prot · GZ0979 · 2012-03-01 00:00:00 — För mig har gällt, gäller och kommer att gälla att vi vill forma det stöd och den hjälp som ska ges till den enskilda pensionären utifrån hans eller hennes enskilda behov. Personligen har jag besökt olika former av äldreboenden vid ett stort antal tillfällen, eftersom jag har hunnit med att vara socialnämndsordförande innan jag ägnade mig mest åt landstingspolitik. Jag har vid varje sådant besök, då jag har träffat personal och äldre på äldreboenden, noterat att ingen av dem som bor och får sin omsorg på dessa boenden har exakt samma behov. Behoven hos dem som bor på våra äldreboenden varierar. Behoven är individuella. Det handlar om att vi när vi formar politiken för bemanning utgår från dessa faktiska förhållanden, nämligen att behoven är individuella. Poängen med det betänkande som läggs fram är att vi alla i socialutskottet slår fast att det är just utifrån dessa individuella behov vi vill forma riktlinjerna för äldreomsorgens bemanning. Jag delar därför utskottets skrivning när vi tolkar yttrande som att det är möjligt att utfärda föreskrifter om hur den enskilda individens behov ska vara avgörande för bemanningen. Kommunerna får då även möjlighet att använda detta som underlag i sin uppföljning. Allmänna råd enligt den inriktning som presenterat skulle också ge ett bra underlag för kommunernas bemanning när det gäller demensboenden. I vårt betänkande har vi skrivit att huvudmännens, det vill säga kommunernas, ansvar för äldreomsorgen måste både betonas och respekteras. Det är därför jag ser det som angeläget att stödja kommunerna i deras arbete och ge dem förutsättningar att bedriva en äldreomsorg av god kvalitet. Ökad öppenhet och transparens i kommunernas äldreomsorg vad gäller redovisning av bemanning och kvalitet är något som stimulerar och kan utveckla äldreomsorgen samt ge en ökad trygghet för medborgarna. I detta ingår äldres självklara rätt att få varierade behov tillgodosedda. I socialutskottets betänkande har vi konstaterat att har ett flertal regeringsuppdrag som gäller arbetet med äldreomsorgen lokalt. Det är ett uppdrag som omfattar riktlinjer för kommuners upphandling av omsorgstjänster. Ett annat regeringsuppdrag handlar om värdegrundsarbetet, och ytterligare ett handlar om förstärkt kompetens inom äldreomsorgen. Jag vill säga att jag välkomnar och ser positivt på detta, och jag tar dessa uppdrag från regeringen som ett uttryck för att regeringen ständigt önskar utveckla kvaliteten och tryggheten för landets pensionärer. Jag yrkar bifall till socialutskottets förslag i betänkandet SoU11. 143 (V) replik: Man får passa på. När vi plötsligt är eniga kommer man näst sist, och då kan man inte begära replik mer än på den som är sist. Det är ännu tråkigare för . Jag har också varit ute på rätt många äldreboenden. Det som slår mig är, som jag sade i mitt anförande, att det fattas personal. När man borde vara tre är man två, och när man borde vara två är man en. Det är väldigt vanligt när man går och tittar på till exempel en demensenhet. Det är också det personalen beskriver. De säger: Vi räcker inte till. Vi kan oftast, om ingen är sjuk, hinna med det som är nödvändigt, men att se varje människas egna behov hinner vi inte med. Lika ofta träffar jag på detta att det finns en oro över att man ligger 30 eller 40 miljoner back eller något annat, beroende på kommunens storlek. Jag skulle gärna vilja höra med som är med i samma parti som både socialministern och äldreministern: se till att det finns pengar till de förbättringar i kommunerna vi talar om, att faktiskt öronmärka pengar till äldreomsorgen är det något KD kan tänka sig? Eller hur har ni tänkt att kvalitetshöjningen ska gå till? Ska man omprioritera i kommunerna, eller ska man höja skatten? Betyder det kanske inte så mycket i verkligheten? 144 (KD) replik: Du har rätt, . När både du och jag och, är jag övertygad om, övriga riksdagsledamöter i olika omfattning har varit på äldreboenden och i finns det personalgrupper och enskilda personer som upplever en oro för bemanningen, alltså att man skulle gå kort om någon blir sjuk eller någonting annat skulle hända. Jag ser det som oerhört viktigt att det utifrån dagens beslut är grundläggande att det är individens behov som avgör. Det är det som finns i socialtjänstlagen. Det är det vi har lagt fast i den socialtjänstlag vi bekräftar är det som är grunden för beslutet. Här är det självklart så att kommunerna har ett ansvar för att göra prioriteringar. Jag tror inte att vi kan lösa det på annat sätt än att det är kommunerna och landstingen som har ett finansieringsansvar och ansvar för att lösa det i huvudsak. Men det som jag är glad över, och som är ett kristdemokratiskt avtryck, är att vi inledde förra mandatperioden med 5 miljarder i en särskild satsning för sju områden inom äldreomsorgen. Den här mandatperioden har vi lyft in för en satsning på de mest sjuka äldre, de som vi ibland upplever hamnar mellan stolarna när landsting och kommuner inte hittar lösningar. Just nu redovisas från resultatet av denna ersättning och stimulans till kommunerna. Det här kommer inte att lösa kommunernas problem, men det är en hjälp för att upprätthålla den kvalitet som vi vill ha. Jag fick senast en redovisning av fördelningen av resurserna, och av resurserna går till kommunerna för satsningen på de mest sjuka äldre. Jag tror att det är där vi har de stora personalgrupperna. Detta är viktigt utöver satsningen på omvårdnadslyftet som också är en personalsatsning för att utveckla kvaliteten i äldreomsorgen. 145 (V) replik: En av mina riksdagskollegor pryade på ett äldreboende . Där hade de biståndsbedömda timmar och bemanning . Det är det som jag tror kommer att hända på sina håll, det vill säga att när man går efter personernas enskilda behov och lägger ihop det ser man att man inte har den bemanningen. Det är kommunerna själva som får stå för det här, och vi vet redan att resurserna har krympt , fast antalet äldre har ökat. Jag tycker att det vore ett väldigt bra krav att göra som man gjorde med skolan, där man öronmärkte pengar, och faktiskt öronmärka pengar till mer personal, för det är ju inte samma sak att de får stimulansbidrag som försvinner eller ställs om till något annat. Jag har varit ute i äldreomsorgen där man har sagt: Det är jättebra med stimulansbidragen. Vi anställde en aktivitetsledare som satsade på verksamheter, på det sociala innehållet och även för mindre grupper och enskilda personer. Men har vi tyvärr fått ta bort den personen, för nu finns inte pengarna längre. Just för det viktiga att få en permanent högre personalbemanning hjälper inte de här stimulanspengarna, som vi också har i vår budget och som jag tror att vi alla partier har i våra budgetar. Och satsningen på de allra mest sjuka är en satsning som vi inte alls har kritiserat utan tycker är bra och också har i våra budgetar. De olika områdena kommer ju från propositionen som lades fram före valet, när vi bytte regeringen, av som socialminister. I den propositionen fanns inriktningarna med vad gällde vad man skulle satsa pengar på. Den fråga som jag vill ställa till dig är hur kommunerna när de nu har ett tufft läge, är hårt trängda och på flera håll ligger på minus ska få fram de här pengarna. Är det inte en vettig satsning att öronmärka pengar i budget för mer permanent personal? 146 (KD) replik: Förutsättningarna för att äldreomsorgen ska ha resurser och muskler och att det ska finnas ekonomi i kommunerna att finansiera den är att vi har ordning på den samlade ekonomin i landet. I det avseendet ska vi vara glada över att varken eller jag står i det grekiska parlamentet , för då hade vi haft bekymmer. kommuner och landsting har ingen lätt ekonomisk situation. Men i jämförelse med våra länder i i övrigt har vi ändå förutsättningar att prioritera, för ekonomin är i ordning och har en god utveckling. Med detta som utgångspunkt har vi gemensamt, du och jag, i betänkandet på s. 10 formulerat följande: Huvudmännens, det vill säga kommunernas, ansvar för detta måste både betonas och respekteras. Och det gör vi. Vi vill betona och respektera kommunernas ansvar. Vi är beredda att ta fram det som vi nu har gjort, riktlinjer för bemanningen, och utgå från den enskildes individuella behov. Det är dessa som ska tillgodoses. Det är dessa som vi ska ha som utgångspunkt för varje bemanningsbedömning. Utöver det kan jag inte låta bli att säga att när vi tidigare tillförde 5 miljarder för en satsning på kvalitetsutveckling i äldreomsorgen, när vi nu satsar för de mest sjuka äldre, när vi lyfte in 1 miljard för ett särskilt omvårdnadslyft är det ett uttryck för att regeringen har ambitionen att ständigt utveckla kvalitet och trygghet för våra äldre. Jag tror att det är i samspelet mellan regering, riksdag och landets kommuner som vi kan säkerställa att vi har en kvalitet som innebär att det finns både värdighet och välbefinnande i den äldreomsorg som vi formar för morgondagen. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) Föredrogs socialutskottets betänkande 2011/12:SoU12 Folkhälsofrågor. 147 (S): I detta betänkande behandlas 48 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden som rör folkhälsofrågor. Det finns nio reservationer och fyra särskilda yttranden. Jag ställer mig självklart bakom alla våra reservationer, men för att vinna lite tid yrkar jag bifall bara till reservationerna 1 och 4. Jag väljer att i mitt anförande koncentrera mig på de vidare perspektiven och inte fastna i den fåra som regeringen stakat ut när det gäller folkhälsa och som i mycket innebär att individen ensam ska ta ansvaret för sin hälsa. Jag vill tydliggöra den orättvisa som regeringens folkhälsopolitik leder till. Vi socialdemokrater fokuserar alla våra utvecklingsinsatser till att skapa rättvisa, eftersom vi vet att det är en viktig del av folkhälsan. Det är lätt att fastna i enkla lösningar som till exempel att det handlar om lata människor som inte sköter sin hälsa. Låt mig ta ett exempel. Fysisk aktivitet och inaktivitet har många effekter på människors hälsa och på folkhälsan i stort. Som vi känner till förbättrar fysisk aktivitet hälsan på många sätt. Fysisk inaktivitet är en riskfaktor för hjärt- och kärlsjukdomar, fetma, typ 2-diabetes, sjukdomar i rörelseorganen, psykisk ohälsa och cancer. Bibehållen fysisk aktivitet genom livet bidrar till att människor kan leva ett oberoende liv långt upp i åldrarna. har beräknat att den alltmer minskande fysiska aktiviteten i befolkningen skulle innebära kostnader för samhällsekonomin motsvarande . Med andra ord kan bristande motion leda till högre samhällsekonomiska kostnader än bruk av tobak. Som socialdemokrat anser jag att den yttersta strävan ska vara att alla människor ska kunna må så bra som det är individuellt möjligt och känna välbefinnande. Detta ska gälla oavsett om en person har en sjukdom eller en funktionsnedsättning. En god hälsa innebär att känna meningsfullhet i tillvaron, att ha ork och att kunna styra och hantera sitt liv efter de förutsättningar man har. En människa som mår bra har större förmåga att i övrigt ta till vara sina möjligheter, engagera sig för andra och utnyttja de fri- och rättigheter som ska finnas i ett jämlikt, jämställt och solidariskt samhälle. Jag som socialdemokrat delar synsätt att en god hälsa utifrån individens egna förutsättningar ska vara en rättighet. Folkhälsan har i stort förbättrats i vårt land. har de stora skillnaderna i hälsa mellan olika sociala grupper bestått och till och med ökat. Den rikaste tiondelen av befolkningen mår bättre som 80-åringar än vad den fattigaste tiondelen mår som 65-åringar. Män i vissa höginkomstkommuner runt lever i snitt längre än männen i några av våra Norrlandskommuner eller i fattiga förorter i storstäderna. De stora könsskillnaderna i hälsa beror i stor utsträckning på skilda livsvillkor för män och kvinnor och bristande jämställdhet. Den psykiska ohälsan har ökat påtagligt bland ungdomar och allra mest hos flickor. Dagens stora hälsoklyftor handlar inte främst om genetik eller individens val av livsstil. Att sätta fokus på en god hälsa för hela befolkningen kräver politiska förändringar inom många samhällsområden. Det handlar om inkomsternas fördelning, jobb, fysisk planering, skola och andra liknande frågor. Det är en politik som står i skarp kontrast mot den borgerliga regeringens politik som vill lägga ansvaret för hälsan enbart på individen. Människor formas av sina livsvillkor, och det är ojämlika livsvillkor som skapar skillnader i hälsan. Skillnader i hälsa handlar i korthet om såväl klass och kön som generation, men även etnicitet, funktionsnedsättning och sexuell läggning spelar in. För att alla människor ska kunna må bra och känna välbefinnande räcker inte frihet och materiell standard. Människor måste också kunna uppleva livskvalitet. Målet är alltså mycket vidare än att endast den genomsnittliga hälsan ska förbättras. För att förbättra folkhälsan har tillväxt setts som en nödvändighet, men tillväxt i sig skapar inte en bättre och jämlik hälsa. Det handlar om hur tillväxten används och fördelas. Man kan också ställa sig frågan om konsumtionssamhället i sig har ökat den psykiska ohälsan. Klimatförändringarna kan bli nya hot mot den globala hälsan. Inte minst i fattiga länder kan konsekvenserna för hälsan bli stora. Att arbeta för en bättre och jämlik hälsa i hela världen måste därför gå hand i hand med en aktiv och solidarisk miljöpolitik. Vilka bestämningsfaktorer styr vår hälsa? Ja, vår hälsa och vårt välbefinnande bestäms av många faktorer, men generellt sett handlar det om vilka resurser vi har och vilka risker vi utsätts för. De faktorer som får allra mest uppmärksamhet i medierna är våra levnadsvanor: hur ofta vi joggar, vad vi äter eller hur mycket alkohol vi dricker. Individens levnadsvanor har självfallet en stor betydelse för hälsan, men vi silar mygg och sväljer kameler om vi inte ser sambandet mellan levnadsvanor och individens livsvillkor kopplat till social position. Ohälsosamma levnadsvanor hänger ofta samman med livsvillkor genom att människor med begränsade resurser har svårare att påverka sin egen situation. De löper större risk att bli arbetslösa, komma i ekonomisk kris och uppleva stress. Om tillvaron känns pressad och framtiden oförutsägbar är man även mindre motiverad att investera långsiktigt i en god hälsa. I stället ligger det nära till hands att utveckla levnadsvanor som ger en omedelbar vinst, till exempel i form av rökning, snusning, riskbruk av alkohol eller droganvändning. Det är den här kopplingen mellan levnadsvanor och livsvillkor som är en viktig anledning till att sätta förbättrade livsvillkor i första rummet när man ska minska hälsoklyftorna i samhället. Man måste dessutom skapa stödjande miljöer som underlättar för individen att välja hälsosamma levnadsvanor. Att sträva efter en bättre och jämlik hälsa berör därför utformningen av hela samhället. Därför har politiskt påverkbara bestämningsfaktorer en avgörande betydelse för vår hälsa. Ett exempel på positiva hälsofaktorer är arbete. Att över huvud taget ha ett arbete att gå till är en viktig faktor, men det handlar också om god arbetsmiljö och att ha ett stimulerande och utmanande arbete som man har makt att styra över. Ofta hör sådana arbeten ihop med en hög inkomst som innebär att man fritt kan välja sitt boende och över huvud taget får större möjlighet till olika val som främjar hälsan, som exempelvis fritidsaktiviteter eller hur man tillbringar sin semester. har regeringens politik gett till dem som redan har, och avståndet till dem som har lite eller inget ökar. Dubblering av antalet långtidsarbetslösa, den mycket höga ungdomsarbetslösheten och den växande barnfattigdomen är bara några exempel på politiskt påverkbara faktorer som kommer att leda till sämre folkhälsa . Låt mig sammanfatta det helt kort: Människor i olika sociala positioner har tillgång till olika resurser och utsätts för olika hälsorisker. När en sjukdom eller skada väl uppstår har människor med högre sociala positioner bättre resurser att hantera detta än personer med sämre resurser. Därmed kommer konsekvenserna av ohälsa att se mycket olika ut. är hälsa och ohälsa mycket ojämlikt fördelade i vårt samhälle. Eftersom individens och familjens relativa inkomst och förmögenhet har stor betydelse för hälsan räcker det inte att allmänt höja inkomstnivåerna eller sänka skatterna för yrkesverksamma eftersom vi då inte når de utsatta grupperna. Människor som drabbas av arbetslöshet eller sjukdom måste tillförsäkras en inkomst som gör att de inte blir ännu mer utsatta för hälsorisker än vad själva sjukdomen eller arbetslösheten innebär. Maskorna i välfärdsnätet bör tätas i stället för att vidgas. En individ som både är sjuk och får en låg inkomst är mer sårbar för ytterligare ohälsa. Den pågående samhällsutvecklingen tenderar att bli alltför individinriktad. Inte minst försöker kommersiella aktörer slå mynt av den utvecklingen. Ett samhälle där var och en är sig själv nog är farligt för hälsan och för solidariteten mellan människorna. Jag vill avrunda mitt anförande med ord: Jag bestyrks i min övertygelse när jag i vårt eget land ser orättvisorna öka, arbetslösheten tillta, spekulation och fiffel gripa kring sig. När jag ser hur högerpolitiken i land efter land driver ut människor i arbetslöshet, slår sönder tryggheten men ändå inte löser de ekonomiska problemen. När jag ser in i den framtid de borgerliga tydligen har att erbjuda där löntagarna ska bli fattigare och de rika rikare, där den sociala tryggheten blir bräckligare och lyxbåtarna fler, där solidariteten blir svagare och egoismen starkare, där de starka kan ta för sig och de svaga får ta skeden i vacker hand. Jag är en demokratisk socialist. Jag är det med stolthet över vad denna demokratiska socialism har uträttat i vårt land, jag är det med glädje för jag vet att vi har viktiga arbetsuppgifter framför oss efter det borgerliga vanstyret. Och med tillförsikt, för nu vet människor vad som händer med jobben och tryggheten och stabiliteten när högerkrafterna har ansvaret. I detta anförande instämde , och (alla S). 148 (MP): Folkhälsa handlar inte bara om människors levnadsvanor utan främst om samhälleliga strukturer för att främja befolkningens hälsa. Att vi lever allt längre är positivt. Befolkningens hälsotillstånd är dock mycket ojämlikt, vilket också var inne på. För någon vecka sedan lyfte statsministern upp frågan om höjd pensionsålder, att vi skulle behöva jobba tills vi är . Den genomsnittliga pensionsåldern är dock ungefär . Om fler ska kunna arbeta ens till måste arbetsmiljön förbättras. Vad har detta med folkhälsa att göra? Jo, arbetsmiljöfrågor är också en del av folkhälsopolitiken. Det fjärde målområdet är hälsa i arbetslivet, men om det hörs ytterst lite från denna regering. När regeringen tillträdde 2006 och lade fram sin första budgetproposition framgick att skulle läggas ned . Institutet inrättades 1977 och forskade om arbete och hälsa. Arbete och hälsa hette också deras skriftserie. Forskningen handlade bland annat om arbetsmarknad, arbetsrätt, arbetsorganisation, belastningsskador, arbetsmiljöteknik, arbetsmedicin, allergi, kemiska riskfaktorer och toxikologi. Vid nedläggningen hade institutet 285 forskare anställda. De forskade för att förbättra arbetsförhållandena så att människor inte skulle komma till skada. fick minskade resurser. försämrades a-kassan, sjukförsäkringen, trygghetssystemen och så vidare. Det är exempel på strukturer som påverkar människors hälsa. Det är mer effektivt att inrikta folkhälsoarbetet på bestämningsfaktorer för hälsa än på enskilda sjukdomar. Dagens hälsopanorama präglas i hög grad av samverkande bakomliggande faktorer. Ju tidigare i orsakskedjan en insats sätts in och ju fler människor som omfattas, desto större blir den förebyggande effekten. Att utgå från bestämningsfaktorer innebär stora fördelar när det gäller uppföljning av folkhälsan. Det tydliggör konsekvenser av politiska beslut och även avsaknad av åtgärder. Bestämningsfaktorernas utveckling är lättare att följa över tiden än sjukdomsutveckling, eftersom det kan ta flera decennier innan sjukdom eller annan ohälsa visar sig. Folkhälsopolitikens 11 målområden omfattar 42 bestämningsfaktorer. Dessa mäts via 36 huvudindikatorer och 47 delindikatorer. Alla målområden har dock inte bestämningsfaktorer. I en skrivelse till 2006 påtalade att det fanns behov av att arbeta fram fler bestämningsfaktorer och indikatorer. Den skrivelsen lade regeringen i byrålådan. I stället arbetades en ny folkhälsoproposition fram 2007 där man inte längre tryckte på behovet av arbetet med bestämningsfaktorer. Målområdena ändrades i rubrikform, men egentligen är det samma inriktning. Man behöll det övergripande målet för folkhälsan. Man kan dela in målområdena i två kategorier. Den ena omfattar bestämningsfaktorer kopplade till människors livsvillkor, den andra omfattar bestämningsfaktorer kopplade till människors levnadsvanor och livsstil. Det är djupt oroväckande att regeringspartierna har valt att jobba med den andra kategorin i stället för att försöka leva upp till det övergripande målet som hela ställde sig bakom 2003, det vill säga att skapa samhälleliga förutsättningar för en god hälsa på lika villkor för hela befolkningen. Den första punkten i det betänkande från socialutskottet som vi debatterar handlar om målet för folkhälsopolitiken. I den reservation som Socialdemokraterna har fokuserar man på en liten del, det olycksförebyggande arbetet, i stället för att betona strukturerna. Det var glädjande att höra att ändå pekade på de strukturer som påverkar folkhälsopolitiken i stället för att bara lyfta fram det olycksförebyggande. Det är också bra att koppla ihop klimat och folkhälsa, för det hänger ihop. Vi kommer att påverkas även här i när sjukdomspanoramat förändras, till exempel av så kallade zoonoser, det vill säga sjukdomar som är överförbara mellan djur och människa. Ett förebyggande folkhälsoarbete är samhällsekonomiskt lönsamt. Det är nog de flesta partier eniga om, även om de borgerliga partierna betonar individens ansvar att själv välja det som är bra i stället för att inse att det finns ett politiskt ansvar att underlätta goda val och skapa en infrastruktur för det. anser att alla människor vill och kan ta ansvar om de ges förutsättningar för det. Då måste man också skapa de förutsättningarna. Det är ett politiskt ansvar. Trots insikt hos många satsas det alldeles för lite på preventiva insatser och strukturer som gynnar hälsa. För att komma till rätta med det bör regeringen tillsätta en utredning som utvärderar de pilotprojekt som drivits om främjande av hälsa och samhällsekonomi. Folkhälsopolitiken bör bygga på bred kunskap. Det finns bred kunskap. Det finns mycket forskning som visar att jämlika samhällen har bättre hälsa än samhällen med stora socioekonomiska klyftor. Man kan också se att folkhälsa och miljö går hand i hand. Folkhälsa är egentligen den sociala dimensionen av ett långsiktigt hållbart samhälle. Om vi ska få samhället att utvecklas positivt över gäller det att få ett samhälle i balans ekologiskt, socialt och ekonomiskt. De tre perspektiven hänger ihop. Luftföroreningar kan tyckas vara en miljöfråga. Det är fler som dör av luftpartiklar än som dödas i trafiken. Kemikalier påverkar fortplantningsförmågan och kemikalier kan påverka frekvensen av hjärtinfarkt. Frågan om transfetter kan tyckas vara en detalj. Man har gjort en studie på 87 000 kvinnor i . Den visar en ökad frekvens av stroke, hjärninfarkt, på grund av transfetter. Kemikaliefrågor och miljöfrågor går hand i hand med folkhälsofrågan. Utskottet avstyrker samtliga motionsyrkanden och hänvisar till pågående arbete. Jag tvivlar på att det kommer några resultat. Vad är det för arbete som pågår? WHO har uppmanat samtliga nationer i FN att tillsätta nationella kommissioner om folkhälsa. Det har gjort en tummetott av. Man skulle titta på nationell nivå, och sedan bidde det ingenting av det uppdraget.