prot · GZ09103 · 2012-04-25 00:00:00 — Det är en del, men egentligen börjar det ett snäpp tidigare, nämligen med hur vi ska göra för att inte skapa så mycket avfall över huvud taget. Hur kan vi utveckla produkter och levnadssätt som kräver mindre resurser? Hur kan vi gå från slit och släng till laga och reparera? Hur kan vi sluta kretsloppen så att gamla uttjänta produkter får nytt liv som råvaror för nya? börjar vi glida över i frågan om vad vi gör med det avfall som ändå uppstår. Om vi förväntar oss att folk ska sortera sina sopor är det minsta vi kan göra som politiker att se till att det är så smidigt som möjligt. Jag har balanserat sophinkarna på styre och pakethållare på ett inte helt trafiksäkert sätt på väg till återvinningsstationen. Det kanske inte är det bästa sättet att bygga upp ett system på, åtminstone inte i stadsmiljö som det här exemplet handlar om, om man vill att människor ska vara med och bidra till en bättre miljö. Kan man däremot bygga upp systemen så att det är enkelt och smidigt man kanske kan sortera i anslutning till där man bor är det många fler som vill vara med och ge sitt lilla bidrag till en bättre värld. Just nu pågår en utredning om avfallspolitiken som bland annat ska titta på hur vi organiserar återvinningen. Det innebär att jag inte kommer att ta upp så många skarpa förslag här och utan väntar in den utredningen. Men några saker vill jag ändå ta upp. När jag är här i under riksdagsveckorna grämer det mig att jag måste slänga skal och andra matrester i en vanlig soppåse. Hemma där jag bor samlar kommunen in livsmedelsavfallet och gör biogas av det som kan användas i kommunens bussar och sopbilar och en och annan bil. Man slänger kompostpåsen en särskild grön påse i ett eget kärl i soprummet. Det hämtas och man behöver inte bry sig så mycket. Det är himla smidigt. Om klarar det, varför skulle inte klara det? Varför skulle inte betydligt fler städer klara det? För att ta vara på den resurs som matavfall är menar vi att det skulle behövas ett mål, eller kanske ett krav, att alla tätorter som har minst 20 000 invånare skulle vara skyldiga att ordna med insamling av matavfall och organiskt avfall över huvud taget så att man kan ta vara på det och röta till biogas. Matavfall är ett exempel på avfall som inte bara är avfall utan också kan vara en värdefull resurs. Elavfall är ett annat exempel. I gamla mobiltelefoner, tv-apparater och datorer finns det en massa värdefulla metaller som kan göra nytta i nya produkter. Tyvärr finns där också en del otrevliga kemikalier som man måste vara vaksam på i hanteringen så att de inte skadar människor och miljö. När elskrot exporteras till fattiga länder i syd finns inte alltid garantin att de tas om hand på ett bra sätt. Det är tvärtom vanligt med en hantering som orsakar skador för både miljön och de människor som jobbar med återvinningen. Därför behöver vi skärpa hanteringen av elskrot i och underlätta insamling och återvinning av till exempel mobiltelefoner som alldeles för lätt hamnar i soporna. När vi ändå är inne på kemikalietemat tänkte jag säga några ord om sanering av förorenade marker. Det är en rätt osexig fråga, ska jag erkänna. Det har nog bidragit till att det har varit en ganska tacksam post för regeringen att skära ned på om man nu vill ge någon liten slant till något annat miljöområde och kunna presentera det som en stor miljösatsning. De ständiga nedskärningarna på anslaget till sanering av förorenad mark har inneburit att vi fortfarande har en rad förorenade områden som kommer att fortsätta att vara giftiga ett bra tag framöver om vi inte gör någonting åt saken. Vi gröna har i vår budget anslagit mer pengar till sanering av förorenad mark. Men om vi verkligen ska få fart på detta kan det också vara läge att börja fundera över andra finansieringslösningar som ligger mer i linje med förorenaren-betalar-principen. Det bästa sättet att hantera avfall är att se till att det aldrig uppstår. Sedan kan man börja jobba med återanvändning och återvinning. Med denna utgångspunkt yrkar jag bifall till reservation 1. 96 (SD): Som kanske är bekant vid det här laget är jag i flera avseenden kritisk till regeringens planeringsmål om den kraftiga utbyggnaden av storskalig vindkraft. Som jag har konstaterat vid tidigare tillfälle är den varken speciellt miljövänlig eller billig. Snarare kommer den att kosta samhället hundratals miljarder som hade kunnat användas på annat sätt för att utveckla samhället i andra sektorer, inte minst för miljöinsatser på olika plan. I det betänkande som vi nu behandlar har en reservation som berör vindkraften. Men här handlar det inte om vindkraftens vara eller inte vara eller liknande utan om att helt enkelt förebygga framtida problem med ansvarsförhållanden när det gäller vem som är skyldig att rent kostnadsmässigt demontera, forsla bort och sanera områden där uttjänta vindkraftverk har stått. räknar med att ett vindkraftverk på , med en installationskostnad på , som beräknas producera el och ha en livslängd får en rivningskostnad motsvarande av investeringskostnaden, eller per producerad kilowattimme. Det vore högst rimligt att man kräver att verksamhetsutövaren fonderar medel för detta på låsta konton, vilket vi också förordar i vår reservation. Kommunerna saknar med nuvarande lagstiftning rätt att ställa krav på ekonomiska garantier på att den som uppför vindkraftverk också finansierar skrotningen när det blir dags. I en normal marknadsekonomi kan vi förvänta oss att en del av vindkraftsbolagen får ekonomiska bekymmer och i en del fall kanske också går i konkurs. Detta faktum kan bli problematiskt när vindkraftverkets tekniska livslängd har uppnåtts. I värsta fall kan markägaren tvingas stå för nedmonteringskostnaderna. Därför är det av största vikt att vi förebygger att detta problem kan uppkomma. Alltså: Precis som kärnkraftsindustrin fonderar pengar i Kärnavfallsfonden för att medel ska finnas för att ta hand om kärnavfall är det viktigt att vi har ett liknande system för uttjänta vindkraftverk. Detta får inte bli en kostnad för intet vetande markägare eller för kommuner. Jag yrkar därmed bifall till reservation 6 i betänkandet. 97 (V): Det finns mycket kvar att göra vad gäller att komma till rätta med det stora berg av avfall som produceras . Om vi ser oss runt i vilken livsmedelsbutik som helst ser vi att det är fullt av en massa förpackningar, emballage, flaskor, burkar och så vidare. Jag har inte gjort någon vetenskaplig studie på detta, men det känns som om det bara blir mer och mer av allt detta. Det är bra att det just nu pågår en utredning om just avfallet och om hur vi ska kunna komma till rätta med det och hur vi ska kunna samla in mer avfall. Det är viktigt att slå fast att det redan här och finns mycket som vi som politiker i denna församling eller i kommuner och landsting kan göra. Man kan till exempel besluta om fastighetsnära insamlingar av avfall, och man kan ålägga fastighetsägare att inrätta det. I där jag har bott ökar insamlingsnivåerna helt otroligt när man bara kan gå ned till ett soprum och separera sitt avfall i olika fraktioner. Vi behöver samla in mer avfall. berättade hur det fungerar i . Här i fungerar det på det sättet i vissa områden, men tyvärr inte överallt i hela kommunen, vilket jag beklagar. Bara en femtedel av det avfall som produceras från livsmedel samlas in. Det är en alldeles för låg nivå. Vi vet också att om man lägger på en pant eller höjer den pant som redan finns på flaskor och burkar är det fler flaskor och burkar som samlas in. I och har man generellt högre pantnivåer än vad vi har i . Jag tror att vi rätt akut måste göra någonting åt producentansvaret. är det producenterna som är ansvariga för att samla in burkar och så vidare. De flesta av oss håller nog med om att det inte fungerar. Många av de återvinningsstationer som finns runt om i våra bostadsområden är överfulla, de sköts inte, det är smutsigt och så vidare. Ska detta ansvar läggas på kommunerna direkt? Ska kommunerna då få ett bidrag från industrin, eller måste vi fatta några kompletterande beslut för att skärpa detta i förhållande till hur det fungerar ? Det är vi i inte helt säkra på. Men vi tycker att det är mycket viktigt att man tittar noggrannare på detta. Elskrotet är en avfallsfraktion som växer kraftigt. Väldigt mycket mer skulle kunna tas om hand. Detta är egentligen en stor råvara av olika metaller som vi missar . bränns det upp eller deponeras i värsta fall eller exporteras till fattiga länder. Jag skulle också vilja understryka vikten av de återvinningscentraler som finns runt om i våra kommuner och dit människor åker med grovsopor och andra saker. Här borde det vara obligatoriskt med möjligheter för insamling av till exempel kläder, möbler och andra saker som kan användas av andra. slängs av rena bekvämlighetsskäl och av praktiska skäl tonvis av saker som människor skulle kunna sälja second hand eller donera om de bara hade möjlighet att lämna dem åt sidan. Sedan skulle en frivilligorganisation eller ett företag kunna komma och hämta till exempel kläder och möbler. Så fungerar det tyvärr inte på de flesta ställen. Men det tycker jag borde vara en självklarhet. Allt det som jag har tagit upp är saker som vi kan fatta beslut om här och . Våra kolleger på det lokala planet har också ett stort ansvar. Men till syvende och sist finns det en annan fråga som jag också måste adressera, och det är att det som vi kallar för avfall och det som ute i butikerna är förpackningar, påsar, emballage och så vidare, kommer från fossil energi. Inte minst produceras plasten av till exempel olja. Det kan vara aluminium eller andra metallförpackningar. Denna fossila energi är alldeles för billig. Det är alldeles för lätt att bara pumpa ut alla dessa produkter på marknaden. Det är en stor fråga som vi måste ta tag i, men jag tror inte att det går att separera avfallsfrågan från själva naturresursfrågan. Reservation 1 från de rödgröna handlar om att vi vill höja målen för insamling. Denna reservation yrkar jag härmed bifall till. Avslutningsvis skulle jag vilja understryka vikten av att det finns erforderliga resurser för sanering av förorenad mark. Jag blir väldigt oroad när jag efter att under ett par års tid ha tittat på regeringens budgetar ser att det är nedskärningar på området sanering av förorenad mark. Det är inte okej. Vi behöver mer pengar till den här saneringen. kan vi, tycker jag, diskutera om det finns möjligheter att få producenterna, industrin, att ta ett större ansvar för det här. Vi rödgröna har en reservation om det reservation 5. Vi vill att man ser över möjligheterna att inrätta en fond just för att komma till rätta med saneringen av förorenad mark. 98 (M): Vi har här att diskutera ett motionsbetänkande om avfall och kretslopp. I betänkandet behandlas 33 motioner som lämnades in under allmänna motionstiden . Frågorna om vårt avfall hur vi på bästa sätt minskar det avfall som produceras och tar till vara det avfall som trots allt bildas har blivit stora och angelägna frågor i vårt samhälle. Beträffande det avfall som bildas har vi som grund avfallshierarkin som säger att i första hand ska avfallet återanvändas, i andra hand återvinnas, sedan användas till energiproduktion genom förbränning eller rötning och i sista hand deponeras. Det är dock viktigt att i första hand jobba med att minska våra avfallsmängder. Jag upplever en stor utmaning och även potential i att minska vårt avfall beträffande livsmedel. Det är inte i längden hållbart att vi slänger så mycket mat. En tredjedel av den mat som produceras äts aldrig. Det slängs runt fullt ätbar mat per person och år. Här har alla aktörer i kedjan ett ansvar. Konsumentens kunskap om hur man undviker matavfall måste bli bättre. Grossister och butiker måste ta ett större ansvar. Regeringen har aktualiserat frågan bland annat i sitt arbete med det nya matlandet och i sin strategi för de gröna näringarna där man talar om att bruka utan att förbruka. Under ordförandeskapet i EU arrangerade regeringen en konferens om klimatsmart mat. Ett resultat av konferensen är en plattform för forskning kring matsvinnet. arbetar också med att ta fram information och råd till konsumenterna om livsmedlens miljöpåverkan och om hur livsmedelssvinnet kan minskas. Det finns en samverkansgrupp, Samma, som bildades och som jobbar med frågor om matsvinnet. I gruppen finns en bred representation för olika organ som SLU, Lantmännen, Avfall , , , Svensk Dagligvaruhandel, Livsmedelsföretagen med flera. Miljömålsberedningen har i sitt delbetänkande som ett etappmål att matavfallet ska minska jämfört med . Matsvinnet ska minska i hela livsmedelskedjan, men den största effekten nås ju närmare konsumenten svinnet minskas eftersom livsmedlet där har producerats, bearbetats och transporterats. Livsmedelssvinn definieras som det matavfall som slängs men som skulle ha kunnat konsumeras om det hanterats annorlunda. Sedan finns det matavfall som är oundvikligt äggskal, potatisskal, ben och kaffesump. Av matavfallet betraktas svinnet utgöra . Det innebär att om vi vill minska matavfallet fram måste matsvinnet minska med . För att vi ska nå detta mål måste alla aktörer samverka, hjälpas åt. Inom avfallshanteringen i stort är det ett delat ansvar för omhändertagande och behandling. För ett antal produkter papper, förpackningar, däck, glas, batterier, lampor, elektroniska produkter med flera finns det ett producentansvar. Den som producerar dessa produkter ansvarar också för att de omhändertas då de är uttjänta. Övrigt avfall från hushållen svarar kommunerna för. Det har funnits kritik mot dessa parallella system som anses ha blivit otydliga för konsumenten. Det har dessutom varit så att de olika parterna i vissa lägen kritiserat varandra. Man anser att var och en inte har tagit sitt ansvar. I stället har man gått in på varandras områden. Till följd av detta tillsatte regeringen en utredning i frågan för att förtydliga producentansvaret. Ursprungligen skulle utredaren avlämna sitt slutbetänkande . Det har skjutits . En fråga beträffande ansvaret för avfall som också diskuteras är ifall det ska bli möjligt för verksamhetsutövare att själva ta hand om sitt hushållsavfall så kallat frival. är det kommunerna som ansvarar för omhändertagandet av allt hushållsavfall. I vårt land har vi varit framgångsrika med att bygga upp ett system för att öka återanvändningen av vårt avfall och utvinna energi ur avfallet. I vårt land går blott till deponi. Av hushållens avfall går till återvinning och till energiutvinning. har vi ökat mängden avfall som på något sätt återvinns från till . Vi har också klart bättre siffror än EU-genomsnittet då det gäller mängden avfall som går till återvinning. Mängden deponerat avfall har minskat. Där ligger vi klart bättre till än EU-genomsnittet. har mängden hushållsavfall minskat i vårt land, och i produceras en något mindre mängd sopor än i EU i genomsnitt. Regeringen har satt upp ett mål om totalt 70 procents återvinningsgrad, och detta har vi lyckats uppnå inom de flesta fraktioner. Exempelvis ligger vi för papper på , för glas på och för metallförpackningar på . Även om vi i vårt land nu ligger bra till får vi givetvis inte slå oss till ro, utan vi måste sätta upp nya och ännu tuffare mål. Detta har också lyfts fram av Miljömålsberedningen. säger i förslaget till ny avfallsplan att materialåtervinningen måste öka. EU:s mål är att materialåtervinningen av åtminstone papper, metall, plast och glas från hushållen ska öka med . Men ytterst när det gäller att kunna uppnå en god materialåtervinning är den avgörande faktorn hur goda och praktiska insamlingssystem vi har. Vill vi bli framgångsrika med vår avfallshantering förutsätter det för konsumenten enkla och praktiska system. Det måste finnas system som känns logiska och som är enkla att nå för konsumenten. av hushållsavfallet återvinns genom biologisk behandling. 154 kommuner i vårt land erbjuder sina kommuninvånare en separat insamling av matavfall för central behandling. Ytterligare 63 kommuner har planer på att införa detta. Här arbetar man för att öka andelen matavfall som kan behandlas biologiskt. Det finns stora fördelar med detta då man ur avfall kan utvinna miljövänlig energi för uppvärmning och drift av fordon. För att vi ska kunna nå längre gäller dock även här att finna system som är praktiska och lättillgängliga för konsumenten. I några kommuner har vi sett exempel på protester från kommuninvånarna då det krävts separering av matavfallet och att detta samlas i särskilda sopkärl. Det handlar mycket om att skapa förståelse hos kommuninvånarna och få dessa att känna delaktighet. har i den nationella avfallsplanen satt upp som mål att 2015 ska av matavfallet från hushåll, storkök, restauranger och butiker behandlas biologiskt. En viktig fråga är också att arbeta för att nedskräpning i hav och sjöar och vid kuster minskar. Mycket av det skräp som slängs i våra hav orsakar i sin tur skada, icke minst på levande fisk. Mycket av den plast som slängs bryts ned till mikrofibrer som gör att fisk som får i sig dessa blir sjuk och i värsta fall dör. Det finns en EU-lagstiftning och internationella överenskommelser som ligger till grund för att arbetet med nedskräpning i havet ska minska. Det är givetvis viktigt att arbeta för att ingen slänger skräp i havet utan tar det med sig till land och där ser till att det omhändertas på ett miljöriktigt sätt. Helcomländerna har enats om att det inte får släppas något avfall i havet och att medlemsländerna ska anordna mottagningsstationer på land för att ta emot skräpet. Man har också enats om rekommendationer kring att det skräp som fastnar i fiskeredskapen ska omfattas av ett no special fee-system. Regeringen har uttryckt att man vill få till stånd en enhetlig hantering inom EU och speciellt i . Frågan om nedskräpningen i havet har också varit på dagordningen hos , Kommunernas internationella miljöorganisation. Organisationen bildades av länderna kring . , i min politiska gärning i , var vi med och bildade en dotterorganisation, . Inom , som har medlemmar från kommunerna runt , har man ett antal viktiga frågor på sin dagordning, och en av de frågor som är på dagordningen är just Fishing for . Med detta, herr talman, vill jag avsluta med att yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. 99 (FP): I går hade jag möjlighet att lyssna till ett spännande panelsamtal mellan politiska företrädare för städer i . Temat var hållbara städer. För att uppnå de framtida och oftast, nästan obligatoriskt, växande städerna krävs såväl minskning av avfallsmängderna som smarta avfallslösningar i både , , , Machakos i och Palu i som var städer som var representerade. I har vi internationellt sett kommit mycket långt. Det finns en vilja att göra rätt och en stor medvetenhet. Sopor deponeras inte längre. Vi har exempelvis källsortering, producentansvar, pilotkommuner och bostadsbolag som är framåt, kraftvärmeverk och biogasframställning för att nämna några exempel. Men trots allt detta finns det fortfarande mycket kvar att göra. Det finns brister både vad gäller ansvar för insamling och omhändertagande av avfall från hushåll och verksamheter. Mängden avfall ökar, och resurserna kunde utnyttjas mycket bättre. Mellan ökade avfallet per person i med i genomsnitt . är vi uppe i avfall per person och år. är det land i EU som har högst förbränning. Vi är inte bäst på materialåtervinning. Var fjärde matkasse som bärs hem till hushållen slängs. Man beräknar svinnet, oäten mat, till per person och år. Till detta kommer restaurang- och butikssvinn. Potentialen för ökad återvinning och klokare avfallshantering är stor. Därför, herr talman, är det mycket välkommet med den avfallsutredning som regeringen tillsatt och som också har lyfts fram här i kammaren. Utredningen ska föreslå hur man på bästa sätt, miljömässigt och resurseffektivt, ska kunna ta hand om avfallet. Ansvaret för näringslivets hushållsavfall, förpackningar och returpapper nämns särskilt. Utredningen har också fått ett tilläggsdirektiv och en något förlängd tid och kommer att presentera sin slutsats och sina direktiv . Jag skulle vilja rekommendera som efterfrågade och kände brist på delaktighet att, precis som andra partier har gjort, ta kontakt med utredaren och bjuda in honom till gruppen för samtal. Det här är något som vi alla kan ta ett ansvar för att göra. Det är också välkommet att har tagit fram ett förslag på en nationell avfallsplan. Den har remissbehandlats och kommer att vara klar . Planen innehåller prioriterade områden som bland annat handlar om avfall i byggnads- och anläggningssektorn, hushållsavfall och något som jag skulle vilja lyfta fram eftersom nämnde det, det vill säga export av vissa produkter. Det ligger också i den nationella avfallsplanen. Textilier, som finns i betänkandet, finns också här. Jag vill också lyfta upp att även arbetar med textilfrågor, till exempel hur man ska kunna förebygga textilavfall. Det finns alltså många aktörer. är jag rädd att det blir tjatigt, men jag vill ändå nämna Miljömålsberedningen. Här har vi kommit fram till konkreta resultat, det som också efterfrågas när man säger att det bara bereds och bereds. Men här har vi lämnat förslag på etappmål. Det handlar om att matavfallet ska minska till 2015 med utgångspunkt nivå. Som nämnde ska av matavfallet från hushåll, restaurang och butiker behandlas biologiskt. av fosforföreningarna i avlopp ska tillvaratas, och ska hälften av det tillbaka till och resten till produktiv mark, som det står. Här har vi också tagit upp icke-farligt byggmaterial och också etappmål för återanvändning och återvinning av papper, metall, plast och glas. Det är förstås nödvändigt, och det har också efterfrågats från oppositionen, med en höjning av målen för materialinsamling. Det exakta målet kommer att komma när vi får ytterligare underlag, framför allt från . Om materialåtervinningen ska fungera måste materialet också vara fritt från farliga ämnen. Det ska vara attraktivt att kunna använda återvunnet material. Det är bra att denna fråga lyfts fram i . EU har för övrigt antagit ett ramdirektiv för avfall. Där ser vi också den här hierarkin som vi känner igen: förebygg, återanvänd, återvinn. När jag nu har räknat upp alla de här delarna hoppas jag att alla känner och upplever att det är mycket på gång. Det är många pusselbitar som ska falla på plats. När vi på ett klokt sätt tar hand om vårt avfall vet vi att vi också förbättrar människors hälsa, vi minskar gifterna i miljön, vi medverkar till att minska den negativa klimatpåverkan och vi får en bättre hushållning och hållbar energi. Med tanke på att saneringsfrågan har varit uppe skulle jag vilja informera om att vi har satsat på saneringsåtgärder. Då har man velat precisera den satsningen och den summan genom att ha ett prioriteringsunderlag men också använda medel till de akuta saneringsinsatserna. Sist men inte minst, eftersom det här med en fond har varit uppe, finns det ett förslag från regeringen att pengar också ska användas till ansvarsutredningar. Jag tycker att det är viktigt, för principen är att det ska vara förorenaren som betalar när det händer något sådant här. De akuta områdena ska givetvis prioriteras. Det är och har varit oerhört värdefullt med de medel som kommunerna får ta del av där man har kunnat underlätta för kommuner att arbeta med sanering. Kommunerna, herr talman, har ett stort ansvar i dessa frågor. De har ett ansvar för att informera kommuninvånare. Vi vet att det är olika hur informationen ges i olika kommuner. Men ett stort ansvar åvilar både kommuner och landsting, precis som har varit uppe här. Märkning och information är förstås oerhört viktigt, inte minst märkning av farligt avfall. Det ska aldrig behöva råda någon tvekan för konsumenterna när det gäller var de ska lämna sitt avfall för att göra rätt. tog upp frågan om återvinningscentraler. Jag ska inte säga att det finns väldigt många återvinningscentraler, för då överdriver jag.