prot · H00941 · 2012-12-11 00:00:00 — De som arbetar där besitter enorma kunskaper och gör ett mycket bra jobb. Biblioteken åker ut till skolorna och i samhället. De har läsecirklar, språkkaféer och bokprat, de är med och utvecklar de digitala möjligheterna för människor, de är med och ordnar kulturaktiviteter, och de servar människor med mycket mer än att tillhandahålla böcker. Biblioteken är dessutom en demokratisk och opolitisk mötesplats. Man kan vara ung eller gammal, man kan se ut som man gör och vara den man är. Alla är välkomna, och det finns något för var och en. Dessutom kan man slippa konsumtionspåverkande reklam som tränger sig på alltmer var vi än befinner oss, vad vi än gör eller handlar. Vi i är fast övertygade om att bibliotekarierna kommer att betyda än mer för samhället och ha en viktigare funktion i att bidra till kunskap om kritiskt granskande och om hur man hittar rätt information, detta som en kontrast till dem som tror att Google kan vara en ersättning för människor att lotsa och lära om hur man hittar i en alltmer komplicerad värld. Där har vi också gjort en satsning i vårt budgetförslag. Vi specificerar 20 miljoner som går till den regionala kulturutvecklingen. Detta riktas just till bibliotekarierna och deras yrke. En annan fråga är e-boken. Vi tycker att regeringen borde ta ett initiativ till en hållbar lösning för e-boken. Detta har vi haft en interpellationsdebatt om. Frågan kanske får sin lösning. Vi får se. Folkhögskolorna är en viktig del i det svenska utbildningssystemet. Sammanlagt 12 000 elever läser in gymnasiekompetens på folkhögskolorna . Vi vet också via utvärderingar att de som går vidare från allmän linje på folkhögskola till högre studier ofta klarar studierna bra. Vi tycker att det borde finnas ännu mer resurser till folkhögskolorna, och vi har föreslagit ytterligare 2 000 studieplatser, utöver de 1 000 som regeringen lade till i årets budget, framför allt på de allmänna linjerna. Vi satsar 120 miljoner för detta ändamål. En annan fråga som är aktuell är fristäder. På flera håll i landet finns det fristäder upplåtna åt författare som är förföljda i sitt hemland på grund av sina åsikter eller sina litterära verk. Fristadsarbetet sker i samarbete med och olika regionala och lokala organisationer, , Icon med flera. stöder ambitioner att vidga fristadsbegreppet till att omfatta fler konstformer och förföljda kulturarbetare. Vi vill tillföra 5 miljoner till anslag just för detta arbete. Jag vill avsluta med att säga följande: Där konsten tar slut tar våldet vid. 70 (SD): Jag vill börja med att yrka bifall till de sverigedemokratiska reservationerna 1 och 2. Det första som slog mig när jag granskade regeringens och de övriga oppositionspartiernas budgetförslag är hur försvinnande små de ideologiska skillnaderna är. Det är nästan så att man börjar undra om inte , med flera hade rätt i sina förutsägelser om historiens slut och ideologiernas död. Socialdemokraternas budgetförslag skulle i grova drag kunna sammanfattas med att de vill att regeringen ska göra lite mer av det man redan gör. De är däremot nöjda med målsättningarna och den ideologiska inriktningen på kulturpolitiken. Inom ramarna för de dryga 12 miljarder som regeringen faktiskt satsar på kulturområdet anser de att regeringen har placerat varje krona rätt. De vill inte dra in eller omprioritera någon av regeringens befintliga satsningar, bara göra lite mer av dem och lägga till ett par nya saker. Visst finns det fortfarande skillnader i några sakfrågor, men ingen av dem kan sägas vara särskilt djupt ideologiskt präglad. Enligt min bedömning är de ideologiska skillnaderna mellan Socialdemokraternas och regeringens budgetförslag inte större än att de skulle kunna rymmas inom två falanger i samma parti. står i detta sammanhang för någonting annat och någonting nytt. Vårt intåg i innebar att ett nationalistiskt och konservativt perspektiv återigen fördes in i kulturdebatten och i den svenska politiken. Vi räds inte att göra tydliga prioriteringar, vilket också framgår av vårt budgetförslag. Till skillnad från Socialdemokraterna är vi inte alls nöjda med regeringens grundläggande inriktning på kulturpolitiken. Därför har vi lagt fram förslag om nya kulturpolitiska mål. Vi är inte heller nöjda med regeringens prioriteringar inom den befintliga utgiftsramen. Förutom att höja utgiftsramen med nästan i syfte att bland annat stärka stödet till idrotten och förbättra tillgången till kultur för barn, äldre och funktionshindrade föreslår vi en omfördelning mellan anslagen på . Jag ska lämna den ideologiska aspekten av de föreliggande budgetförslagen och i stället fokusera på de konkreta förslag som föreligger, och även på dem som inte föreligger, och det finns några saker som jag särskilt vill lyfta fram. Idrottspolitiken är ett område som sällan får särskilt mycket utrymme i kulturutskottets budgetdebatter. Men anser vi sverigedemokrater att det finns starka skäl att ändra på det. Vi sverigedemokrater är övertygade om att elitverksamheten och basverksamheten förutsätter varandra och utgör omistliga delar i upprätthållandet av ett starkt svenskt idrottsliv. Vi har därför varit positiva till den elitsatsning som regeringen anslog medel i syfte att stärka svensk idrotts internationella konkurrenskraft och få fram fler idrottsliga förebilder som kan locka barn och unga till idrottens värld. Särskilt glädjande har det också varit att en stor del av dessa pengar har kommit handikappidrotten till del. Enligt en rapport från av medlen inom ramen för elitsatsningen till just handikappidrotten. Mot bakgrund av bland annat detta är det ytterst beklagligt att är ensamma om att vilja förlänga stödet när pengarna nu tar slut i och med . Om man till slopandet av elitsatsningen lägger det faktum att regeringen och de övriga oppositionspartierna vägrar att tillmötesgå vädjan om att få kompensation för pris- och löneomräkning innebär det att stödet till idrotten urholkas med ca bara . Fortsätter denna urholkning av stödet till idrotten uppger att man inom en relativt snar framtid kommer att tvingas till besparingar inom basverksamheten där bland annat barn- och ungdomsidrotten ingår. Det är beklagligt, och det rimmar illa med de övriga partiernas utfästelser om att prioritera såväl idrotten som barn och ungdomar. En del av de pengar som regeringen och Socialdemokraterna sparar in på bland annat handikappidrott används i stället till att för på genomföra en kraftig höjning av stödet till trossamfund. Från sida finner vi denna prioritering vara anmärkningsvärd av flera skäl. Vi finner regeringens motivering till denna kraftiga höjning bristfällig, men framför allt ifrågasätter vi tidpunkten för höjningen och de signaler som detta riskerar att sända ut. Som ett villkor för att få statsbidrag förbinder sig trossamfunden att upprätthålla och stärka de grundläggande värderingar varpå samhället vilar. Gång på gång har det dock visat sig att många av de skattefinansierade samfunden gör det rakt motsatta och att kontrollen av hur bidragen används är minst sagt bristfällig. Det har tidigare framkommit hur man inom skattefinansierade samfund har liknat homosexuella vid cancersvulster, pläderat för införandet av sharialagar i och spridit propaganda med uppmaningar till mord på judar. För cirka avslöjade SVT:s med hjälp av dold kamera att sex av tio undersökta moskéer pläderade för att kvinnor ska underkasta sig sina män och acceptera misshandel och sex mot sin vilja. Man visade också hur kvinnor i vissa moskéer tvingades att gå in bakvägen och sitta bakom stora draperier utan möjlighet att se gudstjänsterna. Mig veterligen har inga av dessa kvinnoförtryckande moskéer och samfund blivit av med sitt bidrag. I stället väljer regeringen och Socialdemokraterna nu att kraftigt öka stödet till dessa samfund. På temat besynnerliga ställningstaganden från regeringen har jag också mycket svårt att förstå hur regeringen efter det totala fiaskot med Kulturarvslyftet kan välja att bara luta sig tillbaka och inte göra någonting för att försöka förbättra situationen utan bara hoppas att allting ska lösa sig. Vi Sverigedemokrater delar de grundläggande intentionerna bakom Kulturarvslyftet, och vi är inte beredda att ge upp grundtanken med verksamheten riktigt . Vi har därför lämnat förslag på hur verksamheten skulle kunna förbättras och göras mer attraktiv för tilltänkta arbetsgivare, och vi har även tillskjutit medel för detta. Sker det inga förbättringar är vi åtminstone beredda att titta närmare på Socialdemokraternas förslag om att återinföra Access. Som det är nu gör ju Kulturarvslyftet knappt någon nytta alls vare sig som arbetsmarknadspolitisk eller kulturpolitisk reform. På samma sätt som vi delar intentionerna bakom Kulturarvslyftet delar vi också intentionerna bakom de övriga oppositionspartiernas förslag om att återinföra fri-entré-reformen. Vi är beredda att längre fram titta närmare även på detta förslag, men vi tycker att det är rimligt att först invänta resultatet av tillkännagivandet till regeringen om att närmare utreda konsekvenserna av reformens slopande. För att möjliggöra en seriös bedömning av förslaget vore det också bra om Socialdemokraterna och Vänstern kunde enas om vad det faktiskt skulle kosta att införa en sådan reform. Innan jag slutar vill jag också ta tillfället i akt att säga några ord om vår omprioritering av medel från mångkulturalistiska verksamheter till stärkandet av det svenska kulturarvet och den gemensamma svenska identiteten. Just denna prioritering är central för vårt budgetalternativ och brukar också leda till en hel del missförstånd och starka känslor hos övriga partier. Jag har vid tidigare debatter angett en rad skäl till att det svenska kulturarvet och den gemensamma identiteten i samhället bör stärkas, men då ämnet är så viktigt vill jag försöka förklara grunden till vårt ställningstagande. För att åtminstone i någon mån tillmötesgå den rådande tidsandan inom kulturpolitiken ska jag försöka ta mig an ämnet utifrån ett så kallat interkulturellt perspektiv. En tid efter den senaste kulturbudgetdebatten här i kammaren hade jag förmånen att få följa med delar av kulturutskottet på en resa till . Resan gav naturligtvis många fina och intressanta upplevelser av olika slag, men också en del insikter och tillfällen till politiska observationer. är ett land som i likhet med har haft ett naturligt och frivilligt kulturutbyte med sina grannländer under historiens lopp. Trots det hörde jag inte under hela veckan någon av mina riksdagskolleger från de övriga partierna på grundval av detta ifrågasätta existensen av en särpräglad japansk kultur och identitet. Ingen talade om för våra japanska värdar att man på grund av det faktum att inspirationen till teceremonin kommit från , att den japanska konsten har låtit sig inspireras av och att buddhismen ursprungligen härstammar från norra egentligen skulle kunna säga att endast barbariet är urjapanskt, och resten av utvecklingen har kommit utifrån. Och tur var det, för det hade varit ganska oförskämt och dessutom fel i sak. I samband med resan till gjorde jag även några andra observationer som jag menar åtminstone till stora delar har en gemensam förklaring. För det första noterade jag när jag läste på inför resan att räknas som världens kanske mest säkra storstad. I Wikitravels reseguide över läste jag till exempel: är förmodligen en av de tryggaste storstäder du någonsin kommer att besöka, och i allmänhet är ett av världens tryggaste länder att vistas i. Den absoluta merparten av alla resenärer, inklusive ensamma kvinnor, kommer inte att mötas av några som helst problem när de går runt på gatorna sena kvällar och nätter. Gatukriminalitet är extremt ovanligt och tycks trots de redan låga nivåerna vara på väg att minska. För det andra noterade jag att moderna historia tycks ha varit förskonad från de våldsamma klassmotsättningar som präglat många andra länder. För det tredje fick jag under utskottets besök vid Tokyos katastrofberedskapscenter se en mycket rörande utställning bestående av teckningar av japanska barn som skildrat sina upplevelser under den senaste jordbävnings- och tsunamikatastrofen. Givetvis fanns där teckningar av rädda barn som gömde sig under ett bord under jordskalvet, men det fanns också teckningar som skildrade den enorma solidaritet, hjälpsamhet och beslutsamhet som det japanska folket uppvisade under katastrofen och som väckte omvärldens beundran. En teckning som berörde mig särskilt djupt var gjord av en liten flicka och visade hur hon lugnt stod arm i arm med sina grannar i alla åldrar och mötte den anstormande flodvågen. Personalen vid svenska ambassaden i berättade för mig om den fantastiska samhörighetskänsla och hjälpsamhet som präglade landet under katastrofen. Bokstavligt talat alla delar av det japanska samhället hjälpte till. I stället för att ta tillfället i akt att råna och plundra avbröt till exempel den japanska maffian sin vanliga verksamhet och hjälpte till med räddningsarbetet. Vid samtal med Japankännare både under och efter resan har jag fått bekräftat att tryggheten, frånvaron av djupgående gruppmotsättningar och solidariteten i katastrofsituationer samtliga kan kopplas till karaktären på den japanska kulturen och även till själva förekomsten av en stark gemensam kultur och identitet, som delas av nästan alla medborgare i samhället. Detta säger mig att kultur är någonting mer och viktigare än bara estetiska upplevelser, att det spelar en enorm roll vilken eller vilka kulturer det är som präglar ett land, att en gemensam kultur bidrar till att upprätthålla en gemensam identitet och att en stark gemensam identitet i sin tur befrämjar socialt kapital, solidaritet, stabilitet, trygghet och skydd för svaga grupper. Gemensam kultur och identitet kan göra så att ett barns främsta minne av en naturkatastrof blir gemenskap och hjälpande grannar. skulle frånvaron av en gemensam kultur och identitet och ett obefintligt socialt kapital sannolikt kunna leda till att samma barns minne av samma naturkatastrof i stället hade blivit otrygghet, våld, sönderfall och plundring. Detta är grunden till kulturpolitiska prioriteringar och våra satsningar på att stärka den svenska kulturen och identiteten. Bortsett från , som har föredragit att citera sig själva, har det blivit något av en tradition att i samband med kulturdebatterna här i kammaren citera någon författare eller läsa upp en dikt. Som min sista gärning i egenskap av kulturpolitisk talesperson för mitt parti skulle jag därför vilja läsa upp ett litet utdrag ur den finaste dikt jag känner till om svenskt kulturarv. Dikten heter Utblick och är skriven av den småländske bondepoeten . Än nynnar mot tidsdammets ängsel och kvalm liksom röster och bytrummans dunk till åldermanstal eller visa och psalm ifrån seklernas hävdtrygga lunk Med vinddragets stigande, fallande tåg tonar mörtforsens eviga sång som brusat till vallhorn och böljande råg utmed vargskog och svedjedalssprång Fast skvaltkvarn och ålkista multnat till dy ligger nålsten och dammfäste kvar till fast tradition med en vädjan i by att förvalta det jordearv vi har 71 i (S) replik: Det är intressant att inte ser några skillnader mellan borgerlig kulturpolitik och socialdemokratisk kulturpolitik, vilket han lyfte fram i talarstolen. Jag tycker att han ska läsa våra motioner. Det är stora skillnader. Vi gör en hel del satsningar som regeringen inte gör. För oss är det självklart att kulturpolitiken är en del av en välfärdspolitik och att alla ska ta del av kultur, inte bara några få. Jag tänker dock inte ägna tiden åt att diskutera socialdemokratisk och borgerlig kulturpolitik, utan jag tänkte ställa en fråga till dig, . Det är intressant att du själv lyfter fram . var jag inte med på den resan, men du lyfter fram detta med solidariteten men bara solidaritet i ett samhälle, i ett land. För oss socialdemokrater handlar solidaritet också om att ställa upp för varandra över nationsgränserna. Solidariteten kan inte stanna vid gränser, utan den måste finnas med alla människor. I detta fall lyfte du upp att det hade varit jordbävning, men vi vet att i många delar av världen flyr människor från krig och annat. För oss som socialdemokrater är det självklart att vi då också ska hjälpa till så att solidariteten inte stannar inom vissa landsgränser. Jag tycker att det är intressant att se vad som står i den motion som ni skriver om att de mångkulturalistiska verksamheterna ska läggas ned. I den dikt som du läser upp talar du om utblicken. För mig är utblicken också att se vad det är som händer runt omkring oss och att vi kan ta intryck av det. Du lyfte fram att du tog intryck av din resa till . Ser inte att det är viktigt att vi jobbar med utblick på olika sätt? 72 (SD) replik: Det jag sade var att det visserligen finns skillnader mellan Socialdemokraternas politik och den borgerliga politiken men att de inte är av någon ideologisk karaktär. Det handlar i första hand om att Socialdemokraterna vill göra lite mer av det som regeringen redan gör. Jag ser inte att Socialdemokraterna bedriver någon särskilt genomtänkt eller aktiv oppositionspolitik. Jag tycker att det är synd, för jag tror inte att det befrämjar intresset för den kulturpolitiska debatten bland allmänheten. När det gäller ansvar och solidaritet håller jag fullständigt med. Vi har ett ansvar för våra medmänniskor i men också i andra länder. Just därför är det så otroligt viktigt att de resurser som vi kan avsätta i detta land till att hjälpa människor i andra länder används så effektivt som möjligt. Det handlar om de pengar som vi har över efter det att vi har sett till att äldreomsorgen funkar, efter det att vi har tacklat hemlöshetsproblem och social problematik och efter det att vi har sett till att sjukvården och allt det som vi måste göra för att ha ett drägligt samhälle här i fungerar. Dessa pengar måste vi använda så effektivt som möjligt. Det är det vi sverigedemokrater gör. Det är därför vi föreslår att vi ska mångfaldiga stödet till UNHCR för att kunna hjälpa flyktingar på plats. Det är de som lider allra mest, de som har det allra svårast och de som har det allra fattigast. Den stora merparten av alla flyktingar i världen hamnar i krisområdenas närhet. Men dem vill Socialdemokraterna inte göra någonting för. Ni gör ingenting för att hjälpa dessa människor. I stället slår ni er för bröstet och känner er goda för att ni tar hit en liten rännil av världens flyktingar. Det är en liten rännil som relaterat till vår befolkningsmängd skapar stora problem här. Er politik går ut på att hjälpa mycket färre än vi vill hjälpa som den skapar mycket större problem här i . Det är inte solidaritet. Det är bara trångsynthet och självgodhet. 73 i (S) replik: Vi lägger en hel del resurser på biståndsarbete och annat arbete i andra delar av världen. Men vi ser också att vi behöver ställa upp för de människor som flyr från krig och annat, och det tycker jag att vi ska vara stolta över i det här landet. Jag skulle vilja lyfta upp en annan fråga. Det gäller scenkonstpensionerna. Vi var tidigare överens i kulturutskottet om att frågan om scenkonstpensionerna måste lösas och att regeringen skulle återkomma. I den budgetproposition som har lagts fram till har det fortfarande inte kommit något konkret förslag om att lösa frågan. Hur ser på detta? Ni har ju ingen reservation i frågan. Du sitter alltså lugnt i båten och tycker att det är helt okej att frågan om scenkonstpensionerna fortfarande inte är löst eller hur ska vi tolka detta agerande från sida? 74 (SD) replik: När det gäller scenkonstpensionerna har jag ingen annan uppfattning än att detta måste lösas. Det tillkännagivande som gavs till regeringen var att den skulle återkomma med förslag. har frågan lämnats över till arbetsmarknadens parter, och det förs en diskussion. Vi kommer att följa frågan noggrant, och jag hoppas att det så snabbt som möjligt kommer till en lösning. Jag tycker att det är bra att arbetsmarknadens parter får vara med i processen. Det är en del av den svenska modellen, som jag tror att även Socialdemokraterna värnar. För att få med alla i båten och se till att vi har en lösning som fungerar och som blir långsiktigt hållbar tycker jag att det kan vara värt att vänta ytterligare ett litet tag för att sedan få lösningen på plats. De pengar som ni använder här använder vi till exempel till att försöka bevara stödet till idrotten. Det handlar till exempel om pengar till handikappidrotten som ni tar bort. I stället lägger ni dem på att öka stödet till kvinnoförtryckande samfund av olika slag. Det tycker jag är en ganska märklig prioritering från Socialdemokraternas sida. 75 (V): kom siffror från som var lite intressanta för vår debatt här . De visade att offentliga utgifter för kultur och fritid är de minsta i . Det är inte det vi brukar höra från kulturministern, som skrytsamt brukar påpeka hur mycket man har höjt anslagen och hur mycket pengar man satsar. Det har visat sig att medan spenderar minst, av bruttonationalprodukten till kultur och fritid, spenderar alla andra nordiska länder mer. Detta förvånar egentligen inte oss som sysslar med kulturpolitik. Vi har en regering som i stor utsträckning litar till marknadens självreglering och marknadsanpassning, inte bara på kulturområdet utan på alla områden. Man ska betala vad det kostar. Vi ska i mindre utsträckning solidariskt finansiera sådant som vi ser som gemensamma nyttigheter och i stället se välfärd, vari kultur är en del, som en privatsak. Detta går igen. Regeringen anser, åtminstone enligt kulturministern, att den viktigaste kulturpolitiska reformen är jobbskatteavdraget. Detta skulle ha varit jättekul om det hade sagts i ett satirprogram, men det har sagts av kulturminister. Tanken bakom det är sannolikt att de som får lite mer pengar i plånboken genom skattesänkningar får möjligheten att själva bestämma om de vill köpa kultur för en viss del av pengarna. Först och främst är det en något märklig syn på vilka som behöver tillgång till kultur. Det ska tydligen inte gälla arbetslösa, sjuka eller pensionärer, som har fått mycket mindre skattesänkningar än alla andra. Det ska i första hand gälla de högavlönade, för det är de som har fått de största skattesänkningarna. Det är de som ska få möjligheten att köpa sig mer kultur, medan många ska få hålla till godo med mindre kultur. Detta är ett kulturpolitiskt haveri. Det skulle kunna göras mycket mer. Mot Alliansens marknadsanpassning finns det möjlighet att välja en radikal konst- och kulturpolitik en politik som inser att kultur är välfärd och att kultur är någonting som vi har ett gemensamt ansvar för. Den innebär dessutom att kulturyttringar inte ska låta sig styras utan tillåtas att reta, provocera och oroa minst lika mycket som de roar och underhåller. Men det vill inte regeringen. Den absolut största satsning som regeringen har gjort, det så kallade Kulturarvslyftet, har knappt skapat några jobb alls. Det är ett fiasko. Det vore klädsamt om kulturministern senare i debatten här erkände att det är ett misslyckande och ett fiasko för det är vad det är. Men jag tror inte att vi kommer att få höra det. Vi kommer att få höra att det är på rätt väg och att det kanske inte har gått så fort som man hade trott, men att det kommer att skapa en massa nya jobb. Vi kommer att få höra fler sagor om Kulturarvslyftet i stället för konkreta åtgärder för att lyfta kulturens betydelse. En sådan verksamhet, som är avgörande för barns och ungdomars möjlighet att själva utöva kultur, är . Det är en fantastisk inrättning, som började som den kommunala och som har vidareutvecklats. Men möjligheterna att delta i verksamhet är inte lika över hela landet. Det finns 14 kommuner som inte ens har någon kulturskola. Det är 14 kommuner som över huvud taget inte erbjuder sina barn och ungdomar att pröva på att lära sig att spela ett instrument, att spela teater, att måla och att utöva kultur själva.