prot · H00932 · 2012-11-28 00:00:00 — Balanskravet, som infördes , har haft en väldigt bra effekt på den kommunala ekonomin. Det har avsevärt stärkt ekonomin, och det har blivit mer ordning och reda. Men riskerna å andra sidan med balanskravet, eftersom man låser in överskottet i det egna kapitalet, har varit att det har uppstått mer och mer bokslutstricksande hos en del kommuner och landsting. Man kan alltid fundera: Har de hållit sig inom ramarna eller gränserna? Det har i varje fall blivit resultatet av balanskravet. En del har använt det här, till exempel min egen kommun , till att sätta av pengar till att minska pensionsskulden. Det är en klok strategi. Man har också satt av pengar till sociala investeringar, pengar sätts av till busstrafik och till än det ena, än det andra. har man passat på att göra en hel del avskrivningar utöver plan, som det så fint heter, allt för att inte hamna i ett läge där man låser in pengar i det egna kapitalet som man inte kan komma åt. Vänstern i har bidragit till detta eftersom man står bakom den här typen av gränsfall i bokslutshanteringen. När man kopplar på förslaget med kommunala utjämningsreserver får man en betydligt bättre möjlighet att utjämna . Förhoppningen är att vi ska komma dithän att man fokuserar mer långsiktigt på den kommunala ekonomin och de resurser man har för att inte hamna i ett system där mer och mer av budgeten som man ska använda sig av i stället hamnar i bokslutsdispositioner. Jag tror att kombinationen med ett balanskrav plus en utjämningsreserv kommer att generera ett mer långsiktigt ekonomiskt fokus. Det finns ett regelverk kring det här, och det tycker jag också är klokt. Man får inte sätta av hur mycket pengar som helst, givet att man ändå har ett positivt eget kapital inklusive pensionsskulden, utan det krävs också att man värdesäkrar det egna kapitalet så att det inte urholkas . Det finns ett bra regelverk för att hantera det. Skulle man, om man också lägger in pensionsskulden, hamna i ett negativt eget kapital krävs det mer resurser för att återställa det egna kapitalet innan man får göra avsättningar till utjämningsreserven. Jag tycker att det är bra att det är kommunfullmäktige och som får vara de som fattar beslut om hur man ska hantera detta. Kommer detta då att innebära att vi kan hamna i ett läge, som det kan varnas för, med en för låg konsumtion, det vill säga att man sätter av pengar i utjämningsreserven, alternativt ett läge där man uttaxerar för hög skatt av medborgarna för att försöka fylla på reserven och spara i ladorna? Ja, det finns en hög risk på kort sikt med det här systemet, och det får vi väl inte bortse från. Men på tror jag inte att det kommer att bli ett alltför stort bekymmer utan att det blir en helt annan balans . Hindrar förslaget också, som jag var inne på, bokslutstricksande? Ja, det kanske är lite svårare att bedöma, för det finns fortfarande vinster med att vara i bokslutet och härja på, speciellt för kommuner som tycker att de har så pass mycket pengar att använda sig av att de inte behöver avsätta alltför mycket till en utjämningsreserv. Men det får tiden utvisa. och har varit inne på balanskravet, och jag tycker att hans tal mer mynnade ut i en budgetdebatt än fokus på behovet av ordning och reda i den kommunala ekonomin. Trots att och bifaller förslaget står han i talarstolen och anser att det är svårgenomträngligt och svårtolkat och undrar om kommunerna kommer att kunna använda sig av detta. Det var så jag tolkade ditt tal. Men du har ju faktiskt ställt dig bakom förslaget till beslut. Står du fast vid det eller darrar du ändå på manschetten i slutändan när det gäller att ha ordning och reda i den kommunala ekonomin? Det är min fundering, . 54 (V) replik: Jag hade inte tänkt ta replik på , men han lyckades provocera mig när han påstod att jag står bakom förslaget till beslut. Jag trodde att hade uppfattat att jag yrkade bifall till reservationen. Vad jag sade var att förslaget är ett steg i rätt riktning men inte tillräckligt och att vårt förslag är mycket bättre. Läs innantill, , och lyssna på vad dina motdebattörer säger! 55 (KD) replik: Det är bra med ett förtydligande från . Men då tycker jag att jag har uppfattat det helt rätt. Du står bakom systemet med kommunala utjämningsreserver. Vad du däremot är emot, enligt vad jag ser i betänkandet, är den punkt som handlar om balanskravet. Men jag kan inte tolka det på annat sätt än att du står bakom kommunala utjämningsreserver. Eller är det fortfarande frågetecken kring det? Som jag har läst betänkandet handlar reservationen om balanskravet, och det är det som du betonar nu också. Men förslaget om kommunala utjämningsreserver står ni väl bakom? Kan vi få ett förtydligande, tack? 56 (V) replik: Vi anser att det är ett steg i rätt riktning. Men vi anser alternativt, och det är vårt förslag, att vi ska ha ett balanskrav som innebär balans över en konjunkturcykel. Ska det vara så svårt att förstå, ? 57 (KD) replik: Jag förstår alldeles utmärkt. Det är liksom två delar i en helhet. Balanskravet är ju ett balanskrav, och det är det som du har diskuterat om, medan kommunala utjämningsreserver är ett annat förslag för att komplettera balanskravet. Jag kan inte förstå annat än att ni ställer er bakom kommunala utjämningsreserver men att ni är emot den del som handlar om just balanskravet som inte utjämningsreserven i sig hanterar. Den ligger ju fast som vanligt. Det var bra att vi fick ett klarläggande som inte riktigt blev ett klarläggande. 58 (FP): Detta betänkande, Kommunala resultatutjämningsreserver, har inte en av de mer fantastiska rubriker som man någonsin kan tänka sig och väcker inga folkstormar. Det är nästan svårt att uttala. Jag har själv kallat detta för Marstrandsmodellen eftersom det lanserades i efter krisen av en mig närstående partiledare som liksom jag spelade fotboll på Vävarevallen i . Jag tror för min del att detta kommer att ha en viktig roll för många kommuner som har besvärats av att balanskravet endast har varit ettårigt. får man möjligheter, dessutom med retroaktiv verkan tillbaka , att se till att spara i ladorna. Det finns inte mycket mer, herr talman, att säga än att detta är en reform som jag tror mottas med stor glädje av alla svenska kommunalpolitiker som är ansvariga för sina ettåriga budgetar. Det innebär att man kan ha en något längre syn än just på detta. Med detta vill jag yrka bifall till detta fantastiska betänkande om kommunala resultatutjämningsreserver. 59 (V) replik: var nog inte i kammaren under mitt anförande. Jag citerade en debattartikel av ett antal folkpartistiska kommunalråd i för ett drygt år sedan där de framförde att balanskravet bör justeras så att det omfattar en konjunkturcykel. Om jag fattar det rätt är det samma sak som föreslår i sin reservation, nämligen att vi i stället för sådana här reserver ska ge kommunerna ansvar att balansera ekonomin självständigt och bedöma hur mycket man kan satsa, men med kravet att man ska ha balans över en konjunkturcykel. Jag trodde att det också var linje. Därför min fråga: Har ni ändrat er och fått vika er inom Alliansen? 60 (FP) replik: Nej, vi står naturligtvis bakom detta fantastiska krav. Men vi funderar fortfarande på en sak: Hur lång är en konjunkturcykel? Och den frågan vill jag gärna ställa till . har vi ett balanskrav som omfattar i stället som det gjorde tidigare. Men hur lång är en konjunkturcykel? När vi får svar på det från ska vi överväga om vi ska rösta på er reservation. Men vi vill veta exakt hur lång en konjunkturcykel är. 61 (V) replik: Jag tror inte att det finns ett sådant svar som att den är fem, sex eller . Vi har samma diskussion vad gäller statsbudgeten och överskottsmålet. Det ska vara ett överskott med en procent över en konjunkturcykel. Då är min kontrafråga till : Hur lång är en konjunkturcykel för staten? 62 (FP) replik: Det är mycket lättare att svara på, för det finns inget sådant balanskrav för staten, utan där är det en kassalikviditet som handlar om statens budget. Staten har ingen konjunkturcykel i den meningen att den är ett bestämt antal år. Däremot är det viktigt att man över inte har väldiga underskott. Vi kan se i länder som finns söderut att det är väldigt farligt för levnadsstandarden och välfärden att ha underskott i de offentliga finanserna inklusive pensionssystemet under ett budgetår. Huvudfrågan som jag ställde till , hur lång en konjunkturcykel är, fick jag inget svar på. Därför förordar vi i det här läget att rösta på regeringens förslag. Men den dag som talar om hur lång en konjunkturcykel är då är vi beredda att överväga det kan jag lova för hela Alliansen att ändra oss på den punkten. Jag ser fram emot ett skriftligt svar på frågan: Hur lång är en konjunkturcykel i kommunen? 63 (M): Precis som hade jag förmånen att sitta med i den parlamentariska referensgruppen för denna utredning. Det var en blandad referensgrupp där den kända personen från finansutskottet också satt med. Det fanns av kommunalpolitisk erfarenhet men också erfarenhet från rikspolitiken, riksnivån och finanspolitiken. Förslaget som är framtaget ger frihet till kommunpolitiker men bibehåller kravet på ansvar. Det var viktigt i utredningen att beakta att statens finanser och kommunernas finanser hänger ihop. Tittar vi på ser vi att nationer som bedriver en finanspolitik som inte är långsiktigt hållbar ställer till problem inte bara för sig själva och sina egna medborgare, utan genom att sakerna hänger ihop riskerar även övriga länder att få problem. Förslaget är därför ganska tekniskt komplicerat för att kunna hantera just denna balansgång mellan frihet för den kommunala nivån och säkerställande av att enstaka kommuner som bedriver en dålig politik inte kan skada det gemensamma i stat och övriga kommuner. Förslaget som tagits fram hanterar många olika saker. En sak som inte så ofta uppmärksammas är frågan om vad som händer om en kommun vid ett val får en parlamentarisk majoritet som spenderar upp det av medborgarnas skattepengar som den tidigare majoriteten har sparat ihop i ladorna. Här finns begränsningar för hur man kan ta ut pengar ur fonderna. Därigenom ges ett sorts minoritetsskydd. Förslaget ger som sagt mer frihet till kommunpolitikerna utan att ta ifrån dem ansvaret. Finanspolitik är ett stort och viktigt område, även inom kommunsektorn. tog upp att man inte gav förtroende till kommunpolitiker, men med detta system ger man förtroende. Dessutom visar det att man tillskriver dem väldigt stora förmågor, för det är inte alltid helt lättgenomträngligt i alla delar. Det kommer därför att kräva att våra kommunpolitiker sätter sig in i finanspolitiken mycket mer. Det tror jag dock att vi alla tjänar på, både på riksnivå och på nivå. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 15 §.) 9 § Utbyte av uppgifter ur kriminalregister mellan EU:s medlemsstater Föredrogs justitieutskottets betänkande 2012/13:JuU4 Utbyte av uppgifter ur kriminalregister mellan EU:s medlemsstater (prop. 2011/12:163). 64 (M): Regeringen har lämnat över en proposition till om genomförande av ett rambeslut om utbyte av uppgifter ur kriminalregister mellan EU:s medlemsstater. Inom Europeiska unionen pågår ett omfattande arbete för att förbättra det straffrättsliga samarbetet. Målsättningen är att samarbetet ska bygga på principen om ömsesidigt erkännande av rättsliga beslut inom EU. Regeringen lämnar i propositionen förslag till en lagförändring som regeringen bedömer nödvändig för att genomföra rådets rambeslut om medlemsstaternas utbyte av uppgifter ur kriminalregister och uppgifternas innehåll. Förslaget innebär att svenska åklagare och domstolar får en mer fullständig bild av misstänktas och tilltalades tidigare brottslighet. Också inför vissa anställningar, till exempel inom förskola och skola, kommer uppgifter om eventuella brott som begåtts inom EU att vara tillgängliga i större utsträckning än . Det här förslaget är viktigt bland annat för att förhindra att personer som är dömda för brott i andra medlemsstater kan fortsätta att begå nya brott i . Det gäller inte minst sexualbrott mot barn. Enligt rambeslutet ska varje medlemsstat som meddelar en dom mot en annan medlemsstats medborgare informera medborgarstaten om domen. De ska därefter lagra informationen. Rambeslutet möjliggör också för medlemsstaterna att via centralmyndigheterna begära uppgifter ur varandras kriminalregister i enskilda fall. Rambeslutet öppnar nya standardiserade vägar och möjligheter för ett mer rutinmässigt uppgiftsutbyte, främst när det gäller uppgifter som ska användas i brottmålsförfarande. Bestämmelserna i rambeslutet bör enligt propositionens förslag genomföras genom ändringar i lagen om belastningsregister, lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål, offentlighets- och sekretesslagen och polisdatalagen. Det nu aktuella rambeslutet utgör ytterligare ett steg i utvecklingen av det rättsliga samarbetet inom EU. Vi föreslår att antar de lagförslag som läggs fram i propositionen. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 15 §.) 10 § Samverkan för att förebygga ungdomsbrottslighet Föredrogs justitieutskottets betänkande 2012/13:JuU5 Samverkan för att förebygga ungdomsbrottslighet (prop. 2011/12:171). 65 (SD): Jag delar helt utskottets åsikt att samverkan mellan polis och socialtjänst är av stor betydelse när det gäller att komma åt ungdomsbrottslighet. Det här är ett omfattande problem som tränger allt längre ned i åldrarna, och det handlar definitivt inte om några småhyss utan om betydligt allvarligare saker. När jag tittar på den föreslagna ändringen av sekretesslagen kan jag förvisso tycka det är bra att man börjat förstå polisens dilemma med sekretess. Det är bara tråkigt att man går så försiktigt fram med ändringen att den blir svårtillämplig. Det jag konkret vänder mig mot i den nya sekretessbestämmelsen är att man är så mycket om sig och kring sig med hänsyn som ska tas hit och dit att det ställer till en hel del grubblerier. Enligt nuvarande förslag får sekretess endast brytas om det finns särskilda omständigheter där den unge riskerar att utöva brott, vilket blir en närmast omöjlig gissning med risk för stora felmarginaler för dem som ska göra denna bedömning. Man får även bryta sekretess om uppgiften kan antas förhindra brott, men man ska väga för- och nackdelar med det. Här utfärdas också en liten varning i den nya lagen: Utifrån det ska hänsyn tas till planerade eller pågående insatser för den unge eller om det av andra särskilda skäl inte är lämpligt att uppgiften lämnas ut. Ponera att ynglingen redan har påbörjat en insats hos . Ska socialsekreteraren då ringa polisen och riskera att förstöra det förtroende hon eller han anser sig ha byggt upp? Det är ett svårt vägval som man ensam tvingas brottas med. Jag kan tänka mig en och annan socialsekreterare förtvivlat spela läpp av beslutsångest bakom sitt skrivbord vid sådana bedömningar. I det sista stycket i det föreslagna tillägget står det att man förvisso får lämna uppgift om ett begånget brott men bara under förutsättningar som anges i lagen. Tittar vi på denna lag, den offentliga socialtjänstlagen, i sin helhet sätts nog fler myror i skallen på en jäktad socialsekreterare. Här gäller det att hålla isär både det ena och det andra innan man tar risken att fatta ett beslut. Här står bland annat att sekretessbrytning endast får ske vid misstanke om brott som ger fängelse. Eftersom brotten måste ge fängelse tvingas man hålla tyst för polisen när det gäller misstanke om sexuellt tvång, övergrepp i rättssak, grov fridskränkning, grovt olaga hot, olaga förföljelse, misshandel, grov skadegörelse, vållande till annans död och framkallande av fara för annan, det vill säga att skjuta vårdslöst mot en person, för här är straffvärdet inte högt nog. Det kan man ju ha åsikter om. När det däremot gäller barn som blir utsatta för brott är det lite lättare, men det är enbart för vålds-, sex- och frihetsbrott som sekretessen bryts, således inte grovt förtal, vilket bland annat kan komma i fråga om gärningsmannen lägger upp pornografiska bilder av flickvännen på nätet eller visar dem för sina kompisar. Som tillägg kan nämnas att barnpornografibrotten inte heller är sekretessbrytande. Det är inte lätt att vara socionom, och vi ska inte göra det svårare för dem. Vi vet att det råder ett ständigt ökat tryck av tung social problematik som ställer stora krav på personalen. Det råder brist på kompetens inom flera områden, bland annat när det gäller att göra riskbedömningar, vilket den nya sekretessbestämmelsen kräver. Det är hög personalomsättning och många trådar som hänger i luften. Att då behöva grubbla hit och dit över om det är befogat eller etiskt försvarbart att rapportera ett misstänkt brott till polisen utifrån den nya sekretessbestämmelsens alla undantag tror jag inte att man har tid med. Att rådfråga en handledare är också svårt, för handledare är det ont om, och de som finns byts ofta ut. Därför finns det heller ingen tid att hjälpa nya medarbetare på plats. Många socionomer är unga med ringa livserfarenhet, och de har inte en uppövad förmåga att läsa av sina klienter. Här är risken för felbedömningar stor. Sådant här måste man vara medveten om när man stiftar lagar och bestämmelser. Hur kommer det här att funka på golvet? Hur ser förhållandena ut på den här arbetsplatsen? Är det rimligt att så många misstänkta ungdomsbrott, enligt den nya bestämmelsen, ska undanhållas polisen? Det tycker inte jag. Men jag är ändå glad för att man försöker göra något för att öka samverkan mellan polis och socialtjänst, även om jag anser att man hade kunnat gå längre. Jag har därför ett tillkännagivande, och det är att regeringen bör återkomma med förslag i enlighet med vad jag angett. I avvaktan på detta yrkar jag bifall till förslaget i propositionen. 66 ARHE HAMEDNACA (S): Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget i propositionen och avslag på reservationen. Vi ansluter oss till socialutskottets uppfattning att det är viktigt att nya sekretessbrytande bestämmelser i förhållande till polisen ligger i linje med de grundläggande förutsättningarna och målen för verksamhet för att förtroendet för ska kunna upprätthållas. Vi instämmer också i vad socialutskottet anför om att en förbättrad samverkan mellan polisen och i det förebyggande arbetet mot ungdomsbrott kan, om den ges rätt förutsättningar, leda till att unga hindras från att begå brott. Jag vill säga några ord om det förebyggande arbetet mot ungdomsbrottsligheten. Jag vill lyfta upp tre områden. Det första är klyftorna i samhället som vi socialdemokrater anser måste minskas för att vi långsiktigt ska kunna förebygga brott. Vi vill se att man satsar på skolorna och bekämpar ungdomsarbetslösheten. Det är där det stora problemet ligger. Det bästa sättet att förebygga ungdomsbrottslighet är att minska de växande klyftorna i vårt samhälle. Det sjunkande resultatet i skolan och den höga ungdomsarbetslösheten är en mycket oroande utveckling. En ökande segregation, brist på väl fungerande fritidsverksamhet och brist på fältare är något som vi ser i samhället . Jag anser att regeringen har misslyckats med sin politik både när det gäller skolpolitiken och när det gäller att minska ungdomsarbetslösheten. Det andra området är skolan som är den arena där alla barn och ungdomar samlas. Att arbeta brottsförebyggande och trygghetsskapande i skolan kräver ofta samverkan och samarbete mellan olika aktörer inom och utanför skolan. Att samverka innebär att arbeta med ett gemensamt syfte, att hitta ett gemensamt förhållningssätt utifrån olika professionella positioner och att bygga upp en ömsesidig tillit till varandras kunskaper. Det är genom att angripa och ändra det som orsakar brott som vi långsiktigt ökar människors trygghet. För att arbeta effektivt med brottsförebyggande arbete krävs samverkan mellan flera aktörer. De flesta kommuner har tecknat samverkansavtal med polisen, men inte alla. Det är viktigt att alla kommuner arbetar med samverkan som grund, men inte bara med myndigheter. Man måste också ta vara på den kunskap som finns i det civila samhället. Vi ser att det fortfarande finns brister när det gäller samverkan mellan olika myndigheter. Det måste också finnas en bindande samverkan, inte bara samverkan mellan chefer som kan sitta och diskutera och sedan inte gör något. Vi vet att det görs ganska mycket i flera kommuner, men bristerna är också stora i många kommuner. Det tredje är en effektiv och individanpassad samverkan som är nödvändig i det återfallsförebyggande arbetet. Det finns fortfarande brister när det gäller ansvarsfördelningen efter avslutad påföljd. Detta kan leda till att många klienter hamnar mellan stolarna, enligt Brås undersökning. deltog jag i ett seminarium på ABF som handlade om organiserad brottslighet. Där lyssnade jag på några ungdomar som hade en kriminell bakgrund. Deras berättelser och syn på hur samhället tar hand om dem och deras brist på förtroende för samhället är oroande. De engagerar sig för att hjälpa andra ungdomar. Jag har en bakgrund från och har sett detta förut. Dessa ungdomar berättar att samhällets syn gör att det inte är lätt att vara en före detta kriminell. Det är inte lätt att få jobb. Det är inte lätt att få bostad. Man behöver slussas in i det vanliga livet. Samhället måste vara mycket bättre på detta och göra fler insatser. Där finns det också brister. Det är inte lätt om de inte får hjälp. De som inte har lyckats bra i skolan måste få en chans till. För dem som aldrig har haft ett arbete är det inte lätt att ha en kriminell bakgrund. Vem ska anställa dem? Jag tycker att det är brist på insatser på det området. Det är svårt att få stöd från samhället. Det berättade dessa ungdomar. De är inte ensamma. Så ser det ut på flera områden i vårt samhälle. Att förebygga återfall i brott kan ge både individen och samhället stora vinster, men för att återfallen ska kunna minska behöver samverkan bli mer effektiv mellan berörda myndigheter. Jag ska inte förlänga debatten, men jag vill lyfta upp vissa viktiga områden där vi ser brister. Jag yrkar avslutningsvis bifall till förslaget i propositionen och avslag på reservationen. 67 (MP): Det finns många orsaker till att barn och unga begår brott. kan det vara för att imponera på vänner, ibland under tvång, ibland kanske av ren illvilja, ibland på grund av maktlöshet och ibland av rent ekonomiska skäl. Då det inte finns en enda orsak finns det inte heller enda lösning. Men vad vi vet med säkerhet är att det finns en ökad risk för kriminalitet hos barn som växer upp med föräldrar som har begränsade möjligheter att ge barnen god omsorg på grund av missbruk, kriminalitet eller sjukdom. Enligt en rapport från uppger dubbelt så många ungdomar från arbetarhem att de begått många brott, 16 eller fler, än ungdomar från hem där båda föräldrarna är högre tjänstemän. Pojkar svarar för den grövre delen av brottsligheten: våldsbrott, grova stöldbrott och trafikbrott. Ungdomar som bor i socioekonomiskt utsatta områden tenderar i högre grad att fastna i gängproblematik som belönar kriminellt beteende. Grogrunden för kriminalitet ligger alltså i olösta underliggande samhällsproblem som ojämlikhet, segregering, fattigdom, arbetslöshet, psykisk ohälsa och missbruk. Därför behövs ett flertal insatser för att på både kort och lång sikt agera för att minska ungdomsbrottsligheten. Vi behöver ge förutsättningar för att polisen och övriga delar av samhället ska kunna fånga upp dem som redan hamnat i kriminalitet som vi vidtar åtgärder för att slå undan grogrunden för den. När barnfattigdomen och trångboddheten är utbredd, när människor växer upp med missbrukande föräldrar, när ungdomar inte klarar gymnasiet och om de klarar gymnasiet inte har någon möjlighet att få jobb, då är den kriminella vägen inte lika avlägsen. vill vända utvecklingen och bygga ett mer inkluderande samhälle. Dagens regering står handfallen och passiv inför ungas situation. Det duger inte. Vi vill genomföra reformer som skapar riktiga förändringar och rustar unga .