prot · GZ0989 · 2012-03-27 00:00:00 — Det är möjligt att man kanske slutar i ett annat förslag än det utredningen kom fram till grundat på remissinstanserna eller ytterligare utredningar inom regeringen, men man måste i alla fall bestämma sig för om det är värt att gå vidare med arbetet eller om det inte är det. Här får jag lite dubbla signaler i svaret från regeringen. Å ena sidan säger man att frågan bereds vidare för att det är svåra ställningstaganden, och det kan jag hålla med om. Å andra sidan reser man problemställningar kring varför det inte går att genomföra förslaget. Det är klart att det inte är lätta frågor, men vi har ett problem , och det är att väldigt många barn också drabbas av det här då det påverkar hela familjen. Man har ett nyfött barn i familjen, och i stället för att föräldrarna ägnar den åt att knyta an till barnet går mycket tid, energi och oro åt till en adoptionsprocess som i många fall inte hade varit nödvändig. Skillnaden är att för ett olikkönat par, alltså ett heterosexuellt par, är det självklart att pappan i familjen ska bli rättslig förälder till barnet även när det har blivit till med assisterad befruktning. Men är det ett samkönat par är det plötsligt inte alls självklart även när man vet att det inte finns någon som kan utöva aktivt föräldraskap som pappa. Man kan dela upp detta i två delar. Den ena delen handlar om assisterad befruktning i andra länder. Där tycker jag att det borde räcka att man visar att det har skett en befruktning i ett annat land för att den andra parten, alltså medmamman, skulle kunna blir rättslig förälder för barnet utan en onödig adoptionsprocess. Det är nämligen på samma sätt i andra länder som i att spermadonatorer avsäger sig föräldraskapet. Oavsett om de är anonyma eller inte ligger det i själva grejen med att donera sperma att man inte kommer att bli rättslig förälder. I de fallen tycker jag att det mer handlar om att visa på att det har skett assisterad befruktning i något av våra grannländer. Och utredningen, även om man kan ha synpunkter på resultatet, är ju väl genomarbetad. Det finns förslag där som täcker upp för att man ska kunna säkerställa det genetiska ursprunget för barnet. Sedan är det självklart ett dilemma att man till exempel i tillåter anonyma . Det är ingenting som vi kan göra någonting åt, men man försöker i alla fall så långt det går att hitta den som är genetisk fader till barnet. I de fallen tycker jag att man skulle kunna ge föräldraskapet direkt till medmamman efter barnets födelse när det är fastlagt utom allt tvivel att barnet har tillkommit genom assisterad befruktning på ett utländskt sjukhus. Den andra delen handlar om befruktning i egen regi. I de fallen är det lite mer komplicerat, men jag tror att en modell som skulle kunna komma till rätta med problemet att mannen i fallet inte har något inflytande är att man helt enkelt i samband med att man fastställer vem som är fader till barnet, och det måste man göra i vilket fall som helst, frågar honom om han vill utöva ett rättsligt föräldraskap eller inte. Säger han då nej borde det rättsliga föräldraskapet automatiskt gå till medmamman, men så är inte fallet . I stället blir det en uppslitande adoptionsprocess även där. 41 (): Jag tror att jag ska avstå från att ta olika exempel och säga att det finns enkla lösningar på dem, för jag tycker att exempelgivningen visar att detta är ganska problematiskt. Jag ska börja med att svara på frågan om det kommer att leda någon vart. Det vi nu gör är att samla in mer underlag för att försöka se hur man på olika sätt skulle kunna lösa de olika delfrågor som finns. Sedan tycker jag att det här är en fråga som måste hållas ihop någorlunda när det gäller föräldraskap vid assisterad befruktning av olika slag och hur föräldraskapet ser ut i olika familjekonstellationer så att man får en någorlunda enhetlighet. Jag tycker att principen om att man ska få veta vem som är ens biologiska förälder är viktig som en grundförutsättning. Sedan måste man också se till att man inte krånglar till det i andra ändar och ställer till det hela. Man kan tycka att adoption kan vara en besvärlig lösning, men det är inte helt enkelt heller att i en praktisk situation ställa en biologisk pappa inför frågan: Vill du vara pappa eller inte? Det kan vara en svår fråga att ta ställning till, för svarar man nej räknas man inte längre. Man kanske har ställt upp därför att man ville vara förälder, och sedan har parterna blivit osams. Det tenderar till att kunna bli ganska många olika konflikter. Det är det här vi måste gå igenom och skaffa oss underlag för att hitta principer för. En intressant fråga är naturligtvis om en man som ett par har valt ut skulle kunna vara spermadonator men fortfarande inom ramen för svensk vård för att hålla sig till reglerna. Vi försöker inte att se de här olika exemplen som jag drar som hinder för att hitta en lösning, men det är adekvata frågeställningar som man måste hantera. Vi söker naturligtvis efter lösningar som kan vara rimliga utifrån ett tydligt barnperspektiv men också utifrån att säkerställa att vi ska ha en trygghet för barnen och för familjerna. Det är olyckligt som det är för en del familjer att barnet bara har en förälder, och där står man. Inte helt ovanligt är det heller att man blir ensam med barnet och så finns det ingen medförälder kvar. Det är en olycklig situation som beror på att det här inte är löst. Det här är en verksamhet som har ökat , kan man se. Det tar lite tid innan vi får reglerna på plats, men vi arbetar med dem. 42 (S): Det gör mig glad att höra att regeringen ser problemen med dagens situation. Det är lätt att måla upp problem kring hur det skulle bli om man genomför utredningens förslag eller åtminstone tar hänsyn till förslagen när man jobbar fram ett förslag hos regeringen. Det är inte oproblematiskt vare sig för de här barnen eller för deras föräldrar. I de allra flesta fallen är det uppgjort från början att det är de två kvinnorna som bor tillsammans och har ett förhållande som kommer att vara mammor och juridiska föräldrar till barnet. Det är uppenbart för dem själva, men däremot är det inte uppenbart för myndigheterna. I de allra flesta fallen är den genetiska fadern ute ur bilden från början, det finns alltså ingen annan som är beredd att utöva ett aktivt föräldraskap. Är man spermadonator avsäger man sig ju den möjligheten redan från start. Även vid befruktningar i egen regi är det ofta vänner som hjälper till man är kompis till paret och gör dem en tjänst. Man kan tänka sig att ingå i barnets nätverk men därmed inte sagt att man vill bli juridisk förälder. Jag tror att det är viktigt att man går vidare med det här inte bara för de här kvinnornas skull som drabbas hårt av den här onödiga adoptionsprocessen och oron, utan även för barnen. Det kan ju hända någonting med den biologiska mamman. Det kan hända någonting under förlossningen eller precis efter förlossningen. Vad händer då med barnet? Det finns en rättslig osäkerhet. Det gäller även juridiska frågor kring föräldraskapet, liksom arvsfrågor, till exempel om den andra kvinnan skulle avlida. Det är stora och viktiga frågor och det gäller att hitta en lösning på de problem som finns. Jag tror att det är fullt möjligt med utgångspunkt i utredningen att man kan man lösa de problem som uppstår på vägen. 43 (): Jag har försökt förklara att vi arbetar mycket seriöst med dessa frågor på . Vi ser både problem och möjligheter. Det finns många frågor som vi behöver arbeta med. Det ingångsvärde vi har är naturligtvis att se hur vi stärker möjligheterna inom svensk sjukvård när det gäller att säkerställa att man kan få hjälp med assisterad befruktning. Beträffande om den biologiske fadern vill vara förälder eller inte ställs sådana frågor i samband med adoptionsprocessen. Det är alltså inte något nytt. När vi tittar på det hela ser vi att det inte är helt ovanligt att man som vän ställer upp. I många fall har man också tänkt sig ett föräldraskap där man i någon mening delar ansvaret för barnet. vill man ha en rättslig förälder i varje konstellation. Det finns lite olika lösningar. Vi måste inse att människor väljer olika lösningar och se till att vi säkerställer en ordning som, vad gäller barnets trygghet, är rimlig samt att föräldrar ska ha möjlighet att ta sitt ansvar. Om man slarvar med dessa frågor är det lätt hänt att barnet blir något som far emellan föräldrarna och vi ökar otryggheten. Dessutom måste vi vara säkra på att medmamman vill ta sitt ansvar. Det finns exempel på att det inte varit entydigt eftersom frågan är besvärlig. Jag tror att vi inom svensk sjukvård har lättare att söka lösningar än vad fallet är utomlands. Vi arbetar med hela frågespektrumet. Till detta kommer, vilket vi inte har diskuterat, de ensamståendes möjligheter, liksom frågan om surrogatföräldraskap. Frågan om surrogatmödrar är ju inte alldeles enkel. Vi har alltså en del att göra på det här området framöver. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2011/12:271 om stulna identiteter 44 (): har frågat mig vad jag avser att göra för att angripa problemen som uppstår vid stöld av identiteter. Utnyttjandet av en annan persons identitet kan gå till på flera olika sätt och för helt olika syften. Det kan exempelvis handla om att en person för egen ekonomisk tillskansar sig kreditkort eller handlar varor i en annan persons namn. Det förekommer också att sådana handlingar utförs i syfte att systematiskt förfölja en annan person. Vidare kan identitetskort förfalskas eller stjälas för att utnyttjas i olika brottsliga syften. Ytterligare exempel är när någon ikläder sig en annan persons identitet i sociala medier, vilket bland annat drabbar politiker och andra offentliga personer. Dessa typer av handlingar är straffbara och inryms under de brottsrubriceringar som vi har , exempelvis bedrägeri, förfalskningsbrott, olaga förföljelse, ofredande och förtal. För brottsoffren innebär det faktum att någon annan person utnyttjat deras identitet ofta både praktiska och juridiska problem. Därutöver är det en allvarlig och oacceptabel kränkning av den personliga integriteten. Eftersom tillvägagångssätten och ändamålen varierar är det svårt att ge ett entydigt svar på hur utnyttjandet av andras identiteter ska kunna förhindras. Men avgörande är att vidta åtgärder som förhindrar eller försvårar denna typ av brottslighet. Bank- och kreditkortsföretag har ett stort ansvar när det gäller att bygga upp adekvata säkerhetsrutiner kring hur betal- och kreditkort och deras koder lämnas ut till kunderna. uppfattning är att problemet skulle minska avsevärt om utfärdandet av alla kreditkort och koder åtföljdes av tillräckliga säkerhetsåtgärder. Även för den enskilde är det viktigt att vidta försiktighetsåtgärder, såsom att ha lås på brevlådan och vara varsam med hur man hanterar ID-handlingar och personlig information. Utnyttjandet av andras identiteter syftar ofta till att begå olika typer av bedrägerier. arbetar tillsammans med med att ta fram en nationell handlingsplan för att bekämpa bedrägerier. Jag har vidare inlett en diskussion om möjligheten att skärpa bedrägerilagstiftningen för att bättre förebygga den här typen av kriminalitet. 45 (S): Jag vill börja med att tacka justitieministern för svaret och berätta om bakgrunden till att jag skrev interpellationen. Jag kontaktades nämligen av en person som hade fått sin identitet stulen. Jag hade inte särskilt bra koll på den typen av kriminalitet förrän hon gjorde mig uppmärksam på den. Jag började rota i vad det handlar om och insåg att för den som drabbas av en identitetsstöld slås hela livet i spillror. Det som hände den person som kontaktade mig var att hon upplevde att post som hon trodde att hon skulle få inte kom fram. Efter mycket om och men insåg hon att de personer som stulit hennes och hennes mans identiteter hade kontaktat folkbokföringen, fått fram deras personnummer och gjort en adressändring. Hon och hennes man var alltså adressändrade enligt folkbokföringen, och personerna som gjort ändringen hade därefter börjat handla, ingå avtal och en mängd andra juridiska förbindelser med deras identiteter. Deras förslag var att vi borde skydda personnumren, att vi borde ha ett bättre skydd för våra personnummer. Jag som i grunden är journalist och värnar om offentlighetsprincipen och tycker att vårt öppna samhälle är oerhört viktigt att bevara och en grundbult för demokratin är mycket tveksam till det. Det som justitieministern säger görs från departementets sida och från myndighetshåll är väldigt bra, men jag undrar om justitieministern skulle kunna tänka sig att ta initiativ till något slags samverkan mellan myndigheterna, att myndigheterna skulle ta ett större ansvar för att införa fler kontrollstationer och på så sätt vidimera att rätt personer adressändrar och ändrar i folkbokföringen. Då skulle det bli lite svårare att genomföra adressändringar och liknande för dem som inte ska genomföra dem. Jag undrar också om bank- och kreditbolagen skulle kunna ha högre krav på sig när det gäller sådant som har med säkerheten att göra. Vidare undrar jag om man skulle kunna tillsätta en utredning eller dylikt för att undersöka hur stor den här brottsligheten egentligen är. I och med att det är mångfasetterat och handlar om många olika typer av brott är det svårt att få ett helhetsgrepp. För dem som drabbas rör det sig om en enda typ av brott som ödelägger deras liv och kränker deras integritet. Ett av de största problemen för de människor jag talat med som drabbats av den här typen av brottslighet är, som de säger, att hela livet blir en byråkratisk process. Så fort den som sysslar med bedrägerierna gör någonting måste den som drabbas ta kontakt med en mängd olika myndigheter och företag. Hela livet handlar till slut bara om företags- och myndighetskontakter. Det är några följdfrågor mot bakgrund av justitieministerns svar. 46 (S): Stöld av identitet är ett växande problem. Bara ökade anmälningarna av spärrade personnummer . Spärrade personnummer innebär att någon har upptäckt att mitt personnummer har blivit kapat, och då spärras personnumret för att bovarna inte ska kunna använda det och på så sätt få tillgång till mina pengar. ställer det till det när man får sitt personnummer spärrat. Det kan inte tas kreditupplysningar på den som fått personnumret spärrat, vilket i sin tur innebär att personen i fråga inte kan teckna abonnemang, inte kan ta lån eller göra annat som man behöver göra i sin vardag. Jag har varit i kontakt med en kvinna som heter som har fått hela sitt liv sönderslaget för att de har stulit hennes identitet. Dessutom har de, som var inne på, ändrat adressen i folkbokföringen. Det innebär att man inte vet om alla lån, abonnemang och sådant som skurkarna har tagit i ens namn. Hon har fått sitt och hela familjens liv sönderslaget. De är skyldiga som de som gjort detta har tagit i deras namn. De har dessutom näringsförbud på det egna företaget så att de har svårt att försörja sig. De är inte kreditvärdiga. Deras kunder och andra som samarbetar med dem litar helt enkelt inte på dem. Det som har hänt är att de måste betala till kronofogden för att problemet inte ska förvärras ytterligare. I andra ledet kan de överklaga till kronofogden och be att få pengarna tillbaka. Det finns ingen som helst garanti för att de kommer att få pengarna tillbaka. Om de har tur och får pengarna tillbaka får de i vilket fall som helst betala eventuella avgifter och pålagor som kronofogden har haft utöver det belopp som de ska driva ut. Det är helt vansinnigt att de ska behöva betala någonting över huvud taget för att de har blivit lurade på detta sätt. Det främsta är att regeringen måste prioritera denna brottslighet. Jag är helt övertygad om att denna typ av brott hänger ihop med till exempel bluffakturor där man skickar falska fakturor till småföretagare och försöker att tvinga dem att betala. Det är olika grenar på samma träd. Det kan ofta till och med vara grov organiserad brottslighet som ligger bakom med tanke på hur mycket pengar det finns att tjäna. Genom att angripa problemet kan man hjälpa alla de privatpersoner och småföretagare som drabbas. Men man kan även undergräva verksamheten för organiserad brottslighet som är ett hot mot hela samhället. Hur vi kan hjälpa till att stoppa denna brottslighet måste självklart utredas i grunden. Det måste gå ut ett direktiv till alla berörda myndigheter att prioritera detta och samarbeta så långt det går i verksamheten. Några saker som jag spontant kan känna att man ska titta på är först och främst att det inte ska vara så lätt att ta ett lån, att beställa en vara och teckna ett abonnemang som att göra det med ett personnummer. Det är ganska lätt att få tag i ett personnummer. Det finns på massor av handlingar. Det kan hamna på nätet av misstag. Då ska det självklart inte vara så lätt att teckna ett abonnemang enbart grundat på ett personnummer. Så fort adressen ändras i folkbokföringen tycker jag att det automatiskt ska gå ett brev till den gamla adressen, det vill säga den adress som fanns innan ändringen. Om det är en felaktig förändring kommer de som har de riktiga identiteterna att se detta och kan agera. Det kan de tyvärr inte . 47 (): Att använda andras identiteter syftar ofta till att begå just bedrägeribrott. Detta är en brottslighet som har mer än fördubblats . Den tar sig väldigt många olika uttryck och kräver lite olika bemötanden för att vi ska komma till rätta med den. Med utgångspunkt från den utvecklingen arbetar med en handlingsplan för hur bedrägerier ska kunna förebyggas och utredas mer effektivt. Man har ändå lyckats förbättra utredningarna ganska ordentligt. Precis som och har redovisat är åtgärder i förebyggande syfte viktiga. Jag nämnde det i mitt interpellationssvar. Det finns synpunkter på bankers och kreditföretags säkerhetsrutiner när det gäller utfärdande av nya kort och annat. Vi hade ganska stora problem med kapning av lagfarter, det vill säga att man falskeligen gjorde det. Där ändrade vi rutinerna hos Lantmäteriet så att man har bekräftelsedokument och annat. Därmed har det problemet minskat rejält, och det är inte längre ett bekymmer. Det är så man måste arbeta med att se hur det ser ut och försöka hitta lösningar. Sedan finns det ibland en konflikt där man vill att saker ska gå enkelt och snabbt och där man vill använda sig av den moderna informationsteknologins alla möjligheter. Men det gäller också att vara lite streetsmart. Där tror jag att arbete och handlingsplanen kan ge en del nyttiga effekter. I det ingår också att samverka med olika myndigheter både för att bättre utreda och lagföra den här typen av brott och för att komma på åtgärder som förebygger att brotten över huvud taget är möjliga. Jag kan dra ganska många olika exempel på hur fiffigt det är. Jag nämnde i mitt interpellationssvar att det finns anledning att sprida kunskap om hur bedrägerierna går till. Det finns en del åtgärder man kan vidta på egen hand för att undvika att man är ett lätt offer. Vi har gett och övriga myndigheter uppdrag som rör mängdbrottslighet, att korta handläggningstider, att samverka och annat. Det mest centrala i detta och det som är viktigt är det arbete som bedrivs med handlingsplanen. Vi måste ha ett entydigt förhållningssätt om vikten av att arbeta mot brottsligheten men också exempel på vad som kan och ska göras i olika typer av ärenden. Det är precis det som nu arbetar med och förhoppningsvis kommer att sätta i sjön någorlunda snart. 48 (S): Jag ser fram emot att följa arbete som justitieministern beskriver. Jag vill kommentera avvägningen vad gäller personlig administration gentemot myndigheter och om den ska vara enkel och smidig eller innehålla mer kontroll. Det kan ibland te sig lite märkligt när det gäller åtgärder som man kanske bara gör i livet, till exempel en flytt eller en vigsel. Man kan faktiskt bli vigd utan legitimationskontroll. Det går att gifta bort andra människor utan att den personen får reda på det när det står i deklarationen vem man är sambeskattad med. Det finns en hel del sådana märkliga saker som gör att man undrar om myndigheter och Myndighetssverige inte har hängt med i hur brottslingar använder administrativa luckor för att göra olika typer av bedrägerier. Det vore bra och väldigt nyttigt för våra myndigheter om ville ta initiativ till en mer långtgående, sammantagen utredning om vilka de luckorna är och hur man kan täppa till dem. Jag tror att människor tycker att man för händelser som sker några enstaka gånger gärna kan gå igenom lite krångel bara det blir rätt så att inte brottslingar kan utnyttja det för att begå olika typer av bedrägerier. Att anmäla vård av sjukt barn innehåller många fler kontrollinstanser än när man till exempel ska gifta sig eller flytta. Jag kan ta mig själv som exempel. Jag anmäler oftare vård av sjukt barn än jag gifter mig. Jag tycker att det är ganska självklart att det ska vara en annan prioritering av det. Jag har en avslutande fråga: Ser justitieministern mot bakgrund av detta att det behövs några lagskärpningar för att stoppa den här typen av brottslighet? 49 (S): Ett av problemen är att kronofogden agerar som brottslingarnas förlängda arm. Det är fråga om skulder som egentligen någon annan har dragit på sig som dessa stackare vilkas identiteter man har stulit får betala. Det gäller sådant som brottslingarna har handlat för egen räkning. Men det handlar även om de räkningar som har gått till en annan adress sedan brottslingen har ändrat adressen i folkbokföringen. Det leder till att om man inte får räkningarna kan man inte heller betala dem. Då drar man på sig skulder också för egen räkning för mobilabonnemang och allt möjligt annat. driver kronofogden in allting utan urskillning. Man kan såklart bestrida en räkning, men det finns ingen som helst garanti för att det kommer att accepteras. Det alla är rädda för är att bli registrerade så att det helt enkelt står i ett register att man inte är kreditvärdig. Därefter kan man inte heller teckna några abonnemang. Jag tycker att det borde läggas ett större ansvar på kronofogden. är det såklart inte så lätt att veta om det är en riktig räkning eller en bluffräkning det handlar om och vem som egentligen är ansvarig. Som exempel har man kommit fram till att det finns ett antal kända bluffaktureföretag som försöker driva in pengar via kronofogden. Åtminstone i de fall det handlar om kända brottslingar borde man se till att inte driva in skulden. När det gäller den berörda familj som jag har talat om borde man se till att de får alla sina kostnader täckta i efterhand. De ska alltså inte behöva betala kronofogdens pålagor utan få full kostnadstäckning. Självfallet ska man försöka efterforska via till exempel IP-nummer vem det är som ligger bakom. Polisen måste få bättre möjligheter att göra det. 50 (): Först gäller det frågan: Har Myndighetssverige hängt med? Nej, inte i alla avseenden. Det finns en väldig kreativitet när det gäller kriminalitet, inte minst när det gäller bedrägeri; det är uppenbart. Exemplet med lagfartskapningar var en dörröppnare. Det var väl ingen som hade tänkt sig att någon skulle vara så fräck att man stjäl lagfarter. En del av de exempel som har dragits i denna debatt, men också andra som medierna har beskrivit, visar hur man kollar upp postlådor, ändrar adresser, beställer nya kreditkort, ser till att bevaka postlådor och annat. Det finns en uppsjö av problem, och det dyker upp nya. Det finns alltid mer att göra från myndighetshåll. Jag delar grundinställning man ska vara praktisk när man avgör vad som är för besvärligt att kontrollera och inte. Det var inte det jag var ute efter. Jag håller med om att det ska vara ett visst besvär att gifta sig, till exempel. Man kan visst ha rutiner för sådant som sker kanske en gång. Det är inte det frågan handlar om. Däremot kan en del typer av åtgärder innebära onödigt krångel som ska vägas mot vikten av en skyndsam handläggning. Jag vågar inte ge något direkt exempel, men jag tycker att detta är viktigt.