prot · GZ0979 · 2012-03-01 00:00:00 — Trots att fackföreningarna och gruvföretagen arbetat aktivt och gemensamt med dessa frågor räcker det inte, för det krävs politiska beslut. Regeringen måste hjälpa till om tillväxten ska fortsätta. Gruvindustrin har målet att fördubbla produktionen . Det är en kraftig satsning på tillväxt som skapar tusentals nya arbetstillfällen över hela landet. Andelen anställda i gruvnäringen är den största som gruvnäringen är mest expansiva bransch. De uppskattade investeringarna kan uppgå till . Exporten av metaller och mineralprodukter ökar kraftigt. Det betyder stora intäkter för statskassan, nya jobb, ökad forskning och teknikutveckling. I takt med att världen blir rikare och fler får ta del av välståndet pekar alla prognoser på en fortsatt efterfrågan på råvaror. Vi kan se hur andra länder agerar snabbt för att tillvarata dessa möjligheter. Det är viktigt att gruvföretagen kan få och får förutsättningar för att växa. Annars riskerar man att bli marginaliserad. Regeringens nuvarande mineralstrategi räcker inte till. Det kommer snabbt att krävas ytterligare insatser för att ta till vara det investeringsfönster som är vidöppet. Utskottets förslag till beslut innebär ett samlat program för gruv- och mineralindustrins avgörande områden. Ett av dessa områden är tillståndsprocesser. Det finns stora möjligheter att förenkla tillståndsprocessen utan att sänka ambitionerna avseende miljöskydd. Ett annat är betydelsen av välutbildad arbetskraft. På kort sikt behöver gruvbranschen nyanställa ca 5 000 personer. Moderna gruvarbeten är högkvalificerade och ställer särskilda krav på utbildning. Ytterligare ett område är infrastruktur. Gruvornas konkurrenskraft är beroende av en väl fungerande infrastruktur med hög kapacitet. Det är också en förutsättning för att nya gruvor ska kunna öppna. Ett annat viktigt område är kommunerna. Gruvor och kommuner är beroende av varandras framgångar. Därför är det av största vikt att kommuners intressen, möjligheter och utmaningar ingår i ett heltäckande program i form av utbildning och bostäder. Gruvindustrin är en motor för tillväxt och sysselsättning i . Gruvnäringen ger en framtidstro i nya och gamla gruvkommuner. Vi har därför ett gyllene läge att skapa förutsättningar för gruvbranschen att växa och minska den svenska arbetslösheten. Tåget går , och gör vi ingenting riskerar att gå miste om både tillväxt och nya jobb. Därför yrkar jag bifall till utskottets förslag till beslut under punkt 5. 122 (S): Jag hörde i debatten att sade att det är bara ett målfoto som skiljer mellan majoritetens förslag och den reservation som de borgerliga partierna har lämnat. Det är möjligt att upplever det på det viset, men jag tror faktiskt att det handlar om sak. Jag kan notera att det redan finns en mineralstrategi utarbetad som SGU tog fram och som vi har haft att behandla i utskottet. Det visar sig att när de själva talar om vad det innebär säger de att det finns andra myndigheter som får ta ansvaret. För forskning och utveckling är det , för återvinning och miljöåtgärder är det , för infrastrukturutbyggnad är det , etcetera. Det är inte deras uppdrag. Mineralstrategin handlar om ett lite smalare uppdrag än det som majoriteten i utskottet pratar om, nämligen att vi måste skapa ett handlingsprogram för hela denna bransch omfattande alla de olika åtgärder som måste till. Här är regeringen väldigt passiv, tycker jag, och faktiskt också historielös. Hur har vi byggt starkt? Jo, det är genom att satsa våra gemensamma resurser på infrastruktur, bygga hamnar, bygga bostäder och skapa förutsättningar för människor att gå från ett arbete till ett annat arbete. Det handlar om en samordning av politiken som skapar en positiv utveckling. Jag kan notera att marknaden också har reagerat negativt . I kan man läsa att när det gäller den gruva som finns i , , är investeringarna nu uppe i 6 miljarder. De har då gått ut på marknaden för att efterhöra intresset. Vilka är det som investerar? Ja, det är inte svenskar. Det är norska intressen och finska intressen. Inte ens AP-fonderna investerar i den nya gruvan i . är svenska investeringar i denna gruva. Vi som har varit där har kunnat notera att det är en stor gruva som har goda möjligheter att få framgång . Det här är ett uttryck för den passivitet som regeringen står för. Jag har inte hört att finansministern har sagt att det är viktiga infrastrukturinvesteringar i Norrbotniabanan till exempel eller att det är viktiga investeringar i eller i Bergslagen för att lösa alla de praktiska frågorna med tunga transporter. Man pratar om getingmidjan här i och om infrastrukturen i . Jag är från och tycker att det är positivt i sig. Men man pekar inte på de stora investeringar som måste fram för att klara godstransporter och för att näringarna ska kunna utvecklas i . Det är där passiviteten finns. Vi talar också i vår skrivning om betydelsen av vidareförädlingsfrågorna, alltså att gå vidare, inte bara att ska bli en stor gruva utan att man ska vidareförädla våra metaller i industrin i . Då krävs det kapital och intressen för att engagera sig i den utvecklingen. Det handlar om, som så många har sagt , med flera att det måste till ett samlat program för att utveckla gruvnäringen i . Då handlar det om politisk vilja. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 16 § Eftersök av vilt vid sammanstötning med spårbundna fordon Föredrogs miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2011/12:MJU5 Eftersök av vilt vid sammanstötning med spårbundna fordon (prop. 2011/12:58). Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut skulle fattas .) 17 § Riktlinjer för bemanning inom äldreomsorgen Föredrogs socialutskottets betänkande 2011/12:SoU11 Riktlinjer för bemanning inom äldreomsorgen. 123 (C): debatterade vi socialutskottets äldrebetänkande. Jag tycker att det var en bra debatt där vi kunde redovisa att vi på många håll runt om i landet har en bra äldreomsorg, med kommuner som följer upp verksamheter och kvalitetssäkrar sin verksamhet, där verksamheter drivs av kommuner, kooperativ och privata. Vi kunde också konstatera att det finns stora utmaningar stora förbättringsområden inom äldreomsorgen. Exemplen finns också tyvärr på verksamheter där det brister och där våra gamla inte får den vård och omsorg de har rätt till. Vi är inom Alliansen eniga om att utgångspunkten är att alla våra äldre och anhöriga ska kunna känna trygghet i att vården och omsorgen fungerar och håller god kvalitet. Från och övriga allianspartiers företrädare förde vi fram att vi sätter äldrefrågorna högt. Vi lyfter fram de mest sjuka äldre. Vi pekar på en fortsatt satsning på trygghetsboenden och andra anpassade äldreboenden. Vi presenterar förslag om parboendegaranti. Vi satsar på anhörigvård och värdighetsarbete. Vi pekar på det är viktigt för denna debatt Omvårdnadslyftet, en utbildningssatsning för äldreomsorgens medarbetare. Detta bara för att nämna något. Det är ju så, fru talman, att medarbetare som har förutsättningar att göra ett bra jobb, lämpliga erfarenheter och kompetenser är en nyckel till framgång. Därför är dagens betänkande Riktlinjer för bemanning inom äldreomsorgen så viktigt. Jag är mycket glad för och vill tacka utskottskollegerna för det sätt på vilket hela utskottet har hanterat frågan. Jag tycker att vi gemensamt har gjort det på ett ansvarsfullt sätt, och kan vi lägga fram ett enigt betänkande, SoU11. föreslår att ska besluta om ett tillkännagivande till regeringen om att ge i uppdrag att utreda och, om man anser det lämpligt, utfärda föreskrifter om bemanning på särskilda boenden inom äldreomsorgen för även andra grupper än demenssjuka. Vi tar alltså ytterligare ett steg. har ett motsvarande uppdrag från regeringen när det gäller demenssjuka. bekräftar bilden att det finns brister i bemanningen i särskilda boenden även för andra grupper än demenssjuka. De bestämmelser som planeras för demenssjuka, och som utgår från den enskildes behov, kan således vara relevanta för alla som bor i särskilda boenden. Det kan vara så det saknas koppling mellan den enskildes individuella faktiska behov och det särskilda boendets bemanning. Jag betonar att vi nu inte pratar om någon minibemanning, utan om vägledning i form av föreskrifter och allmänna råd, som utgår från den enskildes behov. Jag upprepar: Det är den enskildes behov som ska vara styrande. Detta kan bli ett bra underlag jag utgår från det för kommuners uppföljning och ett bra underlag vid bemanning. Kommunerna får bättre stöd för att organisera sina verksamheter så att behoven styr, utan att det blir för detaljstyrande. Jag vet också att många kommuner gör ett bra arbete. Jag vet att Kommuner och Landsting, SKL, arbetar offensivt med dessa frågor. Jag vill se det som en gemensam uppgift att vi ska nå målet att förbättra och kvalitetssäkra äldreomsorgen. Det ska inte innebära något större nytt åtagande för kommunerna som aktualiserar den kommunala finansieringsprincipen, utan det ska säkerställa att kommunerna gör det socialtjänstlagen kräver. Vi menar också att ett nytt uppdrag till ska harmoniseras med tidigare uppdrag på ett sätt som inte försvårar det pågående arbetet. En återredovisning ska ske till senast . Med alla de insatser som görs och planeras för en bättre äldreomsorg, nu kompletterade med arbetet att ta fram nya bemanningsriktlinjer, tar vi ytterligare steg för att kvalitetssäkra äldreomsorgen i vårt land. Jag yrkar därmed bifall till betänkandets förslag i dess helhet. 124 (S): Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget i betänkandet i dess helhet. Förra gången diskuterade riktlinjer för bemanning i äldreomsorgen handlade det specifikt om bemanning för boende med demenssjukdom. Då var tongångarna helt annorlunda, och omdömena från regeringspartierna var hårda gentemot oss socialdemokrater och övrig opposition som drev på och då fick majoritet i kammaren. Då, , sade följande: har genomfört ett omfattande arbete, och presenterade man nationella riktlinjer. Efter många överväganden kom man fram till att det saknas underlag för att utfärda rekommendationer i bemanningsfrågan. Många säger att det till och med kan vara kontraproduktivt att göra det. Efter att ha tagit del av Kommuner och Landstings protest är det lätt att inse att vi har hamnat helt rätt när vi anser att det är en fråga som måste lösas utifrån lokala förutsättningar. Där man inte gör det, och det finns exempel på detta, ska tillsynen fungera, och vi ser alltmer att den gör det. Jag tror att vi är rätt överens om att tillsynen inte fungerar allt bättre utan snarare tvärtom. Det är ett viktigt utvecklingsområde som inte kan vänta. Uttalandet att och övriga regeringspartier har hamnat helt rätt kanske ångras . Vad vet jag? sade också: Vi säger nej till och motioner med likalydande förslag om riktlinjer för bemanning för demensvård. Centralstyrda riktlinjer kan urholka den individuella bedömningen och har inte stöd i det omfattande riktlinjearbete som har gjort. Socialdemokrater och miljöpartister vet tydligen bättre och ger sitt stöd till och förslag. I skön förening avser den samlade oppositionen att driva igenom ett tillkännagivande. Med tanke på dessa hårda ord känns det faktiskt riktigt bra att stå i talarstol och konstatera att den sköna föreningen nu har blivit ännu större. Faktum är att hela utskottet, inklusive regeringspartierna och , nu ställer sig bakom det initiativ som väckts av Socialdemokraterna, . Det är ett initiativ där vi kräver ett tillkännagivande om att riktlinjer för bemanningen som stärks till föreskrifter borde omfatta samtliga äldreomsorgstagare i särskilt boende. Förra gången gällde det enbart boende med demenssjukdom. I initiativet krävdes inte minimibemanning, inget golv som alla ska sänka sig till, inget tak som inte får överskridas, ingen likabehandling där en snittbemanning ska gälla för alla boende oavsett kondition och behov. Vi krävde då och kräver nu gemensamt att får i uppdrag att utreda och, om myndigheten finner det lämpligt, utfärda föreskrifter om bemanning i särskilda boenden för andra grupper än demenssjuka. Men, fru talman, var inte ensam om att i hårda ordalag kritisera Socialdemokraternas och oppositionens dåvarande förslag om bemanningsriktlinjer. och hoppades att det fanns några socialdemokrater som i voteringen skulle ta sitt förnuft till fånga och i stället rösta med regeringspartierna. Han sade: Det finns ingen som föreslår att vi ska ha riktlinjer när det gäller personaltäthet, vare sig , Svenskt Demenscentrum eller någon annan. Vi moderater tycker att det är viktigt att man har en bra bemanning på alla demensboenden, men vi kan inte ha samma personaltäthet överallt. Man måste utgå från varje persons individuella behov . Det är inte avsikten , och det var inte avsikten då. Att utgå från den enskilda individens perspektiv är självklart. Men bristfällig bemanning kan aldrig förklaras av kommunalt självstyre eller lokala variationer. Riktlinjer borde inte heller kunna röstas ned med samma argumentation. Tack för att för en gångs skull har tagit sitt förnuft till fånga och insett att ni har blivit omsprungna av verkligheten! , , var lite mindre dogmatisk och konstaterade: Sedan var det bemanningen i demensvården. Vi är naturligtvis alla upprörda över det som har hänt. Men återigen, att gå ut med riktlinjer som alltså blir bindande kan bli så fel. Jag hoppas att inte känner att det blir fel med nuvarande förslag. Jag och Socialdemokraterna är glada över det tillkännagivande som föreligger och över den enighet som finns kring förslaget. Vi ser det som att en pusselbit av många är på plats för en omsorg av god kvalitet. Men det är en pusselbit av många det vill jag verkligen understryka. Med det vill jag också instämma i mycket av det som beskrev, när det handlar om vilken typ av kvalitet det blir när man ser till utbildningsförutsättningar hos dem som arbetar inom äldreomsorgen. Låt mig verkligen understryka att mycket mer finns att göra för att äldreomsorgen ska ges samma utvecklingsmöjligheter och kvalitetsberöm som dagens barnomsorg. Men vi ska dit, och vi kommer gemensamt att återkomma även när mediefokus tillfälligt har flyttat vidare. I detta anförande instämde , och (alla S) samt (MP). 125 (C) replik: Jag skulle vilja säga till : Var glad! Var glad att vi har enats om tagen! Var glad att vi kan se att vi över blockgränsen kan gå ut till svenska folket och våra äldre och säga: Här står vi inför en utmaning som gör att vi nu kraftsamlar på en rad områden för att vi ska förbättra vår äldreomsorg! I stället inleddes anförandet med lite av grälsjuka eller lite av konfrontation. Det förvånar mig. Se möjligheterna och var glad, ! Det vi diskuterade vid förra tillfället handlade mycket om minimibemanning. Det handlade mycket om personaltäthetsfrågor. Det handlade mycket om att någon på nationell nivå skulle veta bäst hur bemanningen ska vara på de olika boendena. Det var vad det handlade om. Det var väldigt klart uttryckt. Jag tycker att i sitt yttrande har diskuterat detta på ett bra sätt. Det finns möjligheter i form av snittbemanning och liknande att utifrån individens behov, individens perspektiv, ta ett grepp för att förbättra äldreomsorgen. Och titta ut över vårt avlånga land och säg: skapar vi förutsättningar, och gräver vi ned trätan! 126 (S) replik: Jag är glad, och det sade jag också i mitt anförande. Men jag tror att det kanske innerst inne finns ganska stor förståelse hos både och övriga regeringspartier för den typ av argument som jag framförde. Jag tror att ni hade gjort ungefär detsamma om ni hade blivit väldigt hårt angripna, mer eller mindre dumförklarade, därför att vi inte förstår att bemanningen ska fastställas utifrån de behov som finns lokalt. Vi ville då ha riktlinjer. Vi sade inte att vi ville ha minimibemanning. Vi sade inte att staten via skulle tala om exakt hur många personal det skulle finnas per boende. Jag är glad . Men jag tycker ändå att det är ganska anmärkningsvärt att vi kan få en sådan svängning. Det är bra, men jag tycker att den ska uppmärksammas. Debatten är egentligen inte så annorlunda den här gången. Men det har förflutit lite tid. har överbevisat sig själv om att det var möjligt att ta fram inte bara riktlinjer utan sannolikt också föreskrifter, som faktiskt är ännu starkare gentemot kommunerna. Återigen: Jag är glad. Vi vill inte ha minimibemanning. Diskussionen är inte så annorlunda mot förra gången. Däremot är debatten och tonen det. 127 (C) replik: Det var skönt. Jag skulle inte komma på tanken att dumförklara , och det känns skönt att höra att också är glad. Det ska hon vara, för vi står nu inför att enas om riktlinjer som bygger på individnivå, vilket inte var det som vi diskuterade vid det tidigare tillfället. Det har varit en utveckling. har tänkt igenom detta en vända till. Vi har fått erfarenheter från bland andra . Vi har fått uttalanden om snittbemanning. Det tycker jag är bra, för vi har fått ett underlag för att tala om att ge kommuner stöd på individnivå. Det tycker jag är positivt. 128 (S) replik: Om man ska gräva ned stridsyxan är det väl bra om man gör det på båda sidor. Detta inleddes faktiskt inte med att vi hade fel, utan det vi ville var faktiskt möjligt. har vi sagt från båda talarstolarna att det faktiskt var möjligt. Den här gången blev vi slutligen överens. Inte minst och framför allt för dem det berör är det väldigt positivt. 129 (M): ska vi debattera ett enigt betänkande om riktlinjer för bemanning inom äldreomsorgen. Trots att vi är eniga är debatten viktig. Det här gäller nämligen en fråga där det ständigt behövs nya impulser. Frågan aktualiserades egentligen redan i valet då ett tv-reportage visade bilder från ett äldreboende i där demenssjuka människor var ensamma och inlåsta på en avdelning nattetid. Det var ganska livliga diskussioner, och en nattlig kontroll från i 100 kommuner visade att detta inte var alldeles ovanligt förekommande. Kommunerna har inom ramen av den kommunala självstyrelsen och enligt socialtjänstlagen skyldighet att bemanna på ett sådant sätt att den enskildes behov ska kunna tillgodoses. För att göra en lång historia kort står vi nu här med ett enigt betänkande. Utgångspunkterna för en god kvalitet inom äldreomsorgen på särskilda boenden är att ha en personal med stort hjärta och en god kompetens inom sitt arbetsområde, att ha ett boende som skapar både trivsel och möjligheter till en effektiv organisation så att man använder arbetstiden på rätt sätt, att ha kompetenta chefer med goda ledaregenskaper och att ha en personal anpassad till människors behov. Jag är mycket glad över att vi har ett enigt betänkande som tar hänsyn till den enskildes behov utan att låsa fast sig vid en otillräcklig minimibemanning, vilket var förslag från början. Jag har här artikeln där det står: väcker därför ett initiativ i socialutskottet som kräver att regeringen tar fram en lag som ålägger kommunerna att ange miniminivåer för personalen på äldreboendena. Där startade diskussionen som har gått vidare och lett fram till det betänkande som vi är eniga om . Jag är glad över att samtliga partier nu förstår vikten av att den enskildes behov ska utgöra grunden för personalbehovet. Det är den grund som finns i befintlig lag, i socialtjänstlagen. Jag är glad över att har gått från kravet på minimibemanning till detta eniga betänkande. Jag är också glad över att vi nu alla är överens om att detta ska gälla i hela äldreomsorgen och inte bara demensvården. Det ska gälla oavsett vårdens innehåll. Det finns ett område som vi inte har berört, nämligen . Där finns det säkert annat att säga . har genom uppföljning och utvärdering kunnat konstatera att det funnits brister i bemanningen och att det saknats koppling mellan enskildas individuella behov och boendets bemanning. menar att en sådan grund för bemanningen skulle vara mer relevant än miniminivåer. Stiftelsen säger i en rapport att lämplig bemanning inte kan översättas till en norm eftersom den alltid måste anpassas efter lokala förutsättningar. besökte jag en växelvårdsavdelning, och vi diskuterade normer för bemanning. Undersköterskorna menade att det varierar på denna typ av avdelning. Däremot beskrev de värdet av en bra chef som anpassade bemanningen utifrån individernas vårdbehov och utifrån vårdtyngd. De poängterade också vikten av rätt utbildning, vilket de menade var ändå tydligare på boenden där de äldre har olika former av demenssjukdom. När personalen inte har dessa kunskaper så är vården och omsorgen svårare och mer tidskrävande. På samma sätt påverkas också behovet av personal beroende på boendets utseende. Med korta korridorer och möjligheter att vandra runt behövs ofta mer personal än när man har stora ytor och öppen planering. Då vore det enkelt att säga att man ska ha stora ytor och öppen planering överallt, men så enkelt är det inte. Människor som har ångest, oro och demenssjukdom behöver ofta kanske ett hörn att gå åt sidan till. får nu ett uppdrag att utreda och om myndigheten finner det lämpligt att utfärda föreskrifter om bemanning i särskilda boenden, och de bör utgå från den enskildes behov. Att få en debatt och en medvetenhet i hela Vårdsverige om behovet av att bemanna utifrån vårdtyngd är mycket värdefullt. När detta kommer på plats kommer också värdegrund och lokala värdighetsgarantier att bli uppfyllda. Alliansregeringen står för kvalitetskriterier som utvärderas och följs upp genom LOV, personal med kompetens genom Omvårdnadslyftet, utbildade ledare och en bemanning utifrån socialtjänstlagen som utgår från den enskildes behov och som gör att alla får en ålderdom värd att leva för. Med detta i ryggen yrkar jag bifall till förslaget i betänkande SoU11. 130 (S) replik: företrädare här har ju inte möjlighet att ta replik än men återkommer kanske sedan med sina reflexioner om minimibemanning. Jag vill i det här sammanhanget verkligen understryka och få taget till protokoll att utskottsinitiativet från Socialdemokraterna, inte innehåller krav på minimibemanning, så att detta inte föresvävar någon som lyssnar på den här debatten. Jag vill också fråga : Är det din bild att det förslag som ditt parti och de övriga regeringspartierna röstade emot för ett drygt år sedan gällde minimibemanning? Var det ett förslag om personaltäthet som inte såg till individen och som generaliserade? 131 (M) replik: När det gäller initiativ och utskottsinitiativet har jag artikeln här. Jag läste bara innantill ur den. Där står det minimibemanning. Den frågan kan vi väl lämna utifrån det perspektivet. Sedan gäller det tidigare debatter. Min uppfattning är att det var en diskussion om minimibemanning. Min uppfattning är att man inte diskuterade att den enskildes vårdbehov skulle stå i centrum för vilken bemanning man skulle ha, utan det gällde riktlinjer för en norm som skulle ligga till grund för hur man skulle göra. Sedan har det modifierats lite grann. I nästa omgång gällde det att det skulle ligga till grund för lokala delar, där man skulle ta lokala hänsyn. Men det kom i ett senare skede. I det första skedet handlade diskussionen om minimibemanning. Jag kan inte förstå att inte kan se att det var detta diskussionen handlade om. Att rycka repliker och citat ur sitt sammanhang är att vara lika osjyst som kvällspressen ibland kan vara. 132 (S) replik: Det initiativ som togs var ingen debattartikel. Utskottsinitiativet är det som finns redovisat i betänkandet från Socialdemokraterna, . Det kan alla som vill ta del av. Det innehåller inget om minimibemanning. Det gjorde det inte heller förra gången. Jag är rätt angelägen om den historieskrivningen. Jag hade aldrig kunnat stå och försvara en minimibemanning som skulle utgöra något slags golv, utan det har handlat om att försöka utveckla och problematisera. Det är faktiskt inte enkelt att utfärda de här riktlinjerna. Men det förslag som gavs är det som snart levereras. Det innehåller varken golv eller tak, utan det är en helt annan typ av resonemang.