prot · H00923 · 2012-11-13 00:00:00 — Vi vill också få människor att byta område att jobba på. Med den varselstatistik som finns, och med de varsel som duggar tätt med jämna mellanrum, kommer utbildningssatsningar att bli än mer viktiga. Statsrådet har svarat att man kommer att göra satsningar 20132016 med fler utbildningsplatser, vilket är positivt. Det håller jag med om i allra högsta grad. Vi har också i vårt alternativa budgetförslag lagt mycket satsningar på utbildningar. Min konkreta fråga till statsrådet är: Vad ämnar regeringen göra? Vad ämnar du som statsråd, som är ansvarig för dessa frågor i regeringen, driva för att vi ska få en jämställd vuxenutbildning där det finns fler av det underrepresenterade könet, som för ovanlighetens skull är män som inte går vidare till högre utbildning? 51 Statsrådet (FP): Vi har också noterat att det är fler kvinnor än män på vuxenutbildning. Vi har inte fullständig information om varför det ser ut så. Det verkar som om kvinnor i större utsträckning är intresserade av att omskola sig eller komplettera sina utbildningar för sin egen utvecklings skull. Men det som kanske i större utsträckning bör ske är att kommunerna, som har ett ansvar, ser till att det faktiskt finns utbildningsplatser för dem som behöver komplettera sina utbildningar, för dem som behöver sin gymnasieutbildning. De har ansvar för att informera. De har ansvar för att uppmuntra människor att gå dessa utbildningar. Jag skulle bli oerhört oroad om männen är intresserade men inte får. Jag tror dock inte att det är där problemet ligger. Är det så att männen inte känner till att vi har vuxenutbildning som de har rätt till, då är det också oroande. Men jag ser inte att problemet nödvändigtvis ligger i lagstiftningen, utan det är kanske informationsbrist. Då kan vi här i kammaren, i regeringen och också i kommunerna hjälpas åt att föra ut den informationen att det faktiskt finns vuxenutbildning att söka sig till. Med vuxenutbildning är det kanske ungefär som med , där vi ser att pojkars intresse för skolan är mindre än flickors intresse. Det kanske följer med också i vuxen ålder när vi behöver människor som omskolar sig till de jobb som finns eller för den kompetens som efterfrågas. Det finns ett viktigt arbete för oss alla som politiker och för den delen alla anordnare av utbildning för det är ju inte bara kommuner att informera medborgare om de här möjligheterna och att vi gärna ser att fler män medverkar i att förkovra sig, utbilda sig och omskola sig för att kunna vara redo för det arbetsmarknaden efterfrågar. 52 (S): Vi kommer att ha ett stort bekymmer framgent att kunna rekrytera arbetskraft till offentlig sektor. Det börjar visa sig . Vi hade statsrådet här , och han var djupt oroad över vård- och omsorgsutbildningarna. Jag förutsätter att jämställdhetsministern delar den oron. har vi en arbetsmarknad som är skakig. I flera sektorer går arbetsmarknaden ned . Det finns stora förutsättningar att omskola och utbilda människor till framtidens arbetsmarknad, inte minst inom vård och omsorg. Där är jag ganska oroad, för de allra flesta som har blivit varslade är naturligtvis också män som skulle kunna ha en arbetsmarknad inom offentlig sektor om steget dit finns. Utbildningar finns det så är det. Precis som statsrådet är inne på handlar det säkert mycket om motivation, yrkesvägledning och annat. Jag har en följdfråga. Ministern är snabb att hänvisa till kommunerna. Självklart är det kommunen som har ett huvudansvar för vuxenutbildningen. Men det är ändå vi i den här salen och inte minst regeringen som har ett ansvar för att stimulera människor att ta del av utbildningsutbudet. När det gäller arbetsmarknadspolitiken och arbetsmarknadsutbildningarna är det lättare, eftersom det är mycket styrt av hur utbudet ser ut. Men när det gäller den kommunala vuxenutbildningen finns det en del kopplad till kanske inte fritt sök men ändå. Min fråga till statsrådet är: Vad kommer regeringen konkret att göra för att stimulera fler från det underrepresenterade könet, i det här fallet män, att ta del av vuxenutbildningen? Det kan väl ändå inte vara på det sättet att ministern är nöjd med hur det fungerar utifrån ett jämställdhetsperspektiv, när det är näst intill dubbelt så många kvinnor som män som har slutfört sin utbildning jämfört med tidigare. 53 Statsrådet (FP): För att svara på fråga: Vad vi konkret kan göra är att satsa på fler utbildningsplatser, precis som vi gör , med 35 000 extra utbildningsplatser . Det är viktigt att det finns utbildningsplatser om män ska kunna få plats på dessa utbildningar. Det är vad vi kan göra. Det andra är att vi formulerar lagstiftningen och det kommunala ansvaret, så att vi vet att kommunerna gör vad de ska. Människor bor i kommunerna, och då vore det märkligt att kräva att vi här i kammaren, på nationell nivå, ska informera medborgare på nivå om vilka möjligheter det finns. Det måste vara kommunpolitiker och de som verkar i kommunerna och skolorna som ser till att informera medborgarna om vilka möjligheter det finns inom deras egen kommun. Där tror jag att studie- och yrkesvägledare har ett viktigt uppdrag. Om inte har förslag på hur det kommunala informationsansvaret kan förstärkas ser jag inte att jag kan göra mer än att se till att det finns pengar till utbildningar. Kommunerna har ansvar för att både informera och uppmuntra, och vi har också avsatt resurser till studie- och yrkesvägledare för vidareutbildning och kompetensutveckling för att de ska bli bättre på sitt yrke. Det är vad jag ser att vi kan göra på nationell nivå. 54 (S): Tack för det, statsrådet! Jag inser, med den här debatten, att statsrådet är lite grann svaret skyldig i den här delen. Sedan kan jag hålla med om att det är ett delat ansvar. Vi och våra kolleger har ett ansvar som kommunala företrädare, men det är i allra högsta grad också ett nationellt ansvar att försöka få fler att komma in i vuxenutbildningen. Ska det verkligen bli något konkret av det vi pratar om och ska vi inte minst kunna nå målet om full sysselsättning, som statsrådet säkert delar i vart fall är det mitt och mitt partis mål måste vi ha så utbildad arbetskraft som möjligt. Då är det viktigt med vuxenutbildningen att vi har en bra genomströmning, att vi har en vuxenutbildning som är tillgänglig för alla, att vi har en vuxenutbildning som alla medborgare har möjlighet att ta del av. Där ser jag att vi har ett jättebehov framöver att jobba med. Jag är djupt oroad just när det gäller offentlig sektor i fråga om rekryteringsdelen. Det skulle vara intressant så här på slutet av debatten att få höra från statsrådet om det finns några särskilda tankar från regeringens sida. Hur kommer vi att hantera detta, när vi nu ser att det sjunker rejält inom vård- och omsorgsutbildningarna? Kan man vidta några stimulansåtgärder för att få in fler män på de utbildningarna eller inte? För ni några sådana diskussioner? 55 Statsrådet (FP): Jag är lika mån som om att de som behöver vuxenutbildning också ska få rätt till det. Lagen är tydlig. Alla som inte har gymnasieutbildning ska ha möjlighet att gå vuxenutbildning och få sin gymnasieutbildning. Sedan är det viktigt att vi fortsätter att bygga ut de andra vuxenutbildningar som finns, till exempel utbildning inom ramen för . I kommande budgetar har vi satsat på 35 000 extra utbildningsplatser, och jag hoppas verkligen att kommunerna ska använda sig av dessa platser och uppmuntra och informera sina medborgare om de möjligheter som finns. Jag är inte främmande för att på mina resor runt om i landet prata med kommunpolitiker om vikten av att man informerar medborgare om detta. Just den här debatten är väl ganska viktig. Att vi pratar om detta är viktigt. Förhoppningsvis är det någon som lyssnar och hör att det finns möjligheter att ta del av de utbildningar som finns för att omskola sig eller komplettera sina betyg för högre studier för den som behöver det. Jag tror att det är information som eventuellt saknas. Vi kan hjälpas åt att sprida den så bra som möjligt. Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren beslutade på förslag av tredje vice talmannen att ajournera förhandlingarna till . 14 § Svar på interpellation 2012/13:71 om kvinnor med funktionshinder 56 Statsrådet (FP): har frågat mig vad jag avser att göra för att trygga att kvinnor med funktionsnedsättning bemöts och bedöms på ett likvärdigt och jämställt sätt av myndigheter med mera. Jag delar uppfattning att kvinnor med funktionsnedsättning är särskilt utsatta i flera avseenden. Exempelvis är kvinnor med funktionsnedsättning som utsätts för våld mer utsatta i relation till kvinnor som inte har en funktionsnedsättning. Det handlar om beroende, osynlighet och sårbarhet. Jämställdhet mellan kvinnor och män är en prioriterad fråga för regeringen. Därför fortsätter nu regeringen den resursmässigt största satsningen för jämställdhet någonsin i . lanserade regeringen en plattform för att stärka arbetet med jämställdhetsintegrering på lokal, regional och central nivå. I det sammanhanget tillfördes Kommuner och Landsting medel för att vidareutveckla arbetet med att kvalitetssäkra att sjukvården, , skolan med mera är bra och likvärdig för alla kvinnor och män, flickor och pojkar. Regeringen har en bred ansats i kampen mot mäns våld mot kvinnor. För att förbättra kunskapen om kvinnor med funktionsnedsättning som utsatts för våld har tagit fram utbildningsmaterialet sedda. Materialet riktas till personal inom socialtjänst, hälso- och sjukvård och ungdomsmottagningar, polis och rättsväsen, ideella organisationer som brottsoffer- och kvinnojourer och funktionshindersorganisationer. Det har också uppmärksammats internationellt inom både FN och EU. Ett av de nationella målen för funktionshinderspolitiken är jämlikhet i levnadsvillkor för flickor och pojkar, kvinnor och män med funktionsnedsättning. Flera indikatorer pekar på att kvinnor med funktionsnedsättning har sämre levnadsvillkor än män med funktionsnedsättning, och att det också finns vissa skillnader när det gäller stöd och insatser. Regeringen beslutade om en strategi för funktionshinderspolitiken i syfte att effektivisera arbetet och förbättra uppföljning och utvärdering av genomförda insatser. Prioriterade områden är bland annat utbildning, arbetsmarknad, socialpolitik, hälsa, transport och fysisk tillgänglighet. Ett tjugotal myndigheter medverkar i att genomföra strategin. Några av strategins mål tar sikte på att förbättra bemötande och öka kunskapen om förutsättningar och behov hos kvinnor och män med funktionsnedsättning inom de nämnda områdena. Myndigheten för handikappolitisk samordning har i uppdrag att samordna, följa upp och stödja arbetet. Strategin kommer att utvärderas . Jag vill också nämna diskrimineringslagen som syftar till att värna principen om alla människors lika värde och allas rätt att bli behandlade som individer på lika villkor. Lagen omfattar bland annat diskrimineringsgrunderna kön och funktionshinder och är tillämplig inom många samhällsområden. En tanke med en sammanhållen diskrimineringslagstiftning är att underlätta för den som utsatts för diskriminering, särskilt om den diskriminerande handlingen kan hänföras till mer än en diskrimineringsgrund. För att vara förvissade om att våra jämställdhetspolitiska satsningar når kvinnor med funktionsnedsättning måste vi ständigt påminna oss om att jämställdhet alltid handlar om kön men sällan enbart om kön. 57 (S): Tack, statsrådet, för svaret! Vi har , , trots många olika insatser fortfarande ingen fullgod jämlikhet och jämställdhet mellan könen. Vi har ännu större skillnader mellan dem som har funktionshinder och dem som inte har det. För några blir det dubbel ojämlikhet kvinnor med funktionshinder. Funktionshinderspolitiken, i synnerhet när det gäller kvinnor med funktionshinder, kan inte nog diskuteras, bland annat av oss här i kammaren. Vi kan belysa problemen för allmänheten och för oss människor. Att påverka attityder är en av våra uppgifter. Ojämställdheten är tydlig om man vill se den, men ofta är den dold. Den består av så många små nyanser som vi inte alltid själva är medvetna om. När dessa små nyanser läggs tillsammans blir konsekvenserna mycket stora. Jag säger inte att ingenting sker för att vi ska nå bättre jämställdhet i samhället. Det vet vi att det gör. Som statsrådet nämnde har det nu gått man införde den plattform som innebär att kommuner och landsting fick medel för att kvalitetssäkra att deras verksamheter var bra och likvärdiga för kvinnor och män. Vi har en särskild belysning på mäns våld mot kvinnor, bland annat genom utbildningsmaterial sedda, som riktar sig till alla som kommer i kontakt med detta svåra problem. Speciellt viktiga är frågor om våld mot kvinnor som redan är utsatta av olika anledningar. Kvinnor med funktionshinder, speciellt kanske de med intellektuella nedsättningar, är oftare utsatta för olika slags övergrepp i hemmiljön, av föräldrar, av make eller andra närstående. Det är inte alltid rått våld utan andra övergrepp på person- och människovärde. Det handlar om förtryck, skällsord och andra verbala förolämpningar. Kvinnor kan utnyttjas på många olika sätt de kan utnyttjas som gratis arbetskraft av släkten och de kan bli fråntagna sina ekonomiska medel utan att för den skull ha en förmyndare. Exemplen kan göras många när det gäller vad en kvinna med funktionshinder kan bli utsatt för. Det är mycket viktigt att det finns en klarsyn och en medvetenhet hos alla myndigheter och organisationer som möter dessa kvinnor på olika sätt. Man måste ställa de rätta frågorna även om svaren kan vara obehagliga. Man måste ha modet att tro på det till synes osannolika i berättelser och inte ensidigt lyssna på den som för den enskildes talan. Vi har exemplet med maken på sjukhuset snäll, duktig och omhändertagande, men det var han som förtryckte hemma. Det är i det vardagliga som vi ser nyansskillnaderna. Det sker i bemötandet, mellan människor, hos myndigheter, inom vård och omsorg och i behandling och forskning. Avsiktligt eller ej bemöts kvinnor och män olika. 58 (S): har väckt en viktig interpellation. fanns det en utredning från den tidigare socialdemokratiska regeringen, När man slår mot det som gör ont, som handlade om just mäns våld mot kvinnor med funktionsnedsättning. I svaret till anger statsrådet att har tagit fram ett utbildningsmaterial. Det är viktigt och bra att man har gjort det från . Min fråga är vad regeringen har gjort. Man kan ju också ange i riktlinjer till polisen, rättsväsen och så vidare att de ska jobba på ett visst sätt eller till och med avsätta särskilda medel för att synliggöra de frågorna. Det är en fråga som jag skulle vilja ha svar på. Har regeringen avsatt särskilda medel till polis och rättsväsen för just det här arbetet? Har man skrivit in i riktlinjerna eller i andra papper till de här myndigheterna att de ska jobba med det? Statsrådet nämner i sitt svar diskrimineringsgrunderna kön och funktionshinder och diskrimineringslagen. Vi vet att det sker väldigt få anmälningar som tidigare skulle ha hamnat hos JämO. handlar det ofta om diskriminering av andra orsaker. Men det är klart att det lyfter upp är personer som är kvinnor och har ett funktionshinder, att de blir mindre sedda. Jag tänker mig att det också handlar om arbetsmarknaden och hur man inte kan komma ut därför att man är både kvinna och funktionshindrad. Tycker statsrådet att det har varit en bra lösning att slå ihop de här diskrimineringsmyndigheterna, när vi ser att jämställdhetsfrågorna försvinner? Sedan har jag en fråga om den sista meningen i statsrådets svar: För att vara förvissade om att våra jämställdhetspolitiska satsningar når kvinnor med funktionsnedsättning måste vi ständigt påminna oss om att jämställdhet alltid handlar om kön men sällan enbart om kön. Kan statsrådet utveckla det? Jag förstod inte riktigt vad statsrådet menade. 59 Statsrådet (FP): Vi kan börja där slutade. Detta betyder helt enkelt att den grupp av kvinnor som vi beskriver här är osynliga för att de är kvinnor men ännu mer för att de har ett funktionshinder. När vi jobbar med jämställdhetspolitik måste vi förstå att det finns grupper av kvinnor som har det svårare än andra. Det måste vi också kunna prata om. Det måste vi också vara medvetna om för att den service, det stöd och det skydd som de kvinnorna behöver ska falla ut. Om vi tror att alla kvinnor är som vi som sitter här är väletablerade, har bra jobb och bra inkomster och så vidare och att den politik som passar oss också är den som skulle passa en kvinna med missbruksproblem, en kvinna med funktionshinder eller en invandrad kvinna, för den delen, som ännu inte behärskar språket riskerar politiken att bli skev. Då kan den göra nytta för några men inte för alla. Det är det som jag försöker formulera i den meningen. Det här gör också att jag tycker att det är jättebra att vi har slagit ihop de här diskrimineringsgrunderna. Vart skulle en sådan kvinna annars vända sig? Är det till eller till JämO? Jag tycker att det, när man blir diskriminerad, ska vara myndigheten som avgör vilka grunder det är. Är det en eller flera grunder? Man ska inte själv behöva lista ut varför man blev diskriminerad. Det är det som har varit ett problem tidigare. Jag kan som exempel nämna romska kvinnor som aldrig anmälde sin diskriminering till JämO. De anmäler alltid till . De utgår från att de diskrimineras enbart på grund av sin etnicitet. Men vem säger att det är så? Förmodligen diskrimineras de också för att de är kvinnor. Då är det viktigt att det finns en myndighet som kan se helheten, att de strukturer och normer som påverkar oss som kvinnor också påverkar kvinnor med annan etnisk bakgrund, kvinnor med funktionsnedsättning, kvinnor utan språk och kvinnor med missbruksproblem på ett helt annat sätt än vi kanske kan föreställa oss inledningsvis. För sådana är normerna i vårt samhälle. Vi bemöter och bedömer människor olika, också om de tillhör gruppen kvinnor. Jag håller med om att det är helt oacceptabelt att det ser ut som det gör i vårt samhälle. Mycket görs, och mycket mer måste göras. Förändringsarbetet går alltid långsamt. Men jag tycker att det är väldigt viktigt att det finns en strategi, att ett 20-tal myndigheter är bundna till denna strategi, att de ska börja jobba medvetet med de här frågorna och att vi också följer upp deras arbete 2016. Jag säger inte att det kommer att vara perfekt efter detta, men det är en bra början. Jag tror också att vi med utvärdering kommer att få större kunskap om på vilka ytterligare sätt vi kan arbeta. frågade vad regeringen gör om gör sedda, det informationsmaterial och utbildningsmaterial som vänder sig till många samhällsaktörer som väntas komma i kontakt med kvinnor med funktionshinder och kvinnor med funktionshinder som riskerar att utsättas för våld. Svaret är egentligen: Det är väl ingen myndighet som gör någonting som inte regeringen ger dem i uppdrag att jobba med. och andra relevanta myndigheter som ingår i de 20 som samverkar kring strategin gör det för att de har fått uppdraget av regeringen att jobba så. Sedan satsar vi väldigt mycket pengar på att bekämpa våld mot kvinnor. Det har aldrig satsats så mycket resurser. Även om de politiska ambitionerna har varit stora har resurserna aldrig motsvarat ambitionerna. Det är första gången som de gör det. Och det arbetet måste fortsätta. Mitt svar är att vi fortsätter att jobba systematiskt med att se till att de våldsutsatta blir sedda och att de får den hjälp de behöver. är en viktig aktör för att samordna och organisera andra aktörer på detta område. 60 (S): Det är några myndigheter som själva har uppmärksammat att de faktiskt bemöter och bedömer oss olika. Det handlar om Arbetsförmedlingens ojämlika stöd till kvinnor med funktionshinder, bedömning av arbetsskador hos kvinnor, rätt till assistansersättning, hemtjänst, bemötande inom vården, mindre forskning och forskningsmedel om kvinnors sjukdomar och så vidare. Eftersom många myndigheter som ska bedöma och besluta har en majoritet av kvinnliga handläggare eller kvinnlig arbetskraft blir det kanske så att det är kvinnor som bemöter och bedömer kvinnor. Och när man gör en bedömning, oavsett om man vill det eller ej, gör man nog en bedömning utifrån vad man har i bagaget. Då har kanske kvinnor en viss syn på kvinnor. Kanske är det likadant när det gäller män som bedömer män. Det är inte alltid kvinnor och män får samma frågor när det gäller att klargöra till exempel hur de klarar ADL, hur de klarar av att ta hand om sig själva i sitt dagliga liv. Det gäller hemarbete, vem som sköter matlagning, städning och så vidare i hemmet. Det är olika syn på föräldrarollen. Det är nog som vi inte ställer samma frågor till båda könen. Det finns kanske någon nedärvd syn i oss som gör att vi är omedvetna om att vi inte agerar på ett jämställt sätt, trots att vi tror det och vill se oss som vid- och klarsynta på den punkten. Den strategi för funktionshinderspolitiken som infördes är bra och nödvändig. Här ingår många olika myndigheter. Då undrar jag: Har alla de här myndigheterna nu presenterat sina planer för hur de ska jobba just på sina områden? Det handlar om att arbeta med att förbättra bemötande och öka kunskapen om olika förutsättningar och behov hos kvinnor och män. Det är en kamp på alla fronter när det gäller även funktionshindrade. Strategin kommer naturligtvis att utvärderas men inte . Då undrar jag: Har vi råd, ur mänsklig aspekt, att vänta till 2016 för att se om åtgärderna har någon effekt? 61 (S): Jag ska fortsätta där var. Det är av intresse att veta om myndigheterna har fått det här inskrivet i sitt regleringsbrev, om regeringen har pekat på att det är det här man ska jobba med. Jag upplevde inte riktigt att jag fick ett konkret svar från statsrådet. Har regeringen avsatt särskilda medel till polis och rättsväsen? Finns det ett uppdrag i regleringsbrevet om hur man ska jobba med de här frågorna? Jag skulle vilja ha svar på det. Svaret på frågan om den sista meningen gjorde mig faktiskt ganska förbryllad. För mig handlar jämställdhet alltid om kön. Sedan kan det finnas olika aspekter som handlar om klass, etnicitet och så vidare. Men jämställdhet utgår från kön, från män och kvinnor. Man kan inte ha några andra aspekter. Man kan lägga till olika delar, men kvinnor eller män, det är vi. Om man diskrimineras på grund av etnicitet ska detta naturligtvis hanteras. Sedan kan det vara så att man blir ännu sämre hanterad just därför att man är kvinna, men om man inte får komma på en anställningsintervju för att man är rom handlar det om att man blir diskriminerad för att man är rom och inte för att man är kvinna. Det är viktigt att särskilja de här frågorna. När man slår ihop dem blir den här diskrimineringsgruppen nästan amöbaliknande och man kan inte se vad som egentligen är vad. Jag tycker att det är viktigt att peka på att vi har ett ojämställt samhälle i och att kvinnor och män inte behandlas lika. Då är det också viktigt att kunna se det och att man riktar pengarna, till exempel från Arbetsförmedlingen, rätt. Är det lika många kvinnor som män som har lönebidrag? Om det inte ser jämställt ut, varför gör man ingenting åt saken? Det är viktigt att regeringen är tydlig med detta, och därför, herr talman, skulle jag vilja ha svar på mina frågor. 62 Statsrådet (FP): ska få svar på sina frågor! Jag blir riktigt, riktigt irriterad på den typ av fråga som nu ställde. När söker ett jobb och inte kallas till intervju är det för att hon är kvinna, men när en romsk kvinna söker ett jobb och inte kallas till intervju är det bara för att hon är rom, menar . Men det kan ju vara för att man utgår från att hon ska gå klädd i traditionellt romska kläder, vilket inte innebär samma problem om det gäller en romsk man. Vad är det som säger att en romsk kvinna aldrig kan diskrimineras på grund av sitt kön utan bara på grund av sin etnicitet? Vad är det som säger det, ? Det skulle jag vilja ha svar på.