prot · GZ09107 · 2012-05-02 00:00:00 — Grundbulten för landsbygden måste vara ett reellt och realt levande jordbruk och landsbygdsföretagare som har möjlighet att utvecklas på ett bra sätt. Regeringen har och förra perioden gjort ett antal satsningar. Även jag ska nämna det nya matlandet. Det är en viktig faktor. Det gäller oavsett, mina kära vänner, hur mycket pengar vi har satsat på detta. Jag har suttit i ett annat utvärderingsarbete . Det är inte alltid pengar som är det viktigaste. Det är hur vi agerar, hur vi kommenterar och hur vi debatterar. Bara detta att vi nu talar om den livsmedelsproduktion med hög kvalitet som vi har i gör att vi får en näring som med mycket större stolthet kan utveckla den vidare. Det gör att vi som konsumenter också får en större möjlighet att köpa och använda den om vi så är privatkonsumenter eller gör det utifrån att vi har ett offentligt ansvar. Det är glädjande att se att det just nu tävlas i offentlig mat. Vi har duktiga personer inom mat i den offentliga världen som ser till att vi kan få världsklass även på den. Det är oerhört viktigt att vi avsätter resurser, vilket regeringen har gjort, för att se till att vi får upp kvaliteten. Det får vi genom kompetens och kunskap hos dem som gör jobbet. EU:s gemensamma jordbrukspolitik är en viktig nyckelfaktor. CAP:en, som vi säger, måste formas på ett sådant sätt att den ger reell återväxt, återbruk och återmöjligheter för svenskt lantbruk. Det får inte vara så att den nya programperioden gör att svenska lantbrukare missgynnas. Det är en av de viktigaste uppgifter vår landsbygdsminister har. Det gäller oavsett hur stor i kronor eller i euro räknat budgeten kommer att bli. Vi måste se till att den djurvälfärd som vi är stolta över och det miljöarbete som har gjorts och fortsätter att göras svenska jordbrukare inte missgynnas genom att vi nu kanske skapar stöd i andra sammanhang där våra jordbrukare har fått göra det på egen bekostnad och därmed skulle missgynnas. Jag dristar mig att säga att får utgöra ett exempel på driftigheten i vår kår, även om han nu mer eller mindre har lämnat den. Min dräng hade också en dräng, sade han. Jag får peka på att de drängar vi nu behöver framgent måste få kompetens, utbildning och känna en stolthet över det man vill göra. Det är därför oerhört viktigt att vi fortsätter satsningarna på en god utbildning, en god kompetensutveckling och att vi använder det kommande landsbygdsprogrammet på ett sätt som möjliggör för alla att verka som lantbruksföretagare. Det har också talats mycket om att vi ska använda de resurser som finns på ett bra sätt. Men det gäller också att producera drivmedel. Jag tänker inte upprepa vad tidigare talare har sagt. Men jag ser med stor förhoppning fram emot att vi vid det kommande landsbygdsprogrammet och kanske även kommer att kunna ta till oss och omsätta det som bland annat har sagt i resurser och möjligheter för ytterligare utveckling. Det är oerhört centralt att vi kan ta till vara det som vi har sett som ren skit, på ren svenska, och använda den till någonting ännu bättre. Det handlar först om att driva våra traktorer och kanske våra bilar på den och sedan använda den som gödselmedel som har en betydligt bättre kvalitet än vad den hade från början. Det debatteras också mycket i denna kammare om ekologisk produktion och ekologiskt lantbruk. Jag är personligen ganska trött på den motsättning som vi målar upp. Det ekologiska har varit och är en föregångare på många sätt. Men det konventionella jordbruket har gjort stora omstruktureringar, förändrats, förfinats och använder sina resurser på ett mycket mer optimalt sätt än för låt säga tio . Vi behöver fortsatt satsa på både och. Det konventionella lantbruket kommer att vara en av de viktiga faktorerna för att vi ska ha en landsbygd som lever, och det ekologiska har sin givna plats. Låt oss inte se motsättningarna utan se dem som komplement. Låt oss ta det ansvar som vi måste göra för vårt eget land och en levande landsbygd men också för det internationella perspektivet och producera livsmedel på ett hållbart sätt i . Jag yrkar därmed bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga motioner. 70 (MP): Jag kan börja med att ställa mig bakom reservationer. Jag yrkar för tids nu inte bifall till någon här. Betänkandet heter Landsbygdspolitik m.m. Jag tycker nog att politik som sägs vara landsbygdspolitik behandlas besynnerligt i vår politiska dagordning. Det är ett slags jordbruksstuprör, eller kanske plogfåra är mer lämpligt i sammanhanget. Dessa plogfåror brukar man harva emellan. Då blir det en helhet, en såbädd. Landsbygd är så mycket mer och omfattar så många fler områden än de areella näringarna, även om de är historiskt förknippade med vad som sker på landsbygden. Jag tänkte dra lite bredare penseldrag. Jag hoppas att jag inte avviker för mycket från ämnet. I som i övriga världen har vi en urbanisering, en flytt från stad till land, med en ökad koncentration i våra boendestrukturer. På många ställen töms landet omkring oss på folk, och städerna växer så att det knakar. Debatten pågår, inte minst genom den bok som skrev, som heter Landet utanför. Förra sommarens radioprogram om det kluvna landet är också väldigt intressant. Den här debatten har pågått . har det pågått diskussioner och kommit förslag om kampen för att landsbygden ska överleva, återinflyttas och utvecklas. finns det orter där man lyckats vända trenderna, men är det väldigt sårbart. Och det är svåra utmaningar att långsiktigt behålla de framgångar man tillfälligt haft. Stora samhällsförändringar påverkar oss och ger effekter som inte är lätta att sätta fingret på. Men oftast vet vi att när en skola läggs ned på en ort har den orten förlorat möjligheten att locka till sig barnfamiljer. När en bensinstation slår igen vet vi att vi måste åka mycket längre bort för att få tag i bränsle till bilen. Men det finns annat som det är svårare att förstå effekterna av. Det som brukar kallas för effektiviseringar av bland annat statliga myndigheter leder till att allt färre människor arbetar över hela landet. Verksamhet koncentreras till stora orter eller städer. urholkas servicen alltmer i glest befolkade områden. När en bygd blir fattigare på människor minskar möjligheterna för dem som bor kvar. Det blir en brist på vänner att träffa och umgås med. Bristen på flera generationer med olika erfarenheter och behov betyder också att mångfalden minskas. Den motion som jag väckte , som handlar om landsbygdspolitik, har som utgångspunkt att visa på det ömsesidiga beroendet mellan stad och land samt uppmärksamma behovet av att inkludera landsbygden och dess befolkning i den övergripande samhällsplaneringen. De areella näringarna har i hög grad förändrats, och det har rasat i väg till en ganska stor förändring. En brytpunkt var faktiskt EU-inträdet. Det har gett oss en gemensam politik på flera områden, och jordbrukspolitiken är ett stort område. EU-medlemskapet har gett oss ett system som vi ska inrätta oss i. Det är ett system som vi i också ska vara med och utforma, och det arbetet pågår just . Men det upplevs som abstrakt för många människor. vet vi att jordbrukare i måste använda sig av det här systemet för att klara sig. De hade kanske gärna sluppit det. De hade kanske gärna använt till att gå ut och bruka sin åker i stället för att sitta och fylla i blanketter. Men vi lever i det här systemet . Det är komplext, och vi vill vara med och påverka det, så att det blir bättre. Vi i anser att vår jord, vårt jordbruk och vår livsmedelsproduktion är så starkt förknippade med grunden för våra livsförutsättningar att det som ytterst behöver styra hur och vad vi producerar är de ekologiska systemen och hur mycket vi belastar dem. Vi anser också att den produktion som belastar just vår miljö, det ekologiska systemet och framtiden är det som vi behöver forska runt. Vi behöver anpassa oss till och gynna det som vi kommer fram till är bra. Det gäller allt från pollinerare och växelgrödor i jordbruket till hur vi gynnar mykorrhizan i jorden. De pengar som kom från handelsgödselskatten behövs till forskning för att utveckla mycket av det här. Jag tänkte också säga någonting om att alliansregeringen ofta pratar om Matlandet . Vi har hört det . Vi hör det ofta ute i landet. Vi hör om matturism, om landsbygdsutveckling och så vidare. Man pratar om vikten av ett miljövänligare jordbruk. Men i akt och handling upplever vi att det görs tvärtemot. kan vi läsa om motioner från representanter från som i stort sett tycker att man inte behöver satsa så mycket på den ekologiska produktionen i förhållande till den andra produktionen. Så upplever jag det hela i alla fall. läser vi i betänkandet att antalet företag inom livsmedelssektorn med småskalig produktion och gårdsförsäljning ökar. Och det är en ökad efterfrågan på ekologisk produktion och mat med lokal prägel. Precis som läste upp nådde den ekologiska produktionen, enligt statistik, inte upp till de tidigare gällande målen, och den inhemska efterfrågan är betydligt större än produktionen. Den inhemska efterfrågan på ekologiska livsmedel är alltså större än produktionen, och det innebär att vi importerar ekologiska livsmedel. Alla vi som sitter här tycker att vi ska öka den svenska produktionen. Alltså finns det mer att göra. Här finns det en stor potential, och här behövs politik. Det är det som är så viktigt i den här debatten. Det enda som tas upp av min landsbygdsmotion i den här kammaren , under rubriken landsbygdspolitik, är frågan om tillagningskök. Att det är krångel med den offentliga upphandlingen och vilka kravspecifikationer som är möjliga att ha är jag mycket väl medveten om efter att ha varit ute och pratat om offentlig upphandling i skolor och i kommuner. Jag har upptäckt vilket otroligt arbete man behöver bedriva för att nå det man vill ha. Här behöver vi jobba tillsammans allihop för att lösa alla de knutar som fortfarande finns. Jag beundrar de människor som verkligen lyckas i kommunerna. Min motion handlar egentligen inte om just upphandlingen utan om fenomenet att tillagningskök försvinner. Att kunna välja närproducerat och ekologiskt är något som många fler vill göra i de offentliga köken, men problemet är att tillagningsköken läggs ned på sjukhus, äldreboenden och skolor. De stängs och ersätts med mottagningskök där färdiglagad mat bara värms upp före servering. I stället lagas maten i stora industrianläggningar, och den färdiglagade maten transporteras långa sträckor. Tillagningsköken är nödvändiga för att man ska kunna välja närproducerade varor. Vi har drivit ett förslag i om det som vi kallar för skolkökslyft och om att ställa krav i den offentliga upphandlingen som gynnar lokal matproduktion. Vi vill att man i , i kommuner och i landsting ska satsa på en vällagad, ekologisk och närodlad mat med genuin smak. Vi är övertygade om att det är viktiga förslag för att gynna lokal kvalitativ matproduktion. I det sammanhanget vill jag uppmärksamma att Matlandet också ska kunna lyckas med att producera lokalt. Man ska kunna tillaga det och kunna äta det. Då krävs det att vi tittar på det här med en bredd. För övrigt när det gäller landsbygdspolitik finns det mycket som den här regeringen kan göra, och som de skulle ha gjort, för att lyfta landsbygden i ett bredare perspektiv. Det har funnits utredningar Se landsbygden! Det har kommit ett förslag om bättre offentlig service. Det kommunala utjämningssystemet debatteras. läste jag att 55 nya statliga myndigheter har kommit till, men hälften av dem har hamnat i huvudstaden. Bredbandsfrågan är avgörande för landsbygden. Energisatsningen är avgörande för landsbygden. Företags möjlighet till rätt kompetens är avgörande för landsbygdsföretagen, och då bör man inte dra ned på resurser till de mindre högskolorna. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 13 §.) Föredrogs miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2011/12:MJU18 Kemikaliekontroll. 71 (S): Vi ska nu debattera miljö- och jordbruksutskottets betänkande nr 18 om kemikaliekontroll. I betänkandet behandlas ett antal motioner från den allmänna motionstiden som tar upp bland annat EU:s kemikalielagstiftning Reach, det nationella kemikaliearbetet, bekämpningsmedel, nanoteknik och kemikaliekrav vid upphandling. Det är en stor blandning av frågor, och i betänkandet finns det ett antal socialdemokratiska reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation nr 2. Kemikalier finns runt omkring oss och överallt. finns det över 100 000 registrerade kemikalier, och man kan säga att de finns i stort sett överallt i vårt moderna samhälle. Vissa kemikalier är farliga för hälsan, för vår omgivning och för vår natur. Andra är helt ofarliga och påverkar varken levande eller döda ting. Många av dem är av naturlig karaktär och finns i vår omgivning och i vår natur fast kanske inte riktigt i de koncentrationer som vi människor har tagit fram dem i. Jag tycker att samhällsdebatten kring kemikalier i mångt och mycket är alldeles för liten. Vi skulle behöva diskutera kemikaliefrågan mycket mer. Det händer med jämna mellanrum att man får se olika typer av skräckrubriker i tidningarna om enskilda ämnen som har påverkat någon eller några eller som skulle kunna påverka någon eller några. Men samhällsdebatten dör oftast lika fort som tidningarnas intresse. Jag tycker att vi bör ha en ständig kemikaliedebatt. De effekter och framför allt de kombieffekter som olika kemikalier kan ha på vår omgivning, på oss människor och på vår natur skulle nämligen behöva utredas mycket mer. Framför allt skulle vi behöva få en mycket bättre kontroll av och förståelse för hur de här olika effekterna faktiskt påverkar oss. Här finns det mycket kvar att göra. Jag tror till exempel att väldigt få människor är medvetna om vilka kemikalier eller olika typer av ämnen som en stor del av de produkter man köper innehåller. Det är oerhört problematiskt att man som konsument inte riktigt vet eller har kunskap om vad olika produkter, från en mobiltelefon till en smörgås, kan innehålla. När vi pratar om kemikalier och framför allt om att begränsa kemikalier i vår vardag ska man också vara medveten om att det skulle få ganska stora konsekvenser, för utan kemikalier och utan de tillsatser som finns tror jag att vi skulle ha svårt att sammanbinda det moderna samhället, den stressiga vardagen och det liv vi lever . En hel del kemikalier har ju positiva egenskaper, till exempel som att öka livslängden på ett antal livsmedel och göra vissa produkter mer färgglada. Det finns också egenskaper som skyddar mot brand, fukt och så vidare, och när man diskuterar vilka kemikalier som ska finnas och inte finnas i samhället är det också viktigt att fundera på hur det kommer att påverka det samhälle vi har byggt upp. Den balansgången är oerhört svår att hitta i ett system där vi både har säkra och fungerande kemikalier som vi måste vara trygga med de produkter vi använder oss av. Kemikaliers fördelar måste vägas mot nackdelarna, och vi måste ha respekt för vad som komma skall. Problemet som jag och Socialdemokraterna ser är att kemikalieanvändandet ökar. Det kommer nya kemikalier, och ett av de problem som dykt upp är att när en kemikalie förbjuds skapas en ny med exakt samma egenskaper för att kunna nyttjas tills kemikalien återigen blir förbjuden. Ett annat problem är när industrin i många fall använder sig av kemiska råvaror i stället för naturliga råvaror för att göra produkter billigare utan att egentligen informera konsumenterna om dessa konflikter och problem. Vi behöver som sagt en säkrare kemikalieanvändning. Kontrollen och tillsynen på det här området är oerhört viktig, och jag tycker att det behöver göras mer. I dagens samhälle finns det kontrollmekanismer, men de är inte på något sätt tillräckliga. Framför allt tycker jag inte att man informerar tillräckligt mycket om olika typer av kemikalier och hur de kommer att påverka både oss och vår närmiljö. Jag anser därför att det behövs ett mer transparent och tydligt uppföljningssystem för hur våra kemikalier tar sig genom våra kretslopp och framför allt genom samhällssystemet. I betänkandet finns ett antal motioner som behandlar EU:s kemikalielagstiftning Reach. Det är oerhört viktigt att vi har ett internationellt samarbete, men det är också viktigt att detta samarbete utvecklas. Reach har på många sätt inneburit en positiv viljeinriktning inom EU, men det finns fortfarande väldigt mycket att göra. Här tycker jag att är alldeles för passivt. Regelverket behöver skärpas, och principer om att ersätta farliga kemikalier med mindre farliga kemikalier måste intensifieras. Det handlar om att vi måste öka takten när vi analyserar vilka ämnen som är farliga. Vi måste sätta upp fler ämnen på den så kallade kandidatlistan, och vi måste se till att kontrollen och efterlevnaden av Reach förbättras. Jag tror att vi framgent måste arbeta för att utveckla Reach till någonting mer än det är . Jag går vidare till miljömålen och framför allt miljömålet om en giftfri miljö. Regeringen fattade beslut om ytterligare 13 etappmål för att uppnå miljökvalitetsmålen. Regeringen och miljöministern slog på stora trumman och menade att nu visar man handlingskraft och kommer med ett antal konkreta förslag som kommer att lösa problemen med att nå de olika miljömålen. Det som är mest förvånande är att dessa 13 etappmål i stort sett är identiska med de etappmål som Miljöberedningen föreslog . Har regeringen inte kommit längre? När ska vi få se något mer än bara mål? Regeringen pratar väldigt mycket, men det händer väldigt lite. De etappmål som vi har sett nu är i många fall bra, men de borde för länge sedan ha lyfts fram och gjorts till mål. Framför allt: När får vi se åtgärder? När får vi se styrmedel, och när får vi se skarpa förslag om hur dessa mål ska kunna efterlevas och uppnås? På det här området som på så många andra områden finns det mål, men det finns inga styrmedel och inga skarpa förslag om hur vi ska nå upp till dessa mål. i vår kommer Miljömålsberedningen att lämna ett betänkande till regeringen vars syfte är att hitta ett antal punkter kring hur vi ska nå miljökvalitetsmålen, bland annat målet om en giftfri miljö. Den slutsats man redan nu kan dra är dock att man inte kommer att nå det mål som är satt till 2020. Regeringen och miljöminister har sagt att just målet om farliga ämnen är ett av de områden som regeringen har prioriterat och ska prioritera absolut mest. Men varför händer det då ingenting? Om det här är ett av regeringens mest prioriterade områden, varför får vi då inte se några konkreta åtgärder? Varför får vi bara se mål som vi för länge sedan visste att vi borde ha antagit i den här kammaren? Enligt kommer endast att uppnå två av de nationella miljömålen till 2020 Skyddande ozonskikt och Säker strålmiljö. Övriga mål tror man inte att vi kommer att uppnå om det inte tas ordentligt tag i att skapa styrmedel och ordentliga konkreta förslag som ger effekt. Regeringen och miljöministern har högt satta ambitioner, men när ska vi få se något konkret så att vi kan nå dessa mål? 72 (MP): pratade jag med min kompis . Hon är gravid med sitt första barn, och det är så klart väldigt många frågor som virvlar runt i hennes huvud just . En av dem handlar, lite otippat, om kemikaliepolitiken. Hon har nämligen sett en dokumentär om hur många farliga ämnen som hon har i sitt blod och som vandrar rakt över till den lilla människa som växer i hennes mage. I den där magen är inte barnet så himla skyddat, utan tvärtom utsätts det för kemikalier som även i pyttesmå doser kan ge stora effekter. I den känsliga utvecklingen när en cellklump ska bli en hel människa med armar och ben och alla organ på rätt plats är det inte mycket som krävs för att någonting ska gå fel, särskilt inte med de hormonstörande kemikalierna som kan ge oväntade effekter även i väldigt små doser. Det här var ingen gåva ville ge till sin bebis. visste hon inte riktigt vad hon skulle göra för att undvika det här. De ämnen som riskerar att skada hennes bebis finns överallt omkring oss, från plastförpackningarna som vi har vår mat i till krämen som vi smörjer in huden med. Vi kan vända uppochned på plastbyttor och kolla efter plastsorten, vi kan välja ekologiskt och miljömärkt, vi kan lusläsa innehållsförteckningar och vi kan satsa på naturmaterial, men hur vi än vrider och vänder på oss är det som enskild konsument väldigt svårt att välja bort kemikaliesamhället. Därför lovade jag henne att vi politiker skulle göra vad vi kan för att avgifta samhället. Och behöver jag hjälp. Lyckligtvis har vi en rad förslag i det här betänkandet som skulle kunna ta oss i alla fall en bit på väg. Ett av de förslagen handlar just om barnperspektivet, om insikten att barn är särskilt känsliga, speciellt men också under senare utveckling. Då är det viktigt att vara extra noggrann med de ämnen som barn kommer i kontakt med. Men det har ju inte så stor nytta av . Hon kommer säkert sedan, när barnet blir lite större, att glädja sig åt att barnmatsburklock och nappflaskor inte längre ska innehålla bisfenol A, men de ämnen som hon för över till bebisen nu kommer ju inte från nappflaskorna eller barnmatsburkarna, eftersom själv inte konsumerar så mycket mat ur barnmatsburkar och nappflaskor. Om vi ska skydda barnen behöver vi plötsligt skydda deras mödrar också. Och presumtiva mödrar dricker ju inte bara ur nappflaskor och äter ur barnmatsburkar. Då måste vi plötsligt ge oss på hela samhället, och så är vi tillbaka någonstans där vi började. Vi måste se till att fasa ut de kemikalier som sprids i vårt samhälle som orsakar effekter på oss, på våra eventuella barn, kommande eller nuvarande, och på kommande generationer. Var börjar vi då? En bra början är att inse att man inte ska behöva ha en doktorshatt i kemi för att gå ut och handla. Man ska kunna känna sig trygg med att de varor man köper är säkra, att vi förbjuder de ämnen som är farliga. har regeringen tyvärr varit ganska räddhågsen inför förbud och mest gömt sig bakom EU:s lagstiftning. Det är sant att det är bra om man kan få med sig hela EU på att förbjuda saker, men ett sätt att faktiskt få EU att förbjuda saker har visat sig vara att enskilda länder går före och pekar ut ämnen och säger att det här tänker vi inte acceptera. På så sätt kan man också få fler länder att följa efter. Vi har här förslag på en del ämnen som man skulle kunna förbjuda , till exempel det extremt svårnedbrytbara och sannolikt reproduktionsstörande PFOA. Vi har också förslag på att ta helhetsgrepp över hela områden, som exempelvis textilier, varor som vi kommer i kontakt med inpå bara skinnet, där man verkligen skulle kunna plocka bort otrevliga kemikalier. Vi föreslår att den offentliga upphandlingen ska vara en förebild och ersätta farliga kemikalier med mindre farliga alternativ. har en så kallad SIN-lista Substitute it now! med några av de riktiga värstingkemikalierna som man skulle kunna ersätta med bättre alternativ. Det kan vara en utgångspunkt i upphandlingen till skolor, dagis, äldreboenden och andra delar av den offentliga upphandlingen. Men i grunden måste vi se till att få ordning på EU:s kemikaliepolitik, Reach. Det fanns goda ambitioner med Reach från början, men under resans gång blev det tyvärr rätt urvattnat. Substitutionsprincipen, att farliga ämnen skulle ersättas med mindre farliga alternativ, fick inte riktigt det genomslag som den borde ha fått. Högt satta volymgränser gör att inte alla relevanta ämnen regleras som de borde. Inte minst är det ett problem med nanomaterial, alltså material som baseras på pyttesmå nanopartiklar som just genom sin ringa storlek har nya och delvis okända hälsoeffekter, men också genom just den lilla storleken inte når upp till de här volymgränserna, om de inte används i väldigt stora mängder. kan hela kemikalieprövningen kännas väldigt tröstlös. Det finns hundratusentals ämnen ute på marknaden. De flesta av dem har vi väldigt dålig koll på.