prot · GZ0965 · 2012-02-01 00:00:00 — Men jag vill också lyfta fram studieförbundens och folkhögskolornas betydelse som arena för att skapa engagemang för vårt samhälle. Vi kan se ett minskat deltagande i samhällsdebatten och färre som engagerar sig i politiken. Jag tror att vitaliseringen av demokratin måste ske lokalt. Det är i den lokala föreningen, i nätverk, i lokala utvecklingsgrupper och i studiecirklar som ett brett samhällsengagemang kan växa fram. Studieförbunden och folkbildningen ser jag därför som en av civilsamhällets allra viktigaste aktörer för att lyfta frågor och skapa engagemang i samhällsdebatten. För handlar folkbildningen egentligen om att tillgängliggöra storheten i oss alla. Det låter kanske storvulet, men vad jag menar är att vi alla, oavsett bakgrund eller livsvillkor utifrån våra egna önskemål och förutsättningar ska kunna ta del av ett starkt kultur- och folkbildningsutbud. Det kan handla om att få utlopp för sin egen skaparlust, att lära sig ett nytt språk, att debattera eller att träffa nya vänner på en danskurs. Och det ska inte spela någon roll om man har sitt ursprung i ett annat land, om man har en funktionsnedsättning eller var i landet man bor. Folkbildningen ska vara tillgänglig för oss alla som en självklar del av vårt samhälle. Självklart ska staten vara tydlig med vilka syften man vill nå med statsbidragen till folkbildningen. Men när det gäller vilka vägar som ska användas för att nå syftena är det studieförbunden och folkhögskolorna som är experterna på att hitta de nya vägarna och att anlägga nya vägar. Det är studieförbunden och folkhögskolorna som har redskapen för att nå fram. Jag vill också kort bara beröra den arbetsmarknadspolitiska satsningen som regeringen gör på folkhögskolan. Det är en viktig åtgärd. Folkhögskolornas betydelse ökar i då många ungdomar har lämnat skolan utan godkända resultat. Bredden av folkhögskoleanordnare gör också att det finns utbildningar anpassade för olika behov, som utbildningsformen som sådan av tradition också har möjlighet att friare pröva och använda olika pedagogiska metoder. Det är inte minst viktigt för den som kanske inte riktigt kunde anpassa sig till den vanliga skolan och gymnasiet och därför inte fick chansen eller man kanske bör säga så här: för den som skolan inte klarade av att anpassa undervisningen till och därför inte gav chansen. En folkhögskoleutbildning kan också skapa nya karriärer och nya vägar i livet. Jag hade själv förmånen att studera på folkhögskola året efter att jag slutade gymnasiet. Då jag inte riktigt visste vad jag ville och vilken väg jag skulle ta när gymnasiet var över gick jag på en folkhögskola för att vidareutbilda mig inom mitt stora fritidsintresse, nämligen dansen. Det ledde i sin tur till att jag startade eget och fick möjlighet att arbeta med dansen som min huvudsysselsättning. Det var en väg som jag inte trodde var möjlig när jag slutade gymnasiet. Folkbildning är så mycket mer än arbetsmarknadspolitik. Folkbildningen är till för alla. Den är och ska vara öppen och demokratisk till sin form. Folkbildningen spelar en viktig, ja avgörande roll, för ett tillgängligt kulturliv och för ett livslångt lärande. Studieförbunden och folkhögskolorna står för en stolt och bred bildningstradition som är unik för . Man erbjuder ett brett utbud av utbildningar och kulturverksamhet över hela vårt land. Folkbildningens betydelse för kan inte underskattas. Med det, herr talman, vill jag yrka bifall till kulturutskottets förslag i betänkandet och avslag på motionerna. 85 (KD): Folkbildningen är en unik och viktig del av det civila samhället. Runt om i vårt land samlas människor och umgås, lär sig av varandra och samtalar i dialog i bildningsförbunden. Många går på folkhögskola. Jag har själv gjort det, och många i min familj har gjort det. I föreläsningar, gemensamma kulturprojekt och möjligheten att diskutera och studera tillsammans får man en chans att bilda sig och växa som människa. Folkbildningsformen är en del av vårt kulturarv. Våra folkrörelser har vuxit fram i en bildningskultur som har varit och är stark i arbetarrörelsen, och . I denna kultur tränas deltagarna i medborgarskap. Man lär sig respekten för andra människor och andra människors åsikter. Man lär sig också att argumentera och lyfta fram sina egna åsikter. Förbunden har dessutom en viktig roll när det gäller kunskapsförmedlande. Folkbildningen kan också nå andra grupper än det traditionella utbildningsväsendet, och eftersom folkbildningen genom sin lokala prägel når ut till människor i hela landet bidrar det till en ökad delaktighet i kulturlivet. Med den lokala prägeln som gör att folkbildningen når ut i hela landet kan det i vissa avseenden vara svårt att mäta vilka effekter folkbildningens verksamhet har och hur anslagen till folkbildningen slår på detaljnivå ute i rörelsernas verksamhet, i kapillärerna av det som är Folkbildningssverige. Vi vet ju att det sträcker sig långt ut i bygdegårdar och på landsbygden där man samlas vecka ut och vecka in och bildar sig. Därför är det så viktigt att vi har ett starkt stöd till folkbildningen. Att det kan vara svårt att mäta effekterna ska inte göra att vi duckar. Vi måste försöka mäta vilka effekter som de här anslagen har. Vi måste ha kontroll över de pengar som betalas ut. Det är viktigt att i det sammanhanget understryka att man ska ha en tilltro till folkbildningsförbundens egna kontrollverksamheter, och det är viktigt att folkbildningen har en hög legitimitet och att stödet till folkbildningen har en hög legitimitet. Därför välkomnar jag och den särskilda utredare som regeringen har utsett. Jag vill också understyrka något som står i betänkandet som vi debatterar här . Det är taget från regeringens skrivelse med anledning av . Det står att regeringen konstaterar att ända sedan bildades har organisationen själv beslutat om hur statsbidraget ska fördelas mellan folkhögskolor, studieförbund och studerandeorganisationer inom folkhögskolan. Det är viktigt att folkbildningen som en del i det civila samhället får vara fri och frivillig, och det är viktigt att det får fortsätta vara så. Det ska inte ses som att vi vill öka styrningen när vi nu har tillsatt en utredare. Tvärtom vill vi snarare öka legitimiteten för folkbildningen, och därför välkomnar jag denna utredning. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga motioner. 86 HANS (M): uttryckte oro för att ABF släpper in vem som helst. Jag måste bekräfta hans oro, för även jag har talat på ABF på här i . Jag tänker inte recensera dagens ABF så mycket, men att stå där i Sandlersalen i kände jag representerar någonting fint i svensk tradition, nämligen bildningstraditionen, kunskapstörsten, självbildningen och att man slog sig samman för att stilla sin vetgirighet och nå kunskap. Det är ett arv som jag tycker att Socialdemokraterna ska vara stolta över och som jag som svensk medborgare är stolt över att Socialdemokraterna kan vara stolta över. Med kunskap och fostran lyfter vi oss själva. är ett exempel på det. Vi har också en ännu längre tillbaka i tiden liggande bildningstradition i form av universitetsföreningarna, liberala och konservativa , som hade småskriftsserier och som också skickade ut människor från universiteten att tala på landsbygden för medborgarna. Vi har många som är intresserade av folkbildning här i , delvis för att också ett antal partier är medlemsorganisationer i de större studieförbunden och folkbildningsorganisationerna. Själv är jag vice ordförande i här i . kom med en starkt kritisk rapport kring statens stöd till studieförbunden. I grunden handlar det om stora summor som fördelas . Det är till folkhögskolorna och ungefär ytterligare från staten till studieförbunden, vilket motsvarar av de totala intäkterna för folkbildningsverksamheten. Till det kommer också, precis som har nämnts, pengar från kommuner, landsting och regioner. Ytterst vilar allt detta på den breda allmänhetens förtroende för och tillit till de politiker som avgör hur mycket pengar som ska anslås. Därför förtjänar påpekande att tas på djupaste allvar, och även jag tror att förändringar måste till. Bland annat konstateras att fördelningssystemet, uppföljningen, utvärderingen och kontrollen av statsbidragen till studieförbunden behöver förändras för att bättre motsvara intentioner och för att skapa en effektiv förvaltning av statens stöd och därmed av skattebetalarnas pengar. noterar att dagens fördelning inte utgår från kvalitativa kriterier. I det nuvarande systemet utgår nämligen bidrag efter hur mycket studieförbunden fått samt verksamhetsvolym till den som har skola vara givet, så att säga. Snabbt växande och nya studieförbund missgynnas av dagens system. är värd olika mycket i bidrag beroende på vilket studieförbund det gäller. Det skiljer så mycket som mellan det studieförbund som får mest och det som får . 54 procents skillnad på samma sorts studieförbundstimme beroende på vilket studieförbund det är! har efterfrågat årlig information om hur statsbidraget används och hur statens syften tillgodoses. har varit oförmöget att ge bättre uppgifter än rent kvantitativa siffror. är ett organ som finns i myndighets ställe och som formats av studieförbunden själva. Ifall dagens organisation inte klarar av att motsvara de krav på och önskemål om verksamheten som staten har, och ytterst skattebetalarna, krävs nytänkande, herr talman. I och för sig har ett antal statliga myndigheter avvecklats en trend att verkligen bejaka och jag menar, personligen, att om inte lyckas med sin uppgift är det inte orimligt att tänka nytt, mot något som klarar av granskning, uppföljning och öppenhet. övertog dagens uppgifter från dåvarande . Det kanske var rätt åtgärd för sin tid. Frågan är om det är rätt för vår tid. Det handlar om förtroendet för landets studieförbund och den viktiga verksamhet dessa ansvarar för, inte minst lokalt, och det handlar, som jag nämnde inledningsvis, om enbart i statligt stöd till folkbildningsverksamhet. 87 PER (S): Dagens ärende är i sig oerhört fascinerande. Det har en oerhörd sprängkraft och en lång tradition. Jag har lyssnat lite grann och märker att alliansföreträdarna talar väldigt väl om folkbildning och folkbildningsfrågor. Men om man nu talar så väl om folkbildningen uppstår funderingen vilken position man hamnar i när man ser att de mätverktyg man ska använda för att värdera och skatta de satsade pengarna kanske inte stämmer överens med den folkbildningstradition vi har. Låt mig ge några exempel. En del påpekar att de deltagit i folkhögskoleutbildning så även jag. Jag gick på i . hade jag förmånen att få vistas i den utomordentligt häftiga miljön. Dag ett när jag klev innanför porten och gick till receptionen för att ta reda på vart jag skulle ta vägen möttes jag av en humanism, en mänsklig värme, som jag sällan skådat. Hur mäter man det? lär man känna ett antal människor som vistas på skolan. De kan komma varifrån som helst och se ut hur som helst, men alla sammantaget visar att de är en del i en helhet och faktiskt mår relativt bra. Hur kommer det sig? Hur mäter man miljöns påverkan på individen? Det behöver man ha med sig i framtida diskussioner när målen för vad pengarna ska gå till sätts upp. Det är inte alltid så lätt att skatta vilken effekt slantarna har gett. deltog jag i en studiecirkel. Jag skulle lära mig att spela gitarr. I det lokala Folkets Hus i Norrbo var vi 14 kursdeltagare varav några väl var mindre lämpade för gitarrspel. Jag var en av dem. Men jag gick inte därifrån och kände mig misslyckad för att jag inte fixade fingersättning och sådant, utan jag hade lärt mig en hel massa annat. Man växte i gemenskapen, vid sidan av gitarrspelandet. Det blev en diskussion om samhället och om byns utveckling, något som inte stod på dagordningen för gitarrspelandet även om det var det vi samlades kring. Hur mäter man det? Hur ska man kunna mäta den effekten av pengarna? Jag vill göra ett litet medskick till Alliansen om de icke mätbara värdena och ställa frågan: Hur ska vi behandla och hantera dem? Allt är ju väldigt individuellt. När jag gick ut utbildningen på Forsa fick vi en enkät där vi skulle fylla i vad som hade hänt, hur vi hade upplevt det hela och vad det hade gett mig som människa. De svar jag gav blev inte statistik utan var mer ett tecken på att jag som individ hade utvecklats, gått ut i samhället och kanske blivit en bättre samhällsmedborgare. Hur mäter vi det? Fundera lite på det! 88 (M) replik: Detta med utvärdering och forskning på individnivå är intressant. Det finns en hel del beskrivningar om att det är mycket väsentligt för enskilda människor. Vi vet ganska mycket om det. Forskningen vet ganska mycket. Det finns mängder av enkäter som visar att det har betytt mycket för den enskilda människans personliga utveckling men också utbildning och bildning, och det är bra. Det är jätteviktigt. Det som lite grann saknas och som vi i utvärderingsgruppen arbetat mycket med är att försöka få upp detta på en samhällsnivå. Vi i har uppdraget och ansvaret att fundera över och följa upp hur de statliga medel som vi öronmärker för ett visst område används. Som flera har nämnt har regeringen gjort en rejäl ökning på just detta område. Därför är min fråga: Hur vill Per och att uppföljning och utvärdering ska ske på det nationella planet? 89 PER (S) replik: hänvisar till forskning. Om vi tittar på de värden som det inte är så lätt att ta på skulle jag kunna vara drastisk och säga att ja, de rapporterna finns, men det är inte så många som tar dem särskilt mycket på allvar. Det är inte lätt att sjösätta dem och säga att det är definitivt, eftersom det blir så brett och så målande. Det unika för exempelvis folkhögskolan har varit att den haft friheten att bedriva sin verksamhet, och där har människan, individen, fått vara kvittot på att han eller hon lämnat utbildningen, kursen, verksamheten inte som en bättre människa, för det låter helt knasigt, men som en människa som vuxit i sig själv. Det behöver inte innebära att jag gjort ett visst antal kryss i matte, utan något kan ha hänt som gjort att nästa steg blivit någonting i min egen utveckling. Då är vi nere på individnivå. Min erfarenhet är att i de sammanhang där man talar om pengar handlar det inte om de mjuka värdena utan om hårda, fyrkantiga värden. Det finns en risk att ju mer vi talar om det som är hårt och fyrkantigt desto svårare blir det att hålla ihop bildnings- och folkbildningsperspektivet, som vi trots allt är helt överens om. Det är därför jag är så orolig. När vi väl har beskurit det kommer funktionen, verksamheten, förmodligen att självdö eftersom utrymmet och graden av frihet att utvecklas inte längre finns. 90 (M) replik: Jag är inte så orolig för det. Jag tycker att vi är väldigt tydliga med att folkbildning ska vara fritt och frivilligt och att man ska ha sina egna profiler, både folkhögskolorna och studieförbunden. Vi tycker också att man ska ha möjligheter att utvecklas på väldigt många olika sätt. Det är därför vi inte heller säger ja till motioner som handlar om att föreslå att man ska ha x procent av estetiska lärprocesser vid folkhögskolan, även om det är väldigt tilltalande. Man har , och det är väldigt bra. Folkhögskolan har dessutom väldigt många som kommer till kultursektorn och går på folkhögskola. Min fråga handlade ganska mycket om hur du som riksdagsledamot tycker att man ska följa upp de 3,3 miljarder som riksdag och regering anslår till folkbildningen. Det är också ett ansvar. Jag tror att många av oss har väldigt goda erfarenheter av studieförbund och folkhögskolor. Men när det kommer till kritan är vi här som riksdagsledamöter och har ansvar för att se till att pengarna används på ett korrekt sätt. Ni säger att de får granska sig själva. Det ställer jag mig lite frågande till. Jag tror att det alltid finns en risk att man då inte orkar eller vågar se de eventuella nackdelar som finns eller att man behöver utvecklas på ett eller annat sätt. Det är också det som pekar på i sin rapport. Vi är vana vid att oppositionen brukar bejaka rapporter och säga: Ja, nu ska vi ge oss på regeringen! Men i det här fallet är ni väldigt försiktiga. 91 PER (S) replik: Det sistnämnda känns väl rätt bra. Om individen X genomgår en utbildning men inte presterar det utbildningen var ämnad för kan man ur ett mätperspektiv betrakta det som ett misslyckande. Men det behöver inte innebära ett misslyckande på individnivå. Det kan vara så att det har kommit in en velig och osäker människa som kommer ut som en ganska trygg människa och ger sig in i livet på nytt. Hur mäter man det? Det var det jag försökte belysa. Att ta till vara de mjuka mätbara värdena mer än att räkna pinnar eller antalet godkända eller genomgångna kurser jag vet inte hur man tänker sig att göra det blir det intressanta. När man har förståelse för individperspektivet blir det ett säljande argument i sig. Ni pratar om en marknad. Är det någon som bedriver den typen av säljexperiment är det framför allt högskolorna, men även studieförbunden. Om du har en nöjd deltagare som går ut är du ganska säker på att du kommer att få fler deltagare, eftersom den människan pratar gott om det som händer. Det kanske behövs mer tilltro till den typen av verksamhet. De mjuka mätbara värdena måste lyftas högre. 92 HANS (M) replik: Per ger uttryck för glädjen i den folkhögskola som han har gått i. Jag tror att många som har en relation till folkbildning känner igen sig i den glädjen. I min egen hemkommun, , har vi en folkhögskola i . Där ser jag också just den glädje som beskrivs. Jag tyckte att på ett väldigt fint sätt beskrev sin egen mor, som gick i studiecirkel och kom hem med engelskböcker. Det tror jag är en verklighet som många i har erfarenheter och minnen av. Vi har en lång folkbildningstradition. Det har handlat om demokratisk fostran via partier. Det har handlat om fackföreningarna. Det har handlat om språk, kultur och hantverk. Men jag är ändå av åsikten att vi som politiker också har uppdraget att följa upp. Därför tycker jag att det finns skäl att resonera kring det mätbara, fastän jag förstår de immateriella värden som Per pekar på. Vi är folkvalda. Det handlar om rätt stora summor pengar , till folkhögskolorna och till . Det är mycket pengar. Jag kommer från ett annat område, försvarsområdet, men fuskar nu med kulturfrågor. Även där kan det ibland vara svårt att följa upp. Vi har tack och lov inte varit i något krig , och det tycker jag är ett bra betyg till svenskt försvar. Men det kan finnas synpunkter på huruvida det går att mäta. Då måste jag ändå ställa den fråga som själv tar upp i sin rapport: Tycker Per och att det är rimligt att det kan skilja mellan det studieförbund som får minst, , och det som får mest, . Det är samma typ av verksamhet, samma typ av ämnen och samma typ av människor som kommer till studiecirkeln, men det skiljer mellan den som får minst och den som får mest. Är det något som man skulle kunna mäta bättre, Per ? 93 PER (S) replik: Med tanke på de siffror räknade upp har man mätt det rätt ordentligt ändå. Det är väl inte speciellt bra om det skiljer så mycket. Det är jag den förste att skriva under på. Men det innebär inte per automatik att man ska klovslå allting. Det är det som blir risken i förlängningen, skulle jag vilja påstå, när man går in och ska värdera de här sakerna. Att hitta de icke mätbara värdena och sätta pengar på dem torde vara rätt svårt. Då handlar det kanske mer om tilltro till den verksamhet som finns och till de individer som går igenom den verksamheten. Jag ska avslöja en liten hemlighet: Jag är inte jättebra på att skriva. Jag är urusel på att stava. Ända sedan har det varit ett jättebekymmer för mig att skriva. Så kommer det en lärare och säger: Kan inte du skriva en berättelse om dig själv? Jo, det kan jag. Så sitter jag där och har ångest för att jag inte kan stava. Läraren kommer och frågar: Varför skriver inte Per? Jag är lite orolig för att du inte kommer att kunna läsa vad jag skriver. Skriv du, så bedömer jag det sedan! Så skriver jag. Sedan tar han lappen och lyfter upp den och säger: Är det okej om jag läser upp det här för gruppen? Jag blev alldeles rödblommig. Hur menar han nu? Ser han verkligen vad jag skriver? Kan han utläsa det med alla mina stavfel? Och det kunde han! Den karlen är jag skyldig ett enormt tack. Hur mäter vi det? Då är jag tillbaka igen: Vi måste kanske utjämna skillnaderna, som du pekar på. Det är naturligtvis orimligt om det diffar så mycket. Det måste ses över. Men ha respekt för de mjuka värdena! 94 HANS (M) replik: Jag håller helt med om det Per pekar på. Det är också det som gör den unika pedagogik som finns i folkhögskolorna och folkbildningstraditionen så speciell. Den fångar in saker och ting som kanske inte den etablerade skolverksamheten alltid kan nå. De senaste minuterna har vi hört om glädjen. Vi har hört om mamma och samovarlärare. Det rör sig om en typ av lustfyllt lärande. Men när det gäller vår roll som politiker, uppföljare och granskare måste vi ha respekt för pengar. 1,6 miljarder plus 1,6 miljarder är mycket pengar. Därför tycker jag också att det är viktigt med det arbete som Folkbildningssverige självt uträttar i form av kvalitetskrav, en etisk delegation, utveckling, granskning och uppföljning. Jag är helt övertygad om att alla landets studieförbund och alla folkhögskolor är surrade vid varandra kring ett gemensamt förtroende. Misslyckas ett av studieförbunden eller en av folkhögskolorna riskerar det att drabba även de övriga. Det är därför kvalitetskrav är viktiga. Det är därför ett internt eget etiskt arbete är viktigt. Jag tror att det kan begås misstag och bli fel överallt. Just därför är det viktigt att lyfta upp dem och åtgärda dem. Jag tycker att det centrala i är att det är kuriöst, herr talman, att det kan skilja mellan den som får minst och den som får mest för att göra samma sak. Jag håller med Per om att man borde titta på det här och göra någonting. Det jag är rädd för är att den här riksrevisionsrapporten nu läggs till handlingarna efter det sista inlägget. Sedan kommer man om tre plötsligt och upptäcker att det skiljer mellan den som får mest och den som får minst och att det inte har gjorts någonting. Detta, herr talman, tycker jag är en politisk uppgift. 95 PER (S) replik: Att vi ska vara rädda om våra gemensamma pengar är vi fullt överens om. Men vi är nog inte helt överens, tror jag, om folkbildningens roll och funktion. Jag är livrädd för att vi när vi klär in folkbildningen inom hank och stör begränsar möjligheterna till kreativitet. I min värld blir detta på något sätt Ebberöds bank. Det spelar ingen roll hur mycket pengar vi skjuter till om man inte har friheten att utveckla individen. Härvidlag borde det vara en ganska häftig balansgång för att inte begränsa inom hank och stör. Om vi inte hade gjort förändringar i reglerna om statsbudgeten kanske vi hade kunnat skjuta till ytterligare medel till folkbildningen. Vi hade kanske kunnat satsa någon miljard till för att balansera och öppna upp. Det hade varit en variant, eller hur? Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 16 §.) Kammaren beslutade på förslag av andre vice talmannen att ajournera förhandlingarna till då votering skulle äga rum. 15 § Beslut om ärenden som slutdebatterats MJU9 Havsmiljö m.m. Punkt 2 (Skydd för ) 1. utskottet 2. res. 3 (S, MP, V) Votering: 179 för utskottet 144 för res. 3 26 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 102 M, 24 FP, 17 C, 19 SD, 17 KD För res. 3: 104 S, 22 MP, 17 V, 1 KD Frånvarande: 8 S, 5 M, 3 MP, 6 C, 2 V, 1 KD, 1 - Punkt 3 (Förbud mot oljeborrning i ) 1. utskottet 2. res. 4 (S, MP, V) Votering: 179 för utskottet 144 för res. 4 26 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 102 M, 24 FP, 17 C, 19 SD, 17 KD För res. 4: 105 S, 21 MP, 17 V, 1 KD Frånvarande: 7 S, 5 M, 4 MP, 6 C, 2 V, 1 KD, 1 - Punkt 5 (Hantering av miljöfarliga vrak) 1. utskottet 2. res.