prot · H00912 · 2012-10-18 00:00:00 — vice talmannen meddelade att (M) avsagt sig uppdraget som suppleant i utbildningsutskottet . Kammaren biföll denna avsägelse. 2 § Anmälan om kompletteringsval till utbildningsutskottet vice talmannen meddelade att Moderata samlingspartiets riksdagsgrupp på grund av uppkomna vakanser anmält som ledamot i utbildningsutskottet och som suppleant i utbildningsutskottet . vice talmannen förklarade valda till ledamot i utbildningsutskottet (M) suppleant i utbildningsutskottet (M) 3 § Meddelande om ändringar i kammarens sammanträdesplan vice talmannen meddelade att skulle interpellationssvar utgå och bordläggningsplenum äga rum samt att skulle val till styrelsen för Stiftelsen äga rum. 4 § Meddelande om information från regeringen vice talmannen meddelade att skulle statsminister (M) lämna information från Europeiska rådets möte . 5 § Hänvisning av ärenden till utskott Föredrogs och hänvisades Propositioner 2012/13:14 till skatteutskottet /13:16 till socialförsäkringsutskottet /13:20 till socialutskottet /13:26 till arbetsmarknadsutskottet 6 § Svar på interpellation 2012/13:9 om som svensk lag 1 Statsrådet (KD): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att barnets bästa alltid ska komma i främsta rummet och för att ska bli svensk lag. Jag vill börja med att tydliggöra att jag som minister inte kan uttala mig i ett enskilt ärende. Jag vill också vara tydlig med att genom att 1990 ratificerade konventionen om barnets rättigheter, , har vi åtagit oss att garantera dessa rättigheter för alla barn och ungdomar i vårt land. Arbetet med barnets mänskliga rättigheter är en ständigt pågående process. Som ansvarig minister för barnrättspolitiken välkomnar jag den aktiva diskussion som pågår kring barns rättigheter, där den svåra fråga som tar upp är en del av diskussionen. Lagstiftningen är statens främsta instrument för att garantera att barnets rättigheter tillgodoses i verksamheter, beslut och åtgärder som rör barn. tog regeringen initiativ till en kartläggning av hur svensk lagstiftning och praxis stämmer överens med rättigheterna i konventionen. I kartläggningen, som presenterades , konstateras att svensk lagstiftning över lag står i god överensstämmelse med rättigheterna i och att lagstiftningen får anses väl utbyggd med hänsyn till rättigheterna. De svenska reglerna överstiger ofta de minimikrav som ställs i konventionen. Enligt etablerade lagtolkningsprinciper ska svensk rätt i möjligaste mån tolkas på ett sätt som är förenligt med för bindande internationella överenskommelser fördragskonform tolkning. Oavsett om konventionen är inkorporerad som svensk lag eller ej är det viktigt med ett kontinuerligt arbete med att utforma lagstiftning som rör barn i överensstämmelse med , där principen om barnets bästa ingår. Regeringen lägger vikt vid att i arbetet med ny lagstiftning arbeta in normer och principer. Ett tydligt exempel är den proposition som regeringen lämnade till om stärkt stöd och skydd för barn och unga (prop. 2012/13:10). Lagstiftningen kan dock inte försäkra att rättigheterna för varje enskilt barn efterlevs i varje situation, utan det är givetvis av central betydelse att även tillämpningen är förenlig med rättigheterna. För att öka kunskapen om barnets rättigheter och hur man omsätter dem i praktiken gjorde regeringen bedömningen att det behövdes en nystart. Som ni redan vet lämnade regeringen över en ny strategi för att stärka barnets rättigheter till (prop. 2009/10:232, bet. 2010/11:SoU3, rskr. 2010/11:35). Kommuner och landsting har ansvaret för de flesta verksamheter som rör barns levnadsvillkor och säkerställandet av deras rättigheter, och det är i kommuner och landsting som de flesta beslut som påverkar barn fattas. Därför ingick regeringen en överenskommelse med Kommuner och Landsting (S2010/4938/FST) för att tillämpningen av barnets rättigheter skulle förbättras i den praktiska verksamheten. För att ytterligare stärka utvecklingen av arbetet med barns rättigheter inom kommuner, landsting och statliga myndigheter gav regeringen i uppdrag (S2011/8293/FST) att sprida och kommunicera strategin för att stärka barnets rättigheter. Uppdraget, som kallas Pejling och dialog, syftar till att kommuner, landsting och statliga myndigheter ska känna till och förstå hur strategins nio principer kan användas som ett verktyg för att säkerställa barnets rättigheter inom den egna verksamheten. Avslutningsvis vill jag åter betona att rättigheterna enligt konventionen om barnets rättigheter ska garanteras i och att regeringens strategi för att stärka barnets rättigheter ligger fast. 2 (S): var ett av de första länderna att ratificera den. Det är inte så svårt att förstå varför denna konvention kom till. Det är därför att väldigt många barn kränks och inte kan stå upp för sig själva. Därför satte man i gång arbetet för att helt enkelt få fram att barn har ovillkorliga rättigheter. Problemet är att konventionen inte har blivit svensk lag. Det har inneburit att den har lägre status. I svensk lag står att barnets bästa ska beaktas särskilt i alla ärenden som rör barn. I står det: Barnets bästa ska alltid komma i första rummet. Det är faktiskt en skarpare skrivning än den vi har i svensk lag. Bara genom att göra till svensk lag tror jag att vi stärker status för barns rättigheter. Om man tittar på konkreta fall både inom rättsprocesserna, där barn är i domstolar och till exempel är brottsoffer, och i asylärenden ser man alltför många fall där det är uppenbart för de allra flesta att barnets bästa inte har kommit i främsta rummet. Ett exempel gällde tvååriga , som blev övergiven av sin biologiska mamma och sedan togs om hand av hennes pojkvän. kom hon in på sjukhus, svårt undernärd och med livshotande skador. Därefter fick hon komma till en fosterfamilj, och där har hon bott och fram till , . Men trots att den lilla flickan äntligen har funnit trygghet och är harmonisk i den nya familjen kom dom, som innebar att hon skulle utvisas. I det läget visste man inte var mamman befann sig. Det är väldigt uppenbart att detta inte är till barnets bästa. Man kan diskutera detta med biologiska föräldrar som plötsligt dyker upp . Där kan man verkligen diskutera om det är till barnets bästa att ett barn placerat i fosterfamilj ska ryckas upp från sina rötter. Det kan man diskutera. Men det man kan diskutera ännu mer är det som faktiskt var utslag i det här fallet: Även om den biologiska mamman inte hittades eller hon inte befanns lämplig att ta hand om barnet skulle den tvååriga flickan utvisas till , utan att kunna ett enda ord franska. Hon skulle då hamna på barnhem i som sista instans. Det kan omöjligtvis vara till barnets bästa, speciellt inte med tanke på att den fosterfamilj som flickan bor hos kämpar för att hon ska få stanna och har erbjudit sig att adoptera barnet. Om den biologiska mamman inte dyker upp är det väl ändå ett bättre alternativ än barnhem i . Det är bara ett av många exempel på hur det går till. Jag är övertygad om att det, om vi hade inkorporerat i svensk lag, hade blivit tydligare att barnets bästa verkligen ska komma i första rummet och inte bara vara något fint man säger. 3 Statsrådet (KD): När det gäller enskilda fall är jag som minister förhindrad att diskutera sådana. Om jag gör det kommer och hennes partikamrater att kalla mig till för förhör. Därför avstår jag från den diskussionen. Jag tror också att det är viktigt att säga att vi ibland när enskilda fall presenteras i medierna får en del av den bild som finns. Myndigheter kan sitta på kompletterande fakta, men sekretessen förhindrar dem att lämna den informationen till medierna. Jag tror att man ska vara medveten om att den fulla bilden inte alltid finns tillgänglig för oss via den mediala rapporteringen. Oavsett om en konvention inkorporeras eller transformeras, som vi då har valt att göra, är vi folkrättsligt förpliktade att följa de konventioner som vi har tillträtt, som vi har ratificerat. ratificerade vi 1990. Den har funnits hos oss . De två tilläggsprotokollen har vi också ratificerat. Det betyder att vi är förpliktade att folkrättsligt följa , också med den transformering som vi har gjort av lagstiftningen. Det är då så att domstolar och myndigheter ska tolka det här med det som kallas en fördragskonform tolkning. Det ska tolkas på ett sätt som är förenligt med konventionsåtaganden. Finns det en direkt konflikt mellan bestämmelsen i nationell rätt och en internationell konvention som inte har inkorporerats har den nationella rätten företräde. Det är möjligtvis där som skillnaden kan finnas. har vi gjort en avstämning av gentemot svensk lagstiftning och funnit att svensk lagstiftning är väl förenlig och överensstämmande med . Sedan finns det en pågående diskussion, naturligtvis, om vad som ytterligare kan stärka barns rättigheter. Den diskussionen är jag synnerligen intresserad av. Det är också anledningen till att jag har lagt fram en proposition för om skydd och stöd för barn i utsatta situationer, där vi väldigt tydligt har ett barnrättighetsperspektiv för att stärka barns rättigheter. Jag vill också nämna för att med ett transformeringssystem har vi i uppgift att ständigt se över och anpassa lagstiftningen utifrån konventionens krav. Det är ett ständigt pågående arbete. För det har vi inrättat en särskild funktion inom , just för att vi tar de här frågorna på stort allvar. Den funktionen har att granska alla lagförslag utifrån ett barnrättsperspektiv och i förhållande till konventionens krav. Då måste hela lagstiftningskedjan vara med. Då måste det finnas med från utredningsdirektivet till beslut i . Och remissförförandet måste naturligtvis involvera både offentliga aktörer och civila aktörer, inte minst när det gäller barnrättsförslag. Sedan vill jag berätta att har ett särskilt uppdrag att föreslå författningsändringar där han märker att vi inte räcker till ur ett barnrättsperspektiv. Myndigheter, kommuner och landsting ska tolka och tillämpa lagar och förordningar så att åtagandena blir enligt och andra internationella överenskommelser, övriga konventioner som vi har ratificerat. Det ska omsättas i praktiken, i beslut och i åtgärder ute i kommuner och landsting. 4 (S): Jag har tagit upp ett asylärende, och det finns många andra där man nog kan vara rörande överens om att barnets bästa inte har varit i främsta rummet. Men det gäller inte bara de ärendena, utan det gäller alla barn som är i , alltså alla helsvenska barn också. Det är uppenbart att frågor som handlar om kränkningar av barn har väldigt låg status i rättsväsendet. Det finns också stora brister på många håll när det gäller omhändertagandet av barnen i rättsprocessen det gäller från det att barnen ska vittna till att domen faller. Ett exempel gällde en utvecklingsstörd flicka i som var . Det var en äldre kille som sålde henne som sexslav till alla möjliga vuxna män. Rätten kom fram till att de här männen inte kunde förstå att hon var minderårig. De kunde inte heller förstå att hon var utvecklingsstörd, vilket faktiskt är en försvårande omständighet när man utnyttjar henne på det sättet. Alla de här männen friades. Den ende som ställdes till svars var mannen som hade sålt henne som sexslav. Det här är bara ett av många exempel. Men det visar sig att speciellt små barn har väldigt svårt att få sin rätt. Man ställer nämligen ofta samma krav på de barnen när det gäller vittnesmål, trots att barnrättsexpertisen är rörande överens om att barn fungerar på ett annat sätt än vuxna. Ett barn kan ena minuten vittna om fruktansvärda övergrepp, svår misshandel och sexuella övergrepp. Andra minuten kan barnet peka upp i taket och säga: Titta, där sitter en fluga! Det är så många barn fungerar, men det betyder inte att de inte har varit med om de här övergreppen och att de inte mår dåligt av dem. Att barns vittnesmål och beteende skiljer sig från vuxnas, att de inte alltid kan vara lika detaljerade och kronologiska i sina berättelser om vad de har varit utsatta för, innebär inte att de inte är trovärdiga. Men tyvärr bedöms de ofta som mindre trovärdiga av rätten, trots att barnrättsexpertisen skulle kunna se till att rättsväsendet blir mer barnsäkert, så att barnens rättssäkerhet kommer i första hand. Om blir en del av svensk lag tror jag att barnens rättssäkerhet kommer att stärkas, att barnen får högre status, även inom rättsväsendet. Även om regeringen anser att vi till stora delar följer och jag ifrågasätter inte att vi till stora delar gör det finns det kritik utifrån. är det organ som kontrollerar de länder som har ratificerat , bland annat , och ser hur de följer konventionen. De har uttryckt kritik mot . Bland annat handlar det just om att vi inte har gjort till svensk lag, vilket skulle ge den högre status, helt enkelt. Vi har en överväldigande majoritet i riksdag det är både på högersidan och, naturligtvis, på den andra sidan som vill att ska bli lag och som har velat det . Därför tycker jag att det är ännu mer angeläget att regeringen faktiskt genomför vilja vi har dessutom parlamentarism och gör till svensk lag. Jag kan inte se att det på något sätt skulle skada tvärtom. 5 (M): När man hör förstår man varför den här konventionen, , är problematisk. Inledningsvis kan jag säga att svensk lagstiftning håller hög kvalitet. Lagstiftningsarbete föregås av omfattande utredningsarbete och ett remissförfarande. Man inhämtar synpunkter som leder till en högkvalitativ lagstiftning med många vägledande uttalanden, som också är till nytta för domstolarna i rättstillämpningen. Jag är inte bara politiker. Jag är domare också, så jag vet hur det fungerar i domstolar. , däremot, lämpar sig inte som lagstiftning, för den innehåller generella och vaga formuleringar. Det saknas vägledande förarbeten. Det ser man tydligt i den politiska debatten, och det är ett mycket bra exempel på här . Man argumenterar, närmast pläderar, i ett enskilt fall och möjligen mer än i ett enskilt fall därför att man anser någonting på ofta vaga uppgifter som har framkommit i medierna. Man har en bestämd uppfattning, och man grundar sina argument på bestämmelser. Det som är lite märkligt i sammanhanget är möjligen att man kan ha snart sagt vilken politisk ståndpunkt som helst eller vilken ståndpunkt som helst när det gäller en lösning. Det har vi sett i ett antal frågor som har varit aktuella här i tidigare. Man har från diametralt olika håll hänvisat till och tyckt sig se att man har svaret och stödet för just den uppfattning man har. Det är det här som är ett problem övertron på vilka möjligheter detta skulle ge. Sedan hänvisas det till barnrättskommittén som består av 18 personer. Där har också en ledamot liksom Assads . Hur mår barn i de länderna? Vad säger barnrättskommittén om det? är skriven på ett språk och med en teknik som är främmande för svensk rätt. Många av artiklarna har tillkommit efter politiska kompromisser. Man kan också förutse problem med förhållandet till olika nationella, ekonomiska och sociala rättigheter. Den som anser att ska göras till svensk lag, , bör också ha ett bra svar på frågan om vad man ska göra med det hundratal andra konventioner som har åtagit sig att följa och som innehåller för många nog så viktiga frågor. Jag kan bara i förbigående nämna konventioner på funktionshindersområdet, där det pågår diskussioner från olika håll till och med om att minska tillgängligheten för funktionshindrade. Den avgörande frågan är dock: Skulle det verkligen bli bättre för barnen om en sådan här relativt vag produkt som görs till svensk lag? Jag tror inte att ett ständigt trätande från diametralt motsatta utgångspunkter om vad som är bäst för barn gagnar barn i slutändan. Om det finns brister i den svenska lagstiftningen bör dessa brister identifieras och åtgärdas. Det stämmer också mycket bättre överens med hur mitt parti, Nya , formulerar sitt reformarbete. Att utan vidare införa som nationell lagstiftning är att jämställa med gamla systemskiftesteorier. I det här fallet förs de fram från socialdemokratiskt håll. Vi bör i stället identifiera de problem som finns och efter en analys av dem formulera framtidens lösningar. 6 Statsrådet (KD): Det här är en fråga som har funnits länge på den politiska dagordningen. tog faktiskt upp frågan om inkorporering . tillsattes en parlamentarisk kommitté som fick i uppdrag att göra en bred översyn. Kommitténs bedömning var då att artiklarna i i huvudsak återspeglade svensk lag och att inte hade något att vinna på en inkorporering. Det var den barnkommitténs beslut, men frågan har som sagt var funnits länge på den politiska dagordningen. parti har varit i regeringsställning merparten av de år som har förflutit men har valt att inte göra en inkorporering. Det kan också vara viktigt att notera. Frågan är inte alldeles enkel. Den är lite komplicerad att bedöma. Kommittén som tillsattes 1996 framförde just att innehåller relativt många vaga formuleringar som kan vara svåra för en domstol att direkt tolka. Sedan har vi arbetat vidare med det här, och jag menar att den nya strategi som vi har tillsatt och den kartläggning vi har gjort med att gå igenom all lagstiftning är viktiga arbeten. har att bedöma varje land utifrån dess utvecklingsnivå. Det gör att olika länder kan få ganska olika bedömningar från . Det stämmer, precis som säger, att vi har fått en del kritik för hur barn hanteras vid domstolsförfaranden i vårt land. Det är naturligtvis ett förbättringsområde. Jag tar det som barnrättskommittén säger på största allvar. Jag tycker att det är viktigt att utreda vidare och se hur vi kan stärka barns rättigheter i olika sammanhang, för även om vi har en lagstiftning som i många fall är mycket långtgående för att tillgodose barns rättigheter i enlighet med återstår det också en hel del för oss att göra. Det tycker jag att man ska bejaka och erkänna. När det gäller hantering av barn i domstol är barnahusen en organisationsform som har gynnat barnen, där barn som har utsatts för övergrepp och våld kan få ett samlat omhändertagande som också möjliggör en bättre rättsprocess därför att vittnesmålen kan ske under tryggare omständigheter. Barnet kan få det stöd och den hjälp som underlättar för att det sedan ska fungera i en domstolsprocess. Min ambition är att samla så mycket kunskap som möjligt om hur vi på bästa sätt stärker barns rättigheter utifrån . Det kan handla om att förändra enskild lagstiftning. Det kan också handla om att titta vidare på frågan med öppet perspektiv. Ett sätt att göra det var det seminarium som vi hade där jag samlade de nordiska länderna som har valt olika vägar. En del har valt en inkorporering är ett sådant exempel. Andra har valt transformering, precis som vi i . Där kan vi jämföra våra slutsatser om var vi är när det gäller barns rättigheter. Sökandet efter kunskap tar inte slut. Vi är angelägna om att hitta vägar att stärka barns rättigheter i vårt land. 7 (S): Det gläder mig att erkänner att det finns brister. Det är ändå det första steget mot förändring, inte minst inom rättsväsendet. Frågan är hur man rättar till dessa brister. Fler barnahus är naturligtvis mycket bra, men det grundläggande problemet är hur barnens status förhåller sig till andra intressen. Jag kan inte för mitt liv förstå varför man inte vill förstärka skrivningarna som gäller barnens rättigheter när det i står att barnets bästa ska sättas i främsta rummet. står det att barnets bästa ska särskilt beaktas en svagare skrivning. I vårt grannland har detta inte lett till en katastrof, även om man nu får höra att det skulle bli väldigt luddigt och svårtolkat, utan det har fått den tydliga konsekvensen i att barnrättsperspektivet har stärkts. Det har många undersökningar visat. Man kan se att norrmännen värderar barns rättigheter som ovillkorliga och okränkbara. Jag hoppas verkligen att vi kan komma till det stadiet även i . Jag vill jämföra med lagen om barnaga. Det fanns kritik mot att införa en sådan lag, utifrån att det fanns en majoritet för att det var okej att slå barn. Man menade att misshandeln kunde hamna bakom lyckta dörrar så att man inte kom åt den. kan vi se att lagen mot barnaga har minskat misshandeln mot barn i och dessutom har lett till att många fler, en majoritet, är emot barnaga rent värderingsmässigt. Jag kan inte förstå hur det skulle skada. Är inte barnens intressen så viktiga att vi kan sätta dem i främsta rummet och anta när en majoritet i dessutom säger det? Det är det som jag tycker är det allra svåraste att förstå, hur man kan gå emot riksdagsmajoriteten. 8 (M): Jag delar målsättning men inte metoderna att nå det målet. Jag ska bemöta två vanliga argument som finns för att ska inkorporeras som svensk lagstiftning. Man talar om symbolvärde, och det var precis det var inne på också. Min utgångspunkt är att symbolhandlingar är sådant som många, inte minst politiker, tar till när man av något skäl inte mäktar med reella förändringar. Man tror att man som genom ett trollslag löser alla problem. Riktigt så enkelt är det inte. Min ambition är i alla fall att i min politiska gärning identifiera reella problem och åtgärda dem. Just när det gäller frågan om finns det en särskild komplikation som jag tror att många inte tänker på. Det gäller inte minst . Det är att införandet av egentligen vrider redskapet ur händerna på politikerna, som vill ta itu med de reella problemen, därför att man överlämnar till domstolarna att fylla ut konventionens bestämmelser. Har man då hanterat de reella problemen? Nej, jag menar att man inte har gjort det. De politiker som är förespråkare för antagande som svensk lag har nog i stället, tvärtemot de faktiska förhållandena, uppfattningen att just de får stärkta verktyg för sin ståndpunkt. Jag skulle kunna ta många exempel. Det gäller frågan om sexuella övergrepp mot barn, olika frågor som är väldigt luddigt reglerade i och också att det inte finns något förbud mot barnäktenskap. Det går att använda detta som politiskt slagträ för en mängd olika ståndpunkter, men jag tycker att man ska åstadkomma reella förändringar. Det är också så man åstadkommer attitydförändringar, konkreta regler. Det är det andra som jag brukar framföra som argument. 9 Statsrådet (KD): Det här är en fråga som både har diskuterats länge, precis som vi har konstaterat, och där politiska partier har gjort olika ställningstaganden. Mitt parti, , tycker att vi ska pröva frågan om en inkorporering. Här tycker vi lite olika. Man ska vara klar över att en lagstiftning, även om det är det kraftfullaste instrument vi har, inte i sig är tillräckligt stark för att åstadkomma en förändring som gagnar varje barn i varje situation. nämnde exemplet med lagen mot aga som verkligen har förändrat attityderna. Det är en enskild lag som är ganska lätt att hantera domstolsmässigt. Men fortfarande har vi barn som blir slagna i vårt land. Det innebär ju att om man skapar en lag tar man också på sig ett ansvar för att hålla på med ett informationsarbete och ett utvecklingsarbete, med att hålla lagstiftningen levande. Jag skulle återigen vilja säga att skälet till att frågan inte har kommit längre naturligtvis är att den är extremt svår och att man kan belysa den från lite olika utgångspunkter. Det som är angeläget och som är vår gemensamma idé kring det här är att vi vill stärka barns rättigheter. Jag är väldigt glad över den proposition som ligger hos för behandling. Den handlar om barn som behöver vård- eller behandlingsinsatser med stöd av socialtjänstlagen. Där talar vi tydligt om att när man tittar på barnets bästa är det fråga om en process i flera steg. Jag tror att det är på det sättet som vi också behöver arbeta med frågan, att tydliggöra hur man ska arbeta för att uppnå barnets bästa. Det behövs vägledning ut till våra myndigheter, ut till våra kommuner om hur vi hanterar nuvarande lagstiftning utifrån perspektivet barnens bästa. Det är ett arbete som pågår synnerligen aktivt i och där vi verkligen har flyttat fram positionerna markant . Tack för en bra debatt! Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2012/13:18 om Norrlandsvägar