prot · GZ0961 · 2012-01-25 00:00:00 — Det finns goda relationer mellan jordägare när det gäller historiska arrenden. Det är den övervägande majoriteten. Att frågan har blivit aktuell beror på att det finns ett fåtal ställen där historiska arrenden diskuteras. Det handlar om relationen mellan privata jordägare och arrendatorer. När det gäller relationen mellan kyrkan och staten finns inte den problematiken. Vid är man inte alls inne på att förespråka någon friköpsrätt. Samma sak gäller också som är en stor markägare. Där befarar man till och med att det skulle bli ett slag i luften eftersom markpriserna skulle bli mycket höga om man skulle införa friköpsrätt. Lagstiftningsfrågan har utretts . Ett förslag om lag om friköpsrätt fanns och utarbetades av arrendekommitté. Regering och riksdag kom till slutsatsen att friköpsrätt inte var motiverad. Som skäl härför anfördes att lagändringen om stärkt arrendatorsställning och om friköpsrätt inte skulle tillgodose något allmänintresse. Vidare kom man också fram till att friköpsrätten inte skulle vara förenlig med egendomsskyddet i regeringsformen. Däremot kan man göra en internationell betraktelse när det gäller detta och notera att många arrendatorer ute i har fått överta gårdar. Det har skett i efter revolutionen, och det har också skett i och i och på flera andra ställen. Det är intressant att ställa frågan: Varför har detta inte skett i ? I forskning från bland annat Kungl. Skogs- och har man noterat att relationen mellan jordägare och arrendatorer har varit betydligt bättre i och att det därför inte har funnits någon anledning att genomföra kraftiga jordreformer. Denna relation är någonting som vi ska vara stolta över. Det är intressant att denna motion återkommer. Men har den varit uppe så att den väl egentligen är rätt överflödig. 167 (S) replik: Jag ska försöka fatta mig kort. Men jag måste få säga att jag tycker att ni är lite slarviga när ni beskriver dessa två lagstiftningar, förköpslagen och expropriationslagen. Det är just av det skälet som vi säger att en form av förköpslag borde finnas. Expropriationslagen är faktiskt en tvångslagstiftning, medan förköpslagen innebar att det var två parter som vid en försäljning kom överens om ett pris och att man gjorde upp om detta köp. Jag tycker därför att det är viktigt att ni inte blandar bort korten i er iver att få det att låta som att vi på något sätt vill slarva i väg kommuners pengar. Det är viktigt att se dessa skillnader. När man i expropriationslagen talar om pengar handlar det om ett markvärde plus . Det överklagas, och det tar . Det är mycket både administrativt arbete och överklaganden och så vidare. Enligt den gamla förköpslagen var det helt enkelt så att i vissa fall när en markägare ville sälja kunde kommunen gå in och säga att man ville köpa, och då hade kommunen rätt att vara så att säga först. Men detta skedde genom frivilliga avtal. Detta är viktigt att komma ihåg. 168 (KD) replik: Vad som är frivilligt kan diskuteras och hur man ser på detta, och det är uppenbart att vi har olika syn på detta. Om någon går in och tar över en egendom som någon annan har förväntat sig att få förvärva med stöd av lagen, är det inte tvång? Om och jag ska köpa ett hus och du, kommer och säger att du vill ha det och tar det, och vi går miste om det med stöd av lagen, är det då inte tvång? Jag är förvånad över att ni har denna gammalmodiga syn på äganderätten. 169 (S) replik: Jag vidhåller min uppfattning. I remissvaren och i diskussionerna om borttagandet av förköpslagen var det många som påpekade det faktum att en förköpslag skulle innebära ytterligare ett verktyg för kommuner att kunna skapa en god samhällsplanering och ett bra bostadsbyggande. Man ansåg att man kan göra detta mycket enklare vid denna frivilliga försäljning och frivilliga överenskommelse om penningsummor och så vidare. Jag ser expropriationslagen som en helt annan lagstiftning och som en tvångslagstiftning. 170 (KD) replik: Det är trots allt så att när man övertar någonting från någon annan utan dennes vilja och bryter ett avtal är det tvång. Jag tycker också att förköpslagen är obsolet. Den har inte använts. Varför skulle man återinföra någonting som inte fungerar? Däremot är expropriationslagen effektiv. Den ger en kompensation dessa för den tvångsåtgärd som man vidtar. Det är ganska rättvist, och det har utredningarna kommit fram till. 171 (S): är ett av världens mest utvecklade länder när det gäller demokrati, jämställdhet, offentlig insyn och andra saker som vi förknippar med ett modernt samhälle. Men man måste fråga sig: Är vi ett så modernt och demokratiskt land som vi tror när regler ännu blockerar rätten till enskilt ägande för befolkningen i hela bygder? Det är lika häpnadsväckande som oförståeligt. Det handlar om rätten, eller snarare avsaknaden av rätten, för jordbruksarrendatorer att friköpa de gårdar som de i generationer har bebyggt, bebott och brukat under adligt förmyndarskap. Inget annat land i har sedan demokratin infördes tillåtit fortsatt osjälvständighet för en jordbruksbefolkning under feodalt grundade ägarsystem. Vad jag talar om är historiska arrenden med minst arrenden som har gått i arv i generationer. Det handlar om mark som adel och storgodsägare aldrig själva har brukat. Arrendatorerna har själva fått svara för investeringar och för och därmed fått bära den totala företagsekonomiska risken för växtodling och djurhållning. , som är ordförande i riddarhusdirektionen, uttalade för sedan att fideikommissinnehavarna inte äger utan förvaltar från generation till generation, vilket han menar inte framkommer i medierna. Det tror jag att han ska vara mycket tacksam över. Skulle medierna granska vad den så kallade förvaltningen innebär skulle de finna att den bygger på beskattningsrätt från 1600- och . Det hela började med att staten för att förbättra sin svaga statskassa började sälja beskattningsrätter till adeln. Skatten och hyran som dessa bönder betalt till staten tillföll nu adeln. Men adeln såg sig som ägare av jorden även om affären formellt sett hade gällt rätten att driva in skatt och hyra. Detta faktum gör frälsebondefrågan särskilt pikant. De bönder som brukar arrenden under fideikommissen kan vara ättlingar till statens tidiga bortbytingar offren då staten lade ut skatteindrivning på adlig entreprenad. Staten, regeringen och vägrar att göra upp med sitt förflutna. Man har nöjt sig med att senkommet göra vissa förbättringar men inte vågat åtgärda grundproblemet. tog med stor majoritet beslut om att avskaffa denna orättvisa kvarleva. Detta var ett beslut som väckte förhoppningar inte minst hos den yngre generationen av arrendatorer. arrendekommitté följde upp riksdagsbeslutet genom att enhälligt förorda en friköpslag som skulle omfatta bönder under adel, kyrkan, samt universiteten. Vad vi nu kan konstatera är att någon sådan, trots riksdagsbeslut och klara förord för friköpsrätt från , fortfarande inte har införts. Vi kan vidare konstatera att storbönder och adeln inte minst genom sin egen intresseförening har lyckats med sitt lobbyarbete. Den senaste statliga utredningen om historiska arrenden är . Där kom man fram till att det fanns spår av obalans, ojämn erfarenhet av tvister och ekonomisk ojämlikhet i fråga om att driva mål vidare till högre rättsinstanser. Trots detta kommer man fram till slutsatsen att man inte kan se att det finns ett allmänt intresse att en lag om friköp av historiska arrenden införs för det fåtal, och alltjämt minskande antal, individer som en friköpslag för historiska arrenden skulle beröra. Utredningens slutsats är väldigt svår att förstå. Man säger i princip att de som drabbas är så få så att vi inte behöver göra något åt situationen. Skulle vi föra samma resonemang så fort det handlar om minoritetsgrupper undrar jag vad vi skulle få för samhälle. Ett argument som ofta kommer fram i debatten är att om de mänskliga fri- och rättigheterna skulle vara ett hinder. brukar hävda att friköp skulle vara ett ingrepp i äganderätten, vilket inte får göras annat än i det allmännas intresse. Detta stämmer inte det är snarare tvärtom. Europeiska domstolen konstaterade i en dom bland annat följande: De nationella organen är principiellt bättre skickade än domstolen att avgöra vad som skall anses vara i det allmännas intresse. Det är alltså upp till att pröva om det är ett angeläget allmänt intresse att lösa den fråga som har diskuterats och påtalats . I detta sammanhang kan vi konstatera att hade samma situation som vi, men de gjorde något åt detta 1919. Man kan också konstatera att frågan inte anses särskilt viktig i utskottet. Det är inte mycket man har skrivit om detta ärende, men man har skrivit i sitt motiv till avslag på motionen att antalet historiska arrenden har minskat kraftigt och att en del av minskningen beror på att arrendatorerna har fått friköpa sina arrendeställen. Visst har det gjorts vissa frivilliga överenskommelser där arrendatorn getts rätten av stat och kyrka att köpa loss det land man brukat , men kartläggningen visar att förhållandena är tvärtom för adel och storgodsägare. De medger i princip inga friköp. Eller som uttalade sig i bok de ärvde: Vår grundprincip är att vi aldrig säljer mark. Vi måste inse faktum adeln och storbönderna har en grundprincip. Man säljer aldrig mark, och man avvecklar arrendatorer i allt snabbare takt. Det vi kan se nu är att jordägare på flera håll har chockhöjt arrendeavgifterna. Många jordägare försöker komma åt kontrollen av de stödrätter som tillhör brukarna. Banker har börjat kräva högre säkerhet för kredit eftersom människor inte äger sin egen fastighet. Att det råder obalans mellan adeln, storgodsägarna och arrendatorerna är det ingen tvekan om. Ett fall från min egen kommun är ganska slående. Det handlar om en gård som familjen har arrenderat . har greven inte satsat en enda krona, medan arrendatorerna har satsat miljonbelopp på bland annat en ny hölada, siltorn, maskinhall, värmesystem och en totalrenovering av bostadsenheten. Man har också röjt sten så att åkrarna kan brukas. När man lyfte frågan om friköp sade självklart greven nej. Däremot ville han höja arrendet och tog av EU-bidraget för biologisk mångfald. Denna aggressiva attityd hos adeln och storgodsägarna är djupt oroande. Man har klart deklarerat att grundprincipen är att inte självmant bevilja några friköp. Vad vi mer och mer ser är i stället att man inte ens godkänner släktövertagande längre. Jag kan inte påstå att jag är förvånad över att och i viss mån även inte är särskilt intresserade av att fullfölja det förslag riksdag antog 1989. De ställer sig självklart bakom adeln och storgodsägarna i denna fråga. Att , och framför allt oppositionspartierna inte har kraften att sätta sig in i denna fråga ordentligt och inte vågar driva den gör mig dock riktigt besviken. Vi måste faktiskt vakna och börja reagera på det som håller på att ske. Det börjar hasta med att införa den historiska reformen om det ska finnas några kvar att rädda till enskilt ägande. Detta är i allra högsta grad en klasskampsfråga. Vi pratar om kamp mot , det vill säga den lilles kamp mot den store starke greven och storgodsherren. Jag önskar inget hellre än att denna historia får samma slut som just kamp mot . Men då krävs det att vi i inför det man gjorde i , det vill säga en laglig rätt till friköp av historiska arrenden. Att avskaffa de sista resterna av ett gammalt feodalt system borde vara en självklarhet. Avslutningsvis vill jag bara säga att Jorden de ärvde av är någonting samtliga i detta utskott borde ta del av. Detsamma gäller skrift om just frälsebönder. Jag tror att ni har fått den; de har skickat ut den. Jag vet inte hur uttryckte sig att det inte behövdes en sådan här motion längre. Den behövs i allra högsta grad. Det är hög tid att vi gör någonting åt denna situation. I detta anförande instämde (S). 172 (KD) replik: Det är trots allt så, först och främst, att det var som socialdemokratisk minister som inte ville låta friköpslagstiftningen gå igenom. Jag tror också att det är väldigt viktigt att se hur den moderna arrendelagstiftningen fungerar. Den moderna arrendelagstiftningen innehåller syn, och den innehåller möjlighet för arrendatorn att få sina investeringar avräknade efter att han eller hon slutar. Det är också viktigt att se på fideikommissen som sådan. De äger inte sin jord, utan de förvaltar den bara. Det kommer med tiden att lösa sig på naturliga sätt även i Villands härad. Det kan väl vara en tröst för att det är så. Sedan kan man fråga sig: Hur många rör det sig om? Kan vi ha en speciallagstiftning som kan riskera att bli fälld i för ett fåtal? Jag betvivlar detta. Vad säger om det? 173 (S) replik: Jag är väldigt glad att du begärde replik mot mig i denna fråga, , så att jag får chansen att prata ännu mer om detta. Visst, det var ; det vet jag också. Jag är inte mindre besviken på mitt eget parti i denna fråga. Det handlar om att man inte är tillräckligt insatt. Du frågar: Hur många är det? Ja, det är klart frågan har diskuterats oerhört länge, och de blir färre och färre. Men det beror mycket på att det är väldigt svårt för den yngre generationen att våga satsa på någonting som inte är deras eget. Vi har exempel också i där man faktiskt har sagt nej efter fyra generationer. När det skulle lämnas över till den femte generationen, som hade levt hela sitt liv för att ta över, sade greven nej. Han skulle nämligen bruka jorden själv. När det gäller att förlora i och så vidare hade man som sagt ett förslag, och man röstade för det i kammare 1989 med stor majoritet. Det hade föregåtts av en stor utredning. tittade också på detta och var enhällig i sitt beslut om att detta med friköp skulle göras. Vi vet att lobbygrupperna för är mycket starkare än vad de små arrendeföreningsgrupperna är. De har varit mycket starkare. Det är dock helt orimligt att brukare sedan generationer, på självständiga gårdar som hamnat under fideikommiss med flera historiskt betingade ägarkategorier, ska vara fråntagna rätten att bli fria och kunna utveckla sina jordbruk. Anser du att detta är rimligt? 174 (KD) replik: Som jag sade tidigare är fideikommissen under avveckling. Det känner vi ju väl till. Det kommer då av naturliga skäl att lösa sig. Sedan måste vi se det här som ett generellt problem. Vi kan inte bara titta på det enskilda fallet. Är det generaliserbart till , och krävs det en lagstiftning för detta? Mitt eget svar på frågan är nej, absolut inte, för i de allra flesta fall har de stora ägarna, som är kyrkan, staten och de privata, väldigt goda relationer till sina arrendatorer. Och det är många jordägare som själva är arrendatorer. Det har hänt väldigt mycket på det här området. Vi får inte blanda bort korten i de här sammanhangen. Därför tror jag att det är väldigt viktigt att skilja ut den historiska biten och se detta företagande som viktigt på landsbygden. Det är inte produktivt att hålla på att träta om det här, utan vi ska se framåt på vad vi har för möjlighet att utveckla bra företag och ge detta som grund. Är det inte det, , som är det viktiga? Att gräva ned sig i gamla relationer för inte den svenska jordbruksnäringen framåt, inte ens i Villands härad. 175 (S) replik: Att gräva ned sig i det gamla talar så klart i egen sak i den här frågan. Den här skriften är ett jättebra exempel, och jag tror att ni har fått den skickad till er. Där tar upp vad som egentligen har hänt under alla år. Visst förekommer det bra förhållanden, men det är långt ifrån så på alla håll. Du pratar om fideikommissens avveckling. Det har ju inte med historiska arrenden att göra. Egentligen kan man fråga sig om det verkligen är en förbättring för arrendatorerna, eftersom det helt plötsligt blir ett ägande. äger man det inte, utan det är fideikommissen som äger det. blir det ett privat ägande, men det är fortfarande samma problem med historiska arrenden. Vi pratar alltså om jord som man aldrig själv har brukat. Man fick den på 1600- eller som en beskattningsrätt. Ofta har man inte ens lagt några av kronorna själv, utan det är jordbrukaren själv som har gjort alla investeringar och alla de insatser som behövs. Som jag sade är jag besviken. Jag kan förstå och till viss del , men inte att mitt eget parti och alla oppositionspartierna och framför allt i denna fråga alltid tar parti för adeln och storgodsägarna i stället för att se till den lille bonden, vilken situation man har och vad man har för förutsättningar när man lever som frälsebonde. Detta är något gammalt historiskt som det egentligen är en skam att vi har kvar. Så länge som jag är i kan du tycka vad du vill, att det är överflödigt och så vidare, men jag kommer att strida mot det här, för jag tycker att det är någonting som det är otroligt att vi har kvar. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 20 § Anmälan om interpellationer Anmäldes att följande interpellationer framställts 2011/12:201 Hjärtstopp av (SD) till socialminister (KD) 2011/12:202 Näringslivets förutsättningar i av (S) till näringsminister (C) 2011/12:203 Ökade ekonomiska inkomstskillnader av (S) till finansminister (M) Interpellationerna redovisas i bilaga som fogats till snabbprotokoll . 21 § Anmälan om frågor för skriftliga svar Anmäldes att följande frågor för skriftliga svar framställts 2011/12:318 Avstängning av gymnasieelever som missbrukar narkotika av (S) till utbildningsminister (FP) 2011/12:319 Banker, kontanter och kortavgifter av (S) till statsrådet (M) 2011/12:320 Kvarkentrafiken av (S) till statsrådet (M) 2011/12:321 Mänskliga fri- och rättigheter i den nya egyptiska konstitutionen av (KD) till utrikesminister (M) 2011/12:322 Statsrådet, finansmarknadskommittén och Rundabordsgruppen av (S) till statsrådet (M) 2011/12:323 Tillgång till receptbelagd medicin av (S) till socialminister (KD) 2011/12:324 Fjälljakten av (S) till landsbygdsminister (C) 2011/12:325 av (S) till landsbygdsminister (C) Frågorna redovisas i bilaga som fogats till snabbprotokoll . 22 § Anmälan om skriftliga svar på frågor Anmäldes att skriftliga svar på följande frågor inkommit 2011/12:295 FN:s tilläggsprotokoll till av (S) till statsrådet (KD) 2011/12:296 Akuta trafiksäkerhetsinsatser på av (FP) till statsrådet (M) 2011/12:297 Statens ansvar för industrihistoria av (KD) till kultur- och idrottsminister (M) 2011/12:298 Framtiden för barnkulturhuset av (MP) till kultur- och idrottsminister (M) 2011/12:300 Apoteksservice på landsbygden av (S) till socialminister (KD) 2011/12:301 Framtiden för Saabmuseet i av (S) till kultur- och idrottsminister (M) 2011/12:302 Nationellt Anhöriga av (S) till statsrådet (KD) 2011/12:303 Akutgrupper mot rovdjursangrepp av (S) till landsbygdsminister (C) 2011/12:306 Trafiksäkerhetsaspekter på försäljningen av av (S) till statsrådet (M) 2011/12:307 Kontroll av avgasrening på fordon efter försäljningen av av (S) till miljöminister (C) 2011/12:308 Möjlighet till besiktningsstatistik efter försäljningen av av (S) till statsrådet (FP) 2011/12:310 Polisutbildningen av (S) till justitieminister (M) Svaren redovisas i bilaga som fogats till snabbprotokoll . 23 § Kammaren åtskildes . Förhandlingarna leddes av talmannen från sammanträdets början till och med 10 § anf. 36 (delvis), av andre vice talmannen därefter till ajourneringen , av tredje vice talmannen därefter till och med 14 § anf. 101 (delvis), av andre vice talmannen därefter till och med 18 § anf. 130 (delvis) och av talmannen därefter till sammanträdets slut.