prot · GZ0983 · 2012-03-15 00:00:00 — Som en effekt av finanskrisen ökar nu trycket på samarbete inom försvarsområdet för att nå större effekt för de skattepengar som vi satsar på försvaret. har därför tillsammans med tagit initiativ inom EU-kretsen för att medlemsländerna tillsammans ska definiera de försvarsförmågor och den materiel som man kan samverka kring inom för att bevara och utveckla. Man har därmed också konstaterat hur viktigt det är att de nationella säkerhetsintressena inom detta värnas det gäller alltså det man inte ska samarbeta kring. Detta görs då för att möta både den säkerhetspolitiska och den ekonomiska utvecklingen. Genom pågående arbete tydliggörs potentiella samarbetsområden. Exempel på detta är hur vi gör i . har sparat för skattebetalarna på att utveckla det nya och svensktillverkade artillerisystemet tillsammans med . Utvecklingen ligger i linje med de principer för försörjning av materiel som försvaret och den gamla socialdemokratiska regeringen föreslog och som också fattade beslut om. regering skrev: En viktig och bärande idé med den vidareutvecklade strategin är att i dess tidiga faser först utröna möjligheterna till att tillgodose Försvarsmaktens behov utan att initiera nya utvecklingssatsningar. Genom en systematisk genomgång av möjligheterna att utnyttja befintlig materiel och genom att behovet tillgodoses av de produkter och tjänster som den internationella marknaden erbjuder bör fördyringar kunna undvikas. Detta har alliansregeringen haft för avsikt att utveckla, så att det vid nyanskaffning i första hand köps färdigutvecklad materiel och att man annars ska utveckla materiel tillsammans med andra länder för att uppnå en effektiv materielförsörjning. Den breda överenskommelsen handlar, förutom om att säga nej till så kallade särskilda strategiska branschprogram för försvarsindustrin, om att betona vikten av att omgående definierar de viktiga nationella säkerhetsintressen som bygger på dagens men framför allt morgondagens breddade hotbilder. Hoten mot säkerheten, som liksom övriga länder i vår omvärld ställs inför, är otroligt komplexa. Det sträcker sig från hot som är tydliga med en försvarspolitisk karaktär till hot och händelser som främst handlar om samhällets krisberedskap. Samverkan mellan myndigheter, civila och militära och nationellt och internationellt, är en förutsättning för att man ska kunna fortsätta att förebygga, förhindra och hantera dessa hot. Ett arbete pågår inom Försvarsmakten. De som jobbar med detta ska kunna jobba fram hur de här riskerna och hoten kommer att påverka oss . De säkerhetspolitiska bedömningarna ligger nu som grund för utvecklandet av försvarets förmågor och därmed också våra materiella behov. Överenskommelsen säger också att vi med de nationella säkerhetsintressena som grund ska inleda ett utvecklingsarbete. Exempel på detta gäller de viktiga och känsliga delarna inom det svenska stridsflygssystemet. I övrigt tycker jag att det är förmätet att föregå det arbete som de som jobbar med detta ska komma fram till. Det är Försvarsmaktens behov som ska vara styrande för vilken materiel vi anskaffar framöver. Med ett försvar med höga krav på tillgänglighet och användbarhet ökar betydelsen av att materiel levereras och håller de ekonomiska ramar som också är satta. När det gäller förband som verkar i konfliktområden, som eller utanför , får leveransförseningar direkta effekter på förbandens möjlighet att lösa sina uppgifter och ytterst också soldaternas säkerhet. En effektiv och konkurrenskraftig försvarsindustri i kommer fortsatt att vara en mycket viktig del i försörjningen av materiel till Försvarsmakten. Ett antal bredare politiska överenskommelser har träffats inom försvarsutskottet. Försvars- och säkerhetspolitiken kräver detta . Jag avslutar med att yrka bifall till förslaget i betänkandet, herr talman. I detta anförande instämde och (båda M). 8 (S) replik: Det är inte bara här och . Det är också vad som är om 10, 20, 30, . Materielsystem har en oerhört lång livscykel. Det kräver därför en oerhört lång planering. Det kräver därför resurser, och det kräver strategi och planering. Så ser det ut. Så är verkligheten. Det är därför bra att regeringen eller regeringssidan nu förhoppningsvis äntligen sätter kraft i jobbet med att ta fram nationella säkerhetsintressen. Men vad är det som är kontroversiellt med de så kallade branschprogrammen? Vi är nu överens om utvecklingsprogram på de här specificerade områdena, som kommer fram. Jag tycker inte att det är förmätet att tala om de sakerna. Vågar vi som politiker aldrig driva några frågor, utan underordnar oss på olika sätt någon sorts marknadsdogmer eller synpunkter som någon annan har bestämt, fullgör vi inte vårt uppdrag på ett bra sätt. De här utvecklingsplanerna blir ju grundstrukturer för det som man kan kalla för branschprogram. Den här retoriken kring att vi säger nej till branschprogrammen kan jag alltså inte hålla med om. Jag ser att vi har börjat vägen mot branschprogram , och jag ser att det successivt har kommit in lite mer av realism i alliansrepresentanternas bedömningar. Men det har varit en hård diskussion för att komma dithän. Det började när vi skulle ta ett yttrande till som vi också var överens om. Vi har förlorat oerhört mycket tid. Ni skulle ha gjort det här jobbet för länge sedan, precis som andra länder har gjort. Men det har ni inte gjort. Jag frågar mig varför det här inte har blivit av. Kan vi nu lita på att det blir resultat och att saker händer? 9 (M) replik: Den försvars- och säkerhetspolitiska utvecklingen kräver en ständig bedömning av läget här och men självklart också långsiktigt. Vikten av detta för att bygga försvarets förmågor är helt avgörande. Vi var tydliga med att just de breddade hotbilderna ska ligga till grund för vad försvarets förmågor ska vara och inte minst vad materielbehovet ska vara, som bygger just detta. Att föregripa detta eller att tycka att det är näringspolitiska frågor som ska vara avgörande för hur vi klarar säkerhetspolitiska hot är att vända helt på kuttingen och inte ge säkerhetspolitiken den fulla rätt som den behöver fullt ut, tycker jag. Därför är jag otroligt glad över den överenskommelse som är gjord, där vi ser vikten av den här effektiva materielförsörjningen, som är långsiktig. Jag hittar heller ingenting i de propositioner och skrivelser som den förra socialdemokratiska regeringen levererade till , eller i beslut, som handlar om att vi skulle ha någon form av näringspolitisk inriktning i den här delen av den försvars- och säkerhetspolitiska bedömningen. De nationella säkerhetsintressena är, precis som säger, helt avgörande för framtiden. Det är därför glädjande att tillsammans med har tagit initiativ när det gäller på vilka sätt vi ska samarbeta mer inom . Vi utgår från de nordiska samarbetena och kan därmed också konstatera vad det är vi inte ska samarbeta kring, de nationella säkerhetsintressena. Det här arbetet pågår. Självklart ska Försvarsmakten, när de har arbetat fram detta, komma och rapportera. Men det är viktigt att de som jobbar med detta också får den här möjligheten. 10 (S) replik: I andra länder har man löst det här med nationella säkerhetsintressen för länge sedan. är ett sådant land. Om vi får vara med i det här och kan påverka långsiktigt avgörs egentligen av vad vi gör för sorts ordentligt grundarbete när det gäller det här, om vi vågar oss på att definiera det här i någon bredd. Vi har, tycker jag, intagit en oerhört marknadsliberal position där vi har hamnat sist, i stort sett, av dem som agerar. Vi har väntat och väntat, och har ni pressats till en situation där ni äntligen har gått med på att vi ska göra någonting åt de här nationella säkerhetsintressena. Sedan har ni gått med på att vi ska göra de här utvecklingsprogrammen, som jag ser som en början på en struktur där vi går mot branschprogram som är nödvändiga. Men ska hävda sig bland annat när det gäller det som pratar om som inte har lett till särskilt mycket , då krävs det ett betydligt starkare engagemang, en större uppryckning och en djupare insikt om den svenska försvarsindustrin, de långa utvecklingstiderna och att vi orkar fram med den här typen av definitioner. Därför är det inte förmätet att föra den här typen av debatter, och det jag skulle vilja veta nu är: När bedömer att vi kan börja se resultat i den här frågan? När kan vi börja få se rapporteringar till utskottet av det här? När bedömer regeringen att vi ska kunna börja sammanfatta någonting och när vi ska kunna börja förankra något som skulle kunna presenteras som nationella säkerhetsintressen? År har nämligen gått, och ingenting har hänt. Därför får ursäkta att jag är lite misstänksam mot just förmågan att sätta riktig eld och fart i detta oerhört viktiga arbete som andra har gjort för länge sedan, men där vi ligger i sista löpet. 11 (M) replik: Jag funderade först på om vi stod och diskuterade de akuta nedläggningarna på i och att vi behöver strategiska branschprogram eller om vi diskuterade svensk fordonsindustri som är otroligt utsatt. Men så kom jag fram till att det gör vi inte, utan det vi diskuterar har den ganska välmående svenska försvarsindustrin som utgångspunkt. lyfter fram att alla andra gör på ett annat sätt och varför gör inte vi så. Men här har jag ett beslut från försvarsministern i . Detta beslut togs och rör en materielförsörjningsstrategi som precis följer den utveckling som och den socialdemokratiska regeringen lade fast 2005. Det är väl bra att nu gör som Socialdemokraterna sade , men det är alltså inte så att vår omvärld gör på något annat sätt. Här har tagit initiativ till att diskutera samarbeten ute i där vi ska samverka kring för att bli effektivare. Då ska vi också se till att diskutera de nationella säkerhetsintressena. Vi är överens om att det är viktigt. Men näringspolitiken får lov att diskuteras i ett annat utskott och i ett annat ärende där de kanske, som jag nämnde förut, har lite mer akuta frågor än just svensk försvarsindustri. Frågan om när, som jag tycker är den viktigaste frågan, ska landa hos dem som jobbar med det här dagligdags, det vill säga Försvarsmakten. har vi haft möjlighet att lyssna till dem när det talade om sin verksamhet. De kommer att återkomma och rapportera om andra typer av verksamheter. Låt därför dem som gör jobbet få göra sitt jobb så kommer vi politiker också att känna att vi diskuterar utifrån ett bra underlag! 12 (MP): En blytung utgift i försvarsbudget utgörs av materielkostnader. Materielbudgeten utgör av den svenska försvarsbudgeten, vilket är mer än i något annat EU-land och kan jämföras med EU-snittet på . Detta antyder en betydande rationaliseringspotential i den svenska materiel- och logistikförsörjningen. Risken för skenande materielkostnader utgör i själva verket ett reellt hot mot Försvarsmaktens verksamhet. Uppgradering av befintlig materiel bör, om det är kostnadseffektivt, väljas före nyanskaffning. När nyanskaffning visar sig nödvändig bör i första hand färdigutvecklad, på marknaden befintlig och beprövad, materiel anskaffas. Slutligen bör samutveckling, då det är kostnadseffektivt, väljas före egenutveckling. Det är viktigt att såväl ledtider som ekonomiska bindningar i materielförsörjningen reduceras. Försvarets materielförsörjning måste bedömas utifrån insatsorganisationens behov och inte, som alltför ofta , utifrån industri- och sysselsättningspolitiska utgångspunkter. För att öka transparensen i materielförsörjningen och förbättra möjlighet till kontroll och inflytande bör en utvecklad modell av den tidigare objektsramsredovisningen återinföras. Redovisningen bör utgöras av en strukturerad metod för uppföljning och utvärdering, och det är väsentligt att totalkostnaden för respektive materielprojekt framgår av redovisningen. vill understryka betydelsen av en breddad hotbild. har slagit fast att målen för vår säkerhet ska vara att värna befolkningens liv och hälsa, att värna samhällets funktionalitet och att värna vår förmåga att upprätthålla grundläggande värden som demokrati, rättssäkerhet och mänskliga fri- och rättigheter. Det som hotar något av dessa mål utgör säkerhetshot. Av detta följer därför logiskt att vår säkerhet även hotas av sådant som miljöförstöring och klimatförändringar liksom att exempelvis säkerhetshot i cyberrymden måste beaktas. Givetvis kommer denna breddade hotbild att få konsekvenser även för försvarets framtida materielförsörjning. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. 13 (FP): Jag måste säga att det är väldigt välgörande att lyssna till . Vi kan aldrig nog ofta understryka att materiel inte utgör något självändamål i försvarspolitiken. Det är enbart när materielen på ett kostnadseffektivt sätt genererar en relevant förmåga för det svenska försvaret, oavsett om det verkar internationellt eller nationellt, som materielen får sin betydelse. Jag har lyssnat mycket noga både till och till . Jag noterar att ej under sitt anförande, ej heller i sina repliker, använde just uttrycket förmåga. Däremot talade han länge och väl och varmt om materielen, om de näringspolitiska behoven, om sysselsättningstillfällen och om investeringar som riskerar att gå förlorade. Det är inte utan, herr talman, att jag kände en liten fläkt industripolitik i anförande. Det är inte bara det att den typen av ingångar i den här debatten motverkar vår ambition att åstadkomma kostnadseffektiva förmågor i det svenska försvaret. Det är inte inom det regelverk som finns i den europeiska unionen möjligt att anföra vare sig närings- eller arbetsmarknadspolitiska skäl för att göra det undantag som så gärna eftersträvar. säger att vi missar massor av möjligheter för till lokaliserad försvarsindustri att utveckla materiel av olika slag. Jag finner det påståendet eller möjligen den farhågan något konstig. Inom vilka områden, , ägnar vi oss inte åt svensk utveckling? Är det fråga om Visbykorvetten? Är det fråga om ubåtar? Är det fråga om artilleripjäser? Är det fråga om stridsfordon? Är det fråga om stridsflygplan? På vilket område är svensk utvecklingsförmåga så akut hotad? Det har skett två stora förändringar när det gäller materielförsörjningen till försvaret. Den ena har skett på EU-nivå och handlar om att vill göra försvarsmaterielen till en del av en inre marknad. Det vill man naturligtvis mot bakgrund av de goda erfarenheter vi har av ekonomisk integration på alla andra industriella områden. En skärpt konkurrens har ökat välståndet och skapat fler arbetstillfällen i . Det andra som har skett har skett på den svenska bottnen, och det handlar om en ny materielförsörjningsstrategi som just sätter förmågorna i främsta rummet. Den strategin handlar om att i första hand förbättra det man har, att i andra hand anskaffa beprövad och befintlig utrustning och först i tredje respektive fjärde hand utveckla tillsammans med andra eller helt av egen kraft. Det är viktigt att framhålla att denna materielförsörjningsstrategi som den kommit till uttryck i kommissionens ambitioner och i den svenska strategin gynnar , inte bara förmågemässigt utan faktiskt på det industriella planet. utmärks av två saker på det här området: Vi är en väldigt liten beställare som gynnas av en stärkt konkurrens. Men vi är en mycket stor producent som behöver vidga våra marknadsmöjligheter. Det är det här strategiska tänkandet som naturligtvis har legat bakom när regeringen och riksdagsmajoriteten i all sin klokhet har lagt fast reglerna på området. har dock rätt i att många länder förmodligen på olika sätt kommer att försöka hitta vägar för att undanta det som möjligen kan drabba egen industri. Därför är det viktigt att de regler som skapas gemensamt inom EU får ett rättsligt stöd, att det finns möjlighet att via de rättsliga institutionerna i EU faktiskt kunna kräva att konkurrensen sker på lika villkor. Grunden för det här betänkandet är ju att har undersökt internationellt materielsamarbete. Och det finns problem med detta i många fall. Jag har suttit i försvarsutskottet och tittat på väggen på motsatta sidan. Där hänger det en gigantisk gobeläng. När man tittar närmare på den här gobelängen ser man att den inte är vävd av en och samma väverska eller vävare. Beställningen har gått ut på flera händer. Var och en har gjort sin del och till slut har man sytt ihop resultatet. Jag kan konstatera att när det gäller en del europeiska materielprojekt har resultatet blivit precis detsamma. Ett numera legendariskt exempel på detta är väl den alleuropeiska . En handfull länder har gjort var sin del som man sedan, med känt resultat, har försökt fusionera samman. Det här betänkandet är som flera talare har varit inne på en kompromiss. Kompromisser ger utrymme för olika tolkningar ibland men framför allt för olika betoningar. Likväl känner sig mycket bekvämt med detta förhållande. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. 14 (S) replik: Det fanns ett spår i anförande. Först var det marknaden som skulle fungera och vara effektiv, driva ned priserna och så vidare. Sedan kom han in på att det kunde ligga någonting i min beskrivning av hur det egentligen fungerar. Men det berörde han inte så mycket. Det kanske är så tyngden i den här marknaden ser ut, att länder sluter sig samman, handlar med varandra, skapar beroenden i förhållande till andra länder och att det finns en aktiv agenda för att kringgå de här berömda regelverken som ni blåser upp till nästan evangeliska höjder. Oavsett vad man tycker om de här upphandlingsreglerna är det nog så att vissa anstränger sig väldigt mycket för att komma runt dem. Det är de största. Andra, som vi, som av någon anledning tror oss kunna vara bäst i klassen, hamnar nästan i ett bakvatten av naivitet. Jag upprepar det jag sade till , de nationella säkerhetsintressena i borde ha varit avklarade för länge sedan. Det är inte så enkelt som att säga att det här sköter personalen på . Ytterst måste det vara en politisk ambition att klara det här. har vi träffat en politisk uppgörelse, och det står i det här betänkandet att detta ska tas fram. Vi kommer från vår sida att följa frågan oerhört noggrant och kräva resultat. Blir det inte resultat kommer det naturligtvis att bli debatt och spektakel kring detta. Då kommer vi att vara mycket tydliga. Sedan är det fråga om utvecklingsprogrammet, som inte kan handla om så mycket annat än att försvarsmaktstatförsvarsindustri på något vis går ihop och tittar på hur vi långsiktigt utvecklar materiel. Att utveckla den här typen av materiel är väldigt långsiktigt. Det går inte på annat sätt än att jobba på det viset om man ska vara realistisk och även konkurrenskraftig. 15 (FP) replik: Jag vill ändå inledningsvis rätta på en punkt. Det är inte så att är bäst i klassen. Som framhölls tidigare under debatten satsar en större andel av sin sammanlagda försvarsbudget än något annat land på just materielbudgeten. Det reflekterar att är oerhört tungt när det gäller egen nationell materielutveckling. Jag tror att jag var ganska noga med att under mitt anförande säga att åtminstone kommissionen under den process som har pågått har haft ambitionen att ge ett rättsligt stöd till detta så att det inte ska bli så att de stora i EU väljer att tolka regelverket som de vill och att andra får hålla till godo med andra lösningar. Här finns naturligtvis i pipelinen att det ska vara konkurrens på lika villkor. Jag tror att jag betonade detta. ska man säga att det naturligtvis i denna union ligger i små länders intresse att gå före och visa vägen när det gäller hur man borde bete sig. Det tycker jag, därför att vi faktiskt är de som har mest att tjäna på detta. Jag följde och den dåvarande socialdemokratiska regeringens slit med de här frågorna. Emellanåt lät man en fanfar gå ut och sade att nu skulle man minsann få någon form av strategi på plats. Man ritade cirklar med export och import, egna förmågor och annat. Jag kan konstatera att det inte blev så mycket av det heller. Vad beträffar uppdraget till regeringen, herr talman, kan jag konstatera att långt innan diskussionerna i utskottet påbörjades blev vi varse att Försvarsmakten redan bedrev ett arbete av den här karaktären. 16 (S) replik: Det är väldigt intressant vad är varse och inte är varse. Oavsett hur det är med den saken har resultatet varit väldigt svagt . Jag har också upplevt ett aktivt motstånd när jag började diskussionen om nationella säkerhetsintressen, som blev den här uppgörelsen. Jag har också upplevt ett aktivt motstånd mot allt som kan tänkas vara samarbete mellan stat och försvarsindustri i de här sammanhangen. är vi i alla fall överens om det utvecklingsarbete som ska följa när det gäller de nationella säkerhetsintressena. När jag kollar upp vad som görs och inte görs inom Försvarsmakten tycker jag inte att det är samma tyngd och emfas i beskrivningen av vad som pågår som exempelvis ger det här. Jag tror att det efter den uppgörelse som vi har träffat finns all anledning från allianssidan att ta ansvaret, eftersom ni besitter regeringsmakten, att se till att det här blir levererat och att utskottet också kontinuerligt får information om vad som pågår. när vi har träffat en uppgörelse i de här frågorna är det här faktiskt viktigt för oss. Den här uppgörelsen är för mig inte ett sätt att hjälpa er att komma ur ett tillkännagivande i utan det är ett sätt att se till att det måste hända någonting. Det gäller alltså dels nationella säkerhetsintressen, dels utvecklingsprogrammen. Det här är djupt seriöst. Vi kommer att väcka motioner som hanterar de här frågorna. Då kommer försvarsindustriell strategi åter att vara med i sammanhanget. Det är långa cykler för att ta fram materiel, inte minst på flygsidan, som är det mest aktuella . På ubåtssidan har vi också saker och ting som utvecklas. Det är långsiktighet och inte korta puckar det här handlar om. Det är långsiktiga samarbeten, forskning och utveckling. Det är en tyngd i det här. Det är väl där ungefär vi står. Då håller det inte med ett lite halvpassivt och nästan evangelistiskt förhållningssätt till . 17 (FP) replik: Jag kan fortfarande ändå spåra en tro och övertygelse hos Socialdemokraterna att man kan dirigera näringsliv och industri på ett sätt som är optimalt för deras framtida utveckling. Som liberal ställer jag mig starkt kritisk till möjligheten att göra detta. Därför känns det rent ut sagt omöjligt för mig att som politiker, som ska värna intresset av svensk försvarsförmåga, ställa mig upp och i ett branschprogram peka ut vilka industrier som ska överleva och vilka som inte ska överleva. Jag tycker inte att det bara borde vara främmande för politiker i allmänhet, det borde vara främmande för hela vår tid att göra ett sådant utpekande. Jag kan också konstatera att det ligger en väldig fara i att göra detta. De industrier som för länge sedan förlorade beställningar från det svenska försvaret tvingades ut på en internationell marknad, på en civil marknad. För dem har det gått väldigt bra. De har genomfört sin omställning. Ett bra exempel på detta är i . De har av sin omsättning på den civila sidan. är de uppe i , som vi alla känner till. Jag tror inte att man kan rädda industrier genom att stödja dem offentligt. De måste konkurrera sig till en framtid. Sedan tror jag också, herr talman, att det bör sägas att har bestämt att vi på två områden ska behålla vår långsiktiga strategiska utvecklingsförmåga. Detta har aldrig skrivits ned, men när man följer utvecklingen kan man ändå dra slutsatsen att detta gäller på området för ubåtsteknologi och i fråga om stridsflygplan. 18 (SD) replik: frågar om jag inte är stolt över försvarsmaterielindustrin i . Det är klart att jag är stolt över att vi tillverkar ubåtar, stridsflyg, korvetter och sensorer i världsklass. Men var tog det sin början? Det är inte dagens regerings politik som har skapat den situationen, utan det är tidigare politik. När vi lade mer pengar på försvaret, när vi tänkte i termer av självständighet och tryggad försvarsmaterielförsörjning, när var världsledande det var då, för länge sedan, som vi började ta fram försvarsmateriel.