prot · GZ0982 · 2012-03-14 00:00:00 — 1 1 avstod 44 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 100 M, 19 MP, 18 FP, 18 C, 17 SD, 16 KD För res. 1: 97 S, 1 MP, 18 V Avstod: 1 - Frånvarande: 15 S, 7 M, 5 MP, 6 FP, 5 C, 2 SD, 1 V, 3 KD Punkt 2 (Märkning av livsmedel) 1. utskottet 2. res. 2 (MP) 3. res. 3 (SD) Förberedande votering: 21 för res. 2 18 för res. 3 266 avstod 44 frånvarande Kammaren biträdde res. Huvudvotering: 268 för utskottet 19 för res. 2 18 avstod 44 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 97 S, 100 M, 1 MP, 18 FP, 18 C, 18 V, 16 KD För res. 2: 19 MP Avstod: 17 SD, 1 - Frånvarande: 15 S, 7 M, 5 MP, 6 FP, 5 C, 2 SD, 1 V, 3 KD Punkt 7 (Parasiter i dricksvatten) 1. utskottet 2. res. 5 (SD) Votering: 287 för utskottet 17 för res. 5 1 avstod 44 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 97 S, 100 M, 20 MP, 18 FP, 18 C, 18 V, 16 KD För res. 5: 17 SD Avstod: 1 - Frånvarande: 15 S, 7 M, 5 MP, 6 FP, 5 C, 2 SD, 1 V, 3 KD Punkt 8 (Tillsyn och vägledning) 1. utskottet 2. res. 7 (SD) Votering: 154 för utskottet 17 för res. 7 133 avstod 45 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 100 M, 1 MP, 18 FP, 18 C, 1 V, 16 KD För res. 7: 17 SD Avstod: 96 S, 19 MP, 17 V, 1 - Frånvarande: 16 S, 7 M, 5 MP, 6 FP, 5 C, 2 SD, 1 V, 3 KD Övriga punkter Kammaren biföll utskottets förslag. TU7 och järnvägen längs Kammaren biföll utskottets förslag. 15 § Nedrustning, icke-spridning och konventionell rustningskontroll samt tillträde till konventionen om klusterammunition Föredrogs utrikesutskottets betänkande 2011/12:UU7 Nedrustning, icke-spridning och konventionell rustningskontroll samt tillträde till konventionen om klusterammunition (prop. 2011/12:47). 107 (S): Betänkandet vi har att debattera är resultatet av ett fördjupat arbete i utrikesutskottet sedan ett drygt år tillbaka. Syftet har varit att öka kunskapen samt att bereda relevanta motioner och behandla propositionen om tillträde till konventionen om klusterammunition. Det finns sju reservationer i betänkandet. Vi socialdemokrater har tre reservationer. De gäller förstås, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 1 och 3. Nedrustning är ett stort och viktigt politikområde som man kan tala mycket om. Men jag kommer att ägna mitt inlägg åt två delar. Först ska jag tala kort om kärnvapen. Sedan ska jag tala något mer om klustervapenkonventionen. I dagens värld finns det många hot mot fred och säkerhet, men det finns egentligen bara två hot mot hela mänsklighetens existens. Det är klimathotet och hotet från kärnvapen. Vi socialdemokrater vill att ska arbeta mer aktivt med kärnvapennedrustningsfrågorna. Socialdemokraterna har tidigare presenterat ett tolvpunktsprogram för nedrustning som till stora delar bygger på . Båda dokumenten äger fortfarande sin giltighet. har visionen om en kärnvapenfri värld åter stått högt på den internationella dagordningen. Det är förstås glädjande, men vi anser, som sagt, att den borde ha varit mer aktiv. I har det genomförts provsprängningar, och död har skapat ytterligare osäkerhet i en redan instabil situation. EU har infört hårdare sanktioner mot med anledning av deras kärntekniska program. Spänningen har stigit, och det finns en verklig risk för en ökad konfliktnivå. Det internationella atomenergiorganet, , har en central roll för kontroll och uppföljning av den kärntekniska verksamheten i . I den organisationen har en plats i styrelsen och måste då använda sitt uppdrag för att agera pådrivande i nedrustnings- och icke-spridningsfrågor. Lösningen på konflikten med och i måste nås genom dialog och diplomati för att undvika katastrofala följder. Vi socialdemokrater anser också att ska arbeta aktivt för upprättandet av en zon fri från massförstörelsevapen i hela . Jag tänker nu gå över till frågan om klustervapen. Klustervapen utgör ett stort humanitärt problem, dels för att de sprider substridsdelar över ett så stort område att det i praktiken har visat sig mer eller mindre omöjligt att undvika civila offer, dels för att de efterlämnar blindgångare som efter kriget skadar, lemlästar och dödar civilbefolkningen. av de människor som dött av klustervapen beräknas ha varit civila. Socialdemokraterna välkomnar att regeringen äntligen till överlämnat en proposition om tillträde till konventionen om klusterammunition. Vi kommer självfallet att rösta ja till tillträde till denna. Det är inte för . Det har verkligen inte varit någon självklarhet att vi skulle komma till den här dagen i kammare. Låt mig göra en liten tillbakablick! avslutades en internationell konferens i om klustervapen. Slutdeklarationen från mötet, som 46 länder, inklusive , skrev under och ställde sig bakom, handlade om ett internationellt avtal som förbjuder användning, produktion, överföring och lagring av klustervapen som orsakar oacceptabel skada på civilpersoner. beslutade att ska fortsätta att vara pådrivande för att få till stånd ett internationellt förbud rörande klustervapen i enlighet med Oslodeklarationen. innebar startskottet för en historisk process mot ett internationellt långtgående förbud mot klustervapen. Trots detta har den borgerliga regeringen inte varit pådrivande i det här arbetet, utan man har under processen snarare arbetat för att få igenom undantag, som förstås råkat inkludera den svenska bombkapsel 90. Det har varit påtagligt hur regeringen och utrikesministern genom hela Osloprocessen har försökt förminska dess betydelse. När Osloprocessens slutdokument undertecknades gjordes det av över 100 länder. Ett stort antal utrikesministrar från hela världen var där, dock ej utrikesminister som prioriterade annat. Jag var där. Jag tror att jag var den enda svenska politiker som var på plats i . Här är vi då, , och efter att undertecknat slutdokumentet. Och äntligen ska tillträda konventionen om klustervapen. Socialdemokraterna har drivit på för att skulle vara bland de första 30 länderna som tillträdde konventionen, så att den kunde träda i kraft. Så skedde inte, utan har över 60 länder hunnit före . Regeringens agerande har, som sagt, varit anmärkningsvärt senfärdigt alltsedan Osloprocessens start. Men genom tryck från en enig riksdag, många frivilligorganisationer och fredsrörelsen har arbetet ändå gått framåt och burit frukt. Vi socialdemokrater välkomnar att processen med att avveckla bombkapsel 90 nu har inletts. Men vi noterar att exempelvis tidigare redan avslutat sitt destrueringsarbete efter att ha förstört inte mindre än 233 261 substridsdelar. Den här propositionen beskriver en fastslagen tidsplan för att avveckla och destruera bomkapsel 90, och vi förutsätter att det sker så skyndsamt som möjligt. Propositionen beskriver vidare att denna avveckling ryms inom befintliga anslag. Men i en interpellationsdebatt 2008 här i kammaren sade utrikesministern att ett icke oväsentligt antal skulle behöva tillföras för att ta fram ett vapensystem som skulle kunna ersätta BK 90 innan man kunde avveckla. Det är positivt att så inte är fallet. I frågan om förbud mot investeringar i företag som tillverkar klusterammunition anser vi att det är viktigt att den positiva trend som setts , där marknaden själv har reagerat genom att flytta investeringar från dessa företag, fortsätter. Vi förutsätter också att regeringen nogsamt kommer att följa frågan så att det följs upp kontinuerligt om dessa åtgärder är tillräckliga eller om andra åtgärder behöver vidtas. En del av konventionen som vi socialdemokrater lägger extra stor vikt vid handlar om att statsparterna ska arbeta för att stater som inte är parter i konventionen ansluter sig till denna. Såväl remissinstanser som regeringen själv påtalar också vikten av att konventionen får en så bred anslutning som möjligt. Vi socialdemokrater anser inte att har agerat tillräckligt aktivt och pådrivande för att få denna konvention till stånd. Det är olyckligt, särskilt som position i nedrustningsfrågor i allmänhet och i klusterkonventionen i synnerhet är viktig. Vi menar därför att i fortsättningen måste bedriva ett kraftfullt arbete i såväl internationella forum som bilateralt för att få fler stater att ansluta sig till den här viktiga konventionen. I detta anförande instämde och (båda S). 108 (MP): Precis som berättade är det här ett arbete som har pågått i utrikesutskottet. Vi har alltså prioriterat och har fokus på nedrustning tillbaka. Det står dock i bjärt kontrast till vad som sker på andra sidan Strömmen, det vill säga i regeringen där man ökar vapenexporten till skådade höjder. Det vi gör här i är en sak; sedan händer det något helt annat i . Det som hände var som om det briserade en bomb här i . Det var en minst sagt förödande bomb som totalt slog ut den lilla skärva av förtroende som fanns kvar för hur den här regeringen sköter vapenexportpolitiken. För min del var den skärvan väldigt liten redan, men andra som inte hanterar frågan lika ofta som jag blev nog mer förvånade och bestörta. Det som bomben slog ut i var det värsta som kan hända i en demokrati: Den slog ut allmänhetens förtroende för regeringens kompetens att fatta välgrundade beslut och i förlängningen också förtroendet för demokratin. Det bomben också visade var ännu tydligare än någonsin att för regeringen är handelsrelationer och pengar viktigare än mänskliga rättigheter, att arbetstillfällen i är viktigare än människors liv i andra länder och att den stolta tradition som tidigare haft i nedrustningssammanhang nu bytts mot upprustning och aktivt stöd till diktaturer att förtrycka sina befolkningar. Jag skäms över hur både myndigheter och ministrar betett sig och beter sig, både när avtalet med ingicks 2005 och när det sedan förlängdes. Det är helt obegripligt. Det är också obegripligt och inte sunt i en demokrati med den stränga sekretess som ledamöterna i är satta under. Jag tycker att det är oförlåtligt att föra medborgarna bakom ljuset på det sätt som sker, och det är djupt omoraliskt och oetiskt att slingra sig runt lagstiftningen på det sätt som regeringen och myndigheten har gjort. Att bryta mot lagen eller tänja dess gränser till oigenkännlighet är inte okej. I synnerhet gäller det när det är lagstiftarna själva som gör det, för vi förväntas veta bättre. Vi har inte valts till eller regeringen för att bygga vapenfabriker i andra länder. En mycket stor majoritet, ungefär, av väljarna står inte bakom att svenskproducerade vapen ska kunna användas av diktaturer mot den egna befolkningen. Det var inte det de valde , 2006 eller 2010. Hade det varit väljarnas vilja hade frågan kunnat diskuteras öppet utan problem. Vapenindustrin är stor och har många anställda. Det vet vi. Men antalet anställda legitimerar inte att vi ska frångå huvudregeln att vapenexport är förbjuden och att export kan förekomma bara om det är ett svenskt försvars- eller säkerhetspolitiskt intresse och inte strider mot svensk utrikespolitik. Jag undrar därför: På vilket sätt är det ett svenskt politiskt intresse att förse med vapen? Jag skulle vilja ha svar på den frågan. Jag har ställt den förr, men jag får inga svar. hade vi ett seminarium där vi diskuterade vapenexporten men också det som har hänt med . Det enda svar man någonsin får när det gäller vad vi har att göra i är att vi ska hålla handelsvägarna öppna. Är det det svenska intresset? När förtroendebomber briserar i har vi flera motvapen i form av KU-anmälningar, allmänna val med mera. Vi möts inte av skott, tårgas och batonger när vi demonstrerar mot nedskärningar, nedläggningar av sjukhus eller skolor etcetera. Vi fängslas inte, åtminstone inte några långa stunder. Vi väntar in valdagen och lämnar våra valsedlar. Den möjligheten har inte människor i många av de länder vi säljer vapen till. I stället möts de just av skott, tårgas, batonger eller ännu värre. Med den vetskapen borde det inte vara möjligt att sälja svenska vapen alls enligt svensk lag till många länder som vi säljer till. Men vi vet ändå att det sker. Vapen löser inga konflikter. Vapen kan ibland, genom sin blotta existens, dämpa konflikter i en akut situation, men de kan inte lösa dem långsiktigt. Förekomsten av vapen kan också eskalera en bagatellkonflikt till något mycket större. När den svenska bomben briserade här hemma befann jag mig på behörigt avstånd i ett land i krig, eller rättare sagt, där delar av landet är i krig och andra delar befinner sig i en form av mellankonfliktsituation. En tredjedel av utrikesutskottet var i på utskottsresa. Jag åkte i förväg och besökte Medellín. För inte så länge sedan räknades Medellín som världens farligaste stad. var det lugnt. Visst fanns det beväpnade vakter i staden, men värre har jag sett i länder utan krig eller postkonflikt. De kändes mer som en form av fredsbevarande. På andra sidan berget kunde man däremot inte befinna sig, eftersom det är krig där. Mängden små och lätta vapen är fortfarande mycket stor, precis som antalet mord, och människor fortsätter att mördas eller drivas på flykt och in till städerna av gerillor, rester av paramilitären och kriminella gäng. I pågår mitt i konflikten nu ett fredsarbete. Land återbördas till dem som fördrivits, fattigdomen bekämpas och rättegångar drivs mot höga militärer och makthavare. Folk avväpnas, och i de trakter vapnen lämnats in är det nu lugnare. Det är fortfarande inte lätt att vara fackföreningsaktivist eller MR-försvarare, och ju närmare maktens boningar människorättsförsvararna kommer i jakten på förövare av brott mot de mänskliga rättigheterna, desto farligare lever de. Även om många avväpnats finns mängder med vapen kvar. Tusentals mördas i , men siffrorna har sjunkit. I , som utskottet också besökte, är det inte krig, men gatorna i är mycket mer osäkra än i både Medellín och . I mördas omkring 20 000 personer . Det är mycket vapen som rör sig okontrollerat i området. Vi ska dock inte slå oss för bröstet och tro att vi inte drabbas av våld och mord i . har det dödliga våldet eskalerat även här. En anledning kan vara att det är lätt att skaffa legala vapen i , en annan att vapen också smugglas in. Där det är lätt att skaffa vapen ökar också det dödliga våldet, och gängkriminaliteten blomstrar. Nedrustning, inte upprustning, är någonting som behövs också i demokratier. De största illegala handelsvarorna i världen är knark, människor och vapen. Den illegala vapenhandeln som ju redan den är gigantisk utgör ändå bara av all handel med lätta vapen. Även när det gäller lätta vapen har en tradition att tala för nedrustning, men de återredovisningar som sker till oss i är bristfälliga. Import redovisas inte alls. som vi talar för nedrustning exporterade vi små och lätta vapen för 2010. Vi säger en sak men gör precis tvärtemot. Mycket mer behöver göras i världen och i för att minska mängden lätt åtkomliga vapen. Ett steg är naturligtvis att sluta producera och sälja dem. Ett annat steg är att arbeta för trygga samhällen. I trygga samhällen finns inte samma behov av vapen. Vapen i orätta händer skapar otrygga samhällen. Det finns motsägelser i svensk utrikespolitik. Vi utmärker oss dels för att arbeta med utveckling med grund i fattigdomsbekämpning, mänskliga rättigheter och fredsfrämjande, dels för att sälja vapen som riskerar att spridas och som i de flesta fall leder till destabilisering av samhällen. Det är den vanliga dubbelmoralen. Låt oss nu ändå hoppas att resultat nås på den om vapenhandel som hålls . I väntan på resultat yrkar jag bifall till reservation 7. välkomnar att äntligen tillträder konventionen om klusterammunition. Det satt långt inne och har tagit hela , men är det på gång och vi välkomnar det. Av dem som drabbas av klustervapen är civila. Klustervapen orsakar ett oerhört mänskligt lidande. De är utan tvekan bland de grymmaste vapen som går att uppbåda. De är anfallsvapen och inte, som tillverkarna av klustervapen ofta hävdar, i försvarssyfte. Den svenska bombkapsel 90 är därför en skam för och den bör skrotas med omedelbar verkan. Den är förmodligen också orsaken till att det har tagit så för regeringen att vilja tillträda konventionen. menar att ska gå så långt som möjligt för att bidra till ett långtgående genomförande av konventionen för att minska riskerna att människor framöver ska drabbas av klustervapnens konsekvenser. Det är också viktigt att vi sänder en tydlig signal till andra nationer att är berett att gå så långt det går för att bidra till en långtgående implementering av konventionen och att vi är beredda att minska riskerna för att människor framöver ska drabbas av klustervapnens konsekvenser. Det vill inte regeringen, som i stället väljer att lägga sig på lägsta nivå i anslutningen till konventionen. Regeringen väljer en tolkning som är att inte göra något mer än det som är absolut nödvändigt. Det finns flera exempel i propositionen: frågan om förbud mot investeringar i företag som utvecklar eller tillverkar klustervapen, frågan om transit av klustervapen genom svenskt territorium och stöd till länder som drabbats av klustervapen. Regeringen vill till exempel inte följa ett antal andra länders exempel och lagstifta mot investeringar i företag som utvecklar eller tillverkar klusterammunition. Regeringen väljer, trots att den medger att det kan bidra till att uppnå konventionens syfte att förhindra användning av klusterammunition, att avvisa förslaget om ett förbud mot sådana investeringar för att det skulle vara förhållandevis komplicerat. Då får väl regeringen tänka en vända till och komma med ett förslag. Det kan ju inte vara omöjligt i när andra länder gör det. Det är väl snarare så att regeringen inte vill. Som vanligt finns det också i klustervapenfrågan motsägelser i den svenska politiken. Vi har med ena handen sålt klustervapen och med den andra lämnat bistånd för minröjning, ett bistånd som i praktiken har minskat eftersom vi har halverat antalet biståndsländer, inte för att behovet har upphört. Jag yrkar också bifall till reservation 4. 109 (SD): behandlar vi betänkandet Nedrustning, icke-spridning och konventionell rustningskontroll samt tillträde till konventionen om klusterammunition. har gjort bedömningen att spridningen av kärnvapen är ett av de största hoten mot mänsklighetens fortlevnad. Arbetet för en kärnvapenfri värld bör därför fortgå även om utsikterna för en snar avveckling är begränsade. Så länge någon stat innehar kärnvapen finns dess värre incitament för andra stater att skaffa sådana. Ett tungt ansvar för utvecklingen vilar på världens kärnvapenmakter att verka för en begränsning av kärnvapenarsenalerna, för icke-spridning och ett påskyndande av en nedrustning med total avveckling av kärnvapen som målsättning. Särskilt viktigt är det att förhindra en situation där icke-statliga aktörer får tillgång till kärnvapen eller andra massförstörelsevapen eller till den tekniska kunskap som krävs för att tillverka massförstörelsevapen. Här är arbetet inom säkerhetsresolution av vikt. Särskilt oroande är också utvecklingen i med ett eventuellt kärnvapenprogram. Den islamistiska diktaturen i har omfattande kränkningar av de mänskliga rättigheterna på sitt samvete. Regimens fortsatta stöd till såväl terrorgrupper som andra diktatoriska regimer gör att det finns all anledning att ta detta hot på allvar och att bidrar till att situationen hålls under kontroll. Spridningen av osäker klusterammunition i världens krigshärdar är något som är djupt olyckligt för de människor som har oturen att befinna sig i närheten av krigshärdar av det här slaget. Det allvarligaste problemet uppstår när många substridsdelar i klusterammunition inte exploderar när de träffar marken utan i stället blir liggande som blindgångare och därför kan fortsätta att döda och lemlästa civila långt efter konflikternas slut. Länder med starka krigsmakter, som , , , och , använder klusterammunition och anger att de tänker fortsätta med det. Efter angrepp med klustervapen i anses stora områden vara kontaminerade med blindgångare. angrep med klustervapen 2006, och det ligger fortfarande enorma mängder blindgångare kvar i målområdena. Ur detta perspektiv är det glädjande att man nu har tagit fram en konvention som vi i dagens debatt är eniga om att vilja ratificera i . Förhoppningen är att konventionen ska leda till att begränsa kommande skador av klusterammunition och bidra till hjälp åt dem som har blivit utsatta för skador till följd av blindgångare. En svensk ratificering av konventionen bör innebära att en viktig uppgift för framtiden blir att påverka de starka krigsmakter som använder klusterammunition att i stället ansluta sig till konventionen. Ur svenskt perspektiv är det dock inte helt okomplicerat att tillämpa konventionen. I och med den definition av klusterammunition som man har valt i konventionen krävs också att vi avvecklar den så kallade bombkapsel 90, som har varit ett av de tillgängliga beväpningsalternativen för attackfunktion. I detta sammanhang är det också värt att påpeka att den konstruktion som bombkapsel 90 har är av den arten att den löper en i stort sett obefintlig risk att lämna blindgångare i terrängen, vilket det givetvis också har funnits incitament till eftersom vapensystemet var tänkt att användas på svenskt territorium i händelse av krig. är konventionen utformad på ett sådant sätt att den innefattar bombkapsel 90, och en avveckling är därför oundviklig vid en anslutning till konventionen. Ska vara trovärdigt i att påverka de länder som inte har ratificerat konventionen och som använder osäker klusterammunition, som leder till oacceptabla humanitära konsekvenser för civila, är det också nödvändigt att vi är konsekventa och utifrån den aspekten avvecklar bombkapsel 90. Det handlar dock om ett vapensystem som är rätt avgörande för den kapacitet Gripensystemet har för vissa, för ögonblicket synnerligen osannolika, scenarier när det gäller angrepp mot vårt land. Det innebär att man måste ta fram och det håller på att tas fram inom Försvarsmakten hur man ska ersätta den kapaciteten, om man nu anser det nödvändigt. Detta påstående om Gripensystemet var inte mina egna ord utan vad utrikesminister uttryckte i en interpellationsdebatt om tillträde till konventionen om klusterammunition. Utrikesministern har även framhållit vikten av redovisning till framför allt försvarsutskottets ledamöter av hur ett ersättningssystem ska kunna se ut inför en ratificering av konventionen. Det är därför beklagligt att frågan om hur försvarsförmåga ska bibehållas efter en avveckling av bombkapsel 90 inte tydligt redovisas i propositionen. menar att det är av vikt att ta fram ett alternativ till bombkapsel 90 för att kunna behålla den förmåga till markattack som detta vapensystem gav oss. I regeringens proposition om tillträde till konventionen om klusterammunition framhåller också branschföreningen och försvarsföretagen, Soff, i sitt remissvar att det är sannolikt att förtroendet för konventionen och dess bruk kan kräva verkningsfulla ersättningssystem utan de icke önskade följdeffekter som vissa typer av klustervapen kan ge upphov till. Enligt Försvarsmaktens budgetunderlag redovisas däremot att man har köpt in den så kallade Small Diameter Bomb som är tänkt att användas till attackuppdrag, men detta system är ett precisionsvapen som inte har samma förmåga till insats som bombkapsel 90 har. Det betyder att ett glapp i försvarsförmåga riskerar att uppstå när bombkapsel 90 nu avvecklas. Vi menar därför att regeringen ska se till att ett vapensystem med förmågan att utföra de uppgifter som har kunnat göras med bombkapsel 90 tas fram, utan de icke önskade följdeffekter som är förknippade med klusterammunition. Eftersom denna typ av försvarsmaterielsystem är tekniskt avancerade och eftersom en trygg försörjning av dem är viktig bör möjligheten att rikta upphandlingen till svensk industri prövas med hänvisning till säkerhetspolitiska intresse av att behålla en särskild kompetens i när det gäller tillverkning av och handel med försvarsmateriel.