det som krävs är en politik för rätten till en bostad. Frågan för framtiden är hur vi slutar återskapa den strukturella rasism som alla vi är en del av. Hur skapar vi ett samhälle där vår hudfärg, vår religion eller vår födelseort inte ska avgöra var vi kan bo, vilken utbildning vi får eller våra möjligheter att få arbete? För det första krävs det en generell politik för välfärd och full sysselsättning. Ojämlikhet i samhället drabbar utlandsfödda och människor som uppfattas som utlandsfödda särskilt hårt. Arbetslöshet, bostadsbrist, dåliga skolor och usel äldreomsorg är problem som arbetarrörelsen har tacklat förut. Vi löste dem då genom att tillsammans bygga en välfärdsstat där unga fick utbildning och de gamla slapp hamna på fattigstugan. Varför skulle lösningen se annorlunda ut bara för att många av dem som behöver ett jobb och någonstans att bo heter något annat än , och ? För det andra krävs det en debatt om strukturell rasism och åtgärder för att bekämpa den. Den här delen av arbetet har det svenska samhället bara påbörjat. Hur mycket rasism tål ? Från sida är svaret klart och tydligt: tål ingen rasism alls. Ingen ska behöva tåla vardagsrasism, hatbrott eller diskriminering. Den debatten är det att ta. Med detta, herr talman, ställer jag mig bakom särskilda yttrande om budgeten och yrkar bifall till reservation 4. 227 (M): Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag och avslag på motionerna. Jag blir ganska trött . När man följer debatten och det kommer till integrationspolitik, eller det som ibland slarvigt kallas för invandringspolitik, uppmanas de politiska partierna av ledarskribenter, journalister, debattörer och ibland till och med partikolleger att ta debatten. , ska vi ta denna debatt. Det finns nog inget som är så tröttsamt som just detta krav på att vi ska ta debatten. Det skrivs otaliga spaltmeter om detta. Hur har inte den här frasen slängts runt i tv-soffor, på seminarier och på gator och torg som om vi sitter här och är helt tysta. Att ta debatten har beskrivits som något slags universallösning. Bara vi gör det kommer allting att lösas. Men då borde rimligtvis hela åskådarläktaren här i vara fylld till brädden just nu av de journalister, partikolleger och diverse tyckare som tycker att det är så viktigt att ta debatten. Det är ju vad som sker här, just . En mer officiell debatt eller ett mer officiellt forum än just det här är svårt att tänka sig. Att vi just nu tar debatten i högsta beslutande organ är ganska ironiskt, och jag önskar att de som tittar på det här kunde se läktarna. De är tomma så när som på en person. Jag tror att det vi främst behöver just nu är reformer och kanske inte en debatt om att vi ska ta debatten. Därför är det glädjande att regeringen har detta fokus med reformer för att förbättra inträdet på arbetsmarknaden för utrikes födda. Jag kan så klart stå här och prata länge om de viktiga förändringar som finns i budgeten, till exempel att vi inte längre bara delar ut kommunersättningar lite hej vilt utan kräver prestation, att man bättrar sig, att man levererar någonting som inte fanns förut. Jag kan även berätta om breddandet av etableringsreformen, nämligen att även anhöriga täcks av etableringsreformen och får det stöd som krävs för att komma in på arbetsmarknaden. Det finns andra saker som kanske inte berör detta utskott men som är minst lika viktiga, nämligen begränsningar av föräldraförsäkringen när man invandrat med äldre barn, vilket har varit ett stort problem för kvinnors inträde på arbetsmarknaden. Det har helt enkelt varit mer lönsamt att stanna hemma med barnen än att delta i sfi-åtgärder, lära sig språket och så vidare. Jag tror att det viktigaste ändå är att prata om framtiden och vad som behöver göras. Här kan vi tydligt se att det finns några reformområden i den svenska politiken som inte är helt adresserade. Det första är försörjningsstödet. När jag är ute och reser och träffar kommunpolitiker men också människor med försörjningsstöd pratar de väldigt ofta om vilket problem det är för kommunen och hur mycket det kostar. Kommunpolitikerna ojar sig. Trots det har detta område varit i stort sett oförändrat hur försörjningsstödet tillämpas, vilka som har rätt till det och när man kommer in. Det här är den största fattigdomsfällan vi har. Just nu ser det ut så att det tar tid att integrera sig i ett samhälle. Det vet vi. De flesta håller med om att det inte är någonting som sker direkt när man flyr och lämnar allting bakom sig. Det är så klart mycket lättare om man kommer som arbetskraftsinvandrare, men det kan vi återkomma till . hamnar man ofta i försörjningsstöd. Så har det traditionellt sett ut i . Under hela var det den första anhalten. När man kom till och fick sitt uppehållstillstånd hamnade man i försörjningsstöd. Hur ser detta försörjningsstöd ut? , under etableringsprocessen kanske man blir kär, gifter sig och skaffar barn. Hur ser det då ut för en normalfamilj med två vuxna och två barn? , som har sagt att inte är så himla bra på det här och att skillnaden i sysselsättning mellan inrikes och utrikes födda är så stor i , konstaterar att marginaleffekten är även vid ett heltidsarbete. Om en vuxen i en vanlig familj med två barn och två vuxna blir erbjuden ett heltidsarbete går familjen back på att ta ett jobb. är jag chockad över att vi har utrikes födda som arbetar i . Den konstruktionen finns fortfarande kvar. i etableringsreformen hamnar man där. Vi måste ta en diskussion om detta. Vi måste våga förändra detta. Vi måste även ha reformer på plats som ser till att göra det mer lönsamt att etablera sig innan man bildar familj. Här kan vi till exempel titta på anhöriginvandringen. Vi kan även titta på vad kommunerna gör för att människor ska komma ut ur socialbidragen och in i arbete. Svaret är oftast väldigt beklämmande, nämligen att kommunen inte gör någonting alls, eller väldigt lite. Eller också gör de som gör något det med så ovetenskapliga metoder att det nästan är skämmigt. Eller också är det så att de som gör någonting inte ens mäter hur det går. Så ser det ut i kommun efter kommun. Detta måste åtgärdas för att vi ska få resultat. Den förändring som har skett genom att Arbetsförmedlingen har tagit över etableringsreformen har varit positiv. Däremot står vi inför vissa utmaningar just . Det är nämligen så att det som och regeringen har beställt av Arbetsförmedlingen inte är på plats, inte levereras helt och hållet. Det var därför vi gav Statskontoret i uppdrag att på lång sikt utvärdera etableringsreformen, och man har släppt en första rapport. Den visar ganska beklämmande siffror. Det fanns en stor andel som inte ens hade fått sin första plan i etableringsprogrammet. Det fanns en stor andel där Arbetsförmedlingen inte använde de resurser man hade. Man tittade på sin lilla lista som fanns i Arbetsförmedlingens verktygslåda men glömde helt bort att det även finns ett reguljärt utbildningssystem att använda. Alla de här punkterna måste förbättras, för det har vi som lagstiftare i den här församlingen beställt. Det har regeringen, som beslutande organ, också beställt av Arbetsförmedlingen. Då är det väl ganska intressant med en jämförelse. Det är ju december, och första gången jag höll ett anförande i riksdag var just då vi genomförde den här reformen. Då skrevs den första gruppen på runt 70 personer in. har de gått igenom det här programmet. Och trots den ganska beklämmande läsningen från Statskontoret, vad ser vi? Jo, det är fler som är i arbete nu jämfört med då kommunerna hade ansvaret. Vilket dåligt jobb vi gjorde tidigare! Det kan man lätt konstatera, trots den enorma utvecklingspotentialen och att Arbetsförmedlingens program ännu inte är på plats. Vilket dåligt jobb vi gjorde tidigare! Men vi kan vara glada över att det pekar åt rätt håll. Jag vill även skicka med dem som säger att det här kommer att vara omöjligt, det kommer så många just nu och det kommer inte att gå: När vi tog emot jugoslaver från var det mycket högre siffror än vi ser . Då skulle det vara omöjligt också. Det vi ser nu är att sysselsättningsgraden hos de jugoslaver som kom då är högre än hos den inrikes födda befolkningen. Det är viktigt att ha det perspektivet också, nu när våra kommunvänner skriker att nu är det kört, det här kommer aldrig att gå. Jag vill återkomma till en punkt som oftast glöms bort när vi diskuterar integrationspolitik. Det är den stora grupp människor som kommer till och inte behöver en integrationspolitik. De har redan sitt första jobb innan de sätter sin fot i . Det är våra arbetskraftsinvandrare. Om vi tittar på alla invandrare tar emot och tar bort adoptivbarn, diverse studenter och så vidare börjar vi nå nivåer av ungefär hälften av våra invandrare. Det är människor som kommer till som har ett jobb innan de satt sin fot här. Det här är en grupp som inte fanns tidigare eller var extremt liten tidigare. Det är såklart väldigt positivt. Det kommer om något att leda till högre tolerans och högre acceptans för att anställa utrikes födda, att kanske prova det och få bra resultat av det, men också att vi får större kreativitet och mångfald på våra arbetsplatser. Jag tänkte lite snabbt avsluta med en julhälsning. uppkommer alltid den här diskussionen om skolavslutningar, pepparkaksgubbar och så vidare. Det är väldigt sällan jag gör anspråk på att prata för invandrare som grupp, men jag tänkte för en gångs skulle göra ett undantag för det. Det är nämligen så att det är väldigt få invandrare i det här landet, vågar jag påstå, som tar illa upp av svenska flaggor, nationalsång, kyrkor och pepparkaksgubbar. Ni som är ängsliga, lite rädda och inte vill trampa någon på tårna kan slappna av och ha en riktigt god jul. 228 (S) replik: Det var nästan lite roligt, jag håller faktiskt med dig. Låt oss nu ta debatten. I Arbetsförmedlingens återrapportering går att läsa följande angående etableringen av vissa nyanlända. Det gäller grundläggande vuxenutbildning: Beaktande målgruppens utbildningsbakgrund och kraven på arbetsmarknaden kan det antas att en del har behov av kompletterande vuxenutbildning inom det reguljära utbildningsväsendet, därför är det viktigt att den kommunala vuxenutbildningen har tillräcklig kapacitet att möta behoven. De neddragningar som den borgerliga regeringen gjorde efter valet var faktiskt rätt omfattande. har ju regeringen tvingats backa en del på grund av konjunkturen, men antalet platser inom vuxenutbildningen är fortfarande långt ifrån det behov som finns. Och regeringen har dragit ned det statliga stödet till vuxenutbildningen. Det stämmer egentligen rätt illa med ett land som önskar vara en kunskapsnation. När nu Arbetsförmedlingen har konstaterat att det finns ett behov av en tillräcklig kapacitet hos den kommunala vuxenutbildningen, bland annat för gruppen nyanlända, undrar jag vad och har att säga om det och om anser att regeringen har mött upp utbildningsbehovet på ett tillfredsställande sätt för att människor efter en genomförd utbildning ska komma närmare arbetsmarknaden och faktiskt få ett jobb. 229 (M) replik: Tittar man på utbildningsväsendet ser man att de utrikes födda som är i behov av till exempel svenska B, att läsa in en gymnasiekompetens eller ännu mer att läsa in en högskolebehörighet för att senare kunna plugga får plats. Det är inte så att folk från sfi står nekade och väntar vid porten till komvux och inte blir insläppta. De får plats. Problemet är snarare att det tar för människor att komma ut ur sfi. När man väl kommit ut finns inte lika stora ekonomiska incitament för att vidareutbilda sig, att komma närmare arbetsmarknaden. Det är där problemet ligger. Däremot har Arbetsförmedlingen rätt på en punkt. Det upptäckte vi med , nämligen utrikes födda kvinnors situation på arbetsmarknaden. Man upptäckte något som det inte funnits behov av tidigare, nämligen grundläggande matematik och samhällskunskap för dem som till exempel går sfi steg 1, den mest grundläggande utbildningen. Det är fråga om grupper som inte har funnits tidigare i , som kanske inte har gått i skolan alls eller bara . För att de ska kunna hänga med behöver de även kunna lite matematik och så vidare. Det är ingen som bara lär sig att läsa och skriva första året i skolan, utan man lär sig lite matematik och annat. Utredningen har till exempel tittat på Basisutbildningen i , som ger de grundläggande kunskaperna. Det är den utredning som regeringen har med sig för att sedan komma tillbaka med förslag till . 230 (S) replik: är intressant i sig. Precis som jag sade i mitt anförande finns en diskriminering av nyanlända kvinnor. Det är intressant att se vilka åtgärder som regeringen ska vidta för att de kvinnorna ska hamna närmare arbetsmarknaden och få jobb. Det är lätt att stå i talarstol och säga att det är inga problem med utbildning, det finns inga köer till den kommunala vuxenutbildningen och det finns tillräckligt många platser. Om det vore så skulle det inte finnas någon debatt om att behovet finns. Då skulle inte Arbetsförmedlingen poängtera i sin återrapportering att det finns önskemål och krav på att det reguljära utbildningssystemet faktiskt kan ta emot människorna. Det finns ett annat problem om du ska plugga när du är äldre, nämligen studiemedelssystemet som faktiskt behöver ses över. En del nyanlända eller anhöriga har kanske kommit upp en bit , och då behöver systemet ses över. Det är fortfarande rätt intressant att höra vad tycker om ett riktat statligt stöd till vuxenutbildningen. Det finns faktiskt ett behov.