prot · GZ0978 · 2012-02-29 00:00:00 — har vi sett att det är väldigt få personer som har blivit avlyssnade som inte borde ha blivit det. Det är alltså inte många som inte borde bli avlyssnade som blir utsatta för telefonavlyssning. Det är viktigt att poängtera att varje gång man gör en hemlig telefonavlyssning eller annan hemlig åtgärd gör man en kränkning. Det är odiskutabelt att personer blir kränkta. Men det måste finnas en proportionalitet i detta. Man måste bedöma om insatsen och dess verkan står i proportion till den integritetskränkning som man tillfogar en privatperson. Vi i Alliansen ser positivt på att och har fått i uppdrag att stärka sin redovisning när det gäller dessa frågor. Vi ser också positivt på att nästa års redovisning kommer att ge oss ännu bättre underlag för att utvärdera hur hemlig telefonavlyssning och andra hemliga tvångsmedel kan användas i och med att kommer att granska användningen av hemliga tvångsmedel. Avslutningsvis ska jag kommentera den enda reservation som finns i detta. Den kommer från och är lite märklig. Man sparkar in öppna dörrar. Det finns en möjlighet till hemlig rumsavlyssning som man använder kameraövervakning. Det finns ingenting som säger att om man har den ena tvångsåtgärden får man inte ha den andra. Det är märkligt att inte känner till det. Den åtgärden infördes och kommer att utvärderas löpande. Har missat det? Med detta yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på motionen. (Applåder) I detta anförande instämde (M). 9 (FP): uppföljning av användningen av hemlig teleavlyssning och hemlig kameraövervakning är viktig. Genom skrivelsen kan regeringen och bedöma om de brottsförebyggande myndigheterna använder dessa instrument och inte minst bedöma nyttan av dem och hur man har motiverat användningen av dem. Vi har delvis berört det här ärendet i tidigare debatter i samband med lagen om utlänningskontroll och arbetet mot terrorism. Med tanke på de integritetspåverkande inslagen är det viktigt att vi följer upp användningsgraden. Från välkomnar vi det särskilda uppdrag som har fått att titta på hur myndigheterna tillämpar den här lagstiftningen. Det är viktigt att vi har en effektiv polis. För att polisen ska kunna genomföra ett bra underrättelsearbete och komma åt den organiserade grova brottsligheten krävs det möjlighet till hemliga tvångsmedel. I den senaste rapporten från kan vi se att antalet beslut om att använda hemliga tvångsmedel har ökat med . En förklaring är användandet av fler telefonadresser och mobiltelefoner, och att det rör sig om ett stort antal misstänkta personer, vilket kräver flera tillstånd. Vi anser generellt att polisen behöver fler instrument för att följa upp tekniken och kunna spåra telefoner. finns de här möjligheterna, och de möjligheter som finns ska vi använda. De kriminellas alltmer frekventa användning av oregistrerade kontantkort och byte av telefoner och telefonadresser bidrar också till att antalet ökar eftersom det krävs tillstånd för varje enskilt fall. Det kan också vara en direkt konsekvens av regeringens och polisens prioritering där vi tillsammans genomfört en nationell satsning mot grov organiserad brottslighet under ledning av . Det har skett en mobilisering och man har skapat ett samverkansråd med totalt nio myndigheter, exempelvis , eftersom vi ser att allt fler grova brott har stark koppling till ekonomisk brottslighet. Av och skrivelse framgår att den information som man har fått genom användning av hemliga tvångsmedel som hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning har varit till nytta i av förundersökningarna. Hemlig kameraövervakning, som har meddelats i drygt 50 ärenden, har varit till nytta i av förundersökningarna. När vi ser över dessa tre lagstiftningar är det viktigt att man gör bedömningar av vilka instrument vi ska behålla när vi permanentar lagstiftningen och vilka vi ska fasa ut. Hemliga tvångsmedel har alltså varit en viktig del i arbetet mot den organiserade brottsligheten. Hemliga tvångsmedel är, som min kollega sade, ett ingrepp i den personliga integriteten. Men det är inte integritetskränkande att jaga grovt kriminella personer som ägnar sig åt grova narkotikabrott, grova barnpornografibrott och grova rån till exempel. Utifrån den aspekten överväger de brottsbekämpande myndigheternas behov av att få använda instrumenten för att inhämta bevis så att informationen kan leda undersökningen framåt och användas vid förhör och förhoppningsvis knyta en person till ett brott. Den skrivelse som justitieutskottet har behandlat visar att detta instrument har varit aktivt och bidragit till framgångar i det brottsförebyggande arbetet. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. (Applåder) Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 15 §.) 10 § En ny gymnasiesärskola Föredrogs utbildningsutskottets betänkande 2011/12:UbU9 En ny gymnasiesärskola (prop. 2011/12:50). Kammaren biföll utskottets förslag att ärendet fick avgöras efter endast en bordläggning. 10 (S): ska vi debattera betänkandet om en ny gymnasiesärskola. Chansen eller risken att det blir en hård debatt är nog liten. Det beror på att vi alla ser positivt på den här reformen. Under resans gång har vi blivit överens om det mesta. Med en mer likartad reglering och med en större flexibilitet för både elever och skola ser vi att detta kommer att kunna leda till en ökad samverkan mellan formerna och att elever som är inskrivna på särskolan ska kunna genomgå delar av gymnasieskolans program. Det är bra. Vi och forskarna talar ofta om hur viktigt det är med inkludering. Det är viktigt att påpeka att det inte bara får vara särskolans ambition att inkludera, utan ambitionerna bör också gälla tvärtom. När propositionen kom på utskottets bord var vår huvudsakliga kritik att regeringen inte nämnt någonting om det viktigaste som finns, förutom eleverna, nämligen lärarna. Det är viktigt att lärarna i särskolan har en hög kompetens. De nya behörighetsreglerna ställer större och tydligare krav på särskolans lärare. Det är viktigt och riktigt. Men särskolan är inte en kloss som kan stoppas in i ett fyrkantigt hål så enkelt. Det är mer komplext än så. Alla som har erfarenhet av eller har besökt en gymnasiesärskola vet att man då inte bara möter en elevgrupp. Utvecklingsnivån kan vara allt från förskolenivå till en lättare utvecklingsstörning som innebär att man står mycket nära andra ungdomar i sin egen ålder. kan man möta någon som nästan är en . Därför behövs verkligen bredden av olika pedagoger i särskolan. saknar särskolan förutsättningar för att möta de nya reglerna. Därför har det uppstått en bekymmersam situation. I vår motion yrkade vi på att regeringen bör utreda förutsättningarna för behörighet inom särskolan, förlänga övergångstiden, införa ett valideringssystem och inom ramen för Lärarlyftet göra en särskild satsning på lärarna i särskolan. Regeringen har under utskottsbehandlingen tillmötesgått varenda punkt, och utskottet står nu enigt bakom regeringens avsikt. Jag tror att detta är bra. Det är bra för elever, lärare och verksamhet när vi kommer överens i riksdag om utbildningspolitiken. Jag ska fortsätta på detta bra-spår. En bra sak är att samarbetet mellan särskolan och näringslivet ska utvecklas och stärkas. Med den nya gymnasiesärskolan får vi på de nio nationella program som ska införas minst 22 veckors praktik. Det ska också införas ett lärlingsalternativ. Som det nu är går många av dessa ungdomar rakt in i aktivitetsstöd. Många får inte ens en chans att prövas mot arbetsmarknaden, trots att jag vet att många verkligen skulle kunna bidra på sitt sätt. Men med dessa strukturförändringar, högre krav och ibland nästan anorektiska arbetsorganisationer som finns finns det nästan inget utrymme för den som inte presterar ultimat eller så att säga utanför vanligheten. Det finns goda exempel. Men vad kostar det för människan och för samhället när en människa står utanför från 20 till ? Alla insatser som görs borde ställas mot det. Vi borde hjälpas åt att dammsuga arbetsmarknaden och samhället för att hitta arbetsuppgifter och praktikplatser. Vi borde från vår sida stimulera att det sker, och vi måste noga följa upp det. Det är konkurrens där ute om praktikplatser. Flera skolformer behöver denna lärform. Min erfarenhet är att branscherna inte direkt kastar sig över denna arbetsuppgift eller dessa elever. Men jag ska återigen säga att det finns undantag. Men om inte branschföreträdarna är med på vad eller hur det ska göras blir det faktiskt inget. När dessa elever väl har kommit på sin praktik- eller lärlingsplats ställs det, som vid alla praktikplatser, krav på handledaren. Den här gruppens särskilda behov måste förstås av handledaren. Det är därför mycket viktigt att handledarutbildning konsekvent genomförs och att upplägget med arbetsplatsförlagd utbildning och lärlingsutbildning regelmässigt kvalitetssäkras. Kvalitet måste vara vägledande i all utbildning. Handledarna behöver också ha kunskap om konsekvenser av utvecklingsstörning och kunskap om lärmiljöer och lärstilar. Därför kan vi inte bara som allianspartierna i utskottet konstatera att skolhuvudmannen har ett stort ansvar. Vi behöver faktiskt ta ett större ansvar. Därför yrkar jag bifall till vår reservation 1 i betänkandet. 11 PER LODENIUS (C): Jag vill inleda med att yrka bifall till utskottets förslag och avslag på motionerna. Jag vill redan nu be om ursäkt för om jag överskrider den tid som jag har angett för mitt anförande om det som hjärtat är fullt av. Men jag ska försöka begränsa mig och hålla mig till den angivna talartiden. ska vi alltså äntligen fatta beslut om regeringens proposition En gymnasiesärskola med hög kvalitet. Jag hade hoppats att denna reform av gymnasiesärskolan skulle ha genomförts som det nya gymnasiet. Men har vi en ny gymnasiesärskola framför oss, och det var kanske bra att den fick ta på sig. Särskolan är en viktig skolform för elever med utvecklingsstörning. Den genomgår nu stora och nödvändiga förändringar, både på grundsärskolenivå, i och med den nya skollagen, och på gymnasienivå, som vi debatterar. Lika viktigt som det är att den som har lätt för sig har möjlighet att utvecklas efter sin förmåga och sitt intresse är det att den som har en intellektuell funktionsnedsättning, en utvecklingsstörning, också får möjlighet att utveckla sig efter sin förmåga och sitt intresse. genomgick gymnasiet stora förbättringar. De elever som började gymnasiet är den första kullen som läser enligt den så kallade Gy 2011. Den nya gymnasiesärskolan kan ses som en uppföljning av Gy 2011. Bestämmelserna för gymnasiesärskolan anpassas i stora delar till bestämmelserna för den reformerade gymnasieskolan. Det finns många bra gymnasiesärskolor i vårt land, precis som sade. Jag har haft förmånen att få besöka flera av dem, exempelvis Duveholms gymnasiesärskola i jag tror att även har varit där på besök och Sjöarpsskolan i . Det här är bara ett par av de gymnasiesärskolor som finns i vårt land där engagerade lärare och skolledare ger eleverna möjlighet att utvecklas och lära sig inför ett liv efter skolan, ett liv där de i så stor utsträckning som möjligt ska klara sig själva. Detta uppdrag blir också tydligare i den nya gymnasiesärskolan. Det handlar om att ha förväntningar, en tro på att man kan så mycket mer. Alla kan vi något, och alla har vi förmågor som vi kan utveckla och bli ännu bättre på, bara vi har någon som ser oss, som tror på oss och som stöttar oss och som ser möjligheterna. För även om det finns många goda exempel på bra gymnasiesärskolor i vårt land finns det också kritiska röster. Det finns till exempel kritik inom dagens gymnasiesärskola när det gäller betygssättningen. Det finns en otydlighet i dagens betygssystem, och både elever och lärare vittnar om att betygen ofta inte ges så stor betydelse, snarare tvärtom. Betygen uppfattas ändå inte vara värda någonting. För de nio nationella programmen som föreslås i propositionen finns i stället en poäng- och kursindelning där utbildningen inom varje ämne ges i form av en eller flera kurser. Detta ger större möjligheter att möta eleven på den nivå som han eller hon befinner sig på och till att gå vidare i lärandet och utvecklingen. Genom att betyg nu kommer att sättas efter varje avslutad kurs och enligt de nya betygsstegen kommer betygen också att få en annan betydelse både för elevens utveckling och för lärarnas arbete. Inom de nationella programmen i gymnasiesärskolan kommer det också att finnas lärlingsutbildning. Gymnasiesärskolan måste kunna anpassa sig till elevernas olika behov. Då kan gymnasial lärlingsutbildning, där utbildningen i huvudsak sker ute på arbetsplatserna, vara ett viktigt steg i elevens utveckling. En tydlig koppling till en arbetsplats kan också ge förutsättningar för ett fortsatt arbete. Här vill jag bara kort kommentera reservationen från bland andra Socialdemokraterna, och som tog upp, om handledarutbildning för den som tar emot en elev från gymnasiesärskolan på sin arbetsplats. Självklart måste den som tar emot en elev från gymnasiesärskolan ha en förståelse för och en kunskap om vad det innebär. Här har också skolan ett viktigt uppdrag i att förmedla den kunskapen. Det kan ske på många olika sätt, men det måste alltid utgå från den enskilda eleven och dennes förutsättningar. Men som sagt: Det är skolan, huvudmannen, som har ansvaret och som har kunskapen om eleven. Det gäller att se till att handledaren har den kunskap och erfarenhet som krävs. Då är det skolan, huvudmannen, som har att se till att man har både den yrkeskunskap och den kunskap om elevens särskilda förutsättningar som behövs. Gymnasiesärskolan är en fyraårig utbildning. I propositionen sägs att förutom de nio nationella programmen ska gymnasiesärskolan också ha individuella program. Här kan jag konstatera att den indelning i yrkesträning och verksamhetsträning som finns i dagens gymnasiesärskola tas bort. Det tycker jag är bra, för gränserna mellan yrkesträning och verksamhetsträning är inte helt klara. Då är det viktigare att utbildningen utformas utifrån eleven än att den utformas utifrån bestämda ramar. I det betänkande vi nu debatterar tas också frågan om behöriga lärare i särskolan upp. Detta tog även här upp. Det rör sig här om en viktig fråga, om en fråga som jag själv lyfte fram och som lyfts fram i betänkandet. Det är jag mycket glad över. Bredden bland särskolans elever är mycket stor. Elever inom samma åldersspann kan ha mycket skilda behov vad gäller undervisningen och vilken pedagogik som fungerar bäst. Därför behövs det en bredd av olika pedagoger genom hela särskolan, från grundsärskolan till gymnasiesärskolan och vidare till särskild undervisning för vuxna. För att få en lärarlegitimation för undervisning i särskolan krävs, enligt nuvarande direktiv, en speciallärarexamen med specialisering mot utvecklingsstörning. Dessutom krävs en lärarexamen. Många inom särskolan, främst inom träningsskolan och verksamhetsträningen, har andra pedagogiska grundutbildningar än just en lärarexamen till exempel utbildning till socialpedagog eller fritidspedagog. Dessa pedagoger var behöriga att söka till den tidigare speciallärarutbildningen riktad mot utvecklingsstörning och blev då också behöriga särskolelärare enligt de tidigare reglerna. Men enligt de nya reglerna för lärarlegitimationen kan, som sagt, de här pedagogerna som arbetat som behöriga lärare inte få sin lärarlegitimation. Därmed tappar de den behörighet som de haft. Därför behöver författningsändringar göras så att den som har en äldre speciallärar- eller specialpedagogutbildning också i fortsättningen får bedriva undervisning även om vederbörande inte har en lärar- eller förskollärarexamen i botten. Ytterligare en åtgärd som behöver vidtas är att förlänga övergångsperioden när det gäller legitimerade lärare. gäller den perioden fram . Men föreslås en förlängning , till . Också jag vill ta upp det tilläggsuppdrag till som tog upp när det gäller speciallärarutbildning inom Lärarlyftet II. Det handlar om att ge möjlighet till validering också av tidigare kunskaper och erfarenheter. Jag tycker att det här är en viktig del. Detta gör vi för att alla elever ska ha rätt att bli undervisade av kvalificerade lärare, och detta ska gälla för alla elever oavsett skolform. Det finns många fler delar i den nya gymnasiesärskolan som jag skulle vilja lyfta fram. Men tiden rinner i väg så jag väljer att i stället avsluta med några egna reflexioner. Gymnasiesärskolan är, som sagt, en viktig skolform som finns till för elever med utvecklingsstörning, och den genomgår nu stora och viktiga förändringar. Livslångt lärande möjligheten att vidareutbilda sig efter gymnasiet är viktigt. Men har du gått i särskola har du faktiskt inte samma möjligheter . Jag är själv lärare. På gymnasiesärskolan i var jag med och byggde upp en verksamhet för elever med lindrig utvecklingsstörning. Många fick sitt första jobb efter den här gymnasiesärskoleutbildningen. Men vad hände sedan när det var dags att gå vidare och man ville lära sig mer? börjar möjligheter till eftergymnasial utbildning växa fram för den som gått i särskola, något som jag med glädje ser i då jag jobbat för detta. startar en försöksverksamhet med fem utbildningsanordnare. Bland annat kommer studenter med gymnasiesärskolebakgrund att erbjudas utbildning där. På högskolan i pågår ett projekt med ett högskoleprogram riktat till tidigare gymnasiesärskoleelever. Jag följer båda dessa projekt på mycket nära håll och ser att det finns många hinder i vägen för dem. Det finns mycket mer att göra för den som gått i särskola. Men, herr talman, det är en fråga som vi vid ett annat tillfälle får återkomma till. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 15 §.) 11 § Subsidiaritetsprövningar av förslag till och rådets direktiv om offentlig upphandling samt om offentlig upphandling av vatten m.m. Föredrogs finansutskottets utlåtande /12:FiU50 Subsidiaritetsprövning av förslag till och rådets direktiv om offentlig upphandling (KOM(2011)896) och finansutskottets utlåtande /12:FiU45 Subsidiaritetsprövning av förslag till och rådets direktiv om offentlig upphandling av vatten m.m. (KOM(2011)895) 12 (SD): Utskottet är överens om denna subsidiaritetsprövning. Men anser att egentligen varenda del i direktivet i princip strider mot subsidiaritetsprincipen det vill säga att det egentligen inte finns någonting i den offentliga upphandlingen som det är relevant att flytta upp till EU-nivå, som det ser ut. Där kan man säga att vår uppfattning något skiljer sig från övriga utskottets. Man menar att man i grunden är positiv till direktivet. Dock har man hittat några detaljer som man invänder mot. De små detaljinvändningarna räcker för att vi gemensamt ska vara överens om prövningen i sak. Däremot skulle jag, herr talman, vilja slå ett slag för proportionalitetsprincipen som jag tycker att man helt utelämnat. I målsättningarna för processen med offentlig upphandling vill man nämligen tydligare lyfta in social integration, bekämpandet av klimatförändringar, hänsynen till energieffektivitet och så vidare i sig självklart lovvärda initiativ, men det här hör inte hemma i processen med offentlig upphandling. Processen med offentlig upphandling och lagen om offentlig upphandling ska i första hand säkerställa affärsmässighet. När skattemedel hanteras är det viktigt att det finns en tydlighet för medborgarna så att man kan se hur skattemedlen används vid upphandling. Om varor och tjänster som förmedlas i inte uppfyller de krav vi har på hänsynen till miljön, integrationen och så vidare får man så klart lagstifta. Detta är viktigt alldeles oavsett var upphandlingen sker oavsett om den sker i det privata eller om den sker i det offentliga. Det är inte rimligt att det bara är vid offentlig upphandling som det här ansvarstagandet ska ske. Det måste ske även i det privata. Därför saknas en annan lagstiftning om man nu menar att det finns brister när det kommer till hänsynen till miljön, den sociala integrationen och så vidare. Vid offentlig upphandling får det först konstateras vilken vara eller tjänst man vill inhandla. Men för att medborgarna lätt ska kunna se att skattemedlen används väl är det så klart det affärsmässiga man måste titta på: Får vi den här tjänsten eller varan till ett bra pris? Men när man frångår den principen och plockar in en rad andra målsättningar som det dessutom är svårt att mäta och som är av mer social karaktär öppnas det också för godtycke. På den enskilda upphandlaren läggs ett ansvar som egentligen inte hör till processen som sådan. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till reservation 1 i vartdera utlåtandet. 13 (M): Som vi hört handlar debatten om finansutskottets utlåtanden nr 45 och 50. I båda utlåtandena hanteras ämnet offentlig upphandling. Utskottet har att ta ställning till subsidiaritetsprövning, det vill säga om frågan ska avgöras nationellt eller om den hör hemma i gemenskapen i EU. Ärendet har rubriken och rådets direktiv om offentlig upphandling (FiU50). Från finansutskottet lämnas ett motiverat yttrande över frågan om organisation och myndigheter för att uppnå och kunna tillgodose krav på tillsyn, kunskap, utbildning, vägledning och stöd. I frågan om på vilket sätt olika myndigheter i ett land organiseras för att lösa uppgiften med att uppnå de gemensamma kraven menar vi att det måste kunna ske på ett bra sätt utifrån det egna landets organisationsstruktur. Därför är det viktigt att varje land självt kan bestämma över hur myndighetsorganisationen ska se ut. Det vi vill är att värna hur vi myndighetsmässigt ska organisera och utforma verksamheten. I denna fråga hanteras endast subsidiariteten, inte sakfrågorna i övrigt. Dessa kommer att behandlas i ett betänkande längre fram då vi i sak tar ställning till förslagen om offentlig upphandling. Som ni hört här finns i motiverat förslag från ytterligare en punkt utöver den del som berör myndigheterna. förslag till tillägg handlar om att framlagt förslag strider mot proportionalitetsprincipen. De menar att förslaget vida går utanför de ramar och målsättningar som satts upp för att införliva mål vars fokus de menar inte ligger på effektivitet och smidighet avseende offentlig upphandling. Jag menar att frågan om proportionalitetsprincipen hör hemma i ett betänkande som behandlar sakfrågorna. Man kan titta på varje fråga och område för att se om det strider mot proportionalitetsprincipen. Den innebär att kraven på leverantören och i kravspecifikationen måste ha ett naturligt samband med och stå i rimlig proportion till det som upphandlas. Om krav i offentlig upphandling står det att krav som ställs ska vara både lämpliga och nödvändiga för att uppnå syftet. Om det finns flera alternativ bör det alternativ väljas som är minst ingripande eller belastande för leverantören. Jag vill understryka att val av leverantör ska ske på affärsmässig grund och att avtal ska träffas med den leverantör som erbjuder den bästa varan, tjänsten eller entreprenaden till det bästa priset. Det gäller hela den inre marknaden och är inte en fråga endast för . Dessutom går det att göra beställningar på upphandlingsområdet med kriterier som gör att det inte behöver bli dyrare utan att det kan bli billigare och effektivare. I det kommande betänkandet kommer frågan om att se till hela produkten eller varan och kretsloppskedjan att behandlas. har i sitt förslag till utskottets förslag till motiverat yttrande lyft in att det i offentlig upphandling ska kunna ställas krav på kollektivavtal. Att ställa krav på kollektivavtal bryter mot diskriminerings- och likabehandlingsprincipen eftersom olika länder har olika sätt att skriva avtal. Att ställa krav på kollektivavtal är också ett sätt att utestänga en hel del av de svenska företagen inom från att delta i offentlig upphandling. Däremot kan den upphandlande myndigheten välja ut enskilda krav och kriterier från ett befintligt kollektivavtal och uppställa dessa som villkor.