prot · GZ09107 · 2012-05-02 00:00:00 — Det är barnen, de äldre och andra av olika skäl känsliga individer som vi måste utgå från när vi formulerar regler och nivåer för kemikalier och för vad som är tillåtet. Det gäller nationellt, på EU-nivå och globalt. Det är viktigt att vi inte för in nya skadliga kemikalier i kretsloppet. Få av oss har en aning om hur många kemikalier vi omger oss med. Det gäller allt från tvålen, tandkrämen och handduken till färgerna i våra kläder och vad frukt och grönsaker behandlats med för att även efter att ha färdats över halva jordklotet se så fräscha ut när de når våra kök och kylskåp. På det sättet skulle jag kunna fortsätta att räkna upp vad vi omger oss med. Även tidigare i vår historia har det funnits kemikalier runt om oss men aldrig i samma omfattning som . En del av kemikalierna är faktiskt naturligt förekommande, som en del talare före mig här berört. De kemikalierna har funnits, kommer att finnas och ska finnas där. Men har vi möjlighet att skapa nya ämnen på ett sätt som ingen kunnat före oss. Vi kan förfina naturliga ämnen på olika sätt. Jag ser att sverigedemokraten redan lämnat vår debatt här. Jag kan ändå inte låta bli att kommentera och uttrycka min oro över den något nonchalanta syn som jag tycker framfördes när det gäller nanopartiklar och ämnen i nanoform. Många av dem är nyttiga, och många av dem kommer att behövas. Men många av dem är också skadliga. vet vi inte tillräckligt mycket om vilka konsekvenser de kan få. Det vi vet utskottet hade möjlighet lyssna på KemI var just att ämnen i nanoform har en helt annan påverkan än i den traditionella form som vi är vana vid att se och använda dem. Därför är det viktigt med en restriktiv lagstiftning och med tydlighet om vad som är tillåtet att använda. Detta behöver på internationell nivå, globalt och i EU, jobba med. Det gör vår nuvarande miljöminister på ett förträffligt sätt. Inte minst det som hänt kring det som nämnde om att återigen sätta på kartan renderar för mig och många andra i ett hopp om att vi också fortsättningsvis kan vara de föregångare vi varit. De miljömål som denna kammare beslutat är inte enkla att nå och skulle inte vara enkla att nå. Men det behövs också en konkretion. Det ansvaret har Miljömålsberedningen. Jag har både glädjen och förmånen att få vara representant i det arbetet och kan konstatera att världen inte blir enklare för varje möte i Miljömålsberedningen. Den blir i stället mer komplex och mer svårtydd. Men avsikten med Miljömålsberedningens arbete var väl att vi skulle få tid för att grotta ned oss i frågorna på ett sätt som vi normalt inte kan i denna kammare. Kanske ger vi oss inte heller i andra sammanhang den möjligheten. Dessutom har vi tillgång till svensk och även internationell expertis på området detta för att tillsammans komma fram till det som måste vara långsiktiga mål och långsiktiga strukturer för att komma till rätta med det hela. Att då, likt Socialdemokraternas företrädare, tala om allt , genast, och om varför det inte hände i går, tycker jag är att ge de här frågorna en annan betoning än de är värda när det gäller det som bör göras. Det har nämligen skett en hel del under processens gång. Myndigheterna är inte stilla i väntan på att vi gör saker i denna kammare. etappmål, i annan tappning och med andra begrepp, gäller. Man jobbar frenetiskt vidare på det här. Viktigt att skjuta in är också att vi som konsumenter kan göra skillnad. Kan vi nu konstatera att det finns kemikalier, till exempel silver i våra träningskläder, kan vi väl göra där som vi gjorde när det gällde klorblekning av papper. Köper vi inte produkterna kommer de inte att finnas på marknaden. Det kommer då att finnas aktörer som ser en affärsmässighet i att lansera saker som produceras på ett annat sätt eller som inte innehåller ämnen som vi ser som skadliga. Det är oerhört väsentligt att vi inte gör som vi höll på att göra när växtskyddsmedel var uppe till diskussion här i kammaren och i medierna. Vi höll på att omöjliggöra för lantbrukare inte minst i det län som den kollega som kommer in i kammaren kommer från, nämligen län, att producera livsmedel här i . Vi höll på att förbjuda ämnet och därmed göra två saker: exportera problemet utomlands och omöjliggöra en fortsatt utveckling av lantbruk och företagande i helt i strid med det övergripande miljömålet om att inte se till att skjuta problemet utanför nationens gränser. Generationsmålet är tydligt: Vi ska se till att städa hemma och internationellt, inte transportera problemen utanför nationens gränser för att sedan påstå att vi löst problemen. Därför är det väldigt viktigt att vi, som tidigare var inne på, tydligt jobbar med framtidens Reach, att Miljömålsberedningen där tar initiativ och ser till att få till stånd att kan driva på så att vi får en översyn som blir tydligare och så att redan befintlig lagstiftning implementeras på ett sådant sätt att vi kan gå vidare med att fasa ut farliga ämnen och farliga grupper av ämnen. Vi har en miljöminister som lovat gå i täten för det arbetet. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga motioner. I detta anförande instämde (KD). Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 13 §.) Föredrogs socialutskottets betänkande 2011/12:SoU13 Funktionshindersfrågor. 95 (S): Vi ska nu diskutera funktionshinderspolitik. Hur ett land behandlar människor med funktionsnedsättning säger mycket om hur landet i sin helhet är. Att vara utlämnad åt andra och aldrig riktigt känna att man har kontroll över sitt eget liv var länge vardag för många människor med funktionsnedsättning. Det var bakgrunden till att den socialdemokratiske socialministern tillsatte en utredning som skulle komma med förslag om hur tillvaron för dessa människor skulle kunna göras bättre. Utredningens förslag ledde fram till en proposition som 1993 lades fram för av den folkpartistiske socialministern och som sedan röstades igenom av en enig riksdag. Detta är bakgrunden till lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade LSS, som det brukar heta i de flesta sammanhang. Lagen trädde i kraft . Rätten till personlig assistans har inneburit en enorm förbättring av levnadsvillkoren för människor med funktionsnedsättning. För många har det varit helt livsavgörande och inneburit skillnaden mellan ett passivt liv och ett aktivt liv. Assistansreformen är en av vår tids absolut viktigaste socialpolitiska reformer. Tanken med den är att människor ska ges makt över sina liv för att på så sätt fullt ut kunna delta i samhällslivet. har det stormat rejält kring assistansen. Rubriker om fusk har toppat tidningarnas förstasidor. tillsattes därför en utredning av regeringen för att försöka hitta sätt att komma åt fusket. Utredningen har lagt fram förslag om åtgärder. Vi stöder givetvis förslag som försvårar eller helst förhindrar dessa kriminella handlingar, och det vet jag att alla som har behov av assistans och alla seriösa anordnare också gör. Vi vill inte tro att fusket är så omfattande som det ibland beskrivs, men allt fusk är en stöld från skattebetalarna och ett hot mot alla dem som behöver assistansen för att kunna leva i samhället på lika villkor. En del av utredningens förslag har dock väckt starka reaktioner från brukare och deras organisationer, som har känt sig orättfärdigt utpekade som fuskare. Dessutom skulle en del av förslagen, sägs det, starkt påverka möjligheterna för många att anordna sin assistans på ett så bra sätt som möjligt. Det är viktigt att vi tar dessa signaler på så stort allvar som möjligt, inte minst med anledning av att dessa personer inte har fått möjlighet att framföra sina synpunkter under utredningens gång. Detta är alltså en utredning som kommer att landa på vårt bord inom en ganska snar framtid, möjligtvis, men jag tyckte ändå att det var viktigt att man tar upp det i detta sammanhang eftersom den personliga assistansen diskuteras utifrån så många olika synvinklar. För att kunna få en samlad bild av detta tyckte jag att det var viktigt att ta upp den även . Det har också kommit oroande rapporter om hur lagstiftningen tillämpas. Assistansberättigade personer har vittnat om att de vid omprövningar av sina behov fått kraftigt minskad assistans. och även kammarrätten hänvisar till prejudikat i som förklaring till den ändrade bedömningen. Regeringen uppmärksammades på frågan av dåvarande socialutskottet , men ingenting har i sak gjorts från regeringens sida. En del statistik har tagits fram, men regeringen har inte gjort några analyser. Många oklarheter kvarstår alltså. Hur många är det som vid omprövningar får sina behov kraftigt minskade till följd av det nya sättet att tolka lagstiftningen? Vad beror minskningarna på i de enskilda fallen, och hur har det gått för dem som har fått sina insatser kraftigt minskade? Vi socialdemokrater har begärt att snabbt få fram dessa fakta och inte bara en sifferstatistik över hur många som fått minskad assistans. Först då går det att ta ställning till hur vi behöver agera och om och hur lagen i så fall behöver förtydligas eller ändras. En sådan genomgång av läget brådskar och behöver ligga på socialutskottets bord , och ett ställningstagande från regeringen behöver komma senast . Vi tycker att det är bra att en majoritet i utskottet har ställt sig bakom detta krav, för regeringens passiva inställning är obegriplig. Ansvarigt statsråd , , måste börja engagera sig och ta ansvar för assistansreformen. Den fråga utskottet ställde till regeringen redan före senaste valet om vad regeringen anser behöver göras för att se till att människor med funktionsnedsättningar faktiskt får det stöd de har rätt till enligt lagens intentioner, vilket också säger sig värna, hänger fortfarande i luften. Det handlar faktiskt om enskilda människor och deras levnadsvillkor, inte om statistik. Förutom den stora frågan om personlig assistans har vi framfört våra meningar i reservationer och särskilda yttranden. När det gäller den allmänna inriktningen på funktionshinderspolitiken menar vi att den i stora delar är alltför passiv. Trots kvarstående problem och orättvisor för personer med funktionsnedsättning saknas nya mål och konkreta förslag från regeringens sida. Funktionshindersfrågorna är i första hand rättighetsfrågor och inte vård- och omsorgsfrågor. Det finns en rad frågor som regeringen borde ta itu med och där flera olika departement och riksdagsutskott måste involveras. För det första bör man se till att bristande tillgänglighet blir en diskrimineringsgrund i diskrimineringslagstiftningen. För det andra bör LSS-reformen, som jag tidigare grundligt kommenterat, värnas. För det tredje måste arbetet för att tillgänglighetsanpassa påskyndas. För det fjärde måste aktiva åtgärder sättas in för att öka möjligheterna för personer med funktionsnedsättning att komma in på arbetsmarknaden. För det femte och sista behöver hjälpmedelsfrågan ses över så att det inte är var man bor som avgör vilka hjälpmedel man får och vad de kostar. En annan problematik vi tycker är viktig att lyfta fram rör personer med grava synskador. För att de ska kunna leva på samma villkor som andra behöver de ha tillgång till ledsagning. Endast fyra av tio kommuner har politiskt antagna riktlinjer för LSS-ledsagning, vilket har resulterat i stora skillnader i bedömningen av ansökningar. menar att man måste sträva efter mer enhetliga bedömningar. Vi vill därför att ska ges i uppdrag att utfärda riktlinjer för hur ansökningar om ledsagarservice enligt LSS ska bedömas och för tillämpningen av insatsen. En annan sak som också rör ledsagning är den oro som skapats efter en dom i . Då konstaterades att det varken i LSS eller i dess förarbeten finns skrivningar som säger att en kommun är skyldig att stå för eventuella utlägg som ledsagare kan ha i samband med sina uppdrag. Det innebär att den person som beviljats ledsagare ska stå både för sina egna utlägg och för ledsagarens. Det är inte rimligt att den som har behov av ledsagare för att kunna till exempel gå på teater ska behöva ha dubbla kostnader för biljetter. Detta riskerar att urholka ledsagarservicen och kraftigt begränsa möjligheterna att delta i fritidsaktiviteter. Vi anser därför att man bör se över möjligheten att i LSS reglera att den som tillhandahåller ledsagarservice för den enskilde också ska vara skyldig att stå för ledsagarens kostnader i samband med aktiviteter som kostar pengar. Vi har inte reserverat oss i denna fråga, men om det visar sig att utvecklingen går mot att allt fler kommuner kommer att kräva att den enskilde ska stå för ledsagarens kostnader kommer vi att återkomma även om detta. vill jag säga några ord om bidrag till glasögon för barn. En motion av och , som båda är socialdemokrater, belyser på ett bra sätt hur vi socialdemokrater ser på frågan, och det överensstämmer också i stora drag med det som majoriteten i utskottet ställt sig bakom. Det står: Barn som ser dåligt och inte får glasögon får svårt att följa med i undervisningen i skolan, från att läsa vad som står på tavlan till att orientera sig ordentligt i gymnastiksalen eller simhallen. Det är viktigt att barns synfel åtgärdas fortlöpande under uppväxten. Att köpa glasögon kan bli en stor utgift för familjen. Landstingen i beslutar själva om de vill ge bidrag till familjer med barn som är i behov av glasögon. Dessa bidrag skiljer sig åt mellan landstingen, och därför varierar beloppet beroende på i vilket landsting man är bosatt. Trots att synen inte är färdigutvecklad förrän vid , vilket medför flera glasögonbyten, är det få landsting som ger stöd . Det bör vara rimligt att jämställa barns synfel med andra behov av hjälpmedel som till exempel vid en hörselnedsättning. Glasögon till barn får inte vara en plånboksfråga som innebär att alla inte har samma rätt till glasögon efter behov. Det måste vara samhällets ansvar att se till att alla barn får så goda förutsättningar som möjligt under sin uppväxt och i detta bör man inkludera hjälpmedel som glasögon eller annan åtgärd som korrigerar synfel. Vi anser att det nuvarande systemet för subvention av barns glasögon bör ses över för att åstadkomma ett mer rättvist system. Dessutom måste man i detta sammanhang ge en stor eloge till organisationen , som på ett väldigt förtjänstfullt sätt har sett till att frågan har hamnat högt på den politiska dagordningen. Inte minst i mitt eget landsting i diskuteras nu möjligheterna att kraftigt öka stödet för barns glasögon. Det är lite tråkigt att behöva konstatera att det enda landsting i landet som inte har någon subvention över huvud taget är . Jag yrkar bifall till reservation 1. 96 (MP): Jag stöder alla reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservation 6 och reservation 8. Det är något märkligt när politiker debatterar funktionshinderspolitik rent generellt. Alla är så välvilliga. Alla är så förstående. Men ser verkligheten i ut som vi tror och hoppas för unga, barn och vuxna med funktionsnedsättning? Nej, det gör den inte. har skrivit under standardregler för att tillförsäkra människor med funktionshinder delaktighet och jämlikhet. Det gjorde vi 1993. Det är alltså . Ändå är det mycket kvar innan har nått fram till det vi har lovat. Under rubriken och jämlikhet i standardreglerna finns ett stycke om tillgänglighet för service, aktiviteter, information och dokumentation. Dit har vi inte nått. Endast hälften av landets grund- och gymnasieskolor är till exempel tillgängliga för elever som är rullstolsburna. Vad gäller affärer, restauranger, biografer etcetera är det inte ett dugg bättre. Därför vill ha in tillgänglighet i diskrimineringslagen. Lika rättigheter finns inte heller. 68 000 personer med funktionsnedsättning står utanför den reguljära arbetsmarknaden. var siffran 30 000. Den har alltså mer än fördubblats detta trots att har skrivit under att dessa personer bör få det stöd de behöver inom det reguljära systemet för utbildning, hälso- och sjukvård, arbetsmarknad och social service. Vi är som sagt välvilliga och förstående, men när det kommer till handling är det mycket som fattas. LSS innebar ett nytt liv för alla personer med funktionsnedsättning och deras familjer. Så kom en dom från Regeringsrätten, numera , om personlig assistans och grundläggande behov. Domen har inneburit försämringar för de personer som är beroende av personlig assistent för full delaktighet i samhällslivet, vilket vi säger att det ska vara. Regeringsrättens dom innebär en omdefiniering av grundläggande behov. Domslutet innebär att personlig assistans endast är avsedd för den som behöver hjälp med mycket privata angelägenheter. Domen som blivit praxis för har gjort det svårare för många att leva ett liv i delaktighet i samhället. Någon säger: Jag är både blind och rullstolsburen och är alltså tvungen att ha en person som kan hjälpa mig med förflyttningar. Beslut: Noll assistanstimmar! En pojke med Downs syndrom och autism fick assistanstimmarna neddragna från 122 till noll timmar. Det finns otaliga exempel på detta, bland annat med personer som har fått sluta arbeta på grund av att de inte har fått sin assistans. Kruxet med detta är att lagen inte är ändrad, utan det är domen som har gjort att måste rätta sig efter domen och alltså göra en ny tolkning av lagen. Vi som var aktiva i handikapprörelsen när LSS kom till vet att det vi ser nu aldrig var avsikten. Även , som var en av arkitekterna bakom detta, uttryckte det i en intervju : Med hjälp av sin assistent ska assistansanvändaren kunna utföra det som en normal person utan funktionshinder kan utföra. Tidsåtgången för arbetsuppgifterna bör också utgå från en person utan funktionsnedsättning. Vad gör vi då som rikspolitiker? Det är möjligt och till och med troligt att vi måste ändra eller förtydliga lagen så att den efterlevs enligt intentionerna. Men för att göra det behöver vi veta hur och i vilken mån domslutet har bidragit till att assistenttimmar dras ned eller försvinner. Ställningstagandet innebär att Inspektionen för socialförsäkringen ska ta fram ett underlag för att kunna bedöma orsakerna till utfallet av beslut om assistansersättning. Detta ska redovisas en första gång . Sedan ska man återkomma till utskottet. Det är som sagt möjligt att vi kommer att stå för en lagändring eller ett förtydligande. Det vet vi inte förrän vi har sett vad man har kommit fram till. Utgångspunkten i arbetet ska vara intentionerna i LSS. Det kan tyckas som att vänta , och det är det också. Men för att fatta ett beslut som håller och inte rivs upp av en ny dom är det viktigt med material och analyser som vi kan använda . Räkna med att noga kommer att följa redovisningen från ISF! Det är, som jag sagt tidigare, möjligt att MP kommer fram till att § 9 måste skrivas om. Jag går över till att tala om glasögon till barn. Så ovetande var jag att jag trodde att alla landsting gjorde som mitt hemlandsting , det vill säga att alla barn har full subvention för glasögon. Det är gratis för barnen i . I det alliansstyrda får barnet inte en krona. Något måste vara fel! Hur kan tolkningar av vad som är hjälpmedel vara så komplett olika från län till län? Det gäller att bo på rätt ställe. Därför är det viktigt att kartläggningen angående landstingens tillämpning av sitt ansvar för hjälpmedel vad avser glasögon för barn startar. Därmed har man tillmötesgått motion om en översyn av riktlinjerna för stöd till barns glasögon för att stärka möjligheten för barn med synfel att få glasögon oberoende av var de bor. har ändå lämnat ett särskilt yttrande eftersom det man skriver är att frågan huruvida synnedsättning hos barn ska definieras som en funktionsnedsättning bör klargöras. Har man det minsta tvivel om detta är det bara att gå in på hemsida och läsa. Där står det hela ordagrant beskrivet utifrån WHO:s kriterier. När man använder glasögon har man naturligtvis inget funktionshinder, men funktionsnedsättning har man så fort man inte använder dem. Dess värre blev det inte heller någon tidsangivelse för när detta ska återrapporteras. Det sägs bara att man ska återkomma till med en redovisning så snart resultaten är klara. Risken är att det blir en långbänk utan tidsangivelse. Men vi håller ögonen på detta, bokstavligt talat. Jag ska säga något om personkrets. Som ni säkert vet finns det tre personkretsar. Den första är i huvudsak personer med utvecklingsstörning och autism. Den andra är personer med hjärnskada i vuxen ålder. Där är diagnosen utgångspunkten. Sedan kommer det tredje kruxet; det står att det gäller en person med andra stora och varaktiga fysiska eller psykiska funktionshinder som ger betydande svårigheter i den dagliga livsföringen och som har ett omfattande behov av stöd. Som ni hörde tidigare räknas man alltså inte till personkrets 3 även om man är blind och rullstolsburen. Här är det inte diagnosen som är avgörande, utan den enskildes svårigheter i det dagliga livet och behovet av stöd och service. Man kan ju fundera på om en person som är både blind och rullstolsburen inte har väldiga behov. Det är en märklig bedömning. Här måste det bli ett förtydligande så att det inte råder någon tvekan om att personer med grava synskador hör till personkrets 3. Många personer med funktionsnedsättning behöver ledsagarservice för att öka sin delaktighet i samhället. Ledsagarservice innebär att man får stöd av en person för att kunna delta i aktiviteter i närmiljön utanför hemmet. Kommunerna gör olika bedömningar när det gäller både kostnader för ledsagarservice och omkostnader för själva ledsagningen. Vem betalar biobesöket, kafébesöket eller tågbiljetten för ledsagaren personen med funktionsnedsättning eller kommunen? genomförde 2010 en kartläggning av ledsagning och kommunernas ansvar. Man kom bland annat fram till att det råder osäkerhet beträffande vem som står för ledsagarens omkostnader och i vilken utsträckning. I fyra av tio kommuner är ledsagningen avgiftsfri, medan den i de övriga är avgiftsbelagd. Även vem som står för ledsagarens omkostnader vid ledsagning varierar mellan kommunerna. Slutsatsen från är att ledsagningen är en betydelsefull, ofta avgörande insats för att öka delaktigheten i samhället för enskilda personer med funktionsnedsättning. Kartläggningen ger emellertid ingen enhetlig bild av ledsagarinsatserna i riket, utan former, omfattning, villkor och begränsningar för ledsagarinsatsen varierar. För att kunna erbjuda individuellt utformad ledsagning på lika villkor och med god kvalitet oavsett kommun bör större enhetlighet mellan kommunerna eftersträvas. Här är och helt överens. Det ska inte vara boendeort som avgör om jag kan använda ledsagarservice eller inte. 97 (SD): Det har sagts att vi bör arbeta längre än till den nuvarande pensionsåldern. Det är sant att välfärden är beroende av att pengar dras in till statskassan. Det är bara en sak som jag tycker att man missar när man stakar ut den målsättningen, och det är att många inte håller på sina arbetsplatser . Man måste skapa rätt förutsättningar utifrån rätt utbildning för den speciella yrkesrollen för att människor ska kunna jobba . Om man inte gör det får man ett pedagogiskt problem att förklara hur målsättningen att vi ska orka arbeta längre ska bli möjlig att uppnå. Jag läser ibland olika artiklar, som droppar in med jämna mellanrum, om hur man i upplever sin arbetsplats. Vi har tidigare haft oacceptabelt höga sjuktal, och många kvinnor har haft tunga jobb. Vi har fortfarande en mycket hög ohälsa på våra arbetsplatser. Senast läste jag en artikel i om en medarbetarundersökning som visade en nedåtgående trend när det gäller stressen. Det som generellt gör att många finner sin arbetsplats så outhärdlig är inte särskilt okänt. Det är bristfällig utbildning, otydliga arbetsroller och ett dunkelt ledarskap. Fortgår det , vilket det oftast gör, kommer sjukskrivningarna som ett brev på posten. Det här har vi sett nu . Därför är det viktigt att acceptera att det är så här vi människor fungerar. Vi fungerar så här utifrån vissa förhållanden.