prot · GZ09130 · 2012-06-14 00:00:00 — Om man går tillbaka i tiden och tittar på den här frågan ser man att den utredning som citerade behandlade frågan mycket sporadiskt och översiktligt. Det fanns ingen ordentlig genomgång över huvud taget. Man räknade helt enkelt med att det här skulle vara lite grann som att stämpla ett brev på posten. ska stämpla de svenska lärarnas behörighet, och sedan är den saken i stort sett klar en väldigt enkel hantering. Det var också utgångspunkten när frågan kom till regeringen. Man skrev en proposition i frågan och den kom till för beslut. Efter att frågan hade utretts, varit ute på remiss, blivit en proposition och beslutats i kom den tillbaka till regeringen. Då skriver regeringen en behörighetsförordning som gör att läget blir annorlunda. Det är inte bara så att man ska göra det som står i utredningen. Här formulerar man en behörighetsförordning som gör att hela frågan blir mycket mer komplicerad och mer omfattande . Vi har fått väldigt tydliga besked från om att man såg det på det sättet. I det skedet spelar man ju över den tidigare utredningen. Man spelar över riksdagsbeslutet. Ska man göra en sådan förändring i processen kring det här beslutet och den här reformen att man i ett sent skede, efter riksdagsbeslutet, gör det hela mer omfattande, som innebär mycket stora kostnader och en mer omfattande administration att hantera, menar att man också i större utsträckning borde ha gått tillbaka till myndigheterna och begärt in yttranden och upplysningar om vad den nya behörighetsförordningen innebär. Det är där beredningskravet framför allt borde ha lett till att regeringen agerade i större utsträckning. Dessutom är det så att beredningen har en stor brist på kvalitet i det tidiga skedet. Det stora ansvaret menar jag ändå att regeringen, när man själv utvidgade reformen till att bli mer omfattande och mer komplicerad, hade för att gå tillbaka till och andra myndigheter, universiteten till exempel. Det har inte gjorts. Där måste man se att regeringen har ett ansvar. och har ett ansvar för att den här reformen har blivit någonting annat än det förespeglades och utredningen låg bakom. Att man skickar ut en utredning på remiss till mängder av institutioner är inte särskilt imponerande när den inte behandlar den fråga som vi diskuterar. Det är någonting som har kommit upp mycket . 23 (FP) replik: pratar om att det var behörighetsförordningen som orsakade problemen. Det är inget konstigt med detta. Det är precis så det ska gå till. Verkställigheten regleras i en förordning, inte i lag. Det är i sig inget konstigt. Sedan framställer det som att detta i grunden förändrade reformen om lärarlegitimationen. Dels är det inte på det sättet, dels är det inte heller så att enbart har jobbat med det här. säger att det borde ha varit en ny remissrunda. Låt mig räkna upp några av de myndigheter och instanser som man har tagit till hjälp i det här arbetet från sida: , , , , , , , , Lärarnas yrkesetiska råd, Kommuner och Landsting, och rektorsutbildningen i . Man har dessutom en expertgrupp inom sig och man har haft interna lärartestgrupper. Vilka fler borde man ha frågat i det här läget? 24 (MP) replik: Man borde ha skickat ut förordningen på en ny remiss. Det du presenterar nu är inte fråga om en remiss. När hela saken är avgjord på departementshåll skickar man ut den på delning till några stycken. Vilka fler skulle man i så fall ha velat ha in synpunkter från? Definitivt skulle man ha velat ha in det från alla svenska högskolor och universitet. Det är ju de som kan avgöra hur pass svårt och komplicerat det här är. var det rektorsämbetet i , men det var inte något av de stora svenska universiteten som har hand om själva lärarutbildningen i . När vi hade utfrågning med ledning stod det helt klart att man ansåg att i just det skedet när behörighetsförordningen kom från departementet blev det hela betydligt mer omfattande och komplicerat än det varit tidigare. Det var precis de orden som användes. Det gör att frågan måste ses i det ljuset. Det misslyckande som regeringen, och regeringsföreträdarna försöker lägga på enbart tycker jag är lite pinsamt. Jag tycker att man borde kunna ta ansvar för att man faktiskt inte har skött beredningen ordentligt. Man borde ha gått tillbaka och gjort ett större, bredare arbete för att få in de uppgifter som krävs för att klara av så här stora och svåra frågor. 25 (FP) replik: Det handlar om ett större och bredare arbete som alla som man över huvud taget kan tänka ut har varit involverade i både före och under. säger att universiteten borde ha varit inkopplade i större utsträckning senare, efter behörighetsförordningen. Det har de också varit i de expertgrupper som hade när man började genomföra detta. Ingen av dessa varnar heller i detta arbete för att det skulle ta . sade tidigare att reformen blir dyrare än vad det var tänkt. Och så är det. Men även när arbetet hade satt i gång sade att dessa pengar räcker. Det var först mer än efter det att lagen hade klubbats som började signalera att det finns problem problem som gör att det kommer att ta och problem som gör att det kommer att krävas mer pengar. Då hade alla de myndigheter och instanser som jag räknade upp förut, och dessutom universiteten, varit involverade i arbetet. Detta är ett halmstrå för att ha någonting att debattera i skolpolitiken när man ser att de problem som och regeringen har varnat också återspeglas i verkligheten. Man har inte hunnit utveckla någon ny skolpolitik ännu, och då behöver man ha detta att slå med . Det är min slutsats. 26 (MP) replik: Jag tycker att det är alldeles uppenbart att blandar ihop korten och ber för sin sjuka mor. Han säger att frågan har gått ut på remiss till mängder av organisationer. Det gjordes i det tidiga skede när vi hade en utredning som över huvud taget bara sporadiskt behandlade frågan om genomförande. Alla inblandade parter såg det mer som en formalitet att skulle genomföra detta. När departementet sedan efter det att lagstiftaren har sagt sitt gör detta till en mer omfattande och mer komplicerad reform än den var tidigare skickar man inte ut arbetet på remiss. Det går bara till delning. Även sade under vår utfrågning att de hade små möjligheter att påverka och över huvud taget vara med i arbetet i departementet när behörighetsförordningen skrevs. var inte så särskilt mycket inblandade i det. Det är den bild som har fått, och jag tycker att man borde kunna stå upp för detta i regeringen och bland regeringens representanter här. Ni borde säga: Vi begick ett grovt misslyckande och gjorde en missbedömning i frågan. Vi borde ha tagit ett omtag, gått ut bredare och fått in upplysningar som skulle ha hjälpt oss i genomförandet! 27 i (S): Skolan är ett av de viktigaste områden som det offentliga har att hantera. Att våra barn ska få en bra utbildning och att de ska undervisas av behöriga och välutbildade lärare tror jag inte det råder några delade meningar om. Därför var vi överens om att införandet av lärarlegitimationer var en bra reform som var viktig att få på plats, speciellt med den utveckling som har skett med ett växande antal friskolor där antalet utbildade lärare har legat långt under de offentligt drivna skolorna. Vi var överens om att värna kvaliteten i undervisningen och att stärka den professionella lärarkåren. Därför har reaktionerna inte låtit vänta på sig när reformen har fått skjutas upp, först och sedan till . När vi i majoriteten i KU har tittat på frågan har det inte varit med de politiska glasögonen, som de borgerliga regeringsföreträdarna har hävdat. De politiska besluten ligger på utbildningsutskottet. Vad vi har tittat på är hur regeringen har hanterat ärendet före och efter beslut. Det är vårt konstitutionella uppdrag. Det råder ingen tvekan om att regeringen och det ansvariga statsrådet har ansvar även i det skede då genomförandet har överlämnats till en myndighet. Regeringen får inte gå in i myndighetsutövning i enskilda fall, men styrningen av myndigheten och ansvaret för att myndigheten och verket får förutsättningar att utföra sitt jobb ligger på regeringen. Om ett mandat inte är matchat med resurser, inte bara i fråga om mer pengar utan också i form av kunskap och information, eller om beredningen av ett ärende inte är fullgod är det inte heller rimligt att som myndighet ställas till svars om något går snett. Detta ansvar, herr talman, ligger på regeringen och på ansvarig minister. Vad gäller lärarlegitimationerna tillfördes resurser i form av pengar och tid när begärde det. Regeringens proposition om lärarlegitimationen föregicks av ett brett remissförfarande, som många har påpekat här tidigare. Många av landets högskolor och universitet yttrade sig, och de synpunkter som kom fram togs till vara. Så långt var allt väl. Men efter det att hade fattat sitt beslut fortsatte regeringens arbete med genomförandet av reformen och arbetet att utforma de bestämmelser om vilken utbildning som krävs för att vara behörig att bedriva viss undervisning den så kallade behörighetsförordningen. Vi har kommit fram till vilket också påpekade att det är just behörighetsförordningen som har vållat de komplikationer som har uppstått. Regeringen är ansvarig för beredningsarbetet, och beredningen omfattar hela arbetet från utredning till genomförande. Det är inte bara besluten som ska fattas i utan även beslut som regeringen själv har att fatta om exempelvis förordningar som ska vara ordentligt beredda. Även här ska behövliga upplysningar och yttranden inhämtas. Vi kan inte annat än konstatera att här finns det brister. , när man håller på med genomförandet, hör från lärosäten och huvudmän: Det här visste vi . Det här hade vi kunnat tala om! Varför kom då inte några av de svårigheter som har uppstått fram under den breda remissomgången inför propositionen? Varför var det inget lärosäte som skickade signaler om att det har funnits många olika utbildningar som har gett många olika behörigheter och att detta kunde vålla problem? Räknade man med att det var kända fakta i departementet? Eller har det att göra med de få rader som läste upp i sitt anförande? Det var det enda som stod om själva genomförandet och hur man skulle tackla det. Var det dessa få rader som gjorde att lärosätena inte uppmärksammade detta? När det gällde behörighetsförordningen förekom ingen remiss alls. Det råder också delade meningar om vilka kontakter som hade skett. Enligt statsrådet har departementet träffat olika representanter. Enligt skedde arbetet helt och hållet på departementet. Verket hade varken haft åsikter eller varit delaktigt. De fick förordningen i ett sent skede på delning inför beslutet. I vilket fall finns det ingen dokumentation som KU har kunnat ta del av, och det är något som återkommer i denna granskning i fler ärenden. Det finns inga minnesanteckningar från informella möten. Detta gör KU:s granskning både betydligt svårare och betydligt osäkrare. Regeringsformens 7 kap. 2 § är tydlig: Vid beredning av regeringsärenden skall behövliga upplysningar och yttranden inhämtas från berörda myndigheter. Behörighetsförordningen var ett regeringsärende. Om departementet i arbetet med förordningen hade inhämtat fler synpunkter och mer information hade den situation som har uppkommit kunnat undvikas. Kanske borde departementet när man började med detta arbete som rörde äldre utbildningar ha efterhört synpunkter även från landets lärosäten, som hade kunskapen, och inte bara från . Detta ansvar ligger på regeringen ansvaret för att se till att man har ett brett underlag. Vi har ännu inte sett slutresultatet av beslut, men vi kan inte annat än konstatera att brister i beredningen har resulterat i att reformen har fått skjutas upp och blivit betydligt dyrare än beräknat. För detta bär statsrådet ett ansvar. 28 (M) replik: hörde vi igen att vi försöker skjuta över ansvaret för förseningarna på . Det gör vi inte alls. Vad vi konstaterar är för det första att lärarlegitimationsreformen har blivit försenad, för det andra att den blir dyrare än beräknat vilket är beklagligt och för det tredje att regeringen inte har ansvar för detta. Det beror på en samling olyckliga omständigheter som ingen förutsåg. läste just upp formuleringar om att lärosätena säger att de hade kunnat tala om detta. Jag vill då upprepa frågan: Varför gjorde de inte det? De hade chansen. Så går det till när man skickar ut utredningar på remiss remissinstanserna läser igenom utredningen, funderar på de förslag som ställs upp där och svarar efter den kunskap och kompetens de har. Bara för formens skull vill jag påpeka att denna debatt nu har kommit att handla väldigt mycket om behörighetsförordningen. I normalfallet remitterar man ju inte förordningar. Efter ytterligare en hastig genomläsning av utfrågningen med noterar jag också att hon ingenstans nämner den direkta koppling mellan behörighetsförordningen och problemen som har dykt upp i debatten. Jag vill bara påpeka detta. , varför tog inte remissinstanserna chansen att påpeka detta som för er är så fullständigt självklart? 29 i (S) replik: Det är en fråga man definitivt kan ställa sig. Det finns ett talesätt som lyder: Som man ropar får man svar. Vi kan konstatera att man från lärosätena hade känslan att kunskapen om att det har funnits mängder med olika lärarutbildningar var en kunskap som borde ha funnits och säkert också finns på departementet. Det stora bekymret, herr talman, är dock fortfarande att remissen gick ut i det tidiga skedet. Utredningen nämnde med bara några få ord att om det blir tolkningsproblem får hantera det. Detta har lärosätena inte reagerat på. Man kan som sagt ställa sig frågan varför, men antagligen ser de det inte som ett bekymmer. Bekymret uppstår när regeringen gör sin behörighetsförordning. Regeringsformen är tydlig när det gäller beredning. Nej, det kanske inte är normalt att skicka ut en behörighetsförordning eller en förordning på remiss, men man ska inhämta behövliga upplysningar och behövlig information. Sedan kan man göra det skriftligt eller muntligt. När det gäller det muntliga har vi haft bekymret att vi inte har kunnat eftersöka det, för det finns inga anteckningar. Det står också i förarbetena att det är bra att det finns skriftliga upplysningar, men i detta fall verkar det inte ha kommit in några sådana heller till regeringen. Då kan man också fråga: Vilken information har man efterfrågat? 30 (M) replik: Ja, vilken information har man efterfrågat? är det alltså så att regeringen ska lastas för att den inte uttryckligen ställde alla frågor man i efterhand tycker att regeringen borde ha ställt. Det finner jag vara en rätt märklig syn på hur beredningsprocessen ska gå till. Jag vill också påpeka att föreställningen att det bara var utredningen som gick på remiss inte är riktig. Propositionen gick ut på en lika bred remiss som utredningen. Då framställdes också en del kritiska synpunkter på själva lärarlegitimationsreformen och en del formalia, som dock inte någonstans hade med valideringsprocessen och valideringsarbetet att göra. Det är lite svårt att se hur man ska kunna skriva in ett krav på att vara synsk i statsrådens ämbetsbeskrivning, men det är där utskottsmajoriteten socialdemokrater, sverigedemokrater, miljöpartister och vänsterpartister hamnar. För att kunna vara statsråd måste man äga förmågan att läsa en kristallkula. Det tycker jag känns besvärligt. 31 i (S) replik: Det kanske vore trevligt om vi hade synska statsråd, men det är inte det vi efterfrågar. Vi talar om de kontakter man har med sina myndigheter och sina organisationer. Man säger från statsrådets sida att man har haft väldigt mycket kontakt med SKL och andra, men det finns inte ett enda ord skrivet om vilka synpunkter det är. Regeringen har ansvar för sitt förordningsarbete, och detta arbete måste man se till kommer på plats så att det blir ett genomförande som faktiskt är möjligt. För detta kan ingen annan än statsrådet ha ansvar. Man borde ha sett på ett helt annat stadium att det var komplikationer. När signalerade att de ville ha mer tid borde man ha börjat fundera på vad det var som hade hakat upp sig och inte bara ge dem mer tid och mer pengar. Man måste i stället backa tillbaka ännu mer. 32 (SD): Under arbetets gång blev det relativt snart uppenbart att det behövdes övergångslösningar. Som redan har nämnts gjordes detta arbete på olika sätt beroende på vem man frågar. När vi hade utfrågningarna sade minister att den officielle fadern till övergångslösningen naturligtvis var departementet men att det i praktiken förekom många och nära kontakter med för att få övergångslösningen så funktionell och bra som möjligt. Så uppfattar alltså minister saken. När vi däremot hade utfrågningen med företrädare för frågade vi specifikt hur arbetet gick till. Fanns det informella kontakter, var de frekventa, när förekom de? sade kategoriskt: Nej, det förekom inga kontakter över huvud taget, utan paketet med övergångslösningen presenterades kort före delning. Man uppgav också att man med kort menar en eller . Mot denna bakgrund om nu kommunikationen mellan departement och verk är av sådan natur att saker kan uppfattas på diametralt motsatt sätt är det väldigt svårt att undvika att ställa sig frågan om det ändå inte är så att departementet och ministern måste ta ansvar för vilka arbetsförutsättningar hade. I detta fall är det uppenbart att man inte alls har samma uppfattning. 33 (V): I förhållande till den diskussion som har varit tidigare om politisering vad gäller ställningstaganden i anmälningarna vill jag börja med att konstatera att inte stödde beslutet om att införa lärarlegitimation. Om man skulle utgå ifrån att vi använder granskningarna för att driva vår egen partipolitik borde jag därför tycka att det var bra att man inte har kommit fram till att beslutet kan genomföras i enlighet med den tidsrymd som är sagd. Eftersom granskningen inte handlar om vilken politik jag vill ha genomförd eller inte utan handlar om huruvida man följer det som det har fattats beslut om och huruvida saker kan genomföras på det sätt som är tänkt har jag dock inte kommit fram till slutsatsen att detta är bra utan snarare slutsatsen att detta är dåligt. Regeringen har att följa beslut. har bestämt att man ska ha en lärarlegitimation från . Sedan har det blivit komplikationer i genomförandet som har gjort att det inte kan genomföras förrän . Då kan man lättvindigt säga att det blev lite fel och inte riktigt som vi hade tänkt, men det är klart att det inte kan vara något annat än ett misslyckande. Lärarlegitimationerna framställs som en av de stora viktiga lösningarna och svaren på problemen i skolan, och då är det klart att de också ska genomföras. Om man inte har skött beredningen på ett sådant sätt att detta har varit möjligt är det inte en tillräckligt bra beredning. Det är inte konstigare än så. Att saker och ting har hållit på länge betyder inte per definition att det är rätt. Det kan bli fel i alla fall. Det är inte ett dugg konstigare än så: Regeringen är ansvarig för beredningen och för att fattade beslut ska kunna verkställas. Regeringens åtgärder vid lämplighetsbedömning av en utländsk affärsmans ägande i (avsnitt 2.3) 34 (S): Regeringen och framför allt näringsministern hade en nyckelposition när det gällde hur Saabs framtid skulle gestalta sig. Försöken att hitta en hållbar framtida lösning för handlade till stor del om finansieringsfrågor. Vem skulle kunna gå in som ny ägare eller delägare och på vilka villkor? För att nya ägare skulle kunna komma in krävdes godkännande från fyra parter: den , Riksgälden, EIB och GM. medverkade 2009 till att Riksgälden samlade in information om en som var intresserad av att gå in som delägare. Några slutsatser av informationsinhämtandet drogs dock inte av regeringen. stod det klart för före detta näringsministern att GM och EIB aldrig skulle acceptera som ägare av . Denna information undanhöll före detta statsrådet . Efter nya propåer prövade lämpligheten av som finansiär 2011 utan vetskap om att regeringen hade information om att finansiären aldrig skulle godkännas av och vilket, som tidigare konstaterats, var en förutsättning för finansiärens inträde som ägare av . Riksgälden kom i sin prövning 2011 fram till att det inte fanns några hinder för att gå in som delägare. Inte ens när resultatet av denna prövning blev känt såg någon anledning att informera Riksgälden om detta faktum. Självklart måste regeringen se till att de myndigheter man ansvarar för har så bra underlag som möjligt för sina beslut. Frågan blir därför varför inte ville berätta för Riksgälden vad hon visste om skälen för att aldrig skulle accepteras som delägare i . Varför lät hon Riksgälden pröva som ägare när hon visste att GM och EIB sagt blankt nej till honom som ägare och dessutom, åtminstone delvis, stod bakom detta blanka nej. Det har också framkommit att den information som regeringen undanhöll Riksgälden kom från källor som regeringen satte en hög grad av tilltro till. Att informationen inte nådde kan ha bidragit till att skapa en onödig förvirring och möjlig försening i arbetet med att hitta en långsiktig lösning för . Det är anmärkningsvärt att före detta statsrådet inte förstod vikten av att informationen delgavs inför dess prövning 2011. Enligt min personliga uppfattning är det så anmärkningsvärt att det framstår som närmast obegripligt. Det går inte att riktigt komma ifrån känslan att det kan finnas delar av detta skeende som inte kommit fram i samband med granskningen av detta ärende. I detta anförande instämde och (båda S). 35 (M): Det vi debatterar nu är något helt annat än det som hände i går när konkursbo fick nya ägare och det blev en ny start, som vi hoppas, för och . De här turerna tog sin början 2009 när förhandlingar mellan och GM om ett övertagande av inleddes. Förhandlingarna gick till en början bra, men meddelade GM plötsligt att förhandlingarna skulle avbrytas. Skälet var att GM inte ville att den ryske finansmannen skulle vara delägare och finansiär, som det var tänkt. Sedan blev det, som vi vet, en affär trots allt mellan och GM, men då var inte finansmannen inblandad. fick förnyade problem och sökte ytterligare kapital. Då väcktes åter frågan om ifall skulle kunna bli delägare i . gjorde en framställning till Riksgälden och anhöll om Riksgäldens tillstånd för detta, vilket krävdes enligt de avtal som tidigare hade ingåtts om garantilån hos Europeiska investeringsbanken. Riksgälden fann då inget skäl att neka att bli delägare i . Däremot motsatte sig GM och Europeiska investeringsbanken fortsatt detta. Vi känner till fortsättningen. Affärsmannen blev efterlyst av baltiska myndigheter för misstankar om ekonomisk brottslighet. försökte få finansiering från andra håll. Det misslyckades, och försattes i konkurs . Det är svårt att föreställa sig att det finns något företag som regeringen i allmänhet och i synnerhet har ägnat så mycket tid, möda och engagemang åt som . Regeringens arbete har också varit uppskattat av svenska folket. Stora ansträngningar för att rädda företaget har kombinerats med ansvarstagande för skattebetalarnas pengar. Detta har inte lämnat Socialdemokraterna någon ro. I den anmälan som två S-ledamöter har lämnat in till KU framförs en rad påståenden som en del av mytbildningen kring , en mytbildning vars genomgående tema är att regeringen inte ansträngde sig tillräckligt för att rädda och nog egentligen motarbetade . Påståendena i anmälan går ut på att regeringen skulle ha saboterat den ryske finansmannens ansträngningar genom att sprida graverande uppgifter om honom till GM och till den amerikanska federala polisen . Granskningen har kunnat visa att vart och ett av dessa påståenden inte var sant. Regeringen eller Riksgälden har inte uppdragit åt att undersöka finansmannen. Regeringen eller Riksgälden har inte lämnat uppgifter om finansmannen vidare till amerikanska myndigheter eller GM. Detta är KU helt överens om. Inget av det som framförts i anmälan är korrekt. Kan Socialdemokraterna då nöja sig med detta?