prot · GZ0995 · 2012-04-12 00:00:00 — Och det ska inte finnas lagar som inskränker din rätt att vara den du är om det inte är absolut nödvändigt med hänsyn till allmän säkerhet, till skydd för allmän ordning eller till skydd för andra människors fri- och rättigheter. Denna rätt innebär också en rätt att bära vilka kläder du själv vill. Det allmänna ska inte på något sätt bestämma över ditt sätt att vara så länge det inte innebär ett hot eller fara för din medmänniska eller ett hinder för din yrkesutövning. Alla människor har rätt att bli behandlade med respekt. Ingen människa har rätt att döma eller trampa på någon annan för den han eller hon är. På dessa principer vilar vårt demokratiska samhälle. Det är jätteviktigt att slå vakt om. Det är på denna grund som vi säger ett bestämt nej till att inskränka människors rätt att bära niqab och burka på allmän plats. Vi säger också nej till att inskränka rätten att bära annan klädsel som kan visa tillhörighet till grupper som exempelvis kan uppfattas som kriminella. I en rättsstat måste det vara handlingen du utför som ska vara straffbar, inte den klädsel du bär. Även ett märke på en väst faller under yttrandefriheten. Ett yttrande kan uttryckas på många olika sätt. Varje människas rätt att tillsammans med andra få sluta sig samman i föreningar eller i trossamfund är också grundläggande. Det ska inte det allmänna på något sätt lägga sig i, varken hindra några från att sluta sig samman eller tvinga någon att exempelvis tillhöra en politisk organisation eller ett visst trossamfund. Men att därifrån ge alla en oinskränkt rätt att vara med i vilken förening eller sammanslutning de själva vill och på så sätt frånta föreningen eller sammanslutningen dess rätt att också ha ett inflytande över vilka krav som gäller för medlemskap i just den föreningen är att gå lite för långt i tolkningen av föreningsfriheten. Det är trots allt en relation enskilda emellan som i enskilda fall får prövas av allmän domstol. Betänkandet innehåller ett flertal motionsyrkanden från allmänna motionstiden. Jag kommer inte att beröra alla. Den sista frågan som jag vill beröra är frågan om ett tredje kön. Jag tycker att frågan är intressant. Den är ganska ny, och den har faktiskt debatterats i medierna under påskveckan. Jag hörde ett flertal debatter. Det finns, som har påpekat, människor som inte självklart identifierar sig som män eller kvinnor. Det har vi också diskuterat i KU, och vi har bland annat diskuterat frågan om transpersoners skydd i hotlagstiftningen. Det finns också barn som föds med en oklar könstillhörighet. Det måste samhället och andra människor visa respekt för. Men utskottet är inte berett att i folkbokföringen införa ett tredje kön. Det är detta som det är fråga om, alltså ett tredje kön som är juridiskt jämställt med man och kvinna. Vi är inte beredda att förorda detta. Det skulle medföra ganska stora förändringar i det system som vi har byggt upp. Jag kan hålla med om om att vi kan behöva se över detta. Då kanske man väcker denna fråga. Men är vi inte beredda att förorda någon förändring eller utredning. Jag yrkar bifall till förslaget i KU:s betänkande 14 om fri- och rättigheter. 16 (M): I detta betänkande behandlas, som vi har hört, ett stort antal frågor som alla rör våra grundlagsfästa fri- och rättigheter. En del av dem regleras i regeringsformens andra kapitel. Det är där som rättigheter för enskilda regleras. De handlar om exempelvis yttrandefrihet, mötesfrihet, religionsfrihet och föreningsfrihet. Hur centrala dessa friheter är för demokratin och demokratins funktionssätt har vi berört i den föregående debatten. Det är inte heller frågor som är särskilt kontroversiella i den politiska debatten i . Vi är ganska eniga om detta, åtminstone i teorin. Vi har också en mycket långtgående tryck- och yttrandefrihet som vi värnar inte minst i förhållande till diverse försök på internationell nivå att, som det heter, harmonisera något som sällan slutar väl när det gäller den svenska tryckfriheten. Problemet uppstår när dessa grundläggande friheter så att säga testas i praktiken. Då kan det vara lite si och så med enigheten. Det är ingen konst att försvara även ganska svåra saker, som fri- och rättigheter, i talarstolar och i andra sammanhang där ingen egentligen ifrågasätter dem. Det klarar vem som helst. Så länge vi är eniga behöver vi inga regler. Och så länge vi är eniga behöver vi inga stadgar i våra föreningar. Men i lägen där människor utnyttjar sina grundlagsfästa fri- och rättigheter för att utrycka åsikter som vi inte tycker om och inte sympatiserar med eller på annat sätt manifesterar någonting som vi inte tycker om eller inte sympatiserar med, vad gör vi då? Ja, det är då som försvaret av rättigheterna blir extra viktigt. Om man vill kan man återge vad sagt ja, det var faktiskt inte utan en av hans tidigare biografer som sade det: Jag avskyr dina åsikter, men jag är beredd att dö för din rätt att uttrycka dem. Personligen erkänner jag gärna att det finns rätt många åsikter som jag inte skulle offra så mycket som ett lillfinger för att försvara, men det är en sak. En annan sak är att lagstifta mot dem. Det är vad detta handlar om. Där står jag helt på , eller snarare biografs, sida. I betänkandet behandlas några frågor där vi alldeles uppenbart har olika uppfattning om hur våra grundlagsfästa fri- och rättigheter ska tolkas och om hur omfattande de är. Jag tänker uppehålla mig vid en av dem, men inte därför att den har så förfärligt stor praktisk betydelse utan därför att den är principiellt intressant och väldigt tydligt illustrerar den konflikt som jag talat om. Det handlar inte om förbud mot att muntligen uttrycka vissa åsikter, att tillhöra en viss förening eller att bekänna sig till en viss religion. Det handlar om olika yttre attribut som på ett eller annat sätt markerar att bäraren bekänner sig till vissa åsikter eller en viss religion. Det gäller då eventuella förbud mot bärande av burka och niqab på allmän plats. Frågan är inte ny. Propåer om sådana här förbud har dykt upp lite då och då. Jag har i olika kommunala sammanhang varit med om att hantera sådana här frågor. De dyker upp i skolsammanhang. Även har behandlat frågan, senast . Jag vill ta tillfället i akt och påminna kammaren om några av de ställningstaganden och konstateranden som utskottet då gjorde. I sammanhanget konstaterar jag också att det faktum att bärande av niqab eller burka strider mot värderingar som vi i andra sammanhang omfattar här inte är särskilt intressant. Jag har allvarliga invändningar mot en tradition som tvingar kvinnor att täcka hela kroppen, inklusive ansiktet. Det är en sak. Men vi kan liksom inte hålla på och lagstifta mot allt vi av ett eller annat skäl tycker illa om. Grundregeln här är att vi har rätt att uttrycka vilka åsikter vi vill, och vi har rätt att klä oss som vi vill. Vi kan inte ha en lagstiftning som förbjuder vissa yttre attribut. En helt annan sak är att man i vissa sammanhang, till exempel i utbildningsväsendet och på vissa arbetsplatser, kan ha regler som föreskriver en viss klädkod självklart. Det kan till exempel vara nödvändigt att föreskriva klädkoden att ansiktet inte får döljas. Man måste kunna känna igen människor. Man måste kunna identifiera människor. Detta är självklart. Den typen av regler är helt i sin ordning. De förekommer kommenterar detta i olika sammanhang och dessa har jag inga som helst invändningar mot. Ifall någon tvingas bära niqab eller burka det kan naturligtvis förekomma finns också regler om olaga tvång som kan bli tillämpliga. Förra gången det här behandlades i utskottet och här i kammaren fann man att lagstiftning på området vad motionärerna efterfrågar är ju en lagstiftning som förbjuder bärande av niqab och burka på allmän plats inte kan komma i fråga. Den uppfattningen har vi fortfarande. För vad ska vi då nästa gång lagstifta om? Vilka kläder eller attribut ska vi nästa gång ge oss på? Vilka företeelser som vi tycker illa om ska vi nästa gång ge oss på? Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet. 17 SKÅNBERG (KD): I betänkande KU14 behandlar utskottet motioner om fri- och rättigheter. Fri- och rättigheter handlar om avvägningar. Som vi hört och som alla inser kan den enes frihet ställas mot den andres rättighet. Det gäller att göra en avvägning. En av de frågor som utskottet behandlat är den om samvetsfrihet. Möjligen kan det på tidigare talare låta som om vi inte har någon samvetsfrihet i . Så är det inte. Vi har en lång historia i det avseendet. Redan i grundlagen kunde man läsa att Konungen äger ingens samvete tvinga eller tvinga låta. då implementerades i svensk lagstiftning har vi samvetsfrihet. Det står så här: Var och en har rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet artikel 9.1. I FN:s allmänna deklaration om de mänskliga rättigheterna som visserligen inte är lag i men som vi likväl har ratificerat anges att var och en har rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. Vidare har vi frågan om den resolution som antog resolution . ska uttolka hur ska avdöma olika gränsfrågor för enskilda som klagar. I resolution anges inledningsvis att ingen person, sjukhus eller institution ska utsättas för tvång, hållas ansvarig eller diskrimineras på något sätt på grund av en vägran att utföra eller medverka vid aborter eller liknande. understryks att staten har ett ansvar för att värna allas rätt till sjukvård, också till abort. En oreglerad användning av samvetsfriheten skulle kunna påverka kvinnor oproportionerligt mycket. Vi hörde tidigare om landsbygden, låga inkomster och mycket annat. Men församlingen anför mot den bakgrunden att medlemsstaterna är skyldiga att säkerställa tillgång till laglig sjukvård och att skydda rätten till hälsa. De har också skyldigheten att säkerställa respekt för tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet för vårdgivare. Man uppmanar medlemsstaterna att utveckla tydliga regler för hälso- och sjukvården. Det är bara att välkomna detta. Det är viktigt att den enskilde svensk som kommer i kläm och som upplever att min rätt som finns i svensk lag och i träds för när kommer att ha detta som vägledande då det egna fallet läggs fram för . I en motion av , , ifrågasätts den satsning på sex- och samlevnadsundervisning som Utbildningsradion har lanserat. Bland annat ska det ha förekommit en tecknad film och en lärobok. I motionen ifrågasätts den sexualmoral som kommer till uttryck i denna undervisning. Motionären menar att föräldrar till barn som inte omfattar Utbildningsradions sexualmoral skulle bli kränkta. KU svarar att det av skollagen framgår att utbildningen ska utformas i överensstämmelse med demokratiska värderingar och de mänskliga rättigheterna. Undervisningen ska enligt förarbetena till lagen bedrivas i enlighet med den värdegrund som finns i läroplanerna. Därmed ska det inte förekomma inslag som kan uppfattas som kränkande för någon. Med detta tycker jag att kan vara nöjd. En fråga som jag själv driver i en motion handlar om att få utrett om proaktiva självmordssajter på internet bör förbjudas chattar och hemsidor som aktivt hetsar människor till att begå självmord, som alltså utgör en fara för någon annans liv. I utskottet är man inte beredd att föreslå ett tillkännagivande om ett förbud eller ens en utredning om de här proaktiva självmordssajterna. Men ett enigt utskott uttalar att det är förkastligt och omoraliskt att på olika sätt uppmana andra att begå självmord. Det är så långt som vi har kommit. Med detta kan jag känna att frågan har fallit framåt. I en motion av , , yrkas det på en utredning i syfte att införa ett tredje kön jämställt med kvinna och man. Enligt diskrimineringslagen avses med kön att någon är man eller kvinna. Vår lagstiftning och våra grundläggande värderingar vilar på att någon är man eller kvinna. Det är möjligt att byta kön. I själva verket är det så att den som vill byta kön ofta är väldigt angelägen om att distansera sig från sitt tidigare, biologiska kön. Detta sker med en psykiatrisk diagnos och gås igenom mycket noggrant. Det är också det personnumret anger man är antingen man eller kvinna. Jag kan inte se att ett tredje kön tillför något positivt eller för den delen ett fjärde eller femte, som har framförts i debatten utan det är man och kvinna vi har att välja mellan. Det är också det utskottets majoritet anger. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. 18 i (S) replik: Jag vill ställa en fråga till Skånberg angående samvetsfriden. Hur ska det rent praktiskt gå till, anser ? I motionerna står det att du ska få jobba inom sjukvården, och du ska få jobba inom vilken del som helst inom sjukvården, men vissa saker behöver du inte ställa upp på. Jag tycker att utbildningsutskottet har tagit upp sin del. Det är faktiskt en patientorienterad utbildning. Det är alltså en säkerhet för patienten att veta att jag när jag kommer in på sjukhuset och träffar exempelvis en barnmorska ska vara säker på att jag kan få hjälp av den personen. Min första fråga är alltså: Hur tycker att det ska gå till om du ska få vara barnmorska utan att utföra allt? 19 SKÅNBERG (KD) replik: I och med att har antagit resolution kommer nu att döma eventuella överklaganden utifrån detta ställningstagande. Där ska vi också vara ärliga och säga att 1763-resolutionen är tydlig med att även kvinnornas rätt till vård vid abort ska säkerställas. De har rätt att möta någon som är positiv till det de begär, och de har rätt att få den vård de har rätt till och yrkar på. De har dock inte rätt att kräva att vem som helst ska utföra det, utan man ska kunna väja och tveka. Det är helt riktigt att det kan komma en sådan situation att man är få på en vårdcentral, och då måste det lösas på ett sätt så att man i förväg vet vem som väjer och kommer att yrka samvetsproblem. De facto kommer det dock att vara så att kommer att ställa sig på de enskilda personers sida som önskar upprättelse. 20 i (S) replik: Det finns som jag ser det en väldig risk. Sjukvården hanterar nämligen väldigt många akuta situationer, och då skulle det egentligen på alla ställen fordras en dubbelbemanning om det fanns någon person som inte från början klart hade deklarerat: Det här kan jag inte ställa upp på. Det här kan jag inte vara med att utföra. Då måste sjukhuset garantera att det finns dubbel bemanning , ifall det kommer in en akut situation. Jag ser att det kan bli väldigt problematiskt. Jag instämmer alltså med utbildningsutskottets sätt att se detta, att patienten och hälsosäkerheten här måste gå i första hand. Jag kan se en fortsatt utvidgning av detta. Om du som lärare inte på något sätt kan ställa upp på de principer som finns i andra religioner, ska du då bli tvingad? Det är du , eftersom vi har en religionsundervisning. Du måste gå in och ta diskussionen eller undervisa om andra religioner. Frågan är om detta kan utvidgas i ett senare skede så att man kan säga: Nej, jag står bara för de kristna värderingarna. Jag är inte beredd att ta det andra, det strider mot mitt samvete och min tro. Jag är tveksam till om vi går mot en sådan utveckling. 21 SKÅNBERG (KD) replik: Hur resolution rent praktiskt kommer att hanteras är att det prövas av den enskilde i efterhand. Det är alltså inte generella regler som läggs på i förväg, utan man kommer att kunna besvära sig till och åberopa resolution och , alltså med svensk lag. Hur det kommer att utvecklas och hur det kommer att säkerställa de situationer tar upp kan jag inte säga. Det är en avvägning, som det ju är när det gäller de mänskliga fri- och rättigheterna, så att man säkerställer både den enes frihet och den andres rättighet. 22 (SD): Då min kollega redan har redogjort för våra ståndpunkter i övriga frågor vill jag uppehålla mig vid frågan om samvetsfrihet. Jag vill börja med att yrka bifall till motion So642 om samvetsfrihet. Som vi har hört kom beskedet att antagit en resolution, 1763, som skyddar vårdpersonalens rätt till samvetsfrihet. Denna resolution innebär att ingen person, inget sjukhus och ingen institution ska tvingas, ställas till ansvar för eller på något sätt diskrimineras för att man på grund av samvetsbetänkligheter inte vill utföra eller medverka till abort, dödshjälp eller någon annan handling som kan orsaka döden för ett mänskligt eller embryo. framhåller resolutionen att föreskrifter som ska garantera vårdpersonalen rätt till samvetsfrihet även måste garantera att den kvinna som på laglig grund önskar avsluta en graviditet också kan få en abort utförd. Rätten till samvetsfrihet har stöd även i artikel 18 i FN:s deklaration om mänskliga rättigheter samt i artikel 9, där det det har vi också hört tidigare uttryckligen står följande: Var och en har rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. Då är en del av svensk lag torde sjukvårdpersonal redan ha ett visst skydd i grundlagen för att kunna åberopa samvetsfrihet, men det har varit svårt att veta hur denna samvetsfrihet ska tolkas. finns det dock en tydlig resolution från som tar hänsyn till vårdpersonalen samt den lagstadgade rätten till abort. inbjuder även medlemsstaterna till att utveckla omfattande och tydliga bestämmelser som definierar och reglerar rätten till samvetsfrihet som tillgången till vård och hälsa säkras. Att lagstadga vårdpersonalens rätt till samvetsfrihet har man också gjort i flertalet av de 47 medlemsländerna i . , som ska vara förebild i frågan om mänskliga rättigheter, hör dock till de få undantagsfall som inte visat sig villiga att införliva föreskrifter om samvetsfrihet i svensk lagstiftning. Det är alltså detta vi förespråkar i vår motion. Man kan fråga sig varför mänskliga rättigheter inte ska få gälla för vårdpersonal i . Är det något som gör så unikt och komplicerat som land att vi inte kan följa i andra europeiska länders fotspår? Abort och dödshjälp leder till särskilt svåra konfliktsituationer vad gäller etiska dilemman, och därför bör rätten till åberopande av samvetsfrihet enligt resolution ha en särställning i svensk sjukvård. har vi inte aktiv dödshjälp i , men om det skulle bli aktuellt måste vi inse vilka etiskt svåra situationer detta kan innebära för vårdpersonalen. Efter de rapporter som har kommit om vårdpersonalens upplevelser vid sena aborter ställs också frågan om samvetsfrihet på sin spets. uttalade sig en sjuksköterska i . Hon sade: Det känns fruktansvärt att låta fullt friska ligga och dö framför våra ögon, men vi kan ingenting göra. Eller rättare sagt: vi får inte göra någonting. I så fall bryter vi mot lagen. Sjuksköterskan berättade att hon varit med om två fall , ett och ett . I samma artikel berättade sjuksköterskan att vårdpersonalen mår så dåligt av dessa händelser att flera har slutat sitt arbete på grund av det. Efter en rundringning av tidningen publicerades en artikel , där det sades att man på nästan hälften av har upplevt att aborterade visat livstecken. På något sjukhus läggs fostret i ett bäcken med locket på. Några håller det i famnen tills det går bort, och en tredje lägger det ute i sköljen där det lämnas ensamt att dö. Det kan inte vara rimligt att vårdpersonal ska tvingas till denna typ av upplevelser. vet vi inte om det är så att de tvingas i samtliga fall, men det finns ingen lagstadgad rätt i . Vårdpersonalen har i första hand utbildat sig till att rädda liv, och vi måste förstå vilket etiskt dilemma de ställs inför i dessa situationer. , , kom en ny artikel i om en sjuksköterska som uttryckte att det var en förfärlig upplevelse när hon såg ett röra på sig efter en abort. Hon ifrågasätter inte kvinnans beslut om abort men beskriver hur oetiskt det kändes att sätta locket på lådan där ett låg som hon inte var säker på var dött. I samma artikel lyfts fram att just sena aborter är en av de mest svåra och känslosamma situationerna i vården för vilken professionell sjuksköterska eller barnmorska som helst. Trots detta saknas det tid och utrymme för känslomässiga eller etiska diskussioner. Liksom locket läggs på de som föds levande för att man ska slippa se det hemska läggs ett lock av tabu på dessa etiskt och känslomässigt svåra frågor. Jag välkomnar därför att i alla fall erkänner att frågan om samvetsfrihet är av stor principiell vikt och att man lyfter fram resolution . är dock inte berett att ta något initiativ i frågan och hänvisar till att liknande motionsyrkande tidigare avstyrkts. I detta sammanhang måste jag säga att jag är lite förvånad över att inte fullt ut ställer sig bakom sina egna motioner om samvetsfrihet. menar däremot att det är dags att ta initiativ i frågan. I linje med att vi i en tidigare debatt och riksdagsbeslut ställt oss bakom resolution och försvarat rätten till samvetsfrihet vill vi även att i enlighet med denna resolution inför föreskrifter i svensk sjukvård som garanterar vårdpersonalens rätt till samvetsfrihet. Detta vill vi att ger regeringen till känna. Därför yrkar jag bifall till motion So642. 23 SKÅNBERG (KD) replik: undrar varför jag som representant för inte har yrkat bifall till vår egen motion, och det kan man ju undra. Till att börja med är detta det öde som av alla motioner möter. Det här är ett arbete på lång sikt. Att slåss för samvetsfriheten ur de olika aspekterna är något som inte går att göra över ; det inser jag mycket väl. Men här har utskottet gjort en god avvägning och lyfter fram att de frågor som tas upp i motionerna är av stor principiell vikt. Och har i en resolution tagit upp frågor om samvetsfrihet inom sjukvården. står det förvisso inte hur den principiella vikten ska avdömas. Vi har alltså inte tagit ställning till om det är positivt eller negativt. Men det finns likväl en enighet om att den som besvärar sig till , med ledning av resolution , kommer att få upprättelse i efterhand, kan sägas, och inte i förväg. Men man har likväl en möjlighet att föra fram sin åsikt. Det är så långt som vi har kommit, och det är så långt som vi tycker att det är rimligt att gå. 24 (SD) replik: Jag tackar Skånberg för lite tydliggöranden. Resolution är inte bindande och ger ingen garanti för vårdpersonalen att åberopa. Det kan bli en väldigt lång process att i efterhand söka hjälp i . Om vi nu tycker att det är av stor principiell vikt och när den här resolutionen nu finns tycker jag att och Skånberg borde stå upp för att vi ska införliva regler i svensk lag som garanterar rätten till samvetsfrihet, såsom man också har gjort i flertalet andra länder i . Jag undrar varför inte Skånberg och KD vill driva på hårdare, såsom vi vill göra här , och rösta för motionen. När det gäller att vi hänvisar till resolutionen vill jag säga att riksdag sade att man var kritisk till resolutionen. Jag undrar hur Skånberg ställer sig till det. Kan svenska medborgare verkligen känna sig trygga med och förlita sig på en resolution som riksdag i princip vill verka för att upphäva? 25 SKÅNBERG (KD) replik: Att det finns de som är kritiska mot den tolkning som nu ger uttryck för kommer hon nog att upptäcka i nästa replikskifte. Jag noterar att i resolution anförs att medlemsstaterna har att utveckla tydliga regler för hälso- och sjukvården som garanterar rätten till samvetsfrihet vad gäller deltagande i aborter och liknande, tillförsäkrar att patienterna informeras om en sådan vägran av vårdnadsgivare och blir hänvisade till en annan vårdgivare och tillförsäkrar att patienterna får rätt behandling , särskilt i nödsituationer. Det är vad resolutionen säger, och den garanterar bådas fri- och rättigheter. Vi har en motion av och som är nästan identisk med den som har undertecknat. Det här är så långt som vi nu har kunnat föra fram detta. Och det är så att har vägledning av resolution . Det kommer inte att vara ett slag i luften och bara en from förhoppning, utan i efterhand kommer man att kunna pröva om vi har samvetsfrihet också i . 26 (SD) replik: Jag välkomnar att resolutionen finns och att man åtminstone kan söka hjälp i efterhand.