prot · GZ0995 · 2012-04-12 00:00:00 — Utan EU hade utvecklingen lätt blivit den motsatta med fler auktoritära och odemokratiska stater, instabilitet och ökad risk för väpnade konflikter. Därmed inte sagt att läget överallt är tillräckligt bra. Men utan EU-medlemskap som mål är jag övertygad om att vi hade fått uppleva ännu större problem i regionen än vad vi nu har sett. Ett samarbete bygger alltid på ett givande och tagande. Allt som sker i EU är inte optimalt sett med svenska ögon, men EU:s politik påverkar oss vare sig vi är med eller inte med. Det kan vi vara överens om. Till exempel är handeln med EU så omfattande att alla försök att tro att vi skulle stå utanför och inte påverkas av de beslut som fattas där är naiva. Därför är det under alla omständigheter bättre att vara med och påverka än att stå utanför. Är vi med kan vi dessutom försöka driva svenska frågor i unionen. En sådan fråga är om den svenska offentlighetsprincipen ska bli norm för hela EU. I grunden tror jag att samarbete och samtal i alla sammanhang alltid är bättre än att stå utanför av rädsla för att samarbete kan medföra nackdelar. Det svenska samhället är uppbyggt av en lång rad samarbeten och kompromisser i en rad olika frågor. vill vi vara med och bygga en större gemenskap i samarbete med andra. har vi frågan om karens. Frågan om en karens för dem som har varit statsråd eller höga statliga tjänstemän är åter uppe för diskussion. Låt mig på en gång vara tydlig i frågan. Vi socialdemokrater har som princip att underlätta för alla att ta ett arbete. Vi ser därför stora problem med att införa någon form av karens av rent principiella skäl. Men det finns även stora praktiska problem med lagstiftning som förhindrar statsråd eller höga statliga tjänstemän att ta erbjudna arbeten . Var drar man gränsen för ett tillåtet arbete? Vem ska dra gränsen? Hur ska eventuella sanktioner mot dem som bryter mot reglerna se ut? Vad ska hända? Erfarenheterna från visar att det finns en stor gråzon med stora tolkningsmöjligheter i en verksamhet som är betydligt mer avgränsad än den som ett statsråd eller en generaldirektör generellt ägnar sig åt. Rättsosäkerheten blir också betydande. Det är inte bra för vare sig den enskilde eller det företag som kan tänkas erbjuda arbete. Detta problem kan lösas med ett generellt förbud för vissa grupper att ta ett arbete. Men då skapas nya problem. Ett antal personer i arbetsför ålder ska då tvingas till passivitet som de ska avlönas av samhället. Det är ett för oss socialdemokrater helt främmande sätt att agera. Vi ska inte hindra människor som vill arbeta och kan få ett arbete. Deras kunskaper och arbetsinsatser behövs för att utveckla samhället i stället för att de ska tvingas till en ofrivillig träda. Med tanke på det som har hänt måste sådana frågor balanseras i ett vidare grepp. Kanske man vid ett enskilt tillfälle, , får ramla in i detta. Det finns en rad olika frågor. Totalt sett kan jag inte se att det faktum att statsråd, statssekreterare eller tjänstemän har tagit arbeten skulle vara ett stort problem för den svenska rättssäkerheten. Den senaste tidens debatt har varit något överdriven. Jag tror att det sker en självrannsakan. I de fall någon har varit för nära har man nog känt ett visst obehag. Vid sådana tillfällen har det nog föranlett berörda att tänka sig för om de ska ta jobbet. Jag tror mycket på självrannsakan. Det är betydligt bättre än att lagreglera. Jag kan se de bekymmer som finns. Slutligen har vi frågan om vilka arbeten som är lämpliga för dem som har varit statsråd eller höga statliga tjänstemän. Det är ytterst en omdömesfråga både för den som anställer och för den som tar ett arbete. Det är alltid svårt att lagstifta mot dåligt omdöme av det enkla skälet att det inte objektivt går att avgöra exakt vad som är dåligt omdöme. Jag yrkar därför bifall till förslaget i betänkandet i detta sammanhang. 97 (V) replik: Jag håller absolut med om att vi inte ska ändra grundlagar i parti och minut. Det finns ett särskilt system för att hindra sådant. Det betyder att vi bland annat har sett över grundlagar, och finns en pågående utredning om tryck- och yttrandefrihetsfrågorna. Att vi då inte skulle kunna se över frågan om successionsordningen och statsskicket, som har varit gällande , tycker jag är väldigt konstigt. Det finns en princip om allas lika värde som vi brukar hävda, och ändå har vi en familj med väldigt speciella villkor, där det förstfödda barnet ska ärva uppdraget att vara statschef. Jag har svårt att se att det går ihop med allas lika värde. Det är också ett system där monarken, den som för tillfället är statschef, har total åtalsimmunitet oavsett vad personen i fråga gör. Det går inte heller ihop med att vi har andra principer om människors lika värde. Att åtminstone utreda frågan hur man skulle kunna gå vidare borde inte vara helt omöjligt. Fler och fler tycker att det här är ålderdomligt och ett märkligt system. Om vi kunde titta på det mer neutralt utifrån en utredning skulle vi också kunna få en diskussion och en debatt. Systemet kommer kanske ändå att behöva avskaffas, eftersom trenden går mot att fler och fler ifrågasätter det. Det kan inte vara så att den här grundlagen och Torekovsöverenskommelsen ska gälla för all evighet. Varför kan vi omvärdera andra grundlagar? 98 (S) replik: Det är ganska enkelt att hålla med om mycket av det säger. Därför tror jag att det egentligen inte är så mycket att diskutera. Endera bestämmer man sig för att ha det här systemet och inte göra någonting åt det, eller också bestämmer man sig för att göra någonting annat. Det är inte så att en argumentation i sig leder fram till en ändring. Jag kan hålla med om att det är ålderdomligt och att man med den argumentationen mycket väl skulle kunna säga att vi inte ska ha det. vilar det här på en ganska stark tradition som går många århundraden tillbaka i tiden. Det finns ett brett, starkt folkligt stöd för att ha den ordning som vi har i samhället . Det finns knappast något starkt befolkningstryck för att vi ska ändra successionsordningen. Det märktes inte minst i samband med tillkomsten av den nya tronarvingen, när detta diskuterades. I princip har jag ungefär samma grundinställning som . Vi gjorde som parti denna uppgörelse tillsammans med andra, och jag tycker att det finns ett slags hederlighet i det. Har man gjort den och inte kan se att det finns något stort som pockar på en ändring står man också upp för uppgörelsen. Det är därför jag passar på tillfället att redogöra för . Jag bedömer att den inte är något som man petar sönder i olika delar. Då har vi ingen utan en helt annan diskussion, som handlar om någonting annat, där vi ska strida om kungens ställning i det svenska samhället. Jag tycker att det är en ganska onödig strid. Det finns betydligt viktigare frågor i detta samhälle som jag vill ta strid om än frågan om hur kungen och successionsordningen ska hanteras. Jag tycker att vi har en bra ordning, och den kan gott få vara i fred. Det finns andra viktiga politiska saker att ägna sig åt, och det tänker jag göra. 99 (V) replik: Det kan jag hålla med om. Det finns många viktiga frågor att ta strid om, och det finns många saker som berör många fler människor på djupet. Så är det. Men det här är ändå en grundläggande demokratisk fråga om hur vi ser på vårt eget demokratiska system. Om en överenskommelse inte kan lyftas upp för omprövning och diskussion blir det inte mycket vi kan göra här. Det är många frågor som vi har kommit överens om mellan olika partier och olika grupperingar som vi också har omprövat, så det borde inte vara ett så starkt argument. Argumentet är att det är en gammal och stark tradition, som har ett starkt folkligt stöd. Sådana argument framfördes när vi förbjöd barnaga. Då bestämde man sig för att det inte är modernt, inte är rimligt, inte är adekvat, inte är sjyst mot barnen att man ska ha rätt att slå barn. Alltså bestämde det trots att folk tyckte att det var fel och knasigt, och trots att det var en väldigt gammal tradition betydligt äldre än monarkin, skulle jag hävda. Det går utmärkt bra att ta beslut ändå. Men om vi ska luta oss mot 40-åriga överenskommelser för att inte lyfta upp politiska frågor blir det kanske väldigt tomt här i talarstolarna framöver. 100 (S) replik: För det första tycker jag att det är ganska stor skillnad på kungen och barnaga. För det andra kan jag mycket väl den dagen lyckas samla ett folkligt stöd för en förändring ställa upp och delta i diskussionen. Den situationen finns inte , men dyker den upp ska jag ansluta mig. För det tredje är det så att varje enskilt parti bestämmer självt när man tycker att man ska frångå en uppgörelse. För vår del är vi inte där . 101 (MP) replik: Jag tänkte fortsätta diskussionen kring tidskarantän för statsråd och höga statstjänstemän. Jag tog i mitt anförande upp att organ har drivit den här frågan. Det handlar om att minska och begränsa riskerna för intressekonflikter. Det finns också en risk för korruption som man kan begränsa på det här sättet. Det kan vara fråga om konkurrensproblem mellan olika företag, om statsråd eller höga tjänstemän med en speciell information går från departement till företag som man har varit mycket aktiv i när det gäller politiska regleringar och annat. Det är också på gång . Min fråga till efter det han tog upp i sitt anförande är: Anser du att och alla andra länder det är många länder som har olika regler om tidskarantän för just den här kategorin politiska tjänstemän och politiker har infört dessa regler helt i onödan och att de har gjort fel? Är rekommendation till inte någonting att bry sig om? 102 (S) replik: Om man tittar på hur det har fungerat rent praktiskt kan jag inte se att det är något större problem. Det har väl vid något enskilt tillfälle diskuterats att tiden för ett statsråds övergång från departement till företag kanske har varit väl kort. Ett exempel jag tänker på är . Jag frågar mig om han har gjort mer skada i näringslivet än vad han gjorde i regeringen jag vet inte. Men det har inte blivit några större problem ur den aspekten. Det som har dykt upp nu senast tycker jag är ganska irrelevant, för där blandas frågor ihop. Om man tycker om vapenexport eller inte är det tidningarna skriver om och blandar ihop. Om en statssekreterare som har en viss kunskap kan främja svenskt näringsliv med den kunskapen och därmed skapa arbete och sysselsättning kan vi säga att det är bra ur den aspekten. Det som får särskild sprängkraft här handlar ju om att det också finns en ganska bred opposition mot att exportera vapen. Men om det sker inom det som man demokratiskt har bestämt att det ska vara kan jag inte se att det har varit några större bekymmer. Jag kan inte se några tydliga sådana exempel. Sedan är det den andra saken som han pekade på, om man ska införa en karantän. känner väl till hur det ser ut i , där det är sex personer som har karantän. Det betyder att så fort man blir pensionär vid utnyttjar man karensperioden, och det kostar extra. har vi gjort vissa justeringar, som känner till. Det kommer att hanteras så. Man kan inte bara sätta folk i karantän utan att se till att de har försörjningsmöjligheter . Man måste se över hela ersättningssystemet i samband med det. I handlar det om sex personer. I den här kategorin kan det handla om upp till ett hundratal personer som är utsatta. Alla kommer inte att vara det, men det är ändå den kretsen som berörs och som diskuteras här. Om det vore ett jättelikt problem skulle jag ansluta mig till det säger, men jag kan inte se att det är det. 103 (MP) replik: Jag tycker inte heller att det är ett jättelikt problem. Det finns andra större problem som vi har att hantera både i och på andra ställen. Men jag tycker för den skull inte att man ska negligera den här saken. Det handlar delvis om förtroendet för politiken och medborgarnas förtroende för hur det politiska systemet fungerar. Men det handlar också om att vi ska göra vad vi kan, tycker jag, för att se till att hålla risker för korruption och intressekonflikter nere på en så låg nivå som möjligt. Vad som kännetecknar en politisk fråga som är på riktigt, som behöver en lösning långsiktigt, är att den kommer upp gång på gång. Det här är en sådan sak. Under de år jag har varit aktiv politiker är det här långt ifrån första gången som diskussionen kommer upp. Jag skrev själv en motion om de här sakerna första gången , och då var frågan om ännu tidigare. Detta är ingen fråga som kommer att försvinna av sig själv, utan sannolikt kommer vi förr eller senare att vara tvungna att reglera detta på grund av att en politisk debatt gör att det är nödvändigt för politiken att agera. Jag tycker att det är synd att och inte är med och driver på en förändring som jag tror kommer att bli nödvändig att genomföra. 104 (S) replik: Jag har i princip sagt ungefär vad som finns att säga i den här delen. Generellt skulle jag vilja säga: Jag tror att det svenska samhället både politiken och näringslivet skulle ha ett ökat värde av om vi kunde ha bättre övergångar mellan politik och näringsliv och mellan näringsliv och politik. Därmed är det inte sagt att man ska vara för nära, så att det liksom stör. Men totalt sett kunde man ha en del i detta. Det finns en allmän uppfattning om att både statsråd och statssekreterare skulle vara oerhört attraktiva på arbetsmarknaden efteråt. Men tyvärr ser det inte alltid ut så. Ett statsråd kanske till viss del har det lättare. Men statssekreterare är färskvara som personer. De är inte särskilt kända i någon större krets än bland dem närmast som vet vilka de är. Om även de skulle hamna i något slags karens skulle det vara ännu svårare att komma ut på arbetsmarknaden. Vi kanske kan peka på något enstaka fall där man kan tycka att någon har varit lite för snabb till någon verksamhet och borde ha avhållit sig från det. Jag tycker att det är en bra debatt som förs. Det är inte alls dumt att man för den emellanåt. Det får liksom ett etiskt mottagande från många personer. Jag tror att det är flera som efter en sådan här debatt tänker sig för: Är det rimligt att jag går in i detta så här nära? Jag vill inte ha den debatten på mig. Jag vill inte känna att jag är misstänkt för att ha fört över information på ett felaktigt sätt, så att det kan uppfattas så att det inte är bra i det svenska samhället. Jag tror att debatten är väldigt nyttig. Men det är ett steg till att lagstifta om detta. Då har vi en väldig massa praktiska bekymmer som måste hanteras, och det måste göras bedömningar. talar själv om sidouppdrag i . Det är inte alltid solklart vad som är ett sidouppdrag som ligger för nära eller ligger långt borta. Det är många svåra avvägningar som man måste göra i så fall. Men jag välkomnar en debatt på området, för den tror jag är nyttig för själva sakfrågan. 105 (M): debatterar författningsfrågor, det vill säga frågor som på olika sätt rör de grundläggande reglerna för hur styrs. Jag kommer att uppehålla vid två frågor: karantänsfrågan och frågan om statsskicket. Frågan om karantän för statsråd och höga statstjänstemän handlar om situationen att ett statsråd eller en generaldirektör avgår och sedan erbjuds anställning i ett privat företag. I det läget vill och några andra att det ska vara möjligt för staten att förhindra att personen tar den erbjudna anställningen och att staten i stället ska betala personen lön efter det att det statliga uppdraget har upphört. Hur lång den perioden ska vara framgår inte. Det kan vara , eller . Argumenten uppfattade jag inte så tydligt i anförande. Men av motionen att döma tycks ett skäl vara att förhindra att information som personen har fått del av under sin verksamhet i staten ska komma det privata företaget till del. Ett annat argument som ibland anförs är att det finns risk för att personer på nyckelpositioner i staten som statsanställd ska agera för att tillvarata ett visst företags intressen och sedan belönas med en tjänst efter avslutat uppdrag i staten. Låt mig framhålla att det självklart är av central betydelse att allmänheten kan känna stort förtroende för att alla företrädare för staten agerar på ett opartiskt och lagenligt sätt. Varken statsråd eller andra företrädare får någonsin ta otillbörliga hänsyn till exempelvis ett visst företags intressen. majoritet föreslår ändå avslag på motionen från med flera. Det har flera skäl. För det första är det viktigt att framhålla att det i princip är positivt om det är möjligt att under ett yrkesliv arbeta såväl inom staten som inom det privata näringslivet. Det är bra om det inom statsförvaltning och politik finns personer med kunskaper, erfarenheter och referensramar från den privata sektorn, och det är bra om det privata näringslivet anställer personer som förstår hur den politiska beslutsprocessen går till, exempelvis varför det måste få ta att utarbeta ny lagstiftning. Min erfarenhet är att offentliga tjänstemän och företrädare för näringslivet ofta har svårt att förstå varandras utgångspunkter och att man ibland har så olika världsbilder att det är svårt att föra en meningsfull diskussion. Det behövs alltså fler inte färre som kan överbrygga den kunskaps- och kommunikationsklyftan. Kunde staten och politiken få en större förståelse för det privata företagandets villkor, som företagen bättre förstod vad det innebär att arbeta i en politisk, demokratiskt styrd organisation, tror jag att det skulle vara en i hög grad förtroendeskapande utveckling. För det andra: Varje gång man inför en ny reglering måste man vara säker på att den fyller sin tänkta funktion och att den är mer effektiv än andra tänkbara lösningar för att nå det mål man eftersträvar. I fallet med karantän för statsråd med flera är ett syfte att hindra att hemlig information kommer den nya arbetsgivaren till del. Men vi har ju redan ett brott i som heter brott mot tystnadsplikt och som kan ge böter eller fängelse. Om man får del av hemlig information som statsråd eller statstjänsteman måste man hålla tyst om den även efter det att man har lämnat sin statliga befattning. Att man kan åtalas och dömas för brott om man avslöjar hemliga uppgifter borde vara tämligen avskräckande. Däremot är det svårare att se hur en karantänsbestämmelse skulle hindra någon från att sprida hemliga uppgifter. Det en person vet vet personen även eller två, när karantänstiden har tagit slut. Om personen är beredd att bryta mot lagen och avslöja hemliga uppgifter för en ny arbetsgivare blir det brottet inte mindre allvarligt om avslöjandet sker i stället för , och även om anställningen inleds kan avslöjandet mycket väl göras . När det gäller syftet att hindra ett företag från att belöna en minister eller myndighetsperson med en välavlönad tjänst som tack för att personen har gynnat företaget är det också i den situationen svårt att se hur en karantänsperiod skulle kunna förhindra korruption. Den välavlönade tjänsten är förmodligen värd att vänta eller två på, om det är vad som krävs. Även här menar jag att strafflagstiftningen är ett effektivare sätt att komma åt klandervärda ageranden på. Mutbrott innebär att ta emot muta eller annan otillbörlig belöning för sin tjänsteutövning, och den bestämmelsen gäller oavsett om man får belöningen före eller efter det att man har slutat sin anställning. Mycket talar således för att en karantänsperiod inte är en effektiv metod för att uppnå de mål man eftersträvar. För det tredje har allt en prislapp. Staten måste kompensera den som är satt i karantän för den inkomstförlust som personen lider. Att sätta ett statsråd i karantän skulle kosta . Blir det ett regeringsskifte i en avlägsen framtid talar vi om kanske 22 statsråd eller . Talar vi dessutom om statssekreterarna blir beloppet än mycket större. Jag tror inte att sjuksköterskor, byggnadsarbetare och handelsanställda vill att deras skattepengar ska gå till före detta ministrar eller andra statsföreträdare som skulle kunna försörja sig själva genom eget arbete men får betalt för att gå hemma och skrota. För att övergå till frågan om statsskicket: Det finns som vanligt några motioner där man förespråkar republik. I som vår, med stora och snabba förändringar, är det dock viktigt att det också finns trygga och stabila institutioner som vi kan samlas kring och som kan vara en lugnande och balanserande kraft i samhället. Monarkin är en sådan institution. Dess främsta styrka ligger just i dess kontinuitet och i den gemenskap mellan alla oss som bor i som den både skapar och symboliserar. Kontinuiteten blir tydlig om man tänker på att kung snart har suttit på tron och är inne på sin sjunde statsminister. Flera generationer politiker har kommit och gått under denna långa tid, men kungen är kvar och kommer mänskligt att döma att vara kvar långt efter det att vi som sitter i kammaren nu har lämnat riksdag. Därigenom markeras och manifesteras stadgan och stabiliteten i det svenska statsskicket och den svenska demokratin. Om eller så kommer prinsessan att delta i högtidliga öppnande, en ceremoni som sedan blir ett återkommande inslag i hennes liv. På så vis kopplas en ny länk till statsskickets och den svenska historiens långa kedja. Gemenskapen som monarkin skapar mellan alla oss svenskar, över generationsgränser, geografiska avstånd och allt annat som skiljer oss åt, bygger på att vi genom monarkin alla delar en gemensam berättelse. Parallellt med att våra egna liv utvecklas följer vi hur också hela familj lever sitt liv. Prinsessan födelse blir något som vi alla kommer att tala om, minnas och relatera till, och därigenom blir prinsessans födelse också en del av våra liv och en ny del av den gemensamma berättelsen. Monarkin fungerar väl och tjänar vårt land väl. Den som vill avskaffa monarkin och därmed laga det som inte är trasigt har mycket att bevisa. Den svenska monarkin har sina rötter , det vill säga innan började byggas på den ö där vi nu befinner oss och kanske innan riksdag tog i besittning. Trots detta är det min övertygelse att monarkins bästa dagar ligger framför oss. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag. 106 (MP) replik: Jag tror som att det är väldigt viktigt att man i den privata industrin och näringslivet har bra kunskap om politikens villkor och förutsättningar, liksom det är viktigt att vi politiker och tjänstemän i den statliga byråkratin har kunskap om det privata näringslivet. Jag är dock inte säker på att dessa båda diskussioner är oförenliga. Det handlar om att införa en karantän för ett litet antal höga tjänstemän och statsråd för att de inte ska utnyttja sin position efter att de har avgått eller att de byter jobb på ett otillbörligt sätt. Det kan knappast hindra i det här fallet. Det här berör ett litet antal personer. Jag tror att det är en reglering som inte kommer att behöva användas så mycket, men det finns ändå skäl att införa den. Det visar erfarenheterna från många andra länder. Man har infört det här, och man har funnit skäl att införa en form av tidskarantän. Vi bör införa en hel del andra åtgärder som gör att människor i näringslivet får bättre kunskap om politiken och vice versa, men det är ett dåligt skäl till att stoppa den här regleringen. Det tycker jag definitivt. Tycker att har fel när man tar upp den här frågan som en viktig korruptionsfråga och rekommenderar sina medlemsländer, däribland , att införa regler på det här området? 107 (M) replik: Som jag redogjorde för i mitt anförande menar jag att det finns ett antal bärande argument mot regler om tidskarantän. Jag pekade på att man kan ifrågasätta om dessa regler verkligen skulle vara effektiva. På vilket sätt blir något bättre av att en person tvingas vänta på att få tillträda en viss tjänst? De kunskaper man har finns kvar även . De kontaktnät man har finns också kvar . Skulle tjänsten vara en otillbörlig belöning för något man har gjort är den förmodligen värd att vänta på. Jag ifrågasätter alltså om detta är ett effektivt verktyg för att åstadkomma det som vill åstadkomma och som är en god sak, nämligen att bekämpa korruption och maktmissbruk.