prot · GZ0970 · 2012-02-15 00:00:00 — I en värld av skiftande maktbalanser och intressen behövs våra värden frihet, rätt och demokrati mer . De formar vår utrikespolitik. Och kommer, i europeisk samverkan, att fortsätta att driva dessa i vårt närområde och globalt. Jag inledde med att referera till den i grunden mycket positiva utveckling vi har upplevt under . Vår uppgift nu är att bidra till att den utvecklingen kan fortsätta och att allt fler människor runt om i världen kan få ett bättre liv. 3 (S): Vi i oppositionen har inte lika mycket tid till vårt förfogande som utrikesministern har. Trots att han hade var talmannen tvungen att stänga av klockan. Jag har ingen kritik mot det, men jag vill vända mig till lyssnare, tv-tittare och andra: Gå in på och ladda ned vår alternativa utrikesdeklaration! Under de som jag har till mitt förfogande kommer jag inte att hinna behandla alla de olika områden som behöver behandlas i debatten. Ladda ned den, och jämför den gärna med den deklaration som utrikesministern nu mycket mångordigt berättade om! Jämför viljan, idéerna och aktiviteten i dessa två deklarationer! Det är smärtsamt, och det gör fysiskt ont, att se på tv . ser vi människor i staden försöka skydda sig och gömma sig för de granater som den syriska regimen lobbar in över sin egen befolkning. Vi människor samlas i samhällen och i stater för att få skydd. Det är varje stats skyldighet att skydda sin befolkning. Det är lätt att förstå den fruktansvärda rädsla och ångest det måste innebära att vara i Homs och vara oppositionell och känna att det är mitt eget lands militär som skjuter på mig; det är min egen regim som dödar mig. Detta dödande måste upphöra. Vem kan kritisera de oppositionella för att de beväpnar sig när de har en regim som går från hus till hus för att döda? Det vi ser är uppstarten av ett inbördeskrig i . Det är oerhört allvarligt. Risken att detta utvecklar sig till en regional konflikt är uppenbar. är ett land med många olika minoriteter och många olika religiösa tillhörigheter. För att tala klarspråk: Regionala stormakter som kommer om detta urartar att se till att stödja vissa grupperingar i . Den andra regionala stormakten, , kommer att se till att stödja andra grupperingar. Det är uppenbart att detta riskerar att urarta till en otroligt stor regional konflikt. Det är skandalöst att , som enligt har till uppgift att ta ansvar för hot mot internationell fred och säkerhet, i det läget inte klarar av att ta fram en resolution. Kritiken måste riktas mot och , som i detta allvarliga läge när hela världen ser att det hela riskerar att urarta i ett regionalt krig i området ändå bestämmer sig för att vetera. Omröstningens resultat var 132. Men två länder bestämmer sig för att lägga in sina veton. Det är , och det handlar om en regim som slaktar sin egen befolkning. och använder då sina veton. Det måste till en otroligt hård internationell press på och för att de ska ta sitt ansvar i för att ta fram en resolution som ökar pressen, kan lägga locket på och se till att striderna och inbördeskriget i inte urartar. Jag gläds åt att regeringen i sin deklaration säger att ska tillhöra gruppen . , som har varit ledande i att lägga fram fredsplaner och idéer om hur man ska kunna hantera konflikten, kräver att världens länder samlas i denna vängrupp för att öka trycket. Det är bra att regeringen medger att man utser en ambassadör och att man är beredd att vara med i denna vängrupp. Låt mig ge stöd från Socialdemokraternas sida till saker som borde driva. De ekonomiska sanktionerna mot måste bli betydligt skarpare. De måste inriktas betydligt hårdare mot rikets andra stad, , som är det ekonomiska och industriella centret. Jag är övertygad om att när de som har den ekonomiska makten i börjar förstå att man förlorar pengar, inflytande och framtida inkomstmöjligheter kommer basen för att sakta och säkert erodera. Vi måste se till att få till en fredsprocess som börjar med att avgår och att andra får ta ansvaret för att få till en dialog och en försoning i . Vi socialdemokrater kommer att stödja regeringen om regeringen väljer att inta denna aktiva hållning i vängruppen . Detta är en konflikt som inte får urarta. Det är viktigt att det blir fred och försoning och att folk får leva i en demokrati utan att bli dödade i sitt eget land. Det finns också en annan konflikt i området som har gjort att omvärldens fokus har varit riktat dit. Det är en annan konflikt som också utgör ett hot mot internationell fred och säkerhet. Det är konflikten mellan och . Ni som lyssnade på och ni som har läst den här utrikesdeklarationen kan mycket tydligt se de otroligt vaga skrivningarna i stycket som handlar om och . Här ser vi en regering som är paralyserad. Vi ser en regering som inte klarar av att anvisa riktning och vilja av ett enkelt skäl. Man är otroligt splittrad. Å ena sidan har vi som på ett förtjänstfullt sätt har rett ut kraven, visat viljan att erkänna staten och på ett föredömligt sätt redogjort för varför man ska göra det. Å andra sidan har vi folkpartiledaren och vice statsministern som inte missar ett endaste tillfälle att uttrycka sin solidaritet med och försinkar och gör möjligheterna för en fredsprocess än svårare. Det ser ut som en tanke att regeringen har skickat vice statsminister till och just under utrikesdebatten och att den utrikesdeklaration som regeringen har presenterat är så otroligt vag på dessa punkter. Vad är det då säger på sina möten med ? Vad är det han säger till de palestinier han träffar? Kommer ni ihåg omröstningen i när hela världen höjde sina ögonbryn och undrade vad gjorde? Tillsammans med 14 andra länder röstade nej till ett palestinskt medlemskap i . 50 andra länder avstod från att rösta, och långt över 100 andra röstade ja. borde naturligtvis ha tillhört den gruppen, men vi röstade nej tillsammans med ett gäng notoriska Israelkramare. Låt oss tala klarspråk! Det handlade inte om någonting annat än att vice statsminister bestämde sig för att ta taktpinnen från utrikesministern och sätta dagordningen för vilken politik ska ha i den här konflikten. Men det är inte det värsta, utan det är att säger att inte kan erkänna staten förrän det finns ett fredsavtal mellan och . Förlåt mig, herr utrikesminister, men det är hål i huvudet. Att på det sättet låta ockupationsmakten bestämma när vi i ska anse det lämpligt att erkänna staten är, förlåt mig att jag säger det, hål i huvudet. Jag ser att utrikesministern nickar när jag säger det. Det är intressant. Vi får se vad svaret på min fråga blir, utrikesministern. Det intressanta är om det är vice statsminister som uttalar sig eller om det är folkpartiledaren som uttalar sig. Jag vill ha ett svar av utrikesministern i dagens debatt. Är det regerings hållning att det måste till ett fredsavtal mellan och innan kan erkänna staten , ja eller nej, herr utrikesminister? bör gå i bräschen för att erkänna staten . Jo, för att staten uppfyller de folkrättsliga kriterier vi brukar ställa för att erkänna en stat men också för att vi ser att den israeliska regeringen gör allt den kan för att förhindra en tvåstatslösning. I princip hela världen står bakom en tvåstatslösning, men den israeliska regeringen gör allt den kan för att förhindra det. Bosättningspolitiken ökar trots att hela omvärlden säger att den måste stoppas och dras tillbaka. Muren byggs på ockuperad mark. Alla försök till fredsprocesser stoppas av israelerna. Det ställs nya villkor som ska uppfyllas av palestinierna för att man ska samlas till fredsförhandlingar. Så kan det inte pågå. Så kan inte omvärlden låta det fortgå. Jag menar att det är oerhört väsentligt att omvärlden ger palestinierna sitt stöd och säger: Vi kommer inte att låta den israeliska regeringen bestämma hur vi agerar genom fakta på marken och genom att göra det omöjligt för en palestinsk stat , utan vi ska nu erkänna staten så att den israeliska regeringen begriper att det inte går att komma undan det och att det internationella samfundet har bestämt sig. Det ska bli en tvåstatslösning oavsett vad ni i gör och oavsett hur ni försöker förhindra den processen. I det arbetet borde vara ledande, men läser man utrikesdeklarationen ser man en regering som är orkeslös, idélös och visionslös på grund av intern splittring i en av de viktigaste frågorna. Det är sorgligt att se. Vad är hållning, ja eller nej, herr utrikesminister? 4 (MP): Årets utrikespolitiska deklaration är ungefär som förväntat. Det finns mycket jag kan skriva under på. Det är inte mycket som gör mig förvånad men en del som gör mig nyfiken. Vi ska på EU-nivå ha både en modern säkerhetspolitik, ett fredsinstitut och en modern biståndspolitik. Frågan är då bara vem som tolkar vad som är modernt. är ledande inom bistånd och blir topprankat i internationella studier. Det är samma bistånd som är starkt kritiserat på hemmaplan och som biståndsministern vill stöpa om från grunden. Det är bra att debatten förs eftersom biståndet måste vara effektivt för att kunna åstadkomma resultat i svåra miljöer. anser att biståndet är ett centralt instrument för fattigdomsbekämpning och relationsskapande. Biståndet är i grunden ett uttryck för vår solidaritet och vår syn på det globala ansvaret och den globala gemenskapen där alla människor har lika rättigheter. slår vakt om enprocentsmålet för biståndet som vi vill utveckla biståndets kvalitet. Jag kommer inte att orda mer om biståndet här eftersom min kollega kommer att göra det i ett senare inlägg. Men jag är nyfiken på att höra mer om detta moderna EU-bistånd. Vem ska sätta dagordningen, som tar bort budgetstöd eller som vill ha budgetstöd? Som jag ser det har biståndspolitiken lett tillbaka, inte framåt, under ledning. Utrikesministern har sagt lite om allt i utrikespolitiken utan fördjupningar. Jag kommer att fokusera på ett par aktuella frågor. Jag vill också instämma i det som har tagit upp om och . Jag tycker att det var mycket bra sagt. Den som vill veta vad tycker i övrig utrikespolitik får gärna höra av sig till oss eller leta på vår hemsida. I en ny rapport från tankesmedjan nämns som en av ledarna inom europeisk utrikespolitik efter , och . I rapporten beskrivs hur tagit en ledande roll i klimatarbetet och biståndet till , varit kritiskt till och som man drivit på frågan om i östra . Att vi fått denna utmärkelse är kanske inte så konstigt eftersom utrikesminister själv är medlem och har kunnat tala för varan. Enligt utrikesministern är att vi ändå ses som en ledande aktör på så många och viktiga områden ett resultat av vår strävan att ofta ligga i framkant i olika frågor, att inte vika undan när vi har en ståndpunkt vi tror på och den professionalism som utmärker vår utrikesförvaltning. Personligen känner jag inte igen bilden. Det är i och för sig inte så svårt att vara ledande inom EU när det gäller klimat eftersom så många andra länder spjärnar emot. Men om ledande innebär att vara villig att kompromissa ned de egna ambitionerna kan man kanske kalla oss ledande. Om ledande innebär att genom vår konsumtion flytta de egna utsläppen utanför landets gränser kanske vi också kan räknas till de uppfinningsrika. Men vi ökar inte bara utsläppen i andra länder. De senaste siffrorna från visar att utsläpp av växthusgaser bara i ökade med . Det är bra att leda, men man får inte leda åt fel håll. Jag har redan ett antal gånger tidigare i de utrikespolitiska debatterna talat om klimatpolitik. Den skiljer sig nämligen markant från regeringens och den bild den förmedlar utåt. Grunderna för politik är att få stopp på skadlig klimatpåverkan där fossila bränslen utgör en avgörande del av problemet. Med det följer att den bästa oljan är den som får ligga kvar där den är. All olja som utvinns kommer att användas och bidra till att höja världens temperatur och till att isarna smälter. Den kommer dessutom att bidra till många konflikter runt om i världen. Det är nog inte obekant för någon här i kammaren att till följd av klimatförändringen smälter isarna i med en förfärande hastighet. Isarnas avsmältning är en av de mest synliga effekterna av klimatförändringarna. Med dagens höga oljepriser, teknik och smältande isar har blivit oljebranschens nya geografiska front. För exakt när höll sin förra utrikespolitiska deklaration berättade han att skulle ta över ordförandeskapet i , och han talade om det arktiska områdets växande betydelse, inte minst på grund av klimatförändringen. Han sade då: För är det centralt att den känsliga naturen i området kan skyddas. presenterade regeringens Arktisstrategi. Förväntningarna var då stora. Av de åtta länder som ingår i den exklusiva skaran av arktiska länder har de sex kuststaterna stora ekonomiska intressen i att exploatera regionens resurser. Det är bara och som saknar direkta ekonomiska intressen. Besvikelsen blev därför stor när utrikesministerns strategi visade sig vara inget annat än en strategi för rovdrift och exploatering. I sin roll som ordförande i lägger sig utrikesministern platt för kuststaterna och spelar dem i händerna genom att uttryckligen befästa att är det suveräna beslutsorganet och att denna roll bör stärkas. I de konkreta prioriteringarna framhålls vilken ekonomisk nytta även skulle ha av exploateringen. Sedan kastar man in ord som hållbar, långsiktig och miljö på lämpliga ställen för att det ska låta bättre. hade chansen att gå från ord till handling i klimatfrågan genom att driva en ambitiös miljö- och klimatpolitik som ordförande i . Genom att anta en strategi som verkar för ett moratorium, alltså ett exploateringsstopp för olja och gas, och internationell samförvaltning av naturtillgångar hade den kunnat föra en konsekvent klimatpolitik. Men som svensk börjar man bli härdad. Inkonsekvens är ju, skulle man kunna säga, ett för den här regeringen. Dubbelmoral är ett annat. Så sent som i går talade utrikesministern på ett möte här i med parlamentariker från den arktiska regionen om vikten av sustainable business. Hur hållbart det är att utvinna de fossila bränslena som finns i tar och det svenska ordförandeskapet inte ställning till utan bara att utvinning ska ske på ett hållbart sätt. Att fossila bränslen är grunden till klimatförändring verkar regeringen inte ens reflektera över. Det ligger en djup ironi i det faktum att oljenationer och multinationella oljebolag nu vill utnyttja klimatförändringarna och havsisarnas smältning för att komma åt nya fossila resurser och utvinna mer olja som om mer olja är vad världen behöver! Det är till och med skamligt att med sitt ordförandeskap bidrar till att olja och gas exploateras. Men inte bara i hägrar olja för bland annat europeiska bolag som är mer eller mindre statligt ägda. På internationellt vatten mellan och har spanska och franska bolag ansökt om tillstånd för att prospektera. Oklart för mig är om planerna på prospektering på marockanskt område gäller vattnet utanför , vilket, om de gör det, strider mot folkrätten eftersom inte har rätt att exploatera resurser på ockuperat territorium. I då säkerhetspolitiken är i förändring och det talas alltmer om skydd av nationens intressen i stället för nationens territorium ingår att säkra oljetransporter och andra leveranser. Det innebär alltså att oljeutvinning både i och mellan och inte bara kommer att vara en fråga för berörda stater utan kommer att ingå i en mängd nationers säkerhetspolitiska intressen. Inte minst blev det tydligt att så är fallet under kriget i . Förutom att ha en annan säkerhetspolitisk dimension som grund, det vill säga skyldigheten att skydda, hade kriget onekligen också en grund i att säkra oljeleveranser, även om det inte uttalades offentligt. Det är dubbelmoral. Sedan vi stod här sist, , har onekligen mycket hänt i världen. I , och har fria val hållits. I har Gaddafi störtats. I och pågår fortsatta demonstrationer med många fängslade och döda som följd. av uppror som spridit sig över hela och till Nord- och och till länder där kravaller och demonstrationer pågår med grund i den europeiska finanskrisen ser vi att det är helt nya tider. Det är inte bara viktigt att fortsätta stödja demonstranternas krav för frihet och rättvisa i de länder där kampen för demokrati fortfarande pågår, utan vi måste också stötta de statsuppbyggande krafterna efter att regimerna fått ge vika så att utvecklingen inte vänder tillbaka. Den arabiska våren får inte bli till höst. Vi måste göra rätt den här gången. Vi måste också ta demonstrationerna i väst på allvar, till exempel Occupyrörelsen, demonstranterna på i och de atenare som i vrede ger sig ut och vandaliserar sin stad. Konflikter mår bäst av att förebyggas. Det land som oroar oss allra mest är . Jag skulle vilja påstå att det redan pågår ett inbördeskrig där. som bombar och dödar sin egen befolkning uttalade tidigare i en tv-intervju att bara en galning skulle döda sitt eget folk. Man kan ju undra vilka han räknar till sitt eget folk när, enligt FN, över 6 000 människor har dödats. Att varje statschef har ansvar för alla grupper i befolkningen verkar ha gått honom spårlöst förbi. Situationen i börjar nu likna den i då diktatorn hotade landets näst största stad med ett blodbad. Då blev trycket på FN:s säkerhetsråds medlemmar så stort att den historiska resolutionen om ett flygförbud röstades igenom genom att och avstod sitt veto. Även om meningarna om hur väl resolutionen efterföljdes går isär kunde ändå blodbadet i Benghazi undvikas, och principen om skyldigheten att skydda stärktes inom FN. Men varför råder det handlingsförlamning i FN när det gäller ? En inte alltför kvalificerad gissning är att de som i Libyenfallet lade ned sina röster förutom allehanda ekonomiska intressen, rädsla att själva kritiseras av FN och stora vapenleveransavtal i fall anser att kriget mot i praktiken inte bara handlade om att skydda civila enligt FN:s resolution utan gick utöver det. begär nu fredsbevarande trupp i , men för att det ska vara möjligt måste vi först få en vapenvila. befolkning har inte råd med det dödläge som råder. Skyldigheten att skydda gäller alla. Jag instämmer i det utrikesministern säger att reformerna i FN måste fortsätta, inte minst när det gäller säkerhetsrådet. År lider det palestinska folket av det systematiska förtryck som ockupation och instängande blockad innebär. Trots att säkerhet är deras främsta mål har vi inte kommit ett steg närmare vare sig säkerhet eller fred. tar starkt avstånd från det våld som utövas av såväl israeler som palestinier. Men i konflikten är det som är den starkaste parten. De har en större makt och därför ett större ansvar för fredsprocessen. Båda folken har rätt till en framtid i fred och trygghet i två fria, livskraftiga demokratiska stater sida vid sida. Ett erkännande av staten är ett nödvändigt steg på vägen. Lika självklar som rätt att existera är palestiniernas rätt till en egen stat. Därför är det helt obegripligt att röstade nej då tog ett stort steg närmare en tvåstatslösning genom att ansöka om medlemskap i . Av 194 länder röstade hela 102 ja. 52 avstod och endast 14 länder, däribland , röstade nej, ledda av , och . I det fallet hade regeringen tydligen ingen ambition att vara enande i EU och att EU skulle tala med en röst. Jag kommer inte att tala mer om just , men jag skulle vilja att alla läser den rödgröna artikel om som finns på . 5 (SD): Ärade ledamöter och gäster! vill arbeta för att ska handla, samarbeta och upprätthålla goda relationer med alla demokratiska och fredliga nationer och stater i världen. Vi ser samarbete som en förutsättning för stabilitet och fred. När problem blir globala finns fördelar med att också bekämpa dem via en global plattform. Särskilt viktigt är detta då det är fråga om miljöhot, väpnade konflikter eller internationellt organiserad brottslighet. Vi ser dock kritiskt på samarbeten som tar sig överstatliga former, det vill säga då det bildas en politisk union vars konstitution står över medlemsstaternas. Det är då inte längre de enskilda folken som ytterst bestämmer över politiken i det egna landet utan det internationella organet där ländernas olikheter ofta leder till obalanserade maktförhållanden. Utrikesminister menar att är en förebild vad gäller fredligt samarbete mellan fria stater, men problemet är ju att staterna i Europeiska unionen inte har så mycket till frihet och självbestämmande kvar. har vi tydligt fått visat för oss just det som vi var kritiska mot och också framhöll när debatten om eurofrågan var som hetast. Vi vill understryka att den ekonomiska krisen, som också vi riskerar att drabbas av, är en naturlig följd av hela unionens och euroområdets utformning som skapar obalanser mellan olika delar av unionen. Det är beklagligt att vår utrikesminister vägrar att inse detta. drivs på för att bli alltmer omfattande vad gäller överstatlighet och utvidgning. Vi har även framfört kritik mot den alltmer expanderande grannskapspolitiken, som går för långt i sina eftergifter när det gäller bland annat rörlighet och ekonomisk integration. Om villkoren för bland annat rättssäkerhet, fungerande gränskontroller, demokrati och mänskliga rättigheter ska ha någon reell betydelse måste de här kraven bli mer än bara tomma ord. Annars blir det öppna som utrikesministern talar så varmt om ett öppet för illegal vapenimport, människohandel och organiserad brottslighet. Den stora händelsen har varit de dramatiska förändringarna i och med revolutionerna i . I , och har diktaturregimerna som besuttit makten fallit. En verklig demokratisk utveckling med rättvisa och fria val, yttrandefrihet och respekt för mänskliga rättigheter i området är något vi välkomnar. Låt oss dock inte vara alltför naiva och låt oss inte blunda för saker som sker i regionen som också tyder på en oroande utveckling. I är besvikelsen på militärrådet stor och man ställer sig nu frågan om det muslimska kommer att leda landet i en demokratisk riktning eller till en radikal muslimsk stat med sharialagar som grund. Situationen för kristna har förvärrats. En koptisk kyrkoledare har uttalat att det har varit det värsta året på länge och uttryckt besvikelse över att de inte får något stöd från väst. Gällande har varnat för att det var svårt att förutspå utgången av denna revolution och att även rebeller gjort sig skyldiga till brott mot mänskliga rättigheter, medan de flesta övriga politiker valde att blunda för dessa fakta. kan vi i se en oroande utveckling med okontrollerade milisgrupper som strider mot varandra och fängslar och torterar människor utanför regeringens och myndigheternas kontroll. Omvärlden kan inte bara jubla över en demokratisk utveckling i utan behöver också reagera och verka för att dessa länder ställer upp på FN:s konvention om mänskliga rättigheter. Rapporterna som kommer från , att Assadregimens militär står bakom dödandet av tusentals civila, däribland kvinnor och barn, och står bakom attacker mot sjukhus, är fruktansvärda och mycket oroande. Efter ett sådant agerande är det svårt att se något annat alternativ än att president måste avgå. Det är dock svårt att få en klar bild av vad som händer i . Oppositionen är splittrad. En del har tagit till vapen, andra är helt emot våld. En del drivs av en stark religiös övertygelse och andra är bara trötta på bristen på fri- och rättigheter. Att det fortfarande finns stöd för Assadregimen hos en del av befolkningen och att motståndet mot alltmer börjar bestå av avhoppare från regimens militär som övergår till Fria syriska armén gör situationen minst sagt komplicerad. En utveckling mot ett alltmer beväpnat inbördeskrig med civila offer från båda sidor vore mycket olyckligt. Det är av vikt att omvärlden kräver att våldet upphör från Assadregimens sida, och det är beklagligt att FN inte har kunnat enas om en resolution. Låt oss dock inte ställa oss alltför okritiska till vad som kan komma att vara alternativet till . Krav måste också ställas på oppositionen att samla sig och bli tydligare med vad deras intentioner är.