prot · GZ0994 · 2012-04-11 00:00:00 — Likaså finns olikheter inom bygg- och anläggningsbranschen på grund av nationella byggregler som gör det komplicerat att till exempel exportera hus till andra nordiska länder genom olikheter vad gäller dörrbredder, trappstegsmått och energikrav. Visserligen finns ett byggmaterialdirektiv inom EU genom ett ramdirektiv som anger för byggmaterial inom hela EU. Det som dock har hänt är att varje nordiskt land har valt att implementera direktivet så olika att byggnadsdelar är specifikt anpassade till respektive lands krav. Så olika kulturer eller klimatsituationer har vi väl ändå inte i de nordiska länderna att det kan vara försvarbart att husköparna ska betala extra för att bevara dessa olikheter? Jag ställer slutligen en fråga till statsrådet : Vilka möjligheter finns det för statsrådet att gå vidare med tydliga rutiner för att samordna det nordiska arbetet när det gäller implementering av EU-direktiv? 7 (SD): Jag tror att vi alla drömmer om ett mer välintegrerat . Några enstaka av oss har kanske till och med någon hägring långt där framme om ett nordiskt samarbete som sträcker sig även till koncept som en förbundsstat eller en liknande konstellation. Om man ska jämföra er vision med min vision tror jag att det finns i alla fall ett par grundläggande skillnader. Det jag vill se präglas av integritet. Det ni vill se präglas av underkastelse för en europeisk superstat. Det jag vill se står för självstyre, för nordiska värderingar och för värnandet av de nordiska samhällena. Ert står för värderelativism, multikulturalism och hyperglobalism. Dagens debatt är lite symtomatisk för de nordiska frågorna. I grunden är vi alla överens om att det finns en lång rad praktiska gränshinder som försvårar bland annat arbete och studier mellan de nordiska länderna. Symtomatiskt nog är också dagens debatt ganska välregisserad i val av tema och av utförliga pm som berättar för oss vilka frågor vi ska fokusera på i det här parlamentet liksom i övriga nordiska parlament. Men det största gränshindret av dem alla nämns inte. Det viktigaste steg som vi kan ta för att skapa förutsättningar för självständiga nordiska samordnade regelverk vore att lämna den europeiska superstaten. Att å ena sidan tala sig varm för öppna demokratiska processer som ska leda till en nordisk samordning på arbetsmarknaden, inom socialsystemen, i skolan och så vidare, å andra sidan underkasta sig oräkneliga propåer från en superstat inom vilken varken eller något annat nordiskt land har något inflytande att tala om tycker i alla fall jag känns synnerligen kontraproduktivt. Med detta sagt, herr talman, vill jag inte påstå att dagens debatt för den sakens skull är överflödig. Som jag sade tidigare finns det massor att göra, och det finns en mängd praktiska problem. Självfallet ska man till exempel kunna ta med sig sin pension från till eller till ett annat nordiskt land utan att bli dubbelbeskattad för både kapital och inkomst. Självfallet ska man också kunna få en förtidspensionering att gälla inte bara i det land där man jobbar för stunden utan även i andra nordiska länder där man har arbetat. Självfallet ska en svensk som jobbar i även kunna ta ett extrajobb i utan att bestraffas för det genom högre skattesatser. EU eller inte det finns mycket att göra för att underlätta rörligheten mellan våra grannländer och oss själva. I ärlighetens namn ska jag säga att de nordiska regeringarna gör en hel del för att överbrygga gränshindren, men det går för långsamt. Till detta kommer att det uppstår nya gränshinder i takt med att nya lagar stiftas alldeles för ofta efter propåer från EU, men det handlar också om nationella lagar som stiftas på eget initiativ. Den kanske absolut viktigaste åtgärd som vi kan vidta, och som jag tror att vi också skulle kunna vara överens om, för att komma till rätta med detta problem är att vi tar fram gemensamma regelverk för att motverka att nya barriärer skapas inom . En rimlig väg att gå vore kanske att man beaktar den fria rörligheten varje gång ett nordiskt land behandlar ett nytt lagförslag i de nordiska parlamenten. Det första man gör om man har en vattenläcka i ett hus är såklart att stänga av vattnet. Jag tror att det första vi bör göra för att underlätta rörligheten är att vi slutar bygga hinder genom förslag i denna riktning. På så vis, herr talman, tror jag att vi kan ta ett viktigt första steg mot en rörligare region. 8 (V): Debatten handlar om och våra gränshinder. Det finns en hel del som vi vill se en lösning på. Men det finns också en hel del positivt mellan våra länder. Jag tänker speciellt på exporten och importen. Men om vi nu ser bortom det och lägger fokus på människan den enskilda individen, paret, familjen och så vidare som av det ena eller andra skälet flyttar till ett annat nordiskt land kan vi ser hur problemen radar upp sig. Det kan bland innebära en svår ekonomisk situation för de drabbade, stor frustration och, inte minst, lidande. Jag menar inte att vi undanröjer hindren över . Så snabbt går det naturligtvis inte. Men trots att och Gränshinderforum gör ett jättegott jobb minskar inte gränshinderkön. Något löses, och något kommer till. Det beror naturligtvis på många olika faktorer. En kan vara att man kommer överens om några ändringar i en lagstiftning medan ett annat land implementerar något annat som krockar, och då är vi tillbaka på ruta ett. Jag tror att vi måste skärpa oss i detta arbete så att vi undviker dessa krockar och faller tillbaka. Det innebär till syvende och sist att ett gott jobb som har arbetats fram ingenting blir värt. Det är dessutom ett otroligt slöseri med både tid och resurser. Kvarnarna maler långsamt mellan varven, och det finns en viss tröghet. Då tänker jag ibland på den gamla feministiska kampsången : Vi vill, vi kan, vi törs. Ja, vi vill, vi kan, vi törs. De flesta säger verkligen att man vill förändra och att vi kan förändra. Då återstår: Törs vi? Det är frågan, men jag förutsätter att vi törs. Att avskaffa gränshinder är en samhällsekonomisk vinst för hela , och inte minst för den enskilda människan. Jag skickar med sången till handelsministern och tipsar om att börja sjunga den vid träffar i ministerrådet och vid träffar med andra nordiska ministrar. Jag lovar att den sången ger resultat när man stämmer upp: Vill vi, kan vi, törs vi? Ja, vi vill, vi kan, vi törs. Jag lovar också att den sången ger råg i ryggen. Många nordiska medborgare är inte på det klara med vad som gäller när de flyttar till ett annat land för att till exempel arbeta eller studera, och det är ju trist. Många tror faktiskt att det är hemlandets regler som gäller och får en riktig kalldusch när man upptäcker att så var det minsann inte. Det har tagits upp att arbetslösheten är hög, speciellt bland ungdomar. Generellt är den , och något under, mellan , i och , men det är inte heller så positiva siffror. Om vi ska följa ländernas arbetslinje inte bara gällande ungdomar utan även när det gäller alla som står utanför arbetsmarknaden måste vi öppna respektive lagstiftningar för att vi ska kunna använda oss av nationella arbetsmarknadsåtgärder utanför vårt eget land. En del människor behöver kanske en praktikplats som ett första steg eller för att åter komma in på arbetsmarknaden, men kan vi inte anvisa praktikplats i ett annat nordiskt land. Jag anser att vi i , bland mycket annat, ska driva på denna fråga. Om detta gränshinder skulle utraderas skulle många kunna öka sina möjligheter att få ett arbete. Jag tänker också på närheten mellan till exempel och där förbindelserna är jättebra. Detta vore en perfekt lösning för att människor ska kunna komma in på arbetsmarknaden, men vi måste naturligtvis också se till att det finns trygghet och tydliga avtal och att ekonomin inte helt rasar samman för den som blivit anvisad en plats. Pendlingsavståndet får inte heller bli för stort. Jag tror att detta skulle vara en bra lösning för många människor som bor nära gränserna till våra grannländer. Om vi öppnar våra olika lagstiftningar och ser till att vi har avtal som ger, som jag sade, trygghet och en lön man klarar sig på har vi uppfyllt arbetslinjen och att det ska löna sig att arbeta. Jag har en förhoppning om att vi då också kan passa på, om vi inte har gjort det tidigare, att skrota fas 3. Den är precis tvärtom, utan trygghet, utan avtal och definitivt utan lönsamhet för den enskilde. 9 (KD): Dagens debatt hålls på initiativ av det samarbete som vi har i . Det är ett bra initiativ. Debatten hålls för att peka på den långa rad gränshinder som finns i . Dessa gränshinder finns trots att vi har ett stort, väl utbyggt och väl fungerande samarbete mellan de nordiska länderna. Det finns en rad gränshinder som bör undanröjas för att förbättra vardagen för våra invånare och stärka och de nordiska länderna på den internationella marknaden. Med mer av gemensam marknad i kan våra företag stå sig starkare i den konkurrens som vi upplever just . Det är därför som denna debatt och samarbetet i är så viktiga. I en gemensam debattartikel, som bland annat finns publicerad i Västerviks-Tidningen, har vi, fyra svenska representanter från mittengruppen i , visat på en rad hinder som försvårar ungas möjligheter att få jobb. Ungdomsarbetslösheten är ett problem i alla våra nordiska länder, och det borde ligga i allas intresse att arbeta för att komma till rätta med dessa hinder. Jag vill peka på några åtgärder för att minska gränshinder. Det handlar om att låta arbetslösa ta med sig sin praktikersättning när de reser över gränserna. Det handlar om att auktorisera en godkänd utbildning från ett broderland. Det handlar om att a-kassereglerna måste förtydligas och tolkas på samma sätt så att ingen hamnar mellan stolarna. Det handlar vidare om att studiemedelsreglerna måste ses över liksom föräldrapenningsreglerna. Det är många som har ett ansvar för att de här gränshindren undanröjs så att vi därmed ger ungdomar möjlighet att komma in på arbetsmarknaden och få ett jobb. Det är min förhoppning att våra nordiska regeringar, deras myndigheter samt a-kassorna i ska medverka till att undanröja de här hindren och lösa problemen. Förutom vikten av att undanröja hinder för jobb i vill jag i denna debatt särskilt lyfta fram några gränshinder som drabbar personer med funktionsnedsättning. Det är dyrt och komplicerat att resa i om man har behov av hjälp med transporten. Färdtjänst betraktas som ett nationellt ansvar, men jag anser att vi på olika sätt måste arbeta för att underlätta hela resan. måste man boka och betala marknadspriser vid ankomst till det andra landet. Det är inte rimligt om vi vill ha ett utan gränshinder också för personer med funktionsnedsättning. Utöver frågan om färdtjänst vill jag peka på att om man flyttar till ett annat nordiskt land och har ett handikappfordon kan man inte ta med sig fordonet till det nya bosättningslandet. Man måste ansöka om ett nytt fordon i det nya bosättningslandet. För mig är en bil en bil, oavsett om den är anpassad till att fungera för mitt behov och den funktionsnedsättning jag har eller om det är en så kallad standardbil. Det är därför som detta gränshinder också borde undanröjas så att vi får en fungerande situation också för personer med funktionsnedsättning. Jag vill slutligen nämna ett tredje exempel inom funktionshindersområdet. Det gäller att resa med ledarhund. behandlas personer som reser med ledarhund inom EU på samma sätt som turister som reser med sällskapsdjur. Det innebär höga kostnader och långa behandlingstider för vaccinationer och intyg för hunden. Detta bör vi EU-medlemsländer arbeta för att ta bort. Vi måste inse att ledarhunden är ett hjälpmedel och inte enbart ett sällskapsdjur, och hinder för detta hjälpmedel måste avskaffas för att vi ska kunna få ett som saknar gränshinder och är tillgängligt för alla. Det handlar om synen på människan, om människovärdet och om att skapa lika villkor för alla. Funktionshinderspolitiken i handlar ju om att undanröja hinder, så låt oss också verka för att hindren över våra nordiska gränser undanröjs. Jag hoppas att vår debatt här och debatten i våra övriga nordiska länder ska bidra till en ökad aktivitet och påskynda arbetet för ett utan gränshinder. Statsrådet redovisade i sitt anförande en del av den rapport som gavs vid sessionen i . Statsrådet lyfte bland annat fram att 13 olika hinder hade undanröjts. Jag ser fram emot att många av de hinder som vi nu lyfter fram i den här debatten och som också finns i våra nordiska grannländer ska kunna av och på det sättet få en lösning. Vid sessionen, som är en jubileumssession i , hoppas jag att vi i ska kunna se att vi har tagit tydliga steg för att skapa ett utan gränshinder och ett som de som har ett funktionshinder upplever är ett gränslöst . 10 Statsrådet (M): Tack för alla goda inlägg i debatten! Jag satt just och funderade på om det verkligen inte var någon som skulle lyfta frågan om funktionshindrade, men till slut kom det från . Det tackar vi för, för det är en väldigt viktig fråga utöver alla de andra som har tagits upp här . Jag tänkte börja med att kommentera lite av det som ni har sagt. Jag tycker att inledde väldigt bra med ett citat från den berömde Lassinantti om att tänka över gränser, för det är precis det som vi vill göra väldigt mycket mer, och det är precis det som också står för, inte bara när det gäller Nordensamarbete utan också när det handlar om EU-samarbete hur pass globaliserade vi är ute i världen och hur utåtriktade vi är när det gäller vår handel i världen. Jag tycker att vi redan tänker över gränser. Inte minst alla ungdomar är väldigt globaliserade . Många av dem är born global. Bara som ett exempel kan nämnas att många ungdomar inte tycker att deras företag befinner sig på export när de är inom EU. De tänker inte ens så längre, så den gränsen är redan utsuddad för dem. Sedan tänkte jag också kommentera det här med ungdomsarbetslösheten, för det är många av er som har tagit upp den. Den är hög jag håller med om det. Det är ett allvarligt problem som vi också kommer att fokusera ytterligare på under vårt ordförandeskap 2013 i . Men jag vill att vi ska hålla oss till verkligheten och till det som är relevant. Att är arbetslösa syftar till officiell statistik över vilka som söker jobb, men av dem är studerande. Tar man antalet arbetslösa och drar ifrån antalet studerande, jämför med hela befolkningen och tittar på gruppen som vi betecknar som ungdomar är det . Det här är siffror gällande 2010 från Ekonomifakta. Det är fortfarande en väldigt hög siffra, men vi ska leva i verkligheten, och riktigt är det inte. Icke desto mindre ser vi från regeringens sida att Nordjobb är väldigt viktigt, och även kommer det att vara betydelsefullt. tog upp det här med byggstandarder, och jag håller verkligen med där. Det är självklart inte rimligt med olika byggstandarder. Det förhindrar, fördyrar och försvårar för byggande. Bara det att vi inte har samma standarder på byggmaterial är ett problem det handlar om både och EU. Detta är ett område som vi jobbar på inom EU. tog upp andra frågor, bland annat att danskar med sommarhus i inte kan få parabolantenn på grund av avsaknad av svenskt personnummer. Vi hör alla hur bisarrt det låter! ställde en väldigt relevant fråga om hur vi säkerställer att det inte blir fler gränshinder och om det finns tydliga rutiner för det nordiska samarbetet för EU-direktiv. Ett förslag som jag har lagt fram är att när vi inför ny lagstiftning ska vi också skicka ut förslaget på remiss till våra nordiska grannländer så att alla ser hur vi har tänkt oss det och om det rimmar med de andra nordiska ländernas lagstiftning just för att det inte ska bli ytterligare nya problem . Det handlar om både nationell lagstiftning och om hur vi implementerar den nya EU-lagstiftning som finns. Det handlar naturligtvis inte bara om utan om att alla de nordiska länderna ska göra samma sak. Det här är inte verklighet , men jag hoppas att det blir det snart. 11 (S): Jag ska inte ge mig in i att tolka statistik, för med statistik och gränshinder är det nog väldigt lika på ett sätt. Vi tolkar faktiskt saker olika mellan människor och mellan länder. Det är därför vi står här och det är därför vi ständigt har problem med gränshinder tolkningarna är olika. När vi pratar om gränshinder eller kanske vi ska säga gränsmöjligheter är det oerhört viktigt med en folklig förankring, att människor fritt ska kunna röra sig över gränser, arbeta, bilda familj, skaffa barn och bo i ett annat nordiskt land utan att stöta på massor av hinder som faktiskt komplicerar familjens vardag och gör tillvaron otrygg för många. Jag ska ägna tiden åt att berätta om ett exempel på hur det i praktiken kan se ut. Jag är alldeles säker på att många av er redan har läst om det här exemplet. Det är berättelsen om Per och . Per och är sambor och väntar barn. Per har arbetat i det kunde också ha varit i , för förhållandena ser exakt likadana ut om man jobbar där medan arbetar i . I tjänar fäder in sin rätt till föräldraledighet baserat på moderns rättigheter. Eftersom bor och arbetar i har Per inte rätt till betald föräldraledighet. Män som arbetar i men är gifta med en person som inte bor i får inte föräldrapenning enligt norska regler, trots att de betalar skatt i . Detta tvingar i praktiken personer som har en situation likt denna att flytta till . Med andra ord försvinner kompetens och skattepengar från . Just den här situationen är mer och mer vanlig . Personer, oftast män mellan , veckopendlar till för att arbeta, och chansen att de har en sambo i sin hemstad är stor. Resultatet av denna regel är att ena parten antagligen får flytta. Det skapar en osäker situation för paret. Var ska de bo? Hur blir det med jobben? Hur blir det med barnomsorgen? Frågorna hopas, och det kan sluta med att de tvingas flytta och ge upp den säkerhet som finns med ett fast jobb. Skulle inte mannen flytta är risken överhängande att mamman tar hela ledigheten, vilket ju är ett stort hot mot en ökad jämställdhet. Regeringen har öppet här i gått ut med att man vill se ett ökat uttag av pappadagar och exempelvis infört en föräldrabonus för dem som delar lika på föräldraledigheten. Om regeringen nu verkligen vill satsa på en ökad jämställdhet måste man ta rejäla krafttag för att ordna situationen snabbt. Vad gör familjer som lever med problemet och känner sig kränkta och otrygga? Ja, de kanske vänder sig till medierna, eller så tar de kontakt med Gränshinderforum om de är upplysta om att det finns. De kan också vända sig till de informationscentrum som finns på tre platser i landet, eller så skriver de till en riksdagsledamot i . Det här med gränshindren och de tre informationscentrum som vi har vid våra gränser spelar en oerhört viktig roll i att identifiera olika gränshinder och föra kunskapen om dem vidare till ministerrådet för att så snabbt det bara går få till stånd förändringar av hindren. Men faktum är att de saknar en formell roll och uppgift att säkra att medborgares rättigheter inte blir kränkta. Vi socialdemokrater föreslår därför att man tillsätter en gränshinderombudsman, liknande , som sorterar direkt under . 12 (MP): Att vi håller den här debatten om gränshinder i är förhoppningsvis en början på ett högre tempo i försöken att minska de gränshinder som finns, inte minst att försöka utveckla system som gör att vi inte skapar nya gränshinder mellan de nordiska länderna. Den samstämmighet som finns när det gäller ambitionen att minska gränshinder, som jag tycker att man mycket tydligt kan höra i debatten , tror jag är en bra inledning på den serie debatter som under den här rubriken ska genomföras i alla nordiska länder . Från början var tanken att vi skulle ha genomfört debatterna på i alla parlamenten för att på så vis visa att just vi i parlamenten kan samordna. lyckades inte det, men kanske till ett annat år. Jag tycker att det skulle vara en styrkedemonstration om samtliga nordiska parlament visar enighet i viktiga frågor. Då får våra regeringar verkligen anledning att visa framfötterna. Jag vill absolut inte klaga på någon, eftersom jag förstår att det är svårt att få flera länders byråkratier att dra åt samma håll. Men visst är det märkligt, som redan har nämnts här, att 10 500 danskar med sommarstugor i ska behöva skriva till det svenska parlamentet och framföra sitt missnöje med de gränshinder som de upplever. Man kan tycka att våra finmaskiga myndigheter borde ha fångat upp de problemen och åtgärdat dem långt innan de riskerar att bli politiska slagträn i debatten. Inför den här debatten har det tagits fram mängder av handlingar från olika intressenter som visar hur mycket vi skulle kunna vinna på att slopa gränshinder. Det handlar om miljarder, herr talman, på många olika områden. Vad är det då som bromsar? Varför har vi exempelvis inte samordnat våra nordiska studiestödssystem, om det nu är så att vi vill konkurrera med världens bäst utbildade arbetskraft, som vi politiker ofta säger oss vilja göra och sträva mot. vet vi att varje land i är för litet att självt klara av att vara på topp på alla kunskapsområden. Om vi ändå samordnar studiestödet kunde vi lika gärna samordna många utbildningar. Tänk vilket slöseri med utbildningstid om man måste göra om sin utbildning eller läsa ett extra år med kompletteringar bara för att man kanske råkar bli förälskad i någon i ett grannland och väljer att flytta dit men vill fortsätta i samma profession. Många yrkesauktorisationer skulle säkert kunna innehålla precis samma krav i våra länder. Jag tror till och med att yrkeskompetensen skulle vinna på det. Så här kan man hålla på och klaga länge på att det inte redan har skett, att vi inte redan har löst alla gränshinder som försvårar ett sätt att leva i . Jag tänkte under mitt nästa anförande försöka beskriva det som jag tror behövs för att vi ska få med oss riksdag och kanske till och med regeringarna, oavsett vad det är för politisk färg på dem, för att även i praktiken verkligen bygga och verka för ökad nordisk integration. Sedan tänkte jag bara tillägga, med anledning av ministerns kommentar till förslag om statistik, att jag inte tycker att man är mindre arbetslös bara för att man som arbetslös fyller sin tid med något meningsfullt, som att studera. Jag tror att man är lika arbetslös ändå om man söker arbete. 13 (FP): Det här kanske inte är en inrikespolitisk debatt, men jag tycker ju inte att studera är att fylla sin tid. Jag tror att studier är väldigt meningsfulla för de allra flesta som studerar för att skapa sig en plattform för framtiden. Men jag ser fram emot nästa inlägg då han kommer att presentera sina förslag om hur man ska kunna gå vidare i det nordiska samarbetet. Det är det jag tycker är viktigt med den här debatten, att vi på olika sätt försöker tala om att vi har en vilja att gå vidare mot någonting framåt snarare än att se bakåt. Därför är det också viktigt att konstatera att samarbetet i är livaktigt och kan bli än bättre på olika sätt. Våra förfäder kände, som jag nämnde förut, inte gränser på samma sätt som vi gör. försöker vi återerövra en del av det gemensamma arv som vi har, och de hinder som då ligger i vägen är det upp till oss här i detta parlament och i de andra nordiska parlamenten att tillsammans arbeta för att förändra och se till att det blir bättre vare sig det är socialförsäkringar, arbetslöshetsåtgärder av olika slag eller något annat. En av de saker som jag har lärt mig av de underlag som jag har studerat inför debatten är just att organisationen , som har nämnts här, förmedlar arbete till ungdomar mellan i de olika nordiska länderna. Det gör man för att öka rörligheten, förståelsen och kunskapen om språk och kultur i . Jag tycker att det är ett av många alldeles utmärkta sätt att också se till att vi får ett ökat utbyte mellan våra nordiska länder, att vi stärks i den nordiska identiteten och känner den nordiska samhörigheten. Jag tror att det är viktigt att man bidrar med erfarenheter från olika länder för att lära sig förstå varandras möjligheter, styrkor och annat.