prot · GZ09120 · 2012-05-30 00:00:00 — Som vi har hört i debatten kan det vara ett problem att visstidsanställningar staplas på varandra, och det är bra att regeringen nu arbetar med att förtydliga att visstidsanställningar inte ska kunna kombineras på ett sådant sätt att de kan missbrukas. får man inte glömma bort de förändringar som alliansregeringen har gjort och som talade om tidigare i debatten, nämligen att visstidsanställningar leder till en tillsvidareanställning. Det kan dock finnas mer att göra, och här avvaktar vi regeringens arbete. I sammanhanget måste också sägas att tidsbegränsade anställningar ger företagen större möjlighet att anpassa verksamheten till konjunkturläget. Det kan också vara bra för arbetsgivaren att använda en tidsbegränsad anställning för att bedöma om en person är lämplig för uppgiften. Det är lättare för en arbetslös, kanske ung, människa att komma in på eller tillbaka till arbetsmarknaden genom en tidsbegränsad anställning än att få en fast anställning direkt. En tidsbegränsad anställning kan vara ett steg in, och alternativet kan vara att inte få chansen alls. I det här sammanhanget är det viktigt att framhålla att arbetsmarknadens parter har ett stort ansvar för att hantera de här frågorna. Alliansen har fokuserat mycket på att stärka utbudssidan sedan vi tog makten . Genom kraftiga skattesänkningar för låg- och medelinkomsttagare har viljan hos medborgarna att jobba ökat och utbudet av arbetskraft därmed stärkts. Tillsammans med det måste också efterfrågan på arbetskraft stärkas. I takt med att fler vill jobba måste företag ha förutsättningar att skapa fler jobb. Utöver detta finns ett uppenbart matchningsproblem på arbetsmarknaden. Från oppositionen hör man ofta att det är utbildning som är nyckeln till att lösa det problemet. Med mer utbildning ska kompetensen öka för unga och göra dem anställbara för företag som på många håll skriker efter personal. Jag besöker många sådana företag när jag är ute och reser i , som jag kommer från, och i resten av landet. Det är rätt så, men alla unga ska inte tvingas in i gymnasieskolan tills de är . De vill ha ett jobb, och de vill ha det . Då kan en tidsbegränsad anställning vara en språngbräda till en tillsvidareanställning. Problemet är inte enbart brist på utbildning utan också brist på tidigare arbetslivserfarenhet. Etableringsåldern på arbetsmarknaden är i snitt , tror jag. Vi kristdemokrater tycker att det är viktigt att ungdomar får chansen att komma in i arbete tidigare. Ett utbyggt lärlingssystem är därför något som kommer att driva som en proaktiv lösning på den utmaning som ungdomsarbetslösheten ställer oss inför. Regeringen utreder frågan om lärlingsprovanställning för ungdomar upp till . Erfarenheter från andra EU-länder visar att det finns en koppling mellan låg ungdomsarbetslöshet och ett väl utbyggt lärlingssystem med lärlingsutbildning och lärlingsanställningar. Kombinationen av utbildning och arbetserfarenhet svarar mot de behov som många unga utan arbete har. Därför är det positivt att det i avtalsförhandlingarna har kommit fram olika modeller av lärlingsanställningar. Det är viktigt att regeringens förslag kommer fram . Det är också viktigt att vi fortsätter att utveckla politiken för att ge fler ungdomar chansen att ta sig in på arbetsmarknaden. I sker ett utvecklingsarbete på det här området. Vi tittar mycket på övriga länder i EU, och det finns mycket att lära sig. I betänkandet redogörs för en rad motioner om föräldraledighet. I det här sammanhanget vill jag understryka att är för att möjliggöra föräldraledighet längre upp i åldrarna i barnets uppväxt. Vi vill ge familjen större möjlighet att fatta egna beslut om hur man ska lägga upp sitt livspussel och fördela sin tid. Familjen svarar mot grundläggande mänskliga behov. Politikens uppgift är att stödja och förvalta de värden och förutsättningar som bidrar till att familjen kan fungera som en positiv gemenskap för dess medlemmar och därmed för hela samhället. Vi vill ge familjen vardagsmakt. Vi vet alla här att varje person är unik och att behoven skiljer sig från barn till barn. Närvarande föräldrar och anknytningen till dem är viktiga, inte minst när barnen är små. Därför fortsätter outtröttligt att driva att föräldrar ska kunna vara hemma längre med sina barn under barnens uppväxt om de så vill. Vi föreslår att föräldrar ska ha rätt till tjänstledighet på heltid tills barnet fyller och att en barnomsorgspeng införs i hela landet, så att de föräldrar som väljer att ta hand om sina barn själva ska få en skälig ersättning. Men alla barn behöver också närvarande föräldrar senare . Flera kan behöva extra stöd, och därför föreslår vi kristdemokrater i vårt nya familjepolitiska program att ska kunna sparas och användas fram till dess att barnet är . Vi vill också utöka antalet föräldrapenningdagar i stort med ytterligare 30 och tycker att det är en självklarhet att det är föräldrarna, inte politikerna, som ska bestämma vem som tar ut dagarna och när. Därför är vi emot politiskt beslutade pappa- eller mammamånader. Detta ska föräldrarna själva ha mandat att bestämma över. Regeringen har aviserat en proposition om ledighetslagstiftning till , och den bör avvaktas. Därför yrkar jag avslag på samtliga motioner och bifall till utskottets förslag. 74 (MP): Leva för att arbeta eller arbeta för att leva, det är frågan. Och vem ska arbeta, med vad, hur mycket och varför? Det har gått alldeles snett när lönearbetet blivit ett självändamål i stället för ett medel. Visst är lagom mycket meningsfullt arbete en källa inte bara till försörjning utan till tillfredsställelse, men lönearbetet är bara en del av arbetet, och arbetet är bara en del av livet. Det är hög tid att göra upp med myten om lönearbetet i sig som källan till allt gott själva den heliga arbetslinjen. Den irrationella och osunda arbetsdyrkan ställer nämligen till stor skada. Den viktiga frågan är: Vad är ett gott liv? Är det att vara fullt sysselsatt vad det nu innebär eller att ha lagom med meningsfullt, betalt eller obetalt, arbete? Är det att ha tid att leva och älska, att vara förälder, vän och medborgare? Och vad bestämmer en människas värde och hur anställbar hon är? Om man väljer att se nyktert på just arbetets roll är inte frågan hur vi skapar full sysselsättning, som det heter, utan hur mycket arbete och konsumtion jorden tål. Det är den viktiga frågan. Och hur mycket tål vi själva? Ett starkt skäl mot att lagstifta om sänkt normalarbetstid är enligt utskottsmajoriteten att det skulle kunna drabba tillväxten. Men då borde man väl föreslå att normalarbetstiden ska öka, om man ser maximal tillväxt i sig som målet. Varför ska man nöja sig ? Och vad är tillväxt? Är det gott i sig? Ja, ekonomisk tillväxt kan vara ett medel för att nå välstånd så länge ett samhälle är fattigt och så länge rikedomen fördelas så att alla får ta del av den. Men en ekonomi byggd på ständigt ökad tillväxt, som kräver ökat lönearbete och ökad konsumtion när mänskligheten redan totalt sett förbrukar för mycket naturresurser är ohållbar. Oändlig tillväxt i en ändlig värld är inte möjlig. Ekonomisk utveckling måste av miljöskäl innebära mer fri tid snarare än ökad materiell konsumtion. Den insikten har bland andra och miljöutskott uttalat. Givetvis är det också socialt och mänskligt ohållbart att konsumtionen är så ojämnt fördelad. Stora grupper i världen svälter medan en liten global överklass förbrukar långt mer än vad som är hållbart. Även i blir fördelningen av arbete, betalt och obetalt, och pengar alltmer ojämn. Enligt motsvarade övertiden i ca 125 000 heltidsjobb, och är det ännu mer. Att någon får betalt för att göra något betyder för övrigt inte att det är nödvändigt eller ens önskvärt. Det är oekonomisk tillväxt att betala människor för att hugga ned urskog, att fånga den sista torsken eller att bygga vapen som orsakar krig och lidande. Det må ge kortsiktig vinst för några få, men alla andra betalar dyrt, och skadorna går inte att reparera. Människor som dödas av vapnen kan inte få livet åter, och skövlade naturmiljöer är svåra eller omöjliga att återställa. Att vetenskapliga och tekniska framsteg leder till att allt färre kan producera alltmer är ur grön synvinkel inte ett problem utan ett framsteg. Vi har bättre förutsättningar än någonsin i ett land som att gå vidare till ett samhälle där vi fokuserar på kulturell och social utveckling när vi inte längre behöver slita så hårt och länge för att producera livets nödtorft. Att blint fortsätta skapa jobb och att ha som mål att alla ska lönearbeta , till varje pris, eller mer fast det inte behövs eller rent av ställer till skada är andefattigt och felaktigt. Därför är det synd att inte en majoritet stödde vårt förslag, som fick en förenklad behandling, om att utreda hur normalarbetstiden i ett första steg kan sänkas i . I exempelvis sänktes normalarbetstiden med en konstruktion som gav fler jobb utan betydande kostnader för företagen eller samhället. Sådana lösningar är värda att inspireras av. Argumenten mot att dela på jobben har varit sig lika . oroade sig över sänkt produktivitet och att företag skulle flytta utomlands på grund av 48-timmarsveckan, som man då införde. Dessutom bekymrade sig arbetsgivarna över vad de anställda skulle kunna hitta på med all sin fria tid. Denna förmyndaraktiga inställning borde höra det förgångna till, men den skiner igenom i det allmänt utbredda talet om vikten av sysselsättning. Varför ska folk hållas sysselsatta som små barn som ska förhindras att hitta på dumheter? En sådan människosyn är förnedrande. Det är verkligen hög tid att befria lönearbetet från den föråldrade funktionen att disciplinera människor. Det är lika viktigt med en rättvis fördelning av pengar och konsumtionsutrymme som rättvis fördelning av arbete. Det finns alltför många som jobbar mer än de orkar i längden men har så låg lön att de inte kan försörja sig och sina familjer. Ofta har dessa personer också krävande och tunga arbeten. Detta är inte den enda men en förklaring till att många deltidsanställda vill jobba heltid. Ofta är motivet att det helt enkelt inte går att försörja sig på en deltidslön i ett låglöneyrke. En heltidslön som det går att leva på är en nödvändighet och borde vara en självklarhet, liksom att arbetsvillkoren på alla jobb ska vara så bra att man inte sliter ut sig och skadas. Med lägre heltidsnorm och en fördelningspolitik som syftar till att minska inkomstskillnader i stället för att öka dem, som , kan fler försörja sig på sitt arbete. Kommuner och landsting är stora arbetsgivare. Där finns stora grupper anställda med krävande arbeten och med en låg lön. Många av dem tvingas slita för hårt och orkar inte i längden. Så kan det inte få fortsätta. Därför föreslår att regeringen ska låta utreda hur staten kan stödja och uppmuntra kommuner och landsting som vill gå före och ta ökat ansvar för goda arbetsvillkor för sina anställda. Det kan handla om ökad öppenhet för olika arbetstidsmodeller och även om att erbjuda vissa hårt belastade yrkesgrupper, till exempel inom vård och omsorg, sänkt normalarbetstid med bibehållen lön. Så kan arbetslivet bli mer mångfasetterat och mer mänskligt, och så kan säkert även kvaliteten i välfärdstjänsterna öka. Givetvis står jag bakom MP:s reservationer, inklusive nr 8 som behandlar detta, men för tids vinnande avstår jag från att yrka bifall till dem. Utskottsmajoriteten hävdar också i betänkandet att kollektivavtalssystemets trovärdighet riskerar att undergrävas om det lagstiftas om kortare arbetstid. Det är en obegriplig argumentation, för vi har redan en lagstadgad normalarbetstid i . Har 40-timmarsveckan undergrävt kollektivavtalens trovärdighet? Vad gör det för skillnad om normalarbetstiden är eller 30 eller för den delen 48? Nej, den argumentationen håller inte. 40-timmarsveckan är ingen naturlag, lika lite som någon annan av människor beslutad ordning. Det är hög tid att anpassa normalarbetstiden till verkligheten. Det är massarbetslöshet som det finns övertidsberg. Vissa hetsas att shoppa slut på jordklotet medan andra i vårt rika land inte har råd med medicin och glasögon. Så måste det inte vara. Det kan vi ändra på. Om viljan finns här i kan vi fatta beslut som ger jämnare fördelning av lönearbete, pengar och fri tid och satsa på ökad livskraft i stället för ökad köpkraft för några få. Vad hindrar oss? Vi har ett par bra förslag som jag hoppas att ni kommer att rösta på. 75 HANS (FP) replik: Tack, , för ditt anförande! Jag har bara ett par funderingar. Du talar om klyftorna i , men när vi tittar på de ekonomiska undersökningar som görs kan vi se att alla som har jobb har fått det bättre ekonomiskt. Däremot har de som har tjänat mest fått det ännu lite bättre, om jag säger så. Men alla som har jobb har fått det bättre. Det är viktigt att ha med sig det, tycker jag. Den stora skillnaden och klyftan är ju det är ett faktum mellan dem som har jobb och dem som inte har jobb. Jag har lyssnat på anförande. Det lät som att du inte tyckte att det här med lönearbete var så viktigt. Du pratade om att hålla människor sysselsatta som små barn. Det kändes märkligt för mig, för jag har haft en känsla av att vi är eniga i om att inte minst försöka lösa problemen med den höga ungdomsarbetslösheten och om att det är en positiv sak för ungdomar att komma in i arbete. Man hamnar i ett socialt sammanhang. Man blir bekräftad. Självförtroendet stärks ofta när man har fått sitt första jobb. Man får möjlighet att ta banklån. Man kan få sin första lägenhet. Man kan starta sitt vuxenliv. Jag vill bara ha några kommentarer kring detta. Hur ser på våra ansträngningar här i och ute i samhället för att ge dem som står utanför arbete möjligheter att få ett jobb? Är det viktigt, eller är det av mindre vikt, enligt ? 76 (MP) replik: Det är precis det jag ville komma till. För mycket lönearbete kan vara skadligt både för miljön, i och med överkonsumtion, och för människan, för att man inte får tid. Man blir stressad. Men också för lite lönearbete kan naturligtvis vara skadligt. Alla vill vi väl bidra och göra någonting bra för det gemensammas bästa. Alla vill vi naturligtvis kunna försörja oss själva och våra familjer. Det är just därför en jämnare arbetsfördelning skulle vara en vinna-vinna-lösning både för dem som står utanför och får jobba noll timmar och för dem som jobbar övertid det är väldigt många. Det finns alltså stora vinster för alla i att dela mer lika på lönearbetet. Det jag är ute efter är att det har blivit en olycklig fixering vid att öka antalet arbetade timmar för dem som redan har arbete. Det är ju inte de som behöver arbeta mer. De behöver ofta jobba lite mindre. Och det kan vi, som sagt, alla vinna på. Så har vi också gjort tidigare i . Vi har tagit ut ökade produktivitetsvinster i mer fri tid. Det är ingen omöjlighet att göra. Vinsterna av produktivitetsökningar kan gå till vinst till ägare i företag. De kan gå till högre löner för de anställda. De kan också tas ut i form av fri tid. Så kan vi börja göra igen. Till exempel understryker att det är vad vi nu av miljöskäl behöver göra. 77 HANS (FP) replik: Jag vill tacka för det sagda. En möjlighet till kortare arbetstid finns . Det träffas överenskommelser mellan arbetsgivare och fackföreningar om att minska antalet arbetade timmar till säg 37 . Man använder då till exempel en viss del av löneutrymmet till att finansiera det. Sådana lösningar kommer man överens om, och det kan vara positivt. Jag ställer samma fråga till som den jag tidigare ställt till oppositionsföreträdare här: Är det vi här i som bäst kan bedöma när det finns möjlighet att minska arbetstiden, exempelvis hos Posten eller inom en affärskedja? Borde det inte vara lättare och rimligare att den bedömningen kan göras av arbetstagarnas parter, fackföreningen och arbetsgivaren som har full insikt i hur flödena på arbetet fungerar? Jag och vet att det exempelvis är olika kundvolym. Vore det inte rimligt att göra bedömningen att det är positivt att om det finns önskemål om det från arbetstagarna kunna minska antalet arbetstimmar? Men borde det inte vara rimligare att på arbetsplatsen bedöma hur arbetstiden ska förläggas och med hur många timmar den kan minskas än att vi här i generellt lagstiftar om det? Är det inte svårt att ha den kunskapen? Jag anser att det är svårt här från . Hur ser på detta? 78 (MP) replik: Jag undrar om helt vill avskaffa lagstiftningen om normalarbetstid. Vi har ju nu . Någonstans ska vi väl ha normalarbetstid när nu sådan finns. Det är en skyddslagstiftning för de individer som inte kan välja och som inte har en stark förhandlingsposition gentemot sin arbetsgivare. Ofta gäller det de som har tunga och kanske också lågt betalda jobb. Viktigt är också att normalarbetstiden är normerande. Är det blir det normalt att jobba just så länge samt avvikande att jobba än det. Det finns alla möjligheter att också avtalsvägen, enligt den svenska modellen, förhandla om kortare eller längre arbetstid. De här möjligheterna kompletterar varandra. Det handlar alltså om en skyddslagstiftning när det gäller normalarbetstiden. Det kommer alltid att finnas ett behov av ytterligare lagstiftning vilken normalarbetstid vi än har detta för att man i olika skeden i livet ska kunna jobba mer flexibelt, exempelvis när man har små barn och behöver jobba mindre. Vi har också sett att det jobbas mycket övertid. Nej, det behövs, som sagt, en klok skyddslagstiftning. Jag undrar om verkligen skulle vilja ta bort 40-timmarsveckan. (HANS (FP): Inga fler frågor kan ställas till mig eftersom jag inte har rätt till ytterligare replik.) Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 19 §.) Föredrogs socialförsäkringsutskottets betänkande 2011/12:SfU12 Anhöriginvandring. 79 (S): Vi socialdemokrater står självklart bakom samtliga våra reservationer. Men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 8. Migrationen i världen ökar, och är en del av den utvecklingen. En del kommer hit för att söka skydd, andra för att förena sig med sin familj och en del för att arbeta. Oavsett skälet till att människor flyttar hit bidrar de med kunskap, idéer, arbetskraft och företagande som har fått och kommer att få stor betydelse för utveckling. Migration handlar om människor och möjligheter. Socialdemokraternas grundläggande värderingar om alla människors lika rätt och lika värde är det som präglar vårt ställningstagande. En stor del av den totala migrationen utgörs av anhöriginvandring invandring som är förknippad med att anhöriga kan ges möjlighet att leva tillsammans med den som av olika skäl tvingats lämna sitt land. Att familjer kan återförenas efter flykt undan krig och förföljelse är viktigt. Oron över barn eller föräldrar, över när och kära, som befinner sig i områden med våldsamheter och krigsliknande situationer tar stor kraft och energi från den som lyckats ta sig till ett nytt land och som fått skydd. Om vi försöker sätta oss in i vad det innebär att vara i situationen att man ska koncentrera sig på studier och lära sig ett nytt språk som man bär på vetskapen om att familjen riskerar att utsättas för våld kan vi kanske förstå den situation som många befinner sig i. Vi har varit tydliga med att krav ska ställas på dem som kommer till . Man ska lära sig svenska och snabbt integreras på arbetsmarknaden. Men integrationsprocessen riskerar att gå i stå när oron över anhöriga i ett annat land förmörkar en till synes normal vardag här i . När det gäller att ansöka om återknytning finns det krav på fastställd identitet. Man måste ha tillförlitliga dokument som visar identiteten för att få uppehållstillstånd. av de asylsökande från får uppehållstillstånd i . För att få tillstånd att ta en anhörig till måste en asylsökande bevisa den anhöriges identitet. Eftersom har plågats av krig saknas fungerande myndigheter som kan utfärda tillförlitliga ID-handlingar. De få identitetshandlingar som ändå kan utfärdas accepteras inte av svenska myndigheter. Således drabbas somaliska familjer extra hårt av detta. Därför har vi krävt att regeringen agerar. Barn väljer nämligen inte själva att bli migranter. Barn väljer inte sina föräldrar eller den situation de befinner sig i. Barns bästa ska vara vägledande vid beslut som rör barn. Vi har pekat på att lagen måste ändras så att kravet på identitetshandlingar inte hindrar familjer från exempelvis att återförenas. Vid ett antal tillfällen, senast i budgetpropositionen , lovade regeringen tillsammans med att lagändringar som påverkar möjligheten till anhöriginvandring ska göras och att det beslutet ska kunna träda i kraft . Men har man svängt i frågan. Uppenbarligen lyckades inte övertyga regeringen om att en lagändring behövs. I stället nöjer man sig med att hänvisa till att Migrationsöverdomstolen i en dom från framhållit att det finns skäl att i vissa situationer sänka beviskraven när det gäller identitet att man gör en proportionalitetsbedömning mellan å ena sidan det allmänna intresset av säker utlänningskontroll och å andra sidan återförening av familjemedlemmar. I det aktuella fallet har domstolen vid bedömning ansett att det räcker med att identiteten har gjorts sannolik. Den här domen gav många hopp om att det nu skulle bli lättare att återförenas med sin familj, men så är inte fallet för alla. Det har nämligen visat sig att domstolar tolkar Migrationsöverdomstolens dom helt olika. Detta fick vi bekräftat vid ett besök i . För migrationsminister verkar detta inte vara något stort problem. Han har hänvisat till att han avser att följa den fortsatta rättsutvecklingen och sagt att det är möjligt att lagstiftningen skulle behöva kompletteras eller justeras beroende på utvecklingen av praxis framöver. En rimlig fråga gäller begreppet framöver som det är ganska svårt att definiera. Kanske kan någon i utskottsmajoriteten eller kanske ministern i dagens debatt klargöra när framöver är. Är det , eller vad? För oss socialdemokrater är det obegripligt varför en akut lagändring avseende ett så välkänt problem som anhöriginvandringen fått dröja så . Av dagens betänkande framgår att de borgerliga partierna tillsammans med har bestämt sig för att följa migrationsminister vänta-och-se-strategi. Kanske någon från , kan förklara denna strategi. Det verkar faktiskt finnas en majoritet i för en ändring. Är ni beredda att agera? gäller det en annan fråga. Både medier och flera kvinnoorganisationer har vittnat om att många kvinnor och barn som kommit till i tron att möta kärlek och ett bättre liv i stället har blivit utsatta för misshandel, hot och förtryck. Flera av dessa kvinnor har liten eller ingen kontakt med det omgivande samhället. En del kvinnor har inte tillräckligt stora kunskaper i svenska och har svårt att ta sig ur denna situation, och en del kvinnor har vittnat om hur de mer eller mindre blivit inlåsta utan någon som helst kontakt med omvärlden inte förrän de hamnat på sjukhus eller fått hjälp av en granne med en polisanmälan. En del män verkar dessutom ha satt så kallad fruimport i system. Äktenskap ingås och upphör inom loppet av . I en del fall är det mannen som tar kontakt med för att säkerställa att kvinnan utvisas. Kvinnan tvingas lämna landet, och mannen kan välja att gifta om sig med en ny kvinna som inte har en aning om att mannen i fråga är både våldsam och hotfull. Det här är både upprörande och oacceptabelt! Regeringen har tillsatt en utredning om kvinnor som utsätts för våld efter att de beviljats uppehållstillstånd i på grund av anknytning. Det är bra att denna utredning pågår. Utredningen har fått i uppdrag att kartlägga och analysera förekomsten och omfattningen av våld, hot och kränkningar samt att identifiera behov av insatser och föreslå hur insatserna kan förbättras när det gäller utländska kvinnor som har beviljats uppehållstillstånd på grund av anknytning till en man bosatt i . Utredningen ska redovisas . Vi ser fram emot att utredningen kan leverera förslag på åtgärder för att komma till rätta med problemen.