prot · GZ0964 · 2012-01-31 00:00:00 — I motion om polisfrågor skriver man: Antalet poliser och hur polisen fungerar är alltså inte den stora avgörande faktorn för brottsutvecklingen som den borgerliga regeringen ofta vill göra gällande. Men en väl fungerande polis är onekligen ändå en viktig del i det brottsförebyggande arbetet. Detta till trots förstår jag inte hur den gemensamma rödgröna oppositionen i årets budgetmotion som handlar om rättsväsendet anvisar 150 miljoner mindre till polisens verksamhet än vad regeringen gör. Hur hänger detta ihop? Vi går vidare och tittar lite grann på vad det står på hemsida under rubriken . En fråga finns formulerad: Hur vill ni att polisen ska arbeta brottsförebyggande? svarar: En viktig del i det brottsförebyggande arbetet är antalet poliser, men man måste också uppmärksamma hur poliserna arbetar och vilka arbetsuppgifter som är prioriterade. Min fråga till och , som också representeras i debatten, är: Hur åstadkommer man detta i praktiken med en hel politik där man har betydligt lägre anslagstilldelning till polisorganisationen än alliansregeringen har? Det är för mig obegripligt. Tittar man dessutom på vilka som förövar så allvarliga rån som butiksrån kan man läsa under rubriken : Men på det stora hela så tycker vi att det talas mycket (TREDJE VICE TALMANNEN: Du har kommit ganska långt från ämnet , vill jag påpeka.) Det tycker jag inte. Jag tycker att en helhetspolitik är viktig att föra, fru talman. Men då kanske vi ska stanna där i detta inlägg och ställa oss frågan vad poliser har för roll att spela i ett brottsförebyggande arbete, till exempel mot butiksrån. Jag tycker att det hänger ihop. 47 (S): Jag tackar fru talmannen för tillrättavisningen av Finn , som inte höll sig till ämnet. Jag blir riktigt fundersam, fru talman, när jag läser svaret från . Hon skriver att hon efter en diskussion med arbetsmarknadens parter lägger frågan på is. Det här är väl bara, , ytterligare ett exempel på ministerns och regeringens passivitet när det gäller frågor om arbetsmiljö? Vad vi pratar om är ständigt återkommande rån och hot. Människor far illa på sina arbetsplatser och får uppleva traumatiska händelser. Detta har uppmärksammats i olika kampanjer och av olika organisationer. Man inser att detta är en väldigt allvarlig fråga. pekar på detta. Våld och hot blir det bara mer och mer av i detta land. Det måste naturligtvis stävjas och motarbetas. I det läget skriver arbetsmarknadsministern i svaret till att hon efter en diskussion inte tänker göra någonting. Vad ger det för signal till de anställda i butikerna? Vad ger det för signal, , till alla som vill ha bort kontanter? Man kan fråga hotell- och restaurangbranschen. Man kan fråga bankerna. Man kan fråga alla som vet att det är farligt att hålla på och handskas med kontanter på grund av risken för rån, våld och hot. Ändå svarar arbetsmarknadsministern så enkelt att hon efter en diskussion inte tänker göra någonting. En majoritet i pekar på detta och säger att det är allvarligt och viktigt. Då säger att man lämnar över det och låter det bli en ren myndighetsfråga; de får fixa det. Ungefär samma synsätt har hon på : Lägg på dem mer arbetsuppgifter, men tillför inte resurser! Det är tyvärr det förhållningssätt som ansvarig minister har i arbetsmiljöfrågorna. Det kommer att drabba folk som jobbar i butik och blir rånade, blir hotade, blir skrämda in på skinnet om de överlever rånet och den traumatiska händelsen. Hon hänvisar till att det inte räcker, efter en diskussion med arbetsmarknadens parter. Ursäkta mig, fru talman, om jag låter lite upprörd. Men så är fallet det är det som är verkligheten. Jag är själv gift med en polis som har fått rycka in vid olika rån och vet vad som händer med den som blir utsatt för detta och vilken risk som poliserna själva utsätter sig för därför att det finns kontanter tillgängliga. har ministern tydligen gjort upp med arbetsgivarsidan, som säger att de är emot det här. Därför ska man inte göra någonting. Detta är ett flagrant exempel, fru talman, på en passivitet från regeringens sida som inte på något vis pekar på att man tar ansvar för arbetsmiljön för dem som jobbar i butiker som hanterar kontanter. Man tar inte ansvar för de följder som alla rån och hot får. Man tar inte heller ansvar för alla de branscher och alla andra som vill ha bort kontanthanteringen av säkerhetsskäl. Ursäkta mitt uttryck: För mig blir detta ren ynkedom. 48 Arbetsmarknadsminister (M): Jag tackar för interpellationen. Det är oerhört viktigt att vi håller oss till frågan om att bekämpa hot och våld i samhället. Jag delar uppfattning att detta är ett allvarligt samhällsproblem. Det är också därför alliansregeringen har satsat oerhört stora resurser på att få ett bättre rättsväsen, en skarpare lagstiftning och hårdare straff för våldsbrott. Det är en oerhört prioriterad fråga. Visst kan sluten kontanthantering vara bra i vissa fall. Och visst kan det vara så att förbud mot nattarbete är bra i vissa fall. Man kan behöva ha en nattlucka, som man har på en del nattöppna ställen. Men delar inte Socialdemokraterna åsikten det har de i alla fall gjort tidigare att det är som är bäst på att bedöma riskerna och se till att detta fungerar på ett bra sätt i avlånga land? Uppfattningen att det är som ska stifta lag när det gäller vad som är bäst i det enskilda fallet innebär ett perspektivskifte som jag inte riktigt känner igen. Vi vet att teknikutvecklingen ändras och att riskerna är olika stora. Vi vet också att det behövs en dialog mellan arbetsmarknadens parter och företrädarna för olika organisationer. Det är inte entydigt så som vill göra gällande, att alla ser det här som den enda eller bästa lösningen på alla de problem som finns i samhället. Jag tycker att det är en bra ordning att vi har självständiga myndigheter som har möjlighet till föreskriftsrätt och i vissa fall möjlighet att meddela förbud. Att ha ett till kontantlöst samhälle för alla restauranger och butiker skulle också få konsekvenser för möjligheten att driva en liten butik på en liten ort. Det skulle innebära färre arbetstillfällen och försämrad service. Också sådana saker måste branschen ta hänsyn till när man ska förebygga våld och brott. Inte minst är det även viktigt att man har ett rättsväsen som förebygger brott och kan stävja brott genom våra domstolar. Jag tycker att den ordning vi har i är någonting som är positivt. Vi har självständiga myndigheter som kan besluta om sluten kontanthantering, förbjuda nattarbete eller ensamarbete och meddela föreskrifter och regler kring detta. Vi behöver jobba på bred front för att minska rånen. Jag delar interpellantens uppfattning att de är ett allvarligt problem. Jag har tyvärr också träffat personer som varit utsatta för rån och allvarliga brott och vet vilka konsekvenser det får. Vi prioriterar den här frågan betydligt högre än har gjort när det gäller satsningar på rättsväsendet, vågar jag säga. 49 (V): Finn försökte göra gällande att regeringen egentligen gör gemensam sak med fackliga organisationer mot arbetsgivarna. Det är inte sant. och LO vill ha en lagstiftning om sluten kontanthantering. Arbetsgivarorganisationerna vill det inte. Både Finn och arbetsmarknadsministern var inne på att det är polisen och rättsväsendet som ska förebygga brott. Det är en del av deras uppgifter. Men jag tror att varken i eller regeringen har tänkt sig att man ska ha polisbemanning på alla tusentals nattöppna butiker runt om i landet. Därför är det självklart att det är i själva butikerna och i den lagstiftning som krävs för säkerhet i butikerna som det måste förbättras om man ska kunna förebygga rånen. Det är också vad till exempel och rekommenderar. Arbetsmarknadsministern kommer in på var skon egentligen klämmer, nämligen varför näringslivet är en så stor motståndare. Det är därför att man tycker att det är för dyrt att införa slutna kontanthanteringssystem. Då ska man komma ihåg att ett enda butiksrån kostar butiksägaren enligt en beräkning som branschens egna företrädare har gjort. Det är bara för butiken i sig. Till det kommer samhällets kostnader för rättsväsen, sjukskrivningar med mera som är mycket större. Att enskilda butiksägare väljer att chansa och tänka Vi drabbas nog inte av ett rån hellre än att investera i ett säkert kontanthanteringssystem är en sak. Men en regering har ett betydligt större ansvar än så. Det är samhällsekonomiskt kortsiktigt och ansvarslöst att inte göra allt som över huvud taget går för att minska risken för rån, om inte annat av rent ekonomiska skäl. Framför allt handlar det om och regeringens ansvar för att skydda människor i samhället mot risken att bli utsatta för rån och hot. Det är bara att konstatera att det är en väldig skillnad på folk och folk. lade man ut en kvarts miljard kronor på personskydd för regeringen och riksdagsledamöter. Det skyddet kostade per politiker. Det är bra att man ser till att skydda personer som är utsatta för hot och risk för att drabbas av våld. Men för att skydda alla de unga människor som jobbar i butiker och som ser till att vi kan köpa mjölk, hyra film och tanka bilen alla dygnets timmar är regeringen inte betedd att lägga två strån i kors. Tar man ett butiksjobb får man tydligen finna sig i att leva med rädslan att få en pistol upptryckt i ansiktet eftersom det anses vara för dyrt med dubbelbemanning och slutna kassasystem. Det räcker att näringslivets organisationer säger nej så är saken klar. Det var inte det uppdraget som regeringen fick av , att fråga vad de tyckte och ha en handuppräckning. uppdrag till regeringen var att sätta sig ned och resonera sig fram till ett lagförslag som är rimligt, som skyddar de anställda och som båda parter kan leva med. Att man har satt sig ned och frågat kan inte betraktas som ett seriöst sätt att uppfylla det riksdagsbeslut som vi har fattat därför att vi bryr oss om alla de butiksanställda som drabbas av rån och våld i vårt land. 50 FINN (M): Jag förstår återigen inte hur interpellanten kan undvika att höra vad ministern säger i sitt svar och även läsa innantill. Mycket riktigt beslutade att tillkännage för regeringen att initiativ bör tas till att tillsammans med arbetsmarknadens parter utforma ett förslag till en lag. Det är riktigt. Sedan säger att LO och tycker i princip samma sak. I svaret står: Det framgår också att LO anser att olika tekniska lösningar är aktuella för butiker av olika storlek. Man problematiserar lite grann kring teknikutvecklingen. Det gör att en strikt lagstiftning måste ta hänsyn till detta. I detta läge är det så att ett regelverk införs snabbare utan att det lagfästs när har möjlighet att komma med föreskriftsförändringar. Jag läser också i ministerns svar att detta normalt sett är en ståndpunkt som framförs från arbetstagarhåll. Därmed vill jag säga att man från regeringen går mer i armkrok med arbetstagarna än med arbetsgivarsidan. Jag sade det i mitt förra inlägg, och jag vidhåller detta. Jag och ministern tillhör ett parti som värnar rättsväsendets ansvar för att hindra butiksrån, att arbeta brottsförebyggande och att beivra de brott som har begåtts. Jag kan tycka att det hör mer till ämnet än att diskutera politikerhot i förhållande till interpellantens fråga i sin interpellation. Även om det också är ett mycket allvarligt brott är det inte vad frågan handlar om. Det handlar om att se hela politiken, ta ansvar för såväl lagstiftningsprocessen som de redskap vi har för att snabbt och flexibelt kunna följa en teknikutveckling när det gäller sluten kontanthantering. Jag delar ministerns bedömning på den punkten. Jag delar också ministerns bedömning att rättsväsendet och satsningar på rättsväsendet är av betydelse både för brottsförebyggande åtgärder och för att beivra brott. Här ligger vi långt före den rödgröna oppositionen. 51 (S): Var det inte så, , att uppdraget som gav regeringen var att tillsammans med parterna ta fram ett förslag? Betydde det då att alla skulle vara överens från början? Betydde det också att all kontanthantering skulle bort i ? Nej, så var det inte. har arbetat fram ett 13-punktsprogram som gäller detta. Man är fullständigt medveten om att man måste hitta en lösning som är rimlig och acceptabel. Men det måste vara en lösning som får bort många rån. Det var uppdraget och ingenting annat. Men lägger regeringen sig platt och hävdar att eftersom parterna inte är överens kan man ingenting göra, och då gör man ingenting heller. Jag sade i mitt förra inlägg att vi måste få bort kontanter och få mindre kontanthantering. Man kan snacka om att vara förebyggande. Att ta bort så mycket kontanter som möjligt är väldigt förebyggande. Det minskar möjligheten till rån. Det förbättrar tryggheten på väldigt många små arbetsplatser. Det om någonting är förebyggande. Ni talar om polisiära resurser. Men låt oss då vara förebyggande. Låt parterna tillsammans med regeringen ta fram ett förslag som är acceptabelt för de flesta. Låt det inte bara stanna vid: Vi kan ingenting göra därför att arbetsgivarna har sagt nej. För mig låter det som ett klassiskt moderat grepp att lyssna till arbetsgivarna och strunta i alla dessa som blir utsatta för rån. Det är nästan tre . Det struntar regeringen i. 52 Arbetsmarknadsminister (M): Den svenska arbetsmarknaden ska präglas av trygghet och öppenhet. Ingen ska behöva vara rädd och orolig för att gå till jobbet. Jag känner inte igen mig i det för fram i talarstolen. Menar att vi inte har ett arbetsmiljöverk som kan besluta, förbjuda ensamarbete och meddela föreskrifter om sluten kontanthantering när man gör den bedömningen i varje enskilt fall? Det är precis vad gör. Det är en väldigt bra ordning att det i det enskilda fallet kan se vad som passar bäst och vad som är rimligt och också följa den snabba teknikutveckling som finns på området. Dessutom har regeringen gett ökade resurser och ett tydligare uppdrag om ökad kunskap när det handlar om hot och våld i arbetslivet. Jag kan konstatera att man i vissa fall ställer krav på sluten kontanthantering och fattar beslut om förbud mot ensamarbete och, som jag sade i mitt tidigare svar, nattlucka och sådana lösningar. Är enligt lösningen att det inte ska finnas kontanter i det svenska samhället tror jag att det är svårt att genomföra det. Det finns också en risk att rånare tar cigaretter. Vi har sett exempel där det har gällt oxfilé. Då ökar brotten i butik. Det finns en mängd olika problem i vårt samhälle som man inte kan lösa genom så enkla penseldrag som föreslår. Det är viktigt att poängtera i debatten att alliansregeringen har en strikt hållning och genomför ett mycket kraftfullt arbete för att bekämpa våld och hot i vårt samhälle. Vi satsar stora resurser på det. har som uppdrag att jobba förebyggande och att i vissa fall meddela sådana föreskrifter som tar upp. 53 (V): Att olika tekniska lösningar är lämpliga för olika slags butiker är fullständigt självklart. Det står inte på något sätt i motsättning till införandet av en lagstiftning. Både ministern och Finn försöker få det att framstå som att en lag om sluten kontanthantering skulle betyda exakt identiska krav på precis alla butiker. Men det står ingenting om det i riksdagsbeslutet. Riksdagsbeslutet innebar ett uppdrag till regeringen att ta fram en generell lagstiftning för sluten kontanthantering som fungerar i hela branschen. Den skulle tas fram i samverkan med parterna. En sådan samverkan tycker jag inte att man kan kalla det för när man har frågat fem näringslivsorganisationer som har enats om att säga att de inte vill ha detta. Sedan har man frågat en arbetstagarorganisation som säger det motsatta att detta vill de ha. Sedan räknar man och säger: Titta, det blev 51. Då lägger vi ned det här! Så kan man inte behandla ett riksdagsbeslut. Så kan man inte heller behandla ett allvarligt samhällsproblem som orsakar enormt stort lidande för mängder av människor som går till sina jobb varenda dag och är rädda för att drabbas av hot och våld på jobbet. Tyvärr har de också ganska goda skäl att känna denna rädsla. Jag är förvånad över att arbetsmarknadsministern tycker att det är någonting märkligt och nytt med att stiftar lagar också när det gäller säkerhet på arbetsmarknaden. Vi har mängder av sådana lagar på den svenska arbetsmarknaden. I den svenska modellen går det till så att man stiftar en lag, och sedan kommer arbetsmarknadens parter överens om hur man ska hantera denna lag ute på arbetsplatserna. Det är varken nytt eller konstigt, och det borde kunna ske på detta område också. 54 Arbetsmarknadsminister (M): Jag delar interpellantens oro för människor som är rädda för hot och våld; låt mig vara tydlig på den punkten. Jag kan konstatera att LO i sitt remissvar på sanktionsutredningen som gäller just arbetsmiljö skriver: har mångåriga goda erfarenheter av att på ett följsamt sätt anpassa arbetsmiljölagens föreskrifter till de snabba förändringarna i arbetslivet. har också en större möjlighet än regeringen att verkställa statens uppgift att balansera arbetsmarknadsparternas olika intressen. Som jag har sagt i mina tidigare svar, som det verkar som om interpellanten inte riktigt har hört, har precis det som efterfrågar: De har möjlighet att göra en riskbedömning och besluta om föreskrifter som förbjuder kontanthantering i det enskilda fallet där man ställer krav på tekniska lösningar. Det handlar om att förbjuda ensamarbete eller att säga till när en butiksinnehavare eller en person som har en bensinmack måste ha en nattlucka. Ska vi gå tillbaka till detaljreglering av alla butiker och restauranger i hela ? Det handlar också om loppmarknader och så vidare; ni kan själva tänka er hur många tusentals ställen det handlar om där man ska installera ett visst tekniskt system, som förespråkar. En enskild kassalösning kostar enligt denna princip . Det kommer att innebära att man inte får lösningar som är tekniskt anpassade i tiden. Jag tror inte att det är lösningen för framtiden, utan jag tror att den lösning vi har är bra. Jag skulle gärna vilja höra om har någon annan uppfattning än att gör ett bra arbete när det gäller föreskrifter och förbud i de enskilda fallen. Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren beslutade på förslag av tredje vice talmannen att ajournera förhandlingarna till . 9 § Svar på interpellation 2011/12:196 om omställningsförsäkringen 55 Arbetsmarknadsminister (M): har frågat mig om jag avser att ompröva politiken så att fler arbetstagare får av sin tidigare lön via omställningsförsäkringen. Regeringens främsta uppgift är att öka sysselsättningen och därmed minska utanförskapet. Regeringen har genomfört en rad reformer för att upprätta arbetslinjen. Bland annat har arbetslöshetsförsäkringen reformerats till en omställningsförsäkring mellan två jobb. Försäkringen består av två delar: en grundförsäkring och en frivillig, inkomstrelaterad försäkring. Det är naturligt att ersättningen ser olika ut beroende på om den sökande har valt att ansluta sig till den frivilliga arbetslöshetsförsäkringen eller inte. Regeringen står för en aktiv arbetsmarknadspolitik för att främja en omställning. Det är viktigt att det finns ett skyddsnät vid arbetslöshet. När vi nu ser en oro i världsekonomin i form av en skuldkris behöver vi prioritera en offensiv jobbpolitik. Det handlar om aktiva insatser för aktivitet och omställning. Regeringen satsar ytterligare på en förstärkt arbetsmarknadspolitik i form av exempelvis mer arbetspraktik och arbetsmarknadsutbildning och fler arbetsförmedlare. Jag vill också påminna om den parlamentariska utredningen om hållbara försäkringar vid sjukdom och arbetslöshet som tillsattes . Utredningen har bland annat i uppdrag att se över och föreslå förändringar i arbetslöshetsförsäkringen så att alla som har förvärvsarbetat och uppfyller arbetsvillkoret har rätt till en inkomstrelaterad ersättning vid arbetslöshet. Utredningen ska redovisa sitt arbete . står inför en stor utmaning, men som interpellanten framhåller finns det också resurser och kompetens för att möta den utmaningen. Arbetsförmedlingen är väl för att stödja de Saabanställda som blir arbetslösa med individuellt anpassade insatser, och regeringen har förstärkta utbildningsinsatser i regionen. Regeringen står upp för den svenska modellen och värnar arbetslinjen. En orolig världsekonomi ställer krav på tydliga prioriteringar för jobb, välfärd och trygghet. Med regeringens politik tar vi ansvar för ekonomi. Vi prioriterar aktiva insatser och en politik för fler jobb och ökad sysselsättning. 56 (S): Jag tackar för svaret från arbetsmarknadsministern. Tyvärr får jag inte svar på min fråga, nämligen om arbetsmarknadsministern avser att göra några förändringar så att fler människor som är arbetslösa får av sin tidigare lön genom omställningsförsäkringen. är det som har i ersättning. Det innebär att det skyddsnät vid arbetslöshet som ministern talar om är ett skyddsnät för en mycket stor grupp människor. Arbetsmarknadsministern hänvisar också till ett förslag som möjligen ska komma . Jag har i min interpellation utgått ifrån situationen i och det som händer för väldigt många människor som har haft sin anställning på . Jag ska ta några siffror för att göra den här frågeställningen väldigt konkret. är arbetslösheten strax i . Metall var arbetslösheten före Saabs konkurs. Det är 1 400 medlemmar. Enligt uppgifter från i räknar man med att av metallarna kommer att vara arbetslösa. Det är 2 854 personer. Detta är två frågor. Det handlar om ersättningsnivån, och sedan handlar det om avgiften. Vi ska börja med ersättningsnivån. De människor som har jobbat som metallarbetare, som inte får ett annat arbete och som har kvalificerat sig för a-kassan får en ersättningsnivå som ligger på lite av vad de hade när de arbetade. Det är alltså ungefär en halvering av inkomsten. Det har vi kritiserat regeringen för tidigare i samband med fordonskrisen såsom den utvecklade sig och framåt. Det var precis samma situation då. Väldigt många som drabbades av arbetslöshet inom fordonsindustrin hamnade på en ersättning som låg någonstans mellan . Det innebär att man har en betydligt lägre ersättning än om man arbetar, och den är alldeles för låg. Det gör att man kanske inte klarar sin ekonomi på samma sätt som man kunde göra tidigare när man hade en lön. Vi socialdemokrater menar att nivån bör ligga på och att av löntagarna ska ha i ersättning vid arbetslöshet. Det är den ena frågan. Jag tycker inte att jag har fått något svar av ministern på frågan om hon vill göra någonting åt detta eller inte. Jag tycker att det kortsiktigt är en mycket allvarlig fråga. Jag ska återkomma till den i kommande inlägg. Den andra frågan handlar om den oerhörda orättvisa som regeringen har skapat med denna arbetslöshetsförsäkring. Det skiljer sig väldigt mycket beroende på vilken bransch man arbetar i, det vill säga om man arbetar i en bransch med hög arbetslöshet med många medlemmar som är arbetslösa eller om man arbetar i en bransch där arbetslösheten är låg. Det kan det skilja från och beroende på vilken bransch man arbetar i. Den orättvisan har regeringen också åstadkommit. Jag tycker att det skulle vara intressant att höra hur arbetsmarknadsministern ser på den frågan. Ser hon några möjligheter att göra några korrigeringar? Detta är en verklighet som är oerhört konkret för väldigt många människor som drabbats av arbetslöshet i och därför får en mycket låg ersättning. 57 Arbetsmarknadsminister (M): Jag vill tacka för frågan. Låt mig först säga något om Saabmedarbetarna i . Jag har själv besökt . Det är en bekymmersam situation. är det viktigt att påminnas om att de som har varit anställda på står nära arbetsmarknaden. Det är kvalificerad, yrkeskunnig arbetskraft som är attraktiv, framför allt om vi får ordning på industrin och om industrin får en större efterfrågan igen. Jag har också sett positiva rapporter från de omställningsföretag som arbetar med Saabmedarbetarna, och . Det här är attraktiv personal. Jag tror att det är viktigt att påminna sig det. Bland dem som har ersättning från a-kassan är det som får av sin tidigare lön.