prot · GZ09108 · 2012-05-03 00:00:00 — Den frågan kan det vara intressant att få ett svar på från , vad man anser om den yttrandefrihetsbegränsning som faktiskt sker i och med att vi får fler och fler sådana områden. Sedan kan jag hålla med om att det är bra att vi står här och bryter våra åsikter, men jag tror inte att ett höjt tonläge alltid är detsamma som en bra substans i politiken. 15 (FP) replik: Yttrandefrihet är på något sätt grunden för kulturpolitiken och kulturutövarnas möjligheter att utföra det man vill. Det är också tack vare kulturutövarna som vi står där vi står, med en bred uppfattning om vad som får göras och vad som får sägas. Vi märker att det ifrågasätts i ett internationaliserat klimat men också i ett klimat där mediediskussionen ibland går lite för snabbt, och då får vi stanna till och fundera: Vad är detta? Vad är grunden för det som diskuteras? Jag tror att vi kan lära oss något av det. Då kommer jag också in på behovet av ett offentligt rum för medborgerligt samtal. Vi har ingen aning om vad skulle tycka om detta. Jag vet inte ens vad hon tycker om att hon just nu finns på 20-kronorssedeln, vilket gör att hon kommer in på alla dessa köpcentrum som ogillar. Jag och har en syn kring samhällsutveckling som handlar mycket om att människor måste få yttra sig och diskutera och att det ska finnas utrymme och möjligheter för den typen av fördjupande samtal i samhället. Jag ser också att det kan finnas problem i delar av utvecklingen i samhället som gör att den typen av samtal blir svårare, inte minst genom att medieutvecklingen inte alltid främjar fördjupade samtal. Där har vi som politiker ett ansvar att fundera på vilka andra arenor det kan finnas. Jag skulle vilja säga att biblioteken är en central arena i det perspektivet. 16 (MP) replik: Ja, det håller jag med om bibliotek är en hjärtefråga för mig personligen och en otroligt viktig framtids- och samhällsfråga. Där har vi verkligen en arena som är för oss alla över generationer och mellan nationer. Jag kan passa på att ställa en annan fråga i sammanhanget. Jag vet att alla som sitter i kulturutskottet är intresserade och ambitiösa när det gäller kulturpolitik och kanske vill mycket mer än vad man lyckas nå fram med. Det som vi ofta hör från alliansregeringen är om satsningen på , hur viktig och bra den är. Jag kan hålla med om att den säkert är alldeles utmärkt för många konstnärer och kulturutövare. Men jag ser också en problematik med det som vi har i våra kommuner, de kommunala musik- och kulturskolorna. kunde man läsa i om hur illa ställt det är i vissa kommuner och hur ojämlikt detta är. Det är sällan jag hör någon från alliansregeringen prata om våra musik- och kulturskolor och vikten av att slå vakt om dem. Även om Skapande skola kan vara en bra grej kanske den inte kan ersätta allting annat vi har. Vi har också en skolminister som har bestämt sig för att ta bort de estetiska ämnena som obligatoriska i gymnasieskolan och som säger att det är en prioritering man har gjort. För mig är det väldigt märkligt. Jag tycker att ju mindre vi prioriterar kulturen, desto oviktigare gör vi den i samhället. Det tror jag att varken allianspolitikerna i kulturutskottet eller någon annan i kulturutskottet tycker. 17 (FP) replik: Det är väl viktigt att kulturen tar ett ökat ansvar och ett ökat utrymme i skolan. Om det måste ske i ett särskilt ämne eller inte kan man naturligtvis diskutera. Men kom ihåg att det som sker är att det blir mer historia och mer svenska i svensk skola. Jag tror att det är viktigt också ur ett kulturperspektiv att så sker. När det gäller och är det ett väldigt viktigt område. Men har den egentligen inte några nationella styrdokument, och därför blir det kanske inte mycket diskussion om det i riksdagsmiljön. Jag tror fortfarande att det är rätt att detta är en angelägenhet, men jag ser också att det finns väldigt stora skillnader mellan olika kommuner dels när det gäller avgifter, dels när det gäller kvalitet och utbud i olika kultur- och musikskolor. Min analys är att det måste förbli en angelägenhet, men jag tror också att det behövs någon form av nationell diskussion kring detta. Jag är inte beredd att säga att det ska vara ett nationellt styrdokument. Däremot funderar vi i kring om det inte det skulle behövas ett nationellt för att förbättra kunskapen om hur situationen faktiskt ser ut i musik- och kulturskolorna runt om i . 18 PER LODENIUS (C): I ser vi kulturens betydelse i många dimensioner. Dess unika värde för oss som enskilda människor är en del. Det handlar om kulturens betydelse för hälsa och välbefinnande, för personlig och samhällelig bildning och för utmaning av konventioner. Vi ser hur kulturen bidrar till ett mer tolerant samhälle. Kulturen och kulturskaparna har också stor betydelse för innovationer och entreprenöriell utveckling. Hela samhället har behov av ett brett och omfattande kulturliv. Vi är mångfasetterade både som människor och som samhälle och vet att vi lockas och inspireras av de mest skilda kulturella uttryck. Kulturen hjälper oss att se världen runt omkring oss. Kulturen kan berika oss i alla livets situationer. Den kan roa och oroa. De professionella kulturskaparna är våra vägledare på denna resa. Kulturskaparen är vår lärare och som roar oss men också kan skapa oro, så att vi måste tänka till och ta ställning. vill värna kulturens egenvärde och förstår dess betydelse som samhällsberättare och aktiv part i samhällsutvecklingen, en samhällsutveckling där våra kulturskapare är centrala och betydande spelare på samhällets palett. Konstnärer är en ofta högutbildad grupp i vårt samhälle som utför viktiga gärningar genom sitt konstnärliga arbete, ett arbete som inte alltid får den ekonomiska uppskattning det är värt. Därför har också den politik för konstnärligt skapande som regeringen driver verkat för att skapa bättre villkor för professionella konstnärer att livnära sig på det konstnärliga arbetet. Man måste också konstatera att konstnärer inte enbart är löntagare utan även ofta är näringsidkare med ett eget bolag eller verkar i en ideell eller ekonomisk förening. Med det sagt är det inte enbart kulturpolitiken som påverkar konstnärers möjligheter, utan även alla andra politikområden spelar självklart in, till exempel förenklade regler för småföretagare. De kulturella och kreativa näringarnas betydelse för nationell och regional tillväxt, jobb och innovationer blir allt tydligare. Ett livskraftigt kulturliv bidrar också till en orts eller regions attraktionskraft både vad gäller att locka till sig nya invånare och för att exempelvis öka kulturturismen. i regeringen har därför tagit fram en handlingsplan för de kulturella och kreativa näringarna. Målet är att göra det enklare för konstnärerna och kulturskaparna att leva på sitt eget skapande. Handlingsplanen går ut på att skapa långsiktigt goda villkor för dessa näringar. Det kan handla om insatser som rådgivning till dem som vill starta eller utveckla sitt företag, att lära ut entreprenörskap i de kulturella och kreativa utbildningarna och att skapa mäklarfunktioner där konstnärerna har möjlighet att skapa kontakter, sälja sina varor och tjänster samt lära sig ta betalt för sitt skapande. Entreprenörskap och konstnärskap har många beröringspunkter. Båda handlar ytterst om att tänka och skapa nytt. Därför finns det väldigt mycket att vinna på att utveckla mötet mellan just kulturen och näringslivet. Kultursamverkansmodellen är också en viktig motor för att utveckla kulturen och samarbetet mellan aktörerna som finns i en region. Men för att det ska fungera är det viktigt att dialogen som regionen för med kommunerna, det fria kulturlivets organisationer, studieförbunden, de ideella kulturorganisationerna och inte minst de professionella aktörerna blir så bra som möjligt. Med en väl genomförd dialog och ett gott samarbete inom regionen får också kulturlivet och de professionella kulturskaparna ett uppsving. Skapande skola har nämnts här av i princip alla som varit uppe i talarstolen, och jag tycker att Skapande skola är ett mycket bra exempel på hur kultur ger mervärde. Det handlar om professionella kulturutövare och kulturskapare som delar med sig av sin kunskap för att inspirera barn och ungdomar. får också kulturskaparen en inkomst och en möjlighet att använda, utveckla och sprida sitt kunnande. Men kulturen kan bidra med så mycket mer till skolans värld. Jag har faktiskt själv haft förmånen att få arbeta som just professionell kulturskapare inom bland annat skolans värld. Det var långt innan satsningen på fanns. Jag fick möjlighet att jobba i skolan tack vare framsynta och modiga rektorer och lärare som såg styrkan i att dansa i skolan. Förutom nyttan och styrkan av att dansa i skolan kunde det handla om att stävja bråk och mobbning i en klass eller att föra samman grupper av skolungdomar som annars inte hade mötts. Jag har massor av exempel som jag skulle kunna berätta om här, men jag tar bara väldigt kort ett exempel. Det handlar om en mellanstadieklass på en skola där eleverna var rädda för eleverna i en särskoleklass på samma skola. Man gick stora omvägar när man såg särskolans elever. Det fanns också tydliga tendenser till mobbning, och glåporden var inte långt borta. Men genom att dansa lärde man känna varandra och se varandra för den man är. det handlade om bara exakt , tre danstillfällen var rädslan borta. I stället hade eleverna som tidigare undvek varandra funnit nya vänner. Dansen, kulturen, byggde broar, skapade ett bättre klimat, bättre förutsättningar för eleverna och övervann hinder, rädsla och fördomar. Och jag vet att , efter att det här hände, är det flera från denna mellanstadieklass som jobbar inom omsorgens och särskolans värld. Med detta, herr talman, vill jag yrka bifall till utskottets förslag till beslut och avslag på motionerna. 19 (SD): Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag till beslut. uppfattning är att staten har ett tungt ansvar för att skapa goda grundförutsättningar för ett levande kulturliv, säkerställa en god infrastruktur för kulturskapare genom att bland annat tillhandahålla utbildningar och statliga kulturinstitutioner av hög kvalitet liksom ett fungerande regelverk anpassat till kulturskaparnas särskilda arbetsvillkor och en aktiv arbetsmarknadspolitik. Som ett positivt exempel på det sistnämnda tycker jag att regeringens satsning på entreprenörskap inom de kulturella och kreativa näringarna förtjänar att nämnas. Ett annat positivt exempel som förtjänar att lyftas fram är scenkonstallianserna. Jag hade själv förmånen att få delta i den uppföljningsgrupp som utvärderade alliansernas verksamhet, och jag är glad över den rådande politiska samsynen om alliansernas positiva inverkan på kulturskaparnas villkor. Jag hoppas dock att regeringen följer uppföljningsgruppens rekommendation att se över den del av nuvarande regelverket som bidrar till att utestänga de kulturarbetare som har varit verksamma inom den privata sektorn. Ett annat område där jag också hoppas att regeringen följer kulturutskottets uppmaning är frågan om scenkonstpensionerna, som har nämnts av flera andra talare här. Även om regeringen har ärvt frågan av tidigare regering har man ett stort ansvar för hur man hanterat frågan. Hanteringen har varit så dålig att den har gränsat till det tragikomiska. Det pris som scenkonsten och de enskilda scenkonstnärerna har fått betala för detta har varit väldigt högt. Satsningen på lyfts fram i betänkandet som en åtgärd som har förbättrat kulturskaparnas villkor. Jag delar denna uppfattning, men jag tycker att det är synd att regeringen har valt att inte lyssna till förslag om att utöka satsningen till att även omfatta förskolan. Även om de statliga ansvarsområden som jag har nämnt har stor betydelse för kulturskaparnas villkor, finns det ett statligt ansvar som enligt min mening är tyngre och viktigare än alla andra. Jag talar då om värnandet av den konstnärliga friheten. Yttrandefriheten är demokratins bärande pelare. I yttrandefriheten ingår rätten att fritt uttrycka sig i form, rörelse och bild. I takt med att polariseringen i samhället har ökat under har tyvärr också hot och våld mot konstnärer, vandalisering av konstverk och försök att inskränka den konstnärliga friheten blivit allt vanligare. Hot och våld mot kultursektorn har kommit från såväl nazister och vänsterextremister som kristna fundamentalister, men den absoluta merparten av problemen har varit kopplade till islamistiska krafter i . Det är också i samband med detta hot som kulturinstitutionerna och samhället i stort har visat en oroväckande oförmåga att oreserverat stå upp för den konstnärliga friheten. Jag har hört många fina ord här om yttrandefrihet från flera olika partier. Tyvärr, menar jag, har inte de höga principerna återspeglats i handling. plockade i ned två konstverk av en fransk konstnär efter att man mottagit hot och klagomål från islamistiska grupper. När 2006, som en sympatiyttring till den förföljde danske karikatyrtecknaren , lät publicera en tämligen modest teckning av profeten kontaktade det svenska vår internetleverantör, som med omedelbar verkan släckte ned vårt partis hemsida under ett valår. Den dåvarande utrikesministern skrev sedan ett brev till utrikesminister där hon fördömde teckningen och lugnade den jemenitiska regeringen med att den nu hade vidtagit åtgärder genom att stänga ned hemsida. censurerade en film om islam genom att låta en reaktionär imam klippa bort de delar av filmen som han inte gillade. Till saken hör att den nederländske regissör som hade gjort filmen mördades av en islamist just på grund av filmens innehåll och att temat för museets utställning var yttrandefrihet. censurerade , återigen, genom att plocka bort en bild och en bok som ansågs kunna vara stötande för muslimer. stoppades en dansföreställning på efter muslimsk kritik. Värst har dock konstnären drabbats. skapade Vilks en serie av teckningar där den muslimske profeten skildras i form av en så kallad rondellhund. Av rädsla för våldsamma reaktioner från islamistiska grupper stoppades från att delta vid den utställning i där teckningarna var tänkta att visas upp. Vilks erbjöd då en rad svenska gallerier och kulturinstitutioner att visa teckningarna, men samtliga avböjde. har ingen svensk kulturinstitution velat visa hans bilder. Flera av världens värsta terroristorganisationer har uttalat en fatwa, en dödsdom, över . Under bara har han attackerats fysiskt . Hans föreläsningar om yttrandefrihet har stoppats, hans hem har attackerats med brandbomber, mordplaner mot honom har avslöjats. attackerades av en islamistisk självmordsbombare. Vilks teckningar angavs som ett huvudmotiv för attentatet. Så sent som attackerades av islamister i samband med en föreläsning om yttrandefrihet på . I samband med denna attack fick Vilks ett antal ägg kastade mot sig. Ett av dessa ägg gick mirakulöst nog inte sönder. Vilks tog då ägget och målade ytterligare en Muhammedkarikatyr på ägget, och bilden fick stor spridning på internet. Min uppfattning är att statens och politikens uppgift är att fungera som denna trotsiga äggmålning av . Våldsverkare och extremister från alla läger måste få klart för sig att samhället aldrig kommer att kompromissa med yttrandefriheten och att attacker mot ett konstverk är dömt att misslyckas och bara kommer att leda till ökad exponering av det som man försöker skyla eller förstöra. I en motion som egentligen var avsedd för detta betänkande, men som i stället hänvisades till justitieutskottet, har jag bland annat föreslagit att straffet för att med hot och våld försöka inskränka yttrandefriheten och kväva den konstnärliga friheten måste skärpas kraftigt. Jag har också föreslagit att en nationell handlingsplan ska tas fram i syfte att förebygga hot och våld mot kulturarbetare liksom tydligare nationella riktlinjer för hur institutioner och arbetsgivare bör agera i krissituationer och vart man kan vända sig för att få stöd och råd när man utsätts för påtryckningar från antidemokratiska grupper. Jag hoppas att dessa eller liknande förslag förverkligas. Samhället kan inte fortsätta att sända ut signaler om att hot och våld lönar sig. Undfallenheten har redan börjat få konsekvenser. I en undersökning som genomfördes av SVT:s Kulturnyheterna uppgav nästan var tredje svensk bildkonstnär att förföljelserna av har resulterat i att man har börjat censurera sina egna konstverk av rädsla för repressalier. Detta är helt oacceptabelt. Det är knappast någon hemlighet att jag anser att det skattefinansierade stödet till konst vars huvudsyfte är att provocera och chocka bör begränsas till ett minimum. Till sådan konst räknar jag också Vilks rondellhund. Den provocerande eller till och med äcklande kulturens rätt att existera måste vi dock försvara med näbbar och klor. När en kulturskapare som håller sig inom lagens råmärken utsätts för våld eller allvarliga hot på grund av sitt konstnärskap måste samhället träda in och visa sitt stöd. Även om jag personligen aldrig haft några varma känslor för vare sig Ecce homo-utställningen eller Vilks Muhammedkarikatyrer tycker jag att det var helt rätt att upplåta plats i åt när hotades av kristna fundamentalister. Jag tycker också att det var bra att mitt parti för sedan lämnade in en begäran till talmannen om att den betydligt värre drabbade skulle beredas samma möjlighet. Tyvärr visade det sig dock att samma partier som förbehållslöst stöttade och nu lika bestämt sade nej till . Jag menar att detta är ett farligt och exempellöst hyckleri som knappast kan tolkas på något annat sätt än att vissa av partier anser att stödet till utsatta konstnärer bör vara avhängigt av vem som jagar dem eller för att citera en av våra främsta kulturskapare, : Vi kan nu konstatera att det finns ett inofficiellt hädelseförbud när det gäller islam, i praktiken agerar ju många kulturinstitutioner som om det funnes. Denna smygande censur är vidrig. I ett samhälle som vårt borde den inte ha någon plats. Den förgiftar sakta och lömskt samhällsklimatet utan att vi märker att det sker, den förorenar livsluften för demokratin. Varje gång vi säger till oss själva. Ja, men det är väl inte så farligt. Vi undviker ju i alla fall bråk. Varje gång vi säger det tar självcensuren ett pyttesteg in i våra huvuden och märker vi inte att den har flyttat in och bor där. I detta anförande instämde Per Ramhorn (SD). 20 (FP) replik: Det är bra att lägger så mycket tid på att hävda yttrandefriheten. Det är bra att varnar för risken för censur men också för risken för självcensur, för den märks ofta inte förrän det är . Det är därför centralt att vi tar denna debatt och diskussion mycket seriöst. Jag delar mycket av det sade om oron och rädslan som kan finnas på institutioner men också hos oss politiker för att vara provocerande. Jag noterar dock att när vi har diskuterat kulturpolitik i kammaren, inte minst jag och , har varit noga med att han tycker att det är bekymmersamt när konst är provocerande. Men är man för yttrandefrihet och provokationer kan man inte bara vara det när det gynnar ens egen politik och ideologi. Är man för yttrandefrihet gäller den i allt. Det är därför angeläget att slår fast att det är viktigt att kulturpolitiken också är öppen för att stödja provokativ konst, även sådan provokativ konst som och inte gillar. 21 (SD) replik: har uppenbarligen missuppfattat mig. Jag har aldrig sagt att provocerande konst inte ska få finnas eller att jag personligen anser att provocerande eller äcklande konst i stil med vissa av de utställningar vi har debatterat här med inslag av barnpornografi, djurpornografi med mera inte ska få finnas. Det handlar i stället om vad som ska skattefinansieras och inte skattefinansieras. Jag tror att det ökar polariseringen och motsättningarna om det uppfattas som att staten sponsrar ett verk som upplevs vara riktat mot en själv, oavsett vilken grupp man hör till. Men när någon tar till hot eller våld för att försöka stoppa en konstnär från att uttrycka sig måste samhället tveklöst gå in. Det gör dock inte och regeringen. säger att jag ska vara konsekvent i mitt tänkande när det gäller dessa frågor. Men hur konsekventa är ni? Vad är skillnaden mellan och rondellhundar? Varför stödde ni det ena men sade bestämt nej till det andra? Företrädare för ditt parti har till och med försökt misstänkliggöra dem som har velat likställa dessa två. Jag har mina principer klara för mig. Vi ska ha en fullständig konstnärlig frihet. Allt måste dock inte skattefinansieras. Vid alla former av hot och våld mot konstnärer är jag beredd att agera kraftfullt oavsett vem som drabbas och vem som jagar. Frågan är om och regeringen är beredda att göra samma ställningstagande. 22 (FP) replik: Ja, det är jag, och det är . har varit tydligt och kritiserat dem som ibland har tvekat och inte vågat på grund av yttre hot. Det är till och med så att när vi nu planerar ett nytt kulturpolitisk program funderar vi på om det inte behövs en särskild myndighetsform som ger kulturinstitutionerna ett särskilt skydd, delvis just på grund av den diskussion som vi har om yttrandefrihet. Det är centralt för ett samhälle som ska vara levande och utvecklas att det finns ett stort utrymme för vad som får lov att sägas och att det är mycket svårt att begränsa det som får sägas och det som får uttryckas i konst. Det är viktigt att inte bara i retorik utan också i praktisk handling visar att yttrandefriheten inte bara ska gälla det som gynnar hans egen och hans partis ideologiska utgångspunkter. När säger att det inte ska ges statsstöd till provocerande konst för att det kan polarisera samhället och säger att ska öppna sina portar för det tycker är viktigt att statsstödja visas inkonsekvensen i hela resonemanget. Är man för yttrandefrihet är man det helt och fullt, inte delvis och tveksamt. 23 (SD) replik: Jag försökte förklara hur jag ser på det, men jag var kanske inte tillräckligt tydlig. Jag ber om ursäkt för det i så fall. När någon försöker tysta en konstnär genom hot och våld måste samhället träda in oavsett hur provocerande, äcklande och chockerande det än är. Oavsett vad man tycker om det rent politiskt måste samhället visa ett förbehållslöst stöd för de konstnärer som någon försöker tysta med hot och våld. Där finns det inga som helst åsiktsskillnader mellan oss, tror jag. Jag har alltid varit tydlig med detta oavsett vilken konstnär eller vilket konstverk det gäller. Det är dock inte detsamma som att man måste skattefinansiera all typ av konst. Det är två helt olika frågor, och jag förstår inte varför envisas med att blanda ihop dem. Jag ska försöka vara konsekvent i mitt tänkande och agerande, och jag hoppas att också är det. Jag har fortfarande inte hört någon förklaring till varför man sade nej till att upplåta utrymme till när man sade ja till trots att situationen är exakt densamma. uppmanar mig att visa i praktisk handling vad jag tycker, och jag hoppas att han gör detsamma. Jag hoppas att i justitieutskottet tillstyrker min motion om att skärpa straffen för dem som använder hot och våld för att stoppa den konstnärliga friheten. Det handlar om att upprätta en nationell handlingsplan för institutionerna för hur man ska förebygga hot och våld mot konstnärer och om riktlinjer för hur institutionerna ska bete sig i pressade situationer. Det håller inte att som en stor del av institutionerna ger med sig på grund av hot och våld. Det måste finnas riktlinjer och en konsekvens från kultursektorn i detta avseende. (TALMANNEN: När det gäller utställningar är det ett talmansbeslut. Beslutet om Ecce homo-utställningen togs av dåvarande talmannen efter samråd med gruppledarna. Det är dock talmannen ensam som fattar beslut. I det senare fallet fattade jag ensam beslut efter samråd med gruppledarna, så partierna tar inte alltid ställning.) 24 (KD): Vi behöver kulturen. Den ger oss rötter till vår historia, mening i , visioner för framtiden och möjlighet att ingå i ett sammanhang. Det är denna helhetssyn som ligger till grund för kulturpolitik.