prot · GZ0961 · 2012-01-25 00:00:00 — Det är viktigt att här understryka, givet den kritik som har anförts från bland annat tidigare, att såväl som är enig med regeringen om ändringen i detta förslag. Man gör bedömningen att man kommer att kunna vidta de kompetenshöjande åtgärder som är nödvändiga för att polisen ska kunna driva förundersökningar på ett rättssäkert sätt. Icke desto mindre viktigt är det naturligtvis att detta följs upp för att man ska se att det genomförs på ett ändamålsenligt sätt. Jag yrkar bifall till propositionen i dess helhet. 32 (MP): Vi har att behandla justitieutskottets betänkande om ändrade regler för förundersökningsledning och förundersökningsbegränsning ett betänkande som vi i står bakom, så jag yrkar bifall till utskottets förslag. Jag vill ändå komma med ett par synpunkter. Syftet med förslaget är att i någon mån komma till rätta med de mycket långa handläggningstiderna genom att flytta en del av förundersökningarna från åklagare till polis avseende unga lagöverträdare. Så långt är allt väl. Handläggningstiderna behöver kortas, för både polis och åklagare bör användas så effektivt som möjligt. Men är jag fortfarande oroad, alldeles särskilt efter att besökt justitieutskottets möte och där redovisat resultat från sin slutrapport om rättsväsendet. I rapporten har de förstås uppmärksammat ungdomssatsningarna. De skriver så här: Rättsväsendets myndigheter lever inte upp till lagens krav på skyndsamhet i ungdomsärenden. Enligt granskning överskreds de två lagstadgade tidsfristerna om i så mycket som av fallen. utvärdering av ungdomssatsningen indikerar att den första tidsfristen överskrids i av fallen . I ungdomsärenden uppfylls inte heller lagens krav på att de bör hanteras av särskilt utsedd personal. I lagen finns också särskilda krav på innehållet i de yttranden om unga misstänkta som åklagaren beställer av . Granskningen visar på att av yttrandena inte uppfyller dessa krav. Ytterligare ett krav i ungdomsärenden är att företrädare för , med vissa undantag, ska närvara vid förhör med den misstänkte. I granskningen konstaterades att en representant för närvarade i av förhören med misstänkta i tingsrättsavgjorda ungdomsärenden. Det som också är mycket tydligt i är att resurser knappast är problemet utan att det handlar om bristande effektivitet samt helt enkelt om att man inte prioriterar att lagkraven ska efterlevas. har efter denna utvärdering gjort en egen utvärdering som visar på mycket stora skillnader mellan polismyndigheterna och på att man i sin egen organisation inte fått ett tillräckligt kraftigt genomslag vid polismyndigheterna. tog i sitt anförande upp vikten av effektivisering. Vi har här kunnat följa att anslaget till polisorganisationen vuxit från 15,7 miljarder till 20,1 miljarder , alltså med . har andelen personuppklarade brott stannat på samma nivå som före den här femårsperioden. Jag tycker därför att det finns all anledning för oss både här i och i justitieutskottet att ha ögonen på rättsväsendet när det gäller brottsutredningar rörande unga så att också polismyndigheterna prioriterar att följa lagkrav på genomströmningstider. De har fått stöd i form av extra resurser, och de får stöd genom dagens ändring av lagstiftningen. behöver vi också se resultat! 33 (FP): Det är glädjande att det råder ganska bred enighet om att utöka möjligheterna till förundersökningsbegränsning och se till att också polisen får vara mer aktiv som förundersökningsledare då gällande ungdomar som är misstänkta för brottslighet. Detta är väldigt viktigt. För att anknyta till den förra talaren här kan jag säga att det väl är ett understatement att vi har all anledning att följa hur polisen arbetar. I det avseendet måste det stramas upp rejält, kan man säga. Det är helt oacceptabelt att behöva se hur lite i kraft vi får ut av det vi stoppar in i svensk polis det vi stoppar in i form av ekonomiska resurser, människors skattepengar, för att få trygghet och ordning på gatorna och det vi stoppar in i form av regelverk. har vi givit en hel del viktiga verktyg för att det ska gå att tidigt komma in och stoppa brottslighet och för att kunna bekämpa grov brottslighet. Ändå lyckas man inte bättre, så det finns nog all anledning att se till att tumskruvarna dras åt lite grann när det gäller svensk polis så att saker händer. Jag kommenterar inte hela rättskedjan, men en hel del hamnar trots allt på polisen och behovet av svaromål, tycker jag. Jag är dock glad att vi gör väldigt mycket när det gäller svensk polis. Det som organisationsutredningen kommer att leverera , under den här delen av halvåret, tror jag blir ett svar på mycket av det vi behöver se. Men för att återkomma till ämnet i detta betänkande, herr talman, vill jag säga att det för inte är helt självklart att det som här föreslås också ska genomföras. Vi i tycker att polisen ska utreda brott, inte avskriva brott. En väldigt viktig sak att slå fast är detta med polisens avskrivning av vissa brott. Man sitter med en utredning och ser att en och samma person har begått 418 brott mot tobakslagen och 718 brott mot alkoholförsäljningslagen och dessutom 12 bilstölder och så vidare. Lägg därtill några inbrott. Betänk vad sådana här personer kan ha åsamkat människor på andra sidan ofta brottsoffer! Dessa personer lider en rättsförlust genom att det kanske inte utreds och inte klarläggs vem det var som slog sönder ett fönster och klev in hemma hos dem och skapade den otrygghet som det gav och som mer eller mindre förstört tillvaron för dem. Om vi har en lagstiftning som är sådan att människor inte får den påföljd som är mer relevant ju mer brott som begås ska vi självklart angripa detta. Det vill jag här föra fram från sida. Jag tror att också mina utskottskolleger från andra partier delar synpunkten att vi har ett lite skevt rabattsystem. Min enkla utgångspunkt är att människor som talar sanning i domstol kanske kan få lite rabatt på straffet. Men om många brott begås är det inget självklart incitament för att få mängdrabatt på straffet. Snarare borde det vara tvärtom, att man av det skälet borde vara extra länge inlåst. Hade man ett sådant tydligare system skulle det innebära att färre förundersökningsbegränsningar skulle komma till. Vi utvidgar ju nu detta till att omfatta lite allvarligare brott med lite för påföljd, straff och för den delen också böter. Frågan om rabattsystemet i svensk straffrätt har vi all anledning att återkomma till. Detta är också föremål för en just nu arbetande utredning. Jag tycker att kärnan i detta ligger väldigt nära detta med unga människor som riskerar att få sina liv för evigt förstörda därför att vi gör så otroligt lite när saker händer. Många unga människor lever i en tillvaro där det förekommer hot, trakasserier, våld, rån och misshandel samt brott mot alla möjliga lagar mot alkohollagar, tobakslagar, knivlagar och narkotikalagar. Det handlar alltså om en ganska obehaglig miljö med väldigt lite av konsekvenser. När polisen griper in efter att sociala myndigheter inte sällan varit inkopplade och någonting händer känns det ofta som att det blir väldigt lite av konsekvenser. Därför är det vi gör ganska viktigt det vill säga att se till att polisen kan få driva fler utredningar till botten och snabbare kan agera utan åklagare, som också har en tuff agenda men som kanske inte alltid har samma arbetsbelastning som polisen. På detta sätt kan polisen i slutändan snabbare komma till domstol med dem som illegalt säljer tobak och alkohol till ungdomar eller som ägnar sig åt diverse former av narkotikabrottslighet. Nämnda saker hänger mycket ihop med vilken brottslighet ungdomar hamnar i. Generellt sett drabbas väldigt få ungdomar som offer eller som gärningsmän av brott om de är nyktra, opåverkade av alkohol eller droger. De här sakerna hänger alltså väldigt intimt ihop. Det är ett exempel på vad som kan gå snabbare att utreda. yrkar naturligtvis bifall till detta, men vi avser att noga följa utvecklingen. Det är ändå så att detta måste leda inte minst till att ungdomsmålen snabbas upp, och det måste också leda till att vi kommer tillbaka med en reaktion på det faktum att människor ska och bör förvänta sig att polisen faktiskt utreder brott och inte ägnar sig åt att avskriva brott. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet, herr talman. 34 (C): Som vi har hört behandlar vi en proposition om ändrade regler för förundersökningsledning och förundersökningsbegränsning. Förslaget om att ändra ansvarsfördelningen mellan åklagare och polis vad gäller ledning och förundersökning med unga lagöverträdare kom egentligen från det som hette BRU, alltså Beredningen för rättsväsendets utveckling. Frågan har alltså varit uppe , och precis som vi har hört tidigare är både och polisen överens om att detta ska ske. Den huvudsakliga vinsten är att förändringen kan korta handläggningstiderna för ungdomsärenden, och det är oerhört viktigt. Unga som har begått brott måste få en så snabb reaktion på sin brottslighet som det bara går. En annan effekt är att åklagare frigör en del resurser som då kan läggas på mer komplicerade utredningar. Det finns ingen anledning att åklagare ska ta över förundersökningar av enklare slag som polisen kan klara av själv. vill jag dock betona, precis som har sagt tidigare, att det givetvis är oerhört viktigt att de poliser som ska utföra denna typ av förundersökningar också har rätt kompetens. Vad gäller förundersökningsbegränsningar är det en komplicerad fråga. Det är inte alls så självklart att detta är rätt väg att gå. På ett sätt vill vi ju att alla brott ska utredas, men måste man inse att det inte är möjligt. Vi har begränsningar av olika slag vad gäller den brottsutredande verksamheten, och det måste finnas något slags proportion mellan brottet som har begåtts och vilka utredningsåtgärder som ska eller får göras. Bara för att ta ett väldigt enkelt exempel får polisen inte använda telefonavlyssning för att utreda vem som har stulit en cykel. Det vore inte en rimlig avvägning för den personliga integritetens skull att ett så väldigt långtgående tvångsmedel ska användas för att begränsa ett inte särskilt grovt brott. Det skulle inte heller ur effektivitets- och resurshänsyn vara rimligt. Hemlig telefonavlyssning tar oerhört mycket resurser, och det är inte rimligt att lägga dessa resurser på cykelstöld. På samma sätt är det av effektivitetsskäl inte rimligt att lägga ned hur mycket pengar och arbetstid som helst för att utreda och lösa ett brott som ändå inte skulle ge ett längre straff. Det är ofta så när man utreder ett brott där samma person har begått andra, mycket grövre, brott att det ytterligare lindrigare brottet kanske inte ger ett ökat straff. Då kanske det inte är rimligt att lägga ned hur mycket resurser som helst för att utreda detta brott. måste man alltså inse att polisen inte hinner lösa alla brott, och då måste vi göra prioriteringar. En alldeles naturlig sådan prioritering är att grövre brott måste gå före lindrigare brott. Av den anledningen behövs det regler om förundersökningsbegränsningar där vi ger åklagaren rätt att lägga ned en förundersökning eller inte starta en förundersökning. förstår man att det är stötande om en förundersökning om inbrott i någons förråd läggs ned om inte alla möjliga utredningsåtgärder är vidtagna. Å andra sidan skulle det vara ännu mer stötande om ett grovt brott måste ligga och vänta för att lindrigare brott ska utredas först. Precis som var inne på måste vi betona att detta inte får användas på något schablonmässigt sätt. Det krävs enligt 23 kap. att fortsatt utredning skulle kräva kostnader som inte står i rimligt förhållande till sakens betydelse. Det betyder inte att ett känt vittne inte ska förhöras eller att en utpekad gärningsman inte ens ska kontaktas innan förundersökningen läggs ned. Det är oerhört viktigt att betona det, och vi måste följa upp detta noga. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna. 35 (KD): Vi har att behandla propositionen om förundersökningsledning och förundersökningsbegränsning. Som mina kolleger har konstaterat är vi i kammaren överens om dessa tag. Det är glädjande, för det stärker förhoppningsvis rättskedjan. Det stärker effektiviteten i resursanvändningen inom polisen och även hos åklagarna. Utgår från vi den allmänna debatten om att alla brott ska utredas kan man, precis som har varit inne på, bli lite konfunderad är detta rätt väg att gå? Vi ställer dock upp ett antal begränsningar när det gäller begränsningarna, så förhoppningsvis kan detta bli ett effektivt sätt. Att få hjälpa unga brottslingar att komma ur den brottsliga banan är mycket viktigt för rättssamhället. När ett brott sker måste förövaren snabbt kunna tas om hand och snabbt utredas. Det leder oftast till en förbättrad prevention. För att brottsoffret ska få sin upprättelse är det lika viktigt att han eller hon får en snabb bedömning och får veta vad som har hänt och vem som är den skyldiga. När man nu lägger över från till polismyndigheterna är det viktigt att det finns kompetens och resurser. Det är uppgift att titta på detta och se att vi verkligen har en uppföljning så att det genomförs. Vi står inför en stor förändring av polisorganisationen, och detta måste arbetas in i det hela. Det är inte bara tidsvinster vi uppnår, utan vi måste också se till att detta leder till en effektivitet så att den som sitter med materialet i sin hand stort eller litet, begränsat eller inte begränsat verkligen går till botten och att antalet avskrivna brott förhoppningsvis minskar. För polisens trovärdighets skull tror jag att det är viktigt att vi kan följa upp detta och att de kan visa på de här sakerna. Med dessa ord yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet. 36 (SD): Jag hade egentligen inte tänkt gå upp i talarstolen eftersom också jag instämmer i propositionen. Jag tror precis som tidigare anförts att det kommer att förbättra procedurerna, så jag ska inte förlänga debatten. Jag vill bara kommentera någonting jag kom att tänka på när gick upp. Det var något som också tagits upp av andra, nämligen förundersökningsbegränsning. Det var någonting jag började fundera på när jag satt och läste propositionen. Vad innebär detta egentligen? Jag hade en viss oro att det kanske skulle kunna medföra att speciellt brott mot person i högre utsträckning än helt enkelt skulle läggas ned och inte undersökas. Det är klart oroande om det skulle bli en sådan utveckling. Jag ringde därför för att fråga de ansvariga om denna proposition och hur de ser på förundersökningsbegränsning när det gäller brott mot person kanske när det gäller misshandel eller andra brott. Jag fick där förklarat för mig att det inte är tanken att den här typen av brott som betraktas, enligt vad hon berättade för mig, som väldigt allvarliga inte ska vara föremål för förundersökning. Det skulle inte vara något problem, så jag fick på något sätt de försäkringar jag behövde för att inte väcka någon motion i ärendet. Jag instämmer med tidigare talare i att det här kan bli ett bra instrument för polisen och att det kan göra rättsväsendet effektivare på många sätt. Men jag vill också poängtera, som var inne på, att det är en bra grej för uppföljningsgruppen att följa upp hur förundersökningsbegränsningarna kommer att användas så att det inte blir inflation i det, om det mot förmodan skulle bli det. Jag yrkar bifall till propositionens förslag. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 16 §.) 11 § Fortsatt giltighet av de tidsbegränsade lagarna om hemliga tvångsmedel Föredrogs justitieutskottets betänkande 2011/12:JuU12 Fortsatt giltighet av de tidsbegränsade lagarna om hemliga tvångsmedel (prop. 2011/12:22). 37 (SD): I detta betänkande har vi sverigedemokrater reserverat oss till förmån för vår egen motion. Jag yrkar bifall till reservation 3. Vår motion handlar om hur överskottsinformation hanteras . När åklagare ansöker om användning av hemliga tvångsmedel specificeras vilka eventuella brott som tvångsmedlet ska användas för. Under själva avlyssningen kan det sedan framkomma andra typer av brott som avlyssningen inte var avsedd för. Detta kallas överskottsinformation. Som systemet ser ut skiljer det här sig åt beroende på vilket tvångsmedel som används. Enligt § 12 i lagen om hemlig rumsavlyssning får överskottsinformation endast användas för att utreda ett brott om brottet antas ha straffvärdet fängelse eller om straffvärdet antas överstiga . Det innebär att information som framkommit vid hemlig rumsavlyssning, till exempel vid våldtäkt mot barn, människohandel eller rån, inte får användas för inledning av förundersökning eller vidare utredning av brott eftersom dessa brott inte uppfyller kriterierna i lagen. Gränsen för överskottsinformation skiljer sig som sagt beroende på använt tvångsmedel. Om man vid hemlig rumsavlyssning utreder ett brott för vilket åtgärden är befogad och det framkommer bevis för våldtäkt mot barn, människohandel eller rån får man alltså inte använda dessa bevis för lagföring. Det får man däremot om det är hemlig teleavlyssning som använts, för där är gränsen i stället för att man ska få använda informationen. Motiveringen är att hemlig rumsavlyssning är mer integritetskränkande än de andra tvångsmedlen. Jag menar att det inte är rimligt att brottsbekämpande myndigheter som redan fått del av bevismaterial om grov brottslighet är förbjudna att utreda de brott som bevisligen har skett. Flertalet åklagare vittnar om frustration då de redan tillhandahållit bindande bevis för fällande dom men enligt lagens mening är förbjudna att gå vidare med utredning. En situation skulle kunna uppkomma där man övervakar ett gäng organiserade brottslingar med rumsavlyssning. Under övervakningen framkommer inga bevis på det som rumsavlyssningen avsåg men väl bevis på andra brott. Dessa brottslingar kommer då undan eftersom åklagaren är förbjuden att gå vidare med ärendet. , Hovrätten för , , och Kriminalvården motsätter sig denna reglering och menar att straffvärdet på brottet för att få tillåtelse att utreda behöver vara betydligt lägre. verkar inte någon från vänstern vara kvar i kammaren. Men för att rätt ska vara rätt var det faktiskt den förra regeringen som motsatte sig den här regleringen. Den dåvarande socialdemokratiska regeringen bestred detta argument från de olika remissinstanserna med att hemlig rumsavlyssning var ett ingrepp i gärningsmannens privatliv och kränkande av den personliga integriteten. Detta är återigen ett exempel på hur utgångspunkterna är gärningsmannens perspektiv och inte brottsoffrets. Föreställ er en situation där det våldtagna barnet, den som varit utsatt för människohandel eller rån meddelas: Det finns tillräckligt med bevis för fällande dom, men vi får tyvärr inte använda bevisen med hänsyn till gärningsmannens personliga integritet. Vilken sida ställer man sig då på och vad värnar man i första hand, brottsoffrets eller gärningsmannens integritet? Den förra socialdemokratiska regeringen motiverade alltså begränsningen med att det var ett ingrepp i gärningsmannens privatliv. Förutom att detta argument är ett icke-argument, som jag påtalade, är det framför allt en tanke som dyker upp: Hur kan man vara ens i närheten av att argumentera för gärningsmannens integritet när brottet väl är belagt och erkännandet är inspelat mer eller mindre? Det är en sak att prata om integritet innan ett brott har uppdagats, men i detta fall handlar det om efter att ett brott har uppdagats, för det är överskottsinformation det handlar om. Det är information som redan har erhållits om ett brott som är belagt, och det kan finnas tillräckligt med bevis för fällande dom. Ändå pratade den förra regeringen om gärningsmannens integritet. Jag undrar: Vad händer med brottsoffret? Frågan är givetvis om nuvarande regering vågar göra en annan bedömning i den här frågan. Att döma av deras ställningstagande till denna reservation, där vi står som ensamma såvitt jag vet, ser det tyvärr inte ut så. Det är alltså fortfarande så att regeringen vill ha systemet där de som begår våldtäkt mot barn kommer undan om straffvärdet inte antas vara . Åklagare har vittnat om att detta är ett problem. Hovrätter och vill inte ha det så här. Ändå är det kvar in med nuvarande regering. vet jag att det föreligger en utredning som de kommer att hänvisa till och säga att vi ska invänta. Men då undrar jag: Om utredningen kommer fram till att man inte ska ändra reglerna för när överskottsinformation får användas, kommer allianspartierna att hålla med oss då och försöka förändra reglerna? Om så är fallet, varför inte gå med på vår reservation? Jag menar att nuvarande system är otillräckligt och följaktligen bör ändras. Reglerna för överskottsinformation vid hemlig rumsavlyssning bör bli desamma som vid hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning eller hemlig kameraövervakning, där det endast krävs att det föreskrivs fängelse för att överskottsinformation ska få användas. Med ett sådant system skulle man kunna komma åt de grova brott som i vissa fall kan bli fallet och som i vissa fall kan innebära att man inte utreder brotten. Jag menar att det är djupt omoraliskt att man inte använder det när man sitter på information som kan leda till fällande dom när det handlar om våldtäkt mot barn, människohandel och rån. Jag hoppas att också regeringen inser detta. 38 (M): tillsatte regeringen en särskild utredare med uppdrag att utvärdera hur de tidsbegränsade lagarna som rör vissa tvångsmedel har tillämpats och analysera om regleringen av hemliga tvångsmedel vid särskilt allvarlig eller samhällsfarlig brottslighet bör förändras. Syftet är just att ta ställning till lagarnas fortsatta giltighet samt till deras slutliga utformning. Ursprungligen skulle utredningen redovisas . förlängdes dock tiden för uppdraget som i stället ska redovisas . Skälet till den förlängda utredningstiden är att det rör sig om ett omfattande uppdrag med högt ställda krav på just kartläggning av lagarnas tillämpning och analys av bland annat behov, nytta och integritetsintrång. I korthet handlar den proposition som vi nu har på vårt bord om en mycket enkel förlängning av lagar som redan finns och används . Eftersom man bedömt att utredningsarbetet inte kommer att kunna avslutas och innan lagarnas giltighet löper ut är en förlängning av giltighetstiden fullt naturlig. Alternativet är ju ett slags vakuum där vi inte har något lagstöd för att kunna använda vissa av dessa hemliga tvångsmedel. Dessutom är det oerhört viktigt att ta fram ett gediget och genomarbetat underlag inför utformningen av den framtida regleringen av hemliga tvångsmedel. På det här området är det otroligt viktigt att lagstiftningen tar tid. I en följdmotion tycker däremot och att vi ska göra tvärtom och avslå propositionen och därmed ta bort möjligheten att använda vissa hemliga tvångsmedel . Jag är väl medveten om ståndpunkt i den här frågan. Men att avstå förlängningen av dessa lagar är lite som att skicka signalen till dem som tvångsmedlen används mot att nu är det fritt fram , oroa er inte! De skäl som anges för att vilja göra just det är att dagens lagar inte är tillräckligt baserade på rättssäkerhetsprinciperna proportionalitet, behov och bevis om effektivitet vid användning. är det just sådana frågor som utredningen ska besvara och ta ställning till för att därefter ta fram underlag till hur den framtida lagstiftningen på det här området bör se ut. Just därför tycker jag att det här förslaget är oerhört konstigt. Till skillnad från MP och V har skrivit en följdmotion med avsikten att öka möjligheterna och ge lagstöd för användning av överskottsinformation som samlas in under till exempel en hemlig rumsavlyssning. Det må vara en lockande tanke att kunna använda all information som samlas in under till exempel en buggning och därmed kunna fälla en person som begår ett brott med föreskrivet straffvärde fängelse eller högre. har vi i riksdag enats om att straffvärde är ett rimligt mått för att få tillstånd att använda tvångsmedlet hemlig rumsavlyssning.