prot · GZ0993 · 2012-04-10 00:00:00 — Om jag har stor förståelse för det har jag åtminstone viss förståelse för att lokala politiker också gör det för att raka hem så mycket pengar som möjligt till eller vad det nu kan vara. Och om jag har viss förståelse för lokala politiker har jag lite mindre förståelse för riksdagspolitiker som ska ha ansvar för hela riket, inte bara sin egen landsdel. När det gäller regeringen kan vi naturligtvis inte, absolut inte, hålla på att ta geografiska eller lokala hänsyn. Vi måste titta på hela . Därför ankommer det på oss dels att lägga fram förslag som gör att det blir en bra fördelning, så att kommunerna får likvärdiga förutsättningar, dels att ta ett stort ansvar för att det inte blir tillväxthämmande. Jag kan lova er att det är en grannlaga uppgift som vi tillsammans med bland annat Statskontoret identifierat svårigheter i, och vi bereder ärendet så fort vi någonsin kan. 22 (S): Jag noterar, vilket är intressant, att det låter som om det system som föreslås av en enig kommitté, med stöd av av dem som svarat på remissen, är någon sorts intressehistoria där man omfördelat på ett orättfärdigt sätt. Man bygger det faktiskt på vissa sakförhållanden, på kriterier som är aktuella, på kriterier som tiden har passerat. Därför lägger man fram förslaget. Om ska ha igenom ett förslag i vilket han väl i slutändan ändå syftar till måste han inse att består av representanter för hela landet, inte av en upphöjd regering som kan domptera bäst den vill. Här måste göras en bred politisk uppgörelse, och då är maktrealiteterna sådana att den måste accepteras både i och i hela landet. Ett tips till kan därför vara att ha någon sorts plattform i en enig kommitté. har svarat att det är ett bra förslag. Det är en hyfsad bas att stå på om man vill komma någon vart. Man kan även välja den andra linjen och utmana hela enigheten, lägga fram ett förslag som kanske inte alls går igenom i utan tillbakavisas. Den linjen kan man också välja, men hur fruktbart är det? Det är nu upp till regeringen om det ska skapas splittring i eller inte. Regeringens interna splittring må vara en sak, men om den bidrar till den politiska dumheten att splittra och landet genom att försöka driva igenom ett förslag som inte kan få gehör tyder det på att det är kartan som gäller medan verkligheten är någonting helt annat. Därmed faller det som regeringen försöker sig på. Det här är en betydligt mer komplicerad materia än vad jag tyckte att beskrev den som. Jag har erfarenhet som kommunalråd och vet att i sådana här fall bör man nog lyssna på kommunerna. 23 Statsrådet (M): Jag får tacka för interpellationen och debatten och även övriga debattörer. Jag tackar också för tipset jag fick av i hans sista inlägg. Låt mig också svara på tidigare fråga. Ansvaret vad gäller kommunernas och landstingens ekonomi ligger naturligtvis hos kommunerna och landstingen, och rådande utjämningsförslag gäller tills annat meddelas eller beslutas i . Jag är fullt medveten om att kommunerna och landstingen vill ha svar så fort som möjligt, och jag kan inte säga mer än att vi jobbar så fort vi kan för detta. Att propositionen inte är med på vårens propositionslista ska inte tolkas som att det inte kommer någon proposition. Det kan mycket väl komma en proposition. Det kan också vara så att en del av utredningen görs som proposition, eller någonting större som omfattar hela systemet. Återigen: Regeringens uppgift är att se till att tillväxthämmande faktorer undanröjs. Det är vår uppfattning, i likhet med andra remissinstanser, att utredningen där tyvärr inte nått ända fram, även om jag tycker att utredningen i huvudsak gjort ett mycket gott arbete. Överläggningen var härmed avslutad. 14 § Svar på interpellation 2011/12:284 om situationen för arbetslösa ungdomar 24 Arbetsmarknadsminister (M): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att förhindra att allt fler ungdomar hänvisas till jobb- och utvecklingsgarantins fas 3. har haft en hög ungdomsarbetslöshet. Som jag sagt är ungdomsarbetslösheten en fråga som regeringen tar på största allvar. Regeringen har vidtagit, och kommer att vidta, nya åtgärder för att underlätta för unga att etablera sig på arbetsmarknaden. Som jag också tidigare påpekat bör man i sammanhanget ha i åtanke att den officiella arbetslöshetsdefinitionen inkluderar heltidsstuderande som söker arbete. var strax över hälften av de arbetslösa ungdomarna i åldern heltidsstuderande. Som interpellanten nämner presenterade regeringen i budgetpropositionen kraftfulla insatser för att möjliggöra en höjd aktivitetsnivå i jobb- och utvecklingsgarantin för ungdomar, vilket ger bättre förutsättningar för en högre aktivitetsnivå och ett mer aktivt stöd i jobbsökandet. Det är naturligtvis olyckligt när en ungdom har varit borta från arbetsmarknaden så pass länge att han eller hon anvisas till sysselsättningsfasen. I ett internationellt perspektiv har dock en låg andel långtidsarbetslösa ungdomar. Tredje kvartalet 2011 hade av de arbetslösa ungdomarna i EU varit arbetslösa eller mer. I var motsvarande andel 7 ½ procent. var av deltagarna i sysselsättningsfasen under . Förutom att få resurser har Arbetsförmedlingen också för ungdomar som bedöms riskera långvarig arbetslöshet fått utökade möjligheter att sätta in insatser i arbetslöshet, så kallad profilering. Ungdomar som saknar slutbetyg behöver motiveras att slutföra sina studier för att förbättra sina jobbchanser. Därför har regeringen förlängt den studiemotiverande folkhögskolesatsningen som ungdomar kan ta del av i arbetslöshet. Vidare har vi förlängt möjligheterna för ungdomar mellan som saknar fullständig grundskole- eller gymnasieutbildning att få studiemedel med den högre bidragsnivån inom studiemedlet för studier på grundskole- eller gymnasienivå, alltså i bidragsdel. Förutom att förstärka och effektivisera insatserna för redan arbetslösa ungdomar behöver förebyggande åtgärder vidtas för att förhindra att fler ungdomar blir arbetslösa. En viktig del i det är att rätta till de brister i utbildningssystemet och på arbetsmarknaden som gör tröskeln mellan skola och arbetsliv hög. Alltför många ungdomar har lämnat skolan utan tillräckliga kunskaper och yrkesutbildningarna sattes länge på undantag. Regeringen har därför genomfört flera viktiga utbildningsreformer. Kopplingen mellan skola och arbetsmarknad förstärks bland annat genom införandet av en gymnasial lärlingsutbildning som en alternativ väg till yrkesexamen inom gymnasieskolans yrkesprogram. Dessutom har en särskild utredare fått i uppdrag att utreda och föreslå lösningar avseende en ny anställningsform med ett utbildningsinnehåll för unga , en lärlingsprovanställning. Regeringen vill sänka trösklarna in på arbetsmarknaden för unga. Detta har vi gjort genom att bland annat införa nystartsjobben. Det särskilda anställningsstödet har även gjorts generösare och tillgängligt för ungdomar redan vid inträdet i jobb- och utvecklingsgarantin. Dessutom har vi halverat socialavgifterna för alla och även halverat restaurangmomsen. Arbete inom restaurangnäringen är för många en första kontakt med arbetsmarknaden, inte minst för grupper med hög arbetslöshet och svag förankring på arbetsmarknaden, som exempelvis ungdomar. Dessa satsningar har gjort det billigare att anställa unga och syftar, tillsammans med andra satsningar, till att bryta arbetslöshet och förhindra att allt fler ungdomar blir långvarigt arbetslösa. Arbetslinjen gäller alla. 25 (MP): Jag tackar ministern för svaret. Anledningen till att jag skrev denna interpellation var att vi fick nya uppgifter om att allt fler unga går utan jobb under allt . Antalet personer i de olika garantierna ökar snabbare än förutspått, och förändringarna är bekymmersamma vad gäller unga som går över från ungdomsgarantin till jobb- och utvecklingsgarantin. Det här säger . Sedan jag skrev interpellationen har siffrorna dessutom ökat. Jag använde januaris siffror, men februarisiffrorna är ännu högre. Just nu är det uppe i 13 000 ungdomar som gått över från ungdomsgarantin till jobb- och utvecklingsgarantin. Sedan jag stod här och hade en interpellationsdebatt med ministern i julas har 2 000 ungdomar gått från ungdomsgarantin till jobb- och utvecklingsgarantin. Det går alltså med en rasande fart. Jag menar att det behövs ännu starkare insatser än de som ministern föreslog . Alla vet, även ministern, att om man börjar sitt vuxenliv med långvarig arbetslöshet är vägen in i arbetslivet väldigt brant. Enligt den senaste statistiken är 65 000 helt friska ungdomar arbetslösa mer än . Det är helt oacceptabelt. Då är ändå inte ungdomar som inte valt att registrera sig som arbetslösa inräknade. Där räknar med ytterligare 40 000 ungdomar som varken jobbar eller studerar. Detta är ett stort bekymmer. Som jag sagt tidigare här i talarstolen går det bra för de flesta ungdomar. Därför menar jag att de generella satsningar som regeringen gör, som sänkningar av arbetsgivaravgiften för alla ungdomar, inte hjälper de ungdomar som är längst bort från arbetsmarknaden. Detta vet regeringen om. Ändå väljer man att tala om att detta skulle vara någonting väldigt bra. Detsamma gäller naturligtvis satsningar på sänkta ungdomslöner, som delar av regeringen talar om. De ungdomar som har varit arbetslösa så här länge är inte anställbara. De behöver gå en gymnasieutbildning. när vi har tittat på den satsning som regeringen gjort på folkhögskolan vet vi att om man bara får in ungdomarna i skolan och får möjlighet att motivera dem går det bra. Jag har träffat väldigt många ungdomar hundratals. Det som alla talar om är bristen på vägledning. Studie- och yrkesvägledare är någonting som inte finns . Det är någonting som skolorna dess värre väljer att plocka bort i stor utsträckning. Jag skulle verkligen vilja att ministern tittade på det. Jag undrar också varför Arbetsförmedlingen nu använder sig av nystartsjobb i mindre utsträckning. Det har skett en minskning . Om det nu är så jättebra, varför använder inte Arbetsförmedlingen det redskapet? 26 (FP): tar upp ungdomsarbetslöshetsfrågan ur perspektivet fas 3, alltså sysselsättningsfasen i Arbetsförmedlingens regi, och försöker ge en bild av att regeringen inte vidtar tillräckliga åtgärder. Arbetsmarknadsministern har i alla fall levererat ett antal konkreta förslag på satsningar, men i inlägg fanns det inte ett enda konkret förslag på hur de gröna vill angripa detta stora problem, denna stora utmaning. Jag hoppas att vi kan vara överens om att vi ska fokusera på dem som berörs av denna debatt, nämligen de arbetslösa, det vill säga inte heltidsstuderande på gymnasiet eller i vuxenutbildningen, deltidsstuderande eller vad det nu kan vara. I lokaltidningen skrev man senast för sedan att av de inskrivna aldrig kommer på Arbetsförmedlingens möten. Man kan få en bild av att det är väldigt många som är inskrivna, men när det erbjuds informationsinsatser, frukostmöten, coachningar och så vidare dyker inte upp. Alltså måste vi vara mer konkreta kring målgruppen: de som inte har gymnasieutbildning, de som inte kommer in på vuxenutbildningen eller i yrkeshögskolesystemet och de som lever på försörjningsstöd eller till och med lever på föräldrarna och inte har möjlighet att flytta. Detta är ett problem. De delar som arbetsmarknadsministern nämnde är bra. Det är kanske lite sent, men det är positivt att Arbetsförmedlingen har fått nya insatser, och det är mycket positivt att Arbetsförmedlingen redan från dag ett kan erbjuda matchningsinsatser. Jag hoppas på att få en kommentar från regeringen och arbetsmarknadsministern om hur man ytterligare kan skärpa detta och kontrollera att ungdomar faktiskt får hjälp, så att det inte bara blir en liten text i ett utskottsbetänkande. Det som inte nämndes tillräckligt mycket var lärlingsutbildningar inom vuxenutbildningen och reformeringen av gymnasieskolan. En folkhögskolesatsning pratar Dingizian om, men det är precis det som regeringen har fattat beslut om, och det förlängs nu 2012/13. Det kommer att kosta drygt 90 miljoner, varav 25 miljoner bara innevarande år. Men genom bland annat rapporter från Arbetsförmedlingen och besök hos Arbetsförmedlingens chefer har vi noterat att det inte är så lätt att motivera denna målgrupp, långtidsarbetslösa. På vissa håll och kanter finns det möjligheter, och det finns resurser. Men det är inte så lätt att motivera en 22- eller 23-åring och säga: ska du sätta dig vid folkhögskolebänken och läsa in både grundskola och gymnasieskola. Jag hoppas att även noterar de satsningar som görs och att det inte finns några enkla lösningar på ungdomsarbetslöshetsfrågan. När det gäller fas 3 är det tre grupper som särskilt nämns. Det är personer med funktionsnedsättning, utrikes födda och felutbildade. Det är positivt att tar upp studie- och yrkesvägledarnas viktiga roll i skolan. Men detta är personer som har lämnat skolsystemet för länge sedan. Trots detta förordar och hennes socialdemokratiska kamrater här i kammaren att vi ska återgå till det gamla gymnasiesystemet. Där ställde man höga teoretiska krav med högskoleförberedande kunskaper inför arbetslivet. Det är precis de ungdomar vi möter bland målgruppen felutbildade inom fas 3-gruppen. 27 (S): Tack så mycket för svaret på interpellationen, arbetsmarknadsministern! Svaret på interpellationen från får mig att vilja ställa tre frågor till arbetsmarknadsministern. Den första rör arbetsmarknadsministerns synpunkt på om vi har en hög ungdomsarbetslöshet eller inte. Det står i svaret att haft en hög ungdomsarbetslöshet. Direkt efter det försöker arbetsmarknadsministern såsom regeringens olika ministrar gör vid många tillfällen att tricksa lite med siffrorna för att försöka bagatellisera ungdomsarbetslösheten. Då ställer man sig frågan: Är detta ett allvarligt problem eller inte? Har vi en hög ungdomsarbetslöshet eller inte? Det är den första fråga som svaret ger anledning att ställa. När det gäller den så kallade sysselsättningsfasen upplever jag det som att arbetsmarknadsministern i sitt svar försöker att på något sätt distansera sig till sin egen politik. Det kan jag tycka vara väldigt positivt. Jag hoppas verkligen att jag tolkar det rätt. Jag skulle vilja få det bekräftat att arbetsmarknadsministern nu inser och erkänner att den så kallade sysselsättningsfasen, eller det som mer är känt som fas 3, är misslyckad arbetsmarknadspolitik. Min fråga blir: Kan ministern erkänna att fas 3 är en misslyckad arbetsmarknadspolitisk åtgärd? Ministern säger själv i svaret att det är olyckligt när ungdomar anvisas till sysselsättningsfasen. Det kan jag hålla med om. Men det är rätt konstigt om man ordnar en arbetsmarknadspolitisk åtgärd som man inte önskar någon att hamna i. Vi som har träffat människor som har hamnat i fas 3 och sett hur åtgärden fungerar vet att det väldigt ofta inte leder till jobb. Siffrorna för andelen arbetslösa som får jobb efter fas 3 är väldigt dåliga. Det viktigaste mätinstrumentet för att bedöma om en arbetsmarknadspolitisk åtgärd fungerar eller inte är väl om man får jobb efter åtgärden. Men det känns bra och positivt om också arbetsmarknadsministern är skeptisk till sin egen politik. Den tredje frågan som svaret ger anledning att ställa till arbetsmarknadsministern är: Delar arbetsmarknadsministern statsministerns uppfattning att åtgärden att sänka kostnaderna för alla unga med den halverande socialavgiften är misslyckad politik? Det sade statsministern i tidningen när han avvisade förslag till sänkta löner. Man säger: Detta fungerar inte, och vi tror inte på det. Vi kan konstatera att vår egen politik när det gäller att sänka kostnaden för unga inte har fungerat och inte har gett fler jobb. Den rimliga och logiska frågan blir då följaktligen: Är statsministern ensam om sin uppfattning om arbetsmarknadspolitiken i regeringen eller delas statsministerns uppfattning av arbetsmarknadsministern? Det skulle vara spännande att få reda på det. 28 Arbetsmarknadsminister (M): Tack för interpellationen! Det är en oerhört angelägen fråga. Det handlar om våra ungdomar som inte är framtiden utan nutiden här och . När vi nu har en massa ungdomar här på läktaren vill jag säga att de ungdomar som slutför sin utbildning går det i allmänhet väldigt bra för. De har korta arbetslöshetsperioder och kommer snabbt tillbaka till arbetsmarknaden. Det som jag är bekymrad över är alla de ungdomar som har hoppat av skolan eller där skolan inte har passat dem. Det är dem vi ser i långtidsarbetslöshet i sysselsättningsfasen. Lyckligtvis är det ganska få, men de är ändå alldeles för många. Ungdomar ska inte vara arbetslösa. De ska ha jobb eller gå i skolan. Låt mig nämna någonting om de långtidsarbetslösa ungdomarna som har varit arbetslösa . Först och främst försöker vi redan från dag ett att förmå dessa ungdomar att gå tillbaka till skolan. Det är A och O att få betyg och ha en slutförd utbildning. Även om vi erbjuder dem ett studiebidrag på , på det sätt som har föreslagit, är det för många inte ett alternativ just . Oavsett om vi försöker att motivera på olika sätt vill de komma ut och jobba. Vad har vi då gjort? Den här gruppen ungdomar kan få ett särskilt anställningsstöd, vilket man kan få efter sex månaders arbetslöshet och är i sysselsättningsfasen. Ungdomen får ut en bruttolön på , vilket är en ganska låg lön men ändå rimlig om man är helt utan erfarenhet och utbildning. Om ungdomen får ut i bruttolön blir arbetsgivarens kostnad . Så mycket högre subvention tror jag inte att man kan ge en arbetsgivare. Problemet är att arbetsgivarna ändå inte vill anställa dessa ungdomar. Jag och ni vet att dessa ungdomar kan och vill bidra. De vill komma in och jobba, lära sig ett jobb och jobba sig upp. Men de är ändå inte tillräckligt attraktiva för arbetsgivarna. Där har vi en utmaning. Både politiken och näringslivet måste arbeta mer tillsammans. Arbetsförmedlingen måste bli ännu bättre på arbetsgivarkontakter, vara ute i samhället och tala med små och medelstora företag, idrottsföreningar och så vidare och säga: Ni måste hjälpas åt. Vi kan ge en del stöd. Ungdomarna kan få utbildningar och annat. Men ni måste också välkomna dessa ungdomar in. Annars är vi illa ute. Först måste vi motivera dem att gå tillbaka till skolan och ge dem stöd och pengar för att slutföra sin skola. Om de inte vill det måste vi hjälpa dem in på arbetsmarknaden genom olika anställningsstöd eller arbetsmarknadsutbildning. Problemet är att dessa ungdomar inte är så intresserade av skolan just . Det är en utmaning. Vi behöver flera olika verktyg i verktygslådan där utbildning förstås alltid är det viktigaste. Men det kräver att man själv är motiverad att vilja utbilda sig. Min förhoppning är att ännu färre ungdomar ska bli långtidsarbetslösa i och med att arbetsförmedlingen har fått väldigt tydliga direktiv att bli ännu bättre på arbetsgivarkontakter, att vi förbättrar verktygslådan ständigt och att det finns gott om resurser på Arbetsförmedlingen. Avslutningsvis vill jag också säga någonting till . Man kan stå och raljera i talarstolen. Jag tycker att problemet är mycket större än så. säger ofta att regeringen tricksar med siffrorna. Det är precis tvärtom, . gjorde regeringen om statistiken för att den skulle bli på samma sätt som inom hela EU. Vi räknar ungdomar och även dem som är heltidsarbetslösa. Vi är inte rädda för statistik, . Vi lyfter fram det som ett problem. Det är ett problem med arbetslöshet bland ungdomar, men inte bland alla ungdomar. Är man i gymnasieskolan och är det inte ett socialt problem att man inte har ett helgjobb. Det är ett socialt och svårt problem när man blir lite äldre. Men det är inget tricksande med siffror. Det vill jag vara väldigt tydlig med, . 29 (MP): Tack, ministern! Kärnan i problemet med dessa 100 000 ungdomar är att de hamnar i ett ingenmansland. Kommunerna har ett informationsansvar som är luddigt skrivet och uppenbarligen tolkas väldigt olika i kommunerna. Arbetsförmedlingen har ansvar för ungdomars arbetslöshet. Det gör att det inte finns någon gemensam bedömning för dessa ungdomar. Ungdomarna bollas från det ena till det andra och blir något slags svartepetter. Om inte ministern ser det vet inte jag vad ministern ser och tolkar. Ministern har lagt alla sina kort på Arbetsförmedlingen, och jag tycker inte att det är särskilt klokt. Ministern har själv under tidigare debatter sagt att ytterligare en utmaning är att om ungdomarna kommer till Arbetsförmedlingen är det inte säkert att de kommer tillbaka en andra gång; det visar erfarenheterna. Det har ministern alltså sagt i talarstolen här. Det är också detta som är lite av kärnan: Man lägger alla sina kort på Arbetsförmedlingen när man vet att ungdomarna inte kommer tillbaka dit. Då blir det svårt att fånga dessa ungdomar och motivera dem. Vi har talat om alla de ESF-projekt som är så lyckade. Man får där en gemensam bedömning och kan vägleda ungdomarna ännu bättre. Arbetsförmedlingen säger själv att framgångsfaktorerna är handläggartäthet, särskilda insatser, bemötande och samarbete med andra aktörer. Ministern har också sagt att hennes ansvar är att se till att Arbetsförmedlingen kan göra sitt yttersta, bland annat genom att samverka med kommunerna. När jag tittar i ministerns eget regleringsbrev till Arbetsförmedlingen undrar jag då varför det inte står där att man ska samverka med kommunerna. Det står i regleringsbrevet, punkt 7 b, att man ska samverka när det gäller ungdomar med aktivitetsersättning, men ingenting om de andra ungdomarna. Det tycker jag är anmärkningsvärt. Varför tycker inte ministern att Arbetsförmedlingen ska samverka med kommunerna? Jag vet, och det vet ministern också, att det finns en del kommuner som gör det . Bland annat har skrivit på sin hemsida att verksamhet bland annat sker tack vare det goda samverkansklimat som finns mellan myndigheterna i . Ska det verkligen vara så att det ska hänga på det goda samverkansklimatet? Bör det inte vara så att ministern tycker att det är bra att de samverkar? Ska man inte försöka dra åt samma håll hellre än att detta om man får stöd eller inte hänger på vilken kommun man bor i? Det ska inte bero på om myndigheten tycker att man ska vara med ett visst år men inte nästa. Det är allt detta hattande som gör att ungdomarna inte får det stöd som de behöver. Varför väljer ministern att inte skriva i regleringsbrevet att det är önskvärt att kommunerna arbetar tillsammans med Arbetsförmedlingen? 30 (FP): Det är synd att man inte får några tydliga, konkreta svar av de rödgröna. Även om ni för tillfället sitter i oppositionsställning vore det intressant att höra ett alternativ till politiken i stället för att ni bara håller på och påstår att vi bagatelliserar ungdomsarbetslöshetsfrågan. Det gör vi inte alls; vi är många som är engagerade i utbildnings- och arbetsmarknadsfrågor. Vad jag vet efter att ha följt debatterna i kammaren är det minst en ungdomsarbetslöshetpolitisk debatt . Det visar att det finns ett stort engagemang i kammaren för dessa viktiga frågor. Jag håller med om att vi inte kan lägga alla kort på Arbetsförmedlingen. Det behövs fler insatser tidigare för att minska intaget. Det är det som är problemet. Hur kan vi förebygga att ungdomar blir arbetslösa? Det är här de reformer som sker på gymnasieskolan kommer in, inte minst lärlingsutbildningarna och yrkesutbildningarna. Tyvärr har vi inte kommit igenom denna reform . Det har ju bara gått drygt en och en halv termin sedan den nya gymnasieskolan kom. Man kan alltså inte påstå att yrkesprogrammen fullt ut har fått effekt. Och man kan definitivt inte påstå att detta gäller gymnasieskolans utmaning att få kontakt med arbetslivet. Där behövs det mycket, mycket mer. Jag håller definitivt också med om behovet av studie- och yrkesvägledning, alltså stöd så att man håller sig uppdaterad när det gäller det som sker på Arbetsförmedlingen. Men vi kan inte komma ifrån att vi ska vara försiktiga när vi talar om fas 3-problematiken. Vi har många med funktionsnedsättning, utrikes födda och felutbildade, som jag har nämnt.